Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

03.07.2008 ТзОВ «УніКредит» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] (відповідач-1) уклали договір про іпотечний кредит № MRTG-000000013573. За умовами цього договору позивач надав відповідачу-1 грошові кошти у розмірі 85 000 дол. США, зі сплатою процентів за користування ними у розмірі 13 % річних зі строком повернення не пізніше 03.07.2023 (а.с. 6-16). З метою забезпечення виконання кредитного договору 03.08.2008 ТзОВ «УніКредит» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк»), [PERSON] (відповідач-2) та [PERSON] (відповідач-1) уклали договір поруки № MRTG-000000013573/Р, за умовами якого відповідач-2 зобов'язався перед позивачем солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання відповідачем-1, усіх його зобов'язань за договором про іпотечний кредит № MRTG-000000013573 від 03.07.2008 та додатковими договорами (угодами) до нього, які можуть бути укладені майбутньому (а.с.17-18). Відповідачі порушили свої зобов'язання в частині повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 30.09.2015 складає 87 944,08 дол. США (1 893 220, 05 грн.), з яких: 70 444,33 дол. США (1 516 493,41 грн.) - заборгованість за кредитом; 12 342,59 дол. США (265 705,72 грн.) - заборгованість за процентами; 2 439,48 дол. США (52 516,02 грн.) - заборгованість за пенею, у зв'язку з несвоєчасним повернення кредиту; 2 717,68 дол. США (58 504,89 грн.) - заборгованість за пенею, у зв'язку з несвоєчасним повернення процентів (а.с. 29-39). Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав. Частина перша статті 1054 ЦК передбачає, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти». Суд встановив факт укладення кредитного договору. Згідно з статтею 526 ЦК «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Відповідно до частини першої статті 527 ЦК «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту». Одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК). Згідно з частиною першою статті 549 ЦК «неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання». Стаття 610 ЦК встановлює, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)». Відповідно до частини першої статті 612 ЦК «боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом». Суд зазначає, що відповідач-1 порушив свої зобов'язання за договором щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого виникала заборгованість. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, складеним та завіреним позивачем (а.с. 29-39). Суд зауважує, що вимоги позивача про стягнення заборгованості у доларах США ґрунтуються на вимогах закону. Так, згідно з статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» роз'яснив, що «у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК» (пункт 12). Суд зазначає, що положення частини другої статті 192 ЦК, частини третьої статті 533 ЦК, Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення процентів за користування валютним кредитом. Тому нарахування позивачем процентів у іноземній валюті - доларах США також є правомірним. Однак нарахування пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення процентів в іноземній валюті є неправомірним, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині належить відмовити, з таких підстав. Згідно з частиною першою статтею 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частина перша статті 627 ЦК передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так відповідно до пункту 2.5.3. договору про іпотечний кредит № MRTG-000000013573 від 03.07.2008 за невиконання або неналежне (несвоєчасне) виконання зобов'язань у зв'язку з погашенням основної суми кредиту та сплати процентів за його користування, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку, а останній має право вимагати сплати неустойки за непогашення у погодженні Графіком строки погашення кредиту та процентів у розмірі 50 грн. за кожний випадок невиконання. Тобто, сторони у договорі про іпотечний кредит № MRTG-000000013573 від 03.07.2008 чітко визначили порядок нарахування неустойки. Проте з наданого суду розрахунку випливає, що позивач розрахунок неустойки здійснював, виходячи з суми простроченого боргу відповідача-1, кількості прострочених днів виконання зобов'язання та подвійної облікової ставки НБУ. Суд констатує, що розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки НБУ повинен обчислюватися і стягуватися лише у національній валюті України, оскільки чинне законодавство України не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти. Однак, позивач просить суд стягнути неустойку в іноземній валюті, а саме доларах США (з розрахунку за курсом НБУ станом 30.09.2015), з яких: 2 439,48 дол. США (52 516,02 грн.) - заборгованість за пенею, у зв'язку з несвоєчасним повернення кредиту; 2 717,68 дол. США (58 504,89 грн.) - заборгованість за пенею, у зв'язку з несвоєчасним повернення процентів (а.с. 29-39). Враховуючи принцип диспозитивності, суд обмежений у можливості виявляти свою ініціативу. Суд зобов'язаний вирішувати спори лише в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог і на підставі поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Таким чином, позивач не обґрунтував розрахунок нарахованої суми неустойки та не надав суду доказів, які підтверджують наведений розмір її заборгованості, тому ці вимоги задоволенню не підлягають. На підставі вищезазначеного суд констатує, що загальний розмір заборгованості за договором про іпотечний кредит № MRTG-000000013573 станом на 30.09.2015 складає 82 786,92 дол. США, з розрахунку: 70 444,33 дол. США + 12 342,59 дол. США = 82 786,92 дол. США. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК «виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком». Частина перша статті 553 ЦК передбачає, що «за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником». Відповідно до статті 554 ЦК «у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки». Солідарний обов'язок боржників передбачений статтею 543 ЦК, згідно з якою «у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі». Отже, суд констатує, що відповідач-2 також є зобов'язаним перед позивачем, як солідарний боржник. З урахуванням викладеного суд робить висновок про необхідність захистити порушені права позивача в обраний ним спосіб судового захисту, що відповідає статті 16 ЦК. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розподіляючи судові витрати, суд зазначає, що з відповідачів в рівних частинах належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 26 732,99 грн.

Outcome: partial