Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

02.10.2017 р. представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просить солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі - 282821,23 грн., а саме: за кредитом - 282609,32 грн.; за відсотками - 202,54 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 9,37 грн., та стягнути витрати по оплаті судового збору. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 24.12.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №820/2-27/21/04-7/302, відповідно до якого позивач надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 49300,00 доларів США. У порушення умов договору, позичальник [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 22.05.2018 року виникла заборгованість за кредитом, а саме сума заборгованості за кредитом - 282609,32 грн.; за відсотками - 202,54 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 9,37 грн. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, що випливають з Основного договору, 24.12.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №820/3-27/21/02-7/572, відповідно до якого поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. На виконання умов договору, відповідачам була спрямована вимога про досудове врегулювання спору, однак була залишена без задоволення, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористались. Представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги підтримує, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що наданий їй кредит був погашений в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача та відповідача [PERSON] та за наявними в справі доказами. 02.10.2017 року вказана позовна заява надійшла до суду та розподілена судді Зуб Г.А. 02.10.2017 року судом надано запити до АДП ГУДМС, УДМС України в Харківській області для встановлення місцеперебування відповідачів, відповіді на які повернулись до суду 02.11.2017 року. Ухвалою судді від 09.11.2017 року відкрито судове провадження по справі. Відповідачем [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу суду. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26.12.2017 року ухвалою судді апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу судді від 09.11.2017 року повернуто до суду для виконання судом вимог, передбачених п. 15.11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України. Ухвалою судді від 19.01.2018 року апеляційну скаргу відповідача [PERSON] на ухвалу судді від 09.11.2017 року про відкриття провадження по справі повернуто заявникові. Ухвалою суду від 14.02.2018 року справу в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] залишено без розгляду. Позивач скористався своїм правом на апеляційне оскарження, та в апеляційному порядку оскаржив вказану ухвалу суду, за результатами розгляду якої згідно постанови від 19.06.2018 року ухвалу суду скасовано, та справу направлено до суду для продовження розгляду. Ухвалою суду від 20.07.2018 року в задоволенні клопотання [PERSON] «про проведення процедури врегулювання спору за участю судді» - відмовлено. Ухвалою суду від 18.12.2018 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] по справі призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. Бокаріуса, провадження по справі зупинено, та заявлено клопотання про застосування строків позовної давості. Вказана експертиза виконана не була у зв`язку з неоплатою, та матеріали справи повернуті до суду. Ухвалою суду від 11.04.2019 року відновлено провадження по справі. Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] укладено договір кредиту № 820/2-27/21/04-7/302, згідно умов якого, відповідачу [PERSON] надано кредит в розмірі 49300 дол. США зі сплатою процентної ставки за кредитом 12,0 % річних з наведеним порядком погашення заборгованості з кінцевим терміном повернення до 10.12.2022 року. Кредит надано для придбання нерухомого майна. В цей же день з метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач та [PERSON] укладено договір поруки № 820/3-27/21/02-7/572, відповідно до умов якого поручитель поручився забезпечити зобов`язання кредитора в повному обсязі. В подальшому до вказаних договорів вносились зміни з додатковими угодами. Відповідачі взяті на себе зобов`язання належним чином не виконували. У зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором, станом на 18.04.2017 року утворилася заборгованість, у зв`язку з чим, 17.08.2017 на адресу позичальника та поручителя були направлені вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості, які залишилися без реагування. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Станом на 18.04.2017 року заборгованість за договором кредиту № 820/2-27/21/04-7/302 від 02.08.2007 року складає 282 839,00 грн., а саме: сума заборгованості за кредитом- 282609,32 грн., сума заборгованості за відсотками - 202,54 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 17,77 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 9,37 грн.. Однак, позивач в своєму позові просить лише стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитом, суму заборгованості за відсотками, та розмір інфляційних витрат за відсотками без нарахування пені. Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України). За змістом укладеного з [PERSON] договору поруки, він несе солідарну відповідальність з боржником за неповернення кредитної заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом (пункт 1 договору поруки). Однак, відповідачем [PERSON] в судовому засіданні надано довідку видану АТ «Укрсоцбанк» №1590-04.3-б/б від 17 липня 2019 року за підписом керівника по роботі з клієнтськими зверненнями відділу претензійної роботи АТ «Укрсоцбанк» [PERSON] , відповідно до якої по [PERSON] в АТ «Укрсоцбанк» відсутня заборгованість за кредитом 820/2-27/21/04-7/302 від 24.12.2007 року у зв`язку із відступленням права вимоги згідно з Договором факторингу №б/н від 25.04.2019 року укладеним з ТзОВ «ФК «Карточка плюс». Підстав не довіряти вказаній довідці у суду не має. Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи, викладене стороною не повідомлено суд про відступлення прав вимоги згідно з Договором факторингу №б/н від 25.04.2019 року укладеним з ТзОВ «ФК «Карточка плюс», та про відсутність заборгованості відповідача саме перед позивачем. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно дост.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач, в силу ст.12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, в судовому засіданні, не було доведено належними та допустимими доказами, що його права, в розумінні ч.1 ст.4 ЦПК України, порушені відповідачами після укладення договору факторингу, оскільки право вимоги на даний час відсутнє, і доказів зворотнього до суду не надано. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. Зважаючи, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ,- зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Представником відповідача [PERSON] . також заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Аналіз положень глави 19 ЦК України «Позовна давність» дає підстави для висновку, що правові наслідки спливу позовної давності у вигляді відмови у позові можуть застосовуватися лише у тих випадках, якщо доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не з підстав спливу позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. А тому за вказаних обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даного позову у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок позивача.

Outcome: dismissed