Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

02 квітня 2020 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що житловий будинок [ADDRESS] належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 03 грудня 1996 року. 06 грудня 2018 року земельній ділянці, на якій розташований вказаний житловий будинок, був присвоєний кадастровий номер. 17 березня 2020 року, вона дізналася, що ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 1995 року, був накладений арешт на житловий будинок [ADDRESS] , тобто ще до набуття нею права власності на житловий будинок. Ухвала суду виконана Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. В архіві Самарського районного суду м. Дніпропетровська маються матеріали цивільної справі №2-289 1995 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , Самарського виконкому районної ради про визнання недійсним рішення Самарського виконкому та визнання права власності на гараж. Після ознайомлення з матеріалами справи, з`ясувалося, що 14 березня 1995 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було затверджено мирову угоду між сторонами справи та припинено провадження у справі. Згідно ухвали суду про затвердження мирової угоди, [PERSON] та [PERSON] , стали співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , який згодом їй продали. Питання щодо зняття заходів забезпечення позову судом не вирішувалося. В Державному нотаріальному архіві Дніпропетровської області, вона отримала копію ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.1995 про накладення арешту на домоволодіння [ADDRESS] . Протягом 25 років, вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , проживає у ньому. Заборона на відчуження житлового будинку виникла ще до набуття нею права власності. Весь цей час їй було невідомо про наявність заборони на відчуження, також безперешкодно був присвоєний кадастровий номер земельній ділянці, на якій розташований житловий будинок. Просить зняти арешт, зареєстрований 8 ДДНК заборона №9 з належного їй нерухомого майна, а саме домоволодіння (житлового будинку) [ADDRESS] , відомості про реєстрацію до 01.01.2013: реєстраційний номер обтяження 3711355. 11.09.2006, реєстратор: Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області, накладений на підставі ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.1995 по цивільній справі №2-289 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Самарського виконкому районної ради про визнання недійсним рішення Самарського виконкому та визнання права власності на гараж. 03 квітня 2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.17). Від представника позивача [PERSON] до початку судового засідання через канцелярію суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Від відповідача відзиву на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Представник третьої особи - Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності. Враховуючи позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З огляду на положення ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору-купівлі продажу від 03 грудня 1996 року, посвідченого Державним нотаріусом Восьмої ДДНК Румянцевою Л.І., належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.6). 06 грудня 2018 року земельній ділянці, на якій розташований будинок [ADDRESS] , був присвоєний кадастровий номер, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10 лютого 2020 року (а.с.7). 12 січня 1995 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська, було накладено арешт на домоволодіння [ADDRESS] . Ухвала суду виконана Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8,11). 14 березня 1995 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська,затверджено мирову угоду укладену [PERSON] та [PERSON] відповідно до якої: [PERSON] згоден, щоб за ним було визначено права власності на 40/100 частки житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] згоден, щоб за [PERSON] було визнано право власності на 60/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] . [PERSON] згодна, щоб за [PERSON] було визнано право власності на 40/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] згодна, щоб за нею було визнано право власності на 60/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Провадження по справі [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним, про визнання права власності на частину домоволодіння, припинити (а.с.41). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З огляду на положення ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне їй майно. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved