Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

03.01.2014 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який обґрунтовує тим, що з листопада 2006 по лютий 2010 вона та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, від якого [INFO] у них народилася донька [PERSON]. З часу припинення подружніх відносин вона з донькою проживає окремо від [PERSON] З 2010 року між нею та відповідачами існує конфліктна ситуація щодо порядку зустрічей та спілкування з дитиною, яка неодноразово була предметом розгляду уповноважених держаних органів та суду. Результатом зазначених розглядів стало встановлення [PERSON] регламенту побачень з дочкою кожного понеділка з 18.30 год. до 19.45 год. поза межами місця її проживання та кожної неділі з 09.30 до 13.00 поза межами місця її проживання, який в наступному змінений та встановлений регламент, згідно якого побачення призначені щопонеділка та щочетверга з 18.30 год. до 20.00 год. та щонеділі з 10.00 до 19.00 год.; а також встановлення [PERSON] регламенту побачень з онукою з 09.30 год. до 13.00 год. поза межами проживання дитини. На даний час вона наполягає на тому, що існують підстави для перегляду регламенту побачень батька та баби з малолітньою дитиною, мотивуючи це тим, що відповідачі останнім часом чинять психологічний тиск на неї та на дочку, при зустрічах з нею ведуть себе агресивно, незважаючи на бажання дитини, вимагають проведення встановлених регламентом зустрічей, від який дитина категорично відмовляється. Відвідування зустрічей з батьком та бабою при таких обставинах негативно відображається на здоров'ї дитини, що підтвердили лікарі невролог та психолог, якими в жовтні 2013 діагностовано у дитини неврозаподібний стан, психотравму, а також депресію невротичного походження. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить змінити регламент побачень батька [PERSON] та баби [PERSON] з малолітньою дитиною встановивши наступний графік зустрічей: щонеділі з 11.00 год. до 18.00 год. поза межами місця її проживання. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі, їх представник в ході розгляду справи проти задоволення позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити. Посилались зокрема на те, що встановлення графіку зустрічей запропонованого позивачем призведе до змешення часу спілкування дитнини з батьком і бабою, що в свою чергу негативно відобразиться на її загальному розвитку, соціальній адаптації. Конфліктне ставлення до батька могло виникнути виключно через відповідний вплив матері та її оточення. Дочка в силу свого віку самостійно не може виробити ставлення до батька, в тому числі через те, що останній не бачився з нею вже більше двох років, через перешкоди, які чинить позивач. Вважали, що більша кількість і тривалість побачень з дочкою надасть можливість сформувати нормальне ставлення до батька, сприятиме її розвитку. Представник третьої особи підтримала представлений органом опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації письмовий висновок щодо розв'язання спору, просила позов задовольнити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 10.11.2006 по 23.02.2010 перебували у шлюбі, від якого [INFO] у них народилася донька [PERSON] /т.1 а.с. 7-9/. Спори між сторонами щодо визначення способів батька та баби у вихованні дитини вирішувалися неодноразово. Так, розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 05.02.2010 №68 встановлено регламент побачень батька дитини, [PERSON], з малолітньою донькою, [PERSON], 2007 р.н., щомісяця: кожного понеділка та четверга з 17.00 год. до 18.30 год.; кожної неділі з 10.00 год. до 12.00 год. (т. 1 а.с. 10). Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 07.05.2010 затверджено мирову угоду між сторонами в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], відповідно до умов якої встановлено регламент побачень [PERSON] з малолітньою донькою щомісяця кожного понеділка з 18 год. 30 хв. до 19 год. 45 хв. поза межами місця її проживання та кожної неділі з 09 год. 30 хв. до 13 год. 00 хв. поза межами місця її проживання (т. 1 а.с. 11-12). Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 19.05.2010 затверджено мирову угоду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], відповідно до умов якої встановлено порядок побачення [PERSON] з онукою щонеділі з 09 год. 30 хв. до 13 год. 00 хв. поза межами місця її проживання та матері (т. 1 а.с. 13). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10.01.2011 встановлено регламент побачень [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], щомісяця кожного понеділка та четверга з 18.30 год. до 20.00 год., та кожної неділі з 10.00 год. до 19.00 год. поза межами місця її проживання (т. 1 а.с. 14-16). В даному провадженні позивачем порушено питання про зміну способів участі батька та баби у вихованні дитини, встановлених вище. Так, регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним кодексом України, який визначає зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів, з метою, в тому числі, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. За змістом положень ч. 1 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин може здійснюватися іншими нормативно-правовими актами. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 151, ч. 1 ст. 157 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За статтею 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частинами першою, другою ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. У відповідності до вимог ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 263 СК України передбачено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Таким чином, встановлення судом конкретного способу участі у вихованні дитини, місця та часу спілкування, його характер та обсяг, обумовлюються обставинами кожної конкретної справи та зрештою визначаються з урахуванням основних інтересів дитини. Так, обґрунтовуючи необхідність зміни раніше визначених способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею батька та баби, представник позивача в судовому засіданні пояснила, що реалізація відповідних прав здійснюється відповідачами у спосіб, який шкодить нормальному розвитку та інтересам дитини. Зокрема, як зазначила представник позивача в судовому засіданні, та як вказано у позовній заяві позивачем, відповідачі з'являються на зустрічі до неповнолітньої дочки [PERSON] в супроводі численних сторонніх осіб, переважно чоловіків, намагаються фіксувати момент зустрічі з дитиною на відеокамеру та щоразу зчиняють скандали з позивачем та її батьками з приводу небажання дитини з ними йти на прогулянку. У контексті цих обставин, представник позивача стверджувала, що така поведінка відповідачів, а також присутність на зустрічах сторонніх осіб лякає дитину, що призвело до виникнення в [PERSON] категоричного небажання зустрічатись з батьком та бабою. Крім того, представник позивача зазначила, що у вересні 2013 року, відповідачі, додатково до часу встановленого їм для зустрічей з [PERSON], почали спонтанно відвідувати дитину в школі під час навчального процесу, чим вводили дитину в стан крайньої тривоги, навіть не переймаючись тим як саме їх візит відобразиться на психологічному стані дитини та її здатності далі сприймати навчальний матеріал. У контексті цих обставин, представник позивача стверджувала, що реалізація відповідачами їхніх прав на участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею у такий спосіб призвели до погіршення психологічного стану дитини, що було підтверджено психологом та лікарем-неврологом. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, у яких зазначила, що вона є вчителем дефектологом психолого-медико-педагогічної консультації Шевченківського району. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] знає приблизно 5 років. Відносини матері і дитини є добрими ґрунтуються на любові та взаємоповазі, між матір'ю та дитиною є взаєморозуміння, вони цікавляться життям один одного. З боку матері має місце належне забезпечення інтересів дитини, донька відвідує різноманітні гуртки, які їй цікаві, в тому числі, малювання, ліплення, займається в хорі, мати допомагає дочці у підготовці до навчань занять, що на її думку повністю відповідає інтересам дитини. З самою дитиною вона спілкується досить часто, під час такого спілкування дитина не любить розмовляти про свого батька та бабу, якщо їх розмова стосується взаємовідносин з ними дитина сама відразу переключається на щось інше, розмови на цю тему їй неприємні. Щодо спілкування дитини з батьком, особисто була присутня під час зустрічей батька з дитиною три-чотири рази, коли вона відвідувала дитину за місцем її проживання. При цьому батько приходив не сам, а з своїми друзями, а також бабою та дідом. При цьому таке відвідування супроводжувалося конфліктною поведінкою, проведенням відеозйомки, викликало у дитини стрес, і її потрібно було заспокоювати. Така обстановка для дитини була досить травмуючою, дитина дуже хвилювалася, потім плакала, боялася що її заберуть від матері, виказувала небажання спілкуватись з батьком та проводити з ним час і просила не відсилати до нього примусово. Факти впливу матері на дитину з метою формування негативного ставлення до батька, баби їй не відомі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, у яких зазначила, що вона є матір'ю позивача, проживає разом з нею та онукою. Щодо спілкування дитини з батьком, вказала, що коли зустрічі ще відбувалися, дитина була дошкільня, і не завжди йшла з бажанням на зустрічі, однак задля виконання рішення судів, вони намагалися вмовити її щоб зустріч відбулася. У вересні місці, коли дитина пішла з батьком вже будучи школяркою, першокласницею, до аквапарку, та після повернення сказала, що вона більше з ним нікуди не піде. Після того батько приходив на зустріч до дитини, приходив не сам, зі своїм батьком, або і батьком і матір'ю, або купую своїх товаришів. При цьому вони вимагали віддати дитину, однак остання не бажала йти на зустріч. Вони наполягали, були випадки коли викликали міліцію, стукали в двері, дзвонили без перестанку, і їм також доводилося викликати міліцію. Спочатку на їх вимогу вони викликали дитину, і вона особисто повідомляла їм, що не хоче йти, але потім вони помітили, що в таких випадках дитина дуже переживала після того. Пізніше вони дізнались, що у таких випадках вони вправі не викликати дитину, і вона стала спокійнішою. Останній раз батько та баба приходили близько року, довгий період не приходили. Потім з'явилися, якраз коли дитина пішла з мамою на день народження до однокласника, вони з'явилися з міліцією, теж знову почали вимагати зустрічі з дитиною, що призвело до конфліктної ситуації. З метою вирішення питання щодо стану дитини її дочка двічі зверталася до психолога. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, у яких зазначив, що він є батьком позивача, проживає разом з нею та онукою. Батько дитини зустрічався з дитиною досить давно, близько року назад. Конкретно останній прихід був з великим скандалом, коли він прийшов дочка була з внучкою, пішли на день народження до товариша з класу. Коли прибув батько дитини він пояснив, що внучка з дочкою пішли на день народження, на що той викликав поліцію. Коли прибула поліція він те саме пояснив поліції. При цьому про свій намір прийти батько не повідомляв. З батьком та з бабою дитина бачитись не бажає, за останній рік взагалі не згадувала про батька, не висловлювала бажання бачитись чи то з батьком, чи то з бабою. Будучи на відпочинку в селі на дачі разом з онукою, він спостерігав її розмову з сусідським хлопчиком, який розповідав їй про свого батька, на що внучка відреагувала несподівано навіть для нього, і сказала хлопчику, що не хоче нічого чути про батька взагалі. Для поліпшення психологічного стану дитини, дочка зверталася до психологів. Після проведеної роботи на даний час дитина спокійна, з радістю відвідує школу. Зі слів дочки йому відомо, що батько до психолога не приходив, спроби залучити його до цієї роботи виявилися марними. Перепони у спілкуванні з дитиною батьку він не чинив, на вимогу видати дитину пояснював, що дитина сама не бажає зустрічі, а примушувати її він не буде. Факти впливу на дитину з метою формування негативного ставлення до батька та баби йому не відомі. З відповіді дитячої клінічної лікарні №4 Солом'янського району від 31.10.2013 №954 вбачається, що дитина [PERSON] знаходиться під наглядом в дитячій клініці з дня народження і по теперішній час. Дитина оглянута 08.10.2013 психологом та рекомендовано декілька відвідувань дитячого психолога і консультація у лікаря-психіатра. Після огляду лікарем-неврологом, 03.11.2013, діагностований невроподібний стан та призначено відповідне лікування (т.1 а.с. 18). З характеристики на дитину [PERSON], надану спеціалізованою школою №173 м. Києва серед іншого вбачається, що [PERSON] пропускала навчальні заняття через хворобу (з 07.10.2013 по 25.10.2013 діагноз за довідкою нероподібний стан) /т.1 а.с. 19/. Крім того, на підтвердження обставин, покладених в основу позову, позивачем надано висновок спеціаліста за результатами дослідження на звернення [PERSON] від 02.12.2013 №290, складений психологом Центру психодіагностики та психологічної експертизи МІГП [PERSON] /т.1 а.с. 20-26, т.2 а.с. 18-24/. З даного висновку слідує, що на початку вересня 2013 року мала місце зміна психоемоційного стану та поведінки дитини, зазначені зміни, а також заява дитини про небажання продовжувати спілкування з батьком та його родиною, є наслідком залякування дитини батьком покаранням при відсутності реальної провини дитини та подальшими його діями, спрямованими на зміну місця проживання дитини всупереч її бажання. Як також підсумовано у вказаному висновку дитина [PERSON] потребує у відокремлені від батька, що здійснює психологічне насильство над дитиною: необ'єктивно критикує, ображає, принижує її. Таким чином, зазначені письмові докази, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] у їх сукупності та взаємозв'язку об'єктивно свідчить про те, що відповідачі реалізують свої права на участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею у спосіб, який перешкоджає нормальному вихованню дитини, що вочевидь не відповідає її інтересам. На виконання вимог ч. 5 ст. 19 СК України, органом опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації подано суду письмовий висновок щодо розв'язання спору у даній справі від 20.03.2014 №108-2539/01 /т. 1 а.с. 106-108/. Згідно даного висновку орган опіки та піклування, виходячи із зібраних матеріалів, інтересів дитини, враховуючи її думку, висновок психолога та рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в м. Києві державній адміністрації, вважає за доцільне встановити такий графік побачень батька, [PERSON], та баби, [PERSON], з малолітньою [PERSON], 2007 р.н.: щомісяця кожної неділі з 11.00 до 18.00 год., за умови наявності згоди дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, про наявність підстав для зміни способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, визначених ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 07 травня 2010 року, ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2010 року та рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 червня 2011 року. Заперечення відповідачів проти позову суд знаходить необґрунтованими та не приймає до уваги. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження обставин, покладених в основу заперечень проти позову, відповідачем надано висновок дитячого психолога [PERSON] від 09.11.2015 /т.1 а.с. 125-128/. Згідно даного висновку автором підсумовано, що відсутність спілкування з батьком негативно впливає на подальший розвиток дитини згідно даних вікової та соціальної психології, оскільки виявлено ознаки формування матір'ю у дитини емоційного відчуження від батька, негативні наслідки відсутності спілкування з батьком поглиблюються і вимагають допомоги дитині з боку дитячого психолога, проведення психотерапевтичних занять з дитиною відповідним фахівцем (запросити фахівця у школу) та проведення консультації для мами щодо шкідливості для дитини її дій. Крім того, підсумовано, що необхідно відновити спілкування дитини з батьком та налагодження взаємодії між ними, у разі необхідності - за допомогою дитячого психолога. Крім того, відповідачем надано висновок психолога [PERSON] за результатами дослідження на звернення [PERSON] від 05.05.2014 про діагностику його особистості, ступеня агресивності і конфліктності, батьківського ставлення до дитини /т. 1 а.с. 170-174/. Згідно даного висновку автором зазначено, що [PERSON] є соціально адаптованим, прагне гармонії в міжособистісних відносинах, оптимістичний. Наявність діагностичного мінімуму показників позитивної, негативної агресивності і конфліктності є прийнятними для усіх людей з нормальною психікою. В [PERSON] ці показники знаходяться в межах норми. Це говорить про можливість виховання доньки, відсутність шкідливого впливу особистості батька на дитину. При дослідженні батьківського ставлення до доньки [PERSON] виявлено виражене позитивне ставлення і щирий інтерес до дитини, піклування без надмірної опіки, що сприяє особистісному зростанню дитини, формуванню впевненості в собі, самоконтролю. В результаті підсумовано, що дозволяють прогнозувати позитивний вплив [PERSON] на розвиток і виховання дитини [PERSON], її особистості. Також, відповідачем надано висновок психолога [PERSON] за результатами дослідження на звернення [PERSON] у листопаді 2015 про діагностику його особистості, ступеня агресивності і конфліктності, батьківського ставлення до дитини /т.1 а.с. 125-128, 241-244/. Згідно даного висновку автором зазначено, що [PERSON] є соціально адаптованим, прагне гармонії в міжособистісних стосунках, психологічно зважений. Діагностика агресивності і конфліктності дає підстави стверджувати, що [PERSON] не є агресивною і конфліктною людиною, може виховувати доньку. Таким чином, особистісні особливості батька не впливатимуть на неї негативно. При дослідженні батьківського ставлення до доньки [PERSON] виявлено виражене позитивне ставлення і щирий інтерес до дитини, піклування без надмірної опіки, що під час зустрічей батька з дитиною сприятиме особистісному зростанню дитини, формування у неї впевненості в собі, самоконтролю. В результаті підсумовано, що у [PERSON] відсутні особливості особистості і поведінки, які можуть негативно впливати на дитину та/або перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Таким чином, можна прогнозувати позитивний вплив [PERSON] на розвиток і виховання дитини [PERSON], її особистості. Також, відповідачем надано висновок психолога [PERSON] за результатами дослідження на звернення [PERSON] від 20.03.2016 про діагностику його особистості, ступеня агресивності і конфліктності, батьківського ставлення до дитини /т.1 а.с. 218-221/. Згідно даного висновку автором зазначено, що [PERSON] є соціально адаптованим, прагне гармонії в міжособистісних стосунках, психологічно зважений. Діагностика агресивності і конфліктності дає підстави стверджувати, що [PERSON] не є агресивною і конфліктною людиною, може виховувати доньку. Таким чином, особистісні особливості батька не впливатимуть на неї негативно. При дослідженні батьківського ставлення до доньки [PERSON] виявлено виражене позитивне ставлення і щирий інтерес до дитини, піклування без надмірної опіки, що під час зустрічей батька з дитиною сприятиме особистісному зростанню дитини, формуванню у неї впевненості в собі, самоконтролю. В результаті підсумовано, що у [PERSON] відсутні особливості особистості і поведінки, які можуть негативно впливати на дитину та/або перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Таким чином, можна прогнозувати позитивний вплив [PERSON] на розвиток і виховання дитини [PERSON], її особистості. Крім того, відповідачем представлено рецензію на висновок спеціаліста за результатами дослідження на звернення [PERSON] від 02.12.2013 №290, надану [PERSON] /т. 1 а.с. 175-181/. Згідно даної рецензії автором зазначено, що в ході аналізу рецензованих висновків про психологічний стан дитини [PERSON] було виявлено такі порушення: 1) в ході формування введення в дослідження (опора на необ'єктивні дослідження і слова матері); в ході збору матеріалу досліджень (присутність матері під час проведення дослідження ставлення дитини до членів сім'ї, бесіда з матір'ю в присутності дитини, зловживання кількістю методик і проективних методик зокрема); в ході формування висновків (неправильне використання наукового поняття «емоційне відчуження», складання висновків виходячи з неправильних ввідних даних); у висновках немає відповіді на запитання щодо позитивних і негативних моментів позбавляння дитини можливості зустрічатися з батьком. Крім того, автором за результатами проведеної рецензії сформовано висновок щодо наявності у дитини емоційного відчуження середньої форми, протилежний за змістом, до висновку сформованого у рецензованому висновку. Як підсумовано автором рецензії, за даними наукових досліджень це призводить до негативних психологічних наслідків в сьогоденні, а також в майбутньому, тому позбавлення можливості батькові зустрічатися з дитиною в цих умовах не бажано, і навпаки: бажання мами відділити дитину від батька наносить дитині психологічну шкоду. Також в ході розгляду справи представником відповідача 04.10.2017 заявлено клопотання про призначення судово-психологічної експертзи з метою визначення психологічного стану дитини, її ставлення до матері, її батька - прихильність до кожного з батьків, причину негативного ставлення до когось з них, якщо така є, також наявність негативного впливу на психологічний стан малолітньої доньки зі сторони батька чи зі сторони матері. Дане клопотання у письмовій формі залучене судом до матеріалів справи, а його розгляд відкладений до заслуховування пояснень сторін, їх представників, та представника третьої особи. 04.10.2017 судом заслухано пояснення представника позивача, представника відповідача, після чого у розгляді справу оголошено перерву до 04.11.2016. 04.11.2016 у розгляді справи оголошено перерву до 13.02.2017. З огляду на неявку відповідачів та представника відповідача у судові засідання 04.11.2016 та 13.02.2017 клопотання про призначення судово-психологічної експертизи залишено ухвалою суду без розгляду, у зв'язку з чим, суд вирішує справу на підставі доказів, наданих сторонами. Так, представлені висновки та рецензія не спростовують фактичних даних, які містяться в письмових доказах представлених позивачем, показаннях свідків, зміст яких наведений судом вище. Крім того, звертає на себе увагу той факт, що зазначені висновки та рецензія складені однією і тією ж особою, на основі даних отриманих виключно від відповідача та без фактичного дослідження психологічного стану дитини. У цьому випадку вказані документи видаються сумнівними, і з огляду на встановлені судом обставини та попередні висновки суду, оцінюється судом критично. Отже, виходячи з встановлених судом обставини, суд приходить до висновку, що визначення запропонованого позивачем способу участі батька та баби у вихованні дитини та участі у спілкуванні з нею, відповідає інтересам дитини, а тому позовні належить задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved