Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

04.02.2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 70021,51 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 15.07.2011 року був укладений кредитний договір б\\н, шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua і які разом з Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 19000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з 01.09.2014 року - 34,8 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з 01.04.2015 року - 43,2 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з 25.04.2017 року - 42 відсотків на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (05/22), а останній зобов`язався щомісячно частинами, вчасно повертати суму кредиту, а також інших сум згідно з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою. Взяті на себе зобов`язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач [PERSON] незважаючи на це, порушив його, оскільки своєчасно не погашав кредит та не сплачував відсотки за користування ним, комісію, внаслідок чого станом на 12.12.2019 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 70021,51 грн., яка складається з заборгованості за: -тілом кредиту - 47629,67 грн.; -відсотками на прострочений кредит - 7994,07 грн. згідно зі ст. 625 ЦК України; -пенею - 10587,22 грн.; -штрафів - 500,00 грн. (фіксована частина), 3310,55 грн. (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, про підтримання позовних вимог, надав заперечення проти доводів відповідача викладені в відзиві на заяву про перегляд заочного рішення суду (а.с.145-158, том 1) з долученням виписки по рахунку, довідки про видачу кредитних карт. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направлена судом повістка повернулась з відміткою про невручення по причині відсутності адресата за реєстраційним місцем проживання, повідомлена про час та місце розгляду справи електронною поштою. Правова позиція відповідача [PERSON] викладена в заяві про перегляд заочного рішення суду від 26.02.2020 року (а.с. 56-65, том 1) і ґрунтується на недоведеності наявної кредитної заборгованості перед позивачем у розмірі 70021,5 грн., визнанні кредитної заборгованості частково за складовою тіла кредиту в сумі 18943,38 грн., протиправності застосування банком підвищеної процентної ставки та нарахування суми процентів накопичувальним підсумком, запереченні щодо нарахування банком комісії за період кредитування та застосування Умов і Правил АТ КБ «ПриватБанк» до правовідносин сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Зокрема, судом встановлено, що між Банком та відповідачем 15.07.2011 року був укладений кредитний договір б\\н, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 19000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з 01.09.2014 року - 34,8 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з 01.04.2015 року - 43,2 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з 25.04.2017 року - 42 відсотків на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а останній зобов`язався щомісячно частинами, вчасно повертати суму кредиту, а також інших сум згідно з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою. За вказаним кредитним договором відповідачу [PERSON] були надані кредитні картки, остання № [NUMBER] - 12.10.2018 року терміном дії 05/22 (а.с. 160 том 1). Договір складається з письмової заяви позичальника з відмітками банку, а також Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно заяви позичальника [PERSON] ознайомилась та згодна із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифів банку, які були надані їй у письмовій формі і своїм підписом підтвердила повну інформацію про умови кредитування ПриватБанку. До кредитного договору банк додав (а.с.17-34 том 1) Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком (а.с.9-15) заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 12.12.2019 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 70021,51 грн., яка складається з заборгованості за: -тілом кредиту - 47629,67 грн.; -відсотками на прострочений кредит - 7994,07 грн. згідно зі ст. 625 ЦК України; -пенею - 10587,22 грн.; -штрафів - 500,00 грн. (фіксована частина), 3310,55 грн. (процентна складова). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 15.07.2011 року (а.с.16 том 1) процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми і її визначеного розміру. Суд зазначає, що витяг з Умов і Правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Такі висновки відповідають правовій позиції викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 липня 2019року у справі №342\\180\\17, провадження 14-131цс19. Надана позивачем виписка по картковому рахунку відповідача та розрахунок заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом згідно ст. 625 ЦК України (а не за Умовами та правилами надання банківських послуг) є належними та допустимими доказами по справі і відповідачем [PERSON] вказаний розрахунок не спростований, а тому вимоги банку про стягнення кредитної заборгованості в частині заборгованості за тілом кредиту - 47629,67 грн. та відсотків - 7994,07 грн. підлягають задоволенню. АТ КБ «ПриватБанк» надає можливість своїм клієнтам, які мають кредитну картку, скористатися сервісом «Миттєва розстрочка». Відповідачка за допомогою кредитної картки скористалася даним сервісом. Отримання зазначених коштів відображено в виписці по рахункам, які згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12.04.2012р., мають статус первинних документів, а отже є належними та допустимими доказами по справі. Як зазначено в письмових поясненнях банку і це підтверджується виписками про рух коштів, було оформлено послугу «Миттєва розстрочка», користування якою відповідач не заперечувала, продовжувала активно користуватися карткою, отримуючи кредитні кошти від банку та здійснюючи погашення отриманих коштів. Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу по Миттєвій розстрочці відповідачкою було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснювалося за рахунок овердрафту, який надається банком клієнту у разі перевищенння суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитнострокового кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а саме з відповідача підлягає стягненню 1669 грн. судового збору (2102 грн. (сплачений судовий збір) х 79,4 % (відсоток задоволених позовних вимог))

Outcome: partial