Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

03.07.2018 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.07.2018 та до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 06.07.1996 між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого у них народилося двоє синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час їх спільний з відповідачем неповнолітній син [PERSON] проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати дитину, не надає кошти на утримання дитини, не приймає участі у його вихованні. При цьому, вона докладає усіх зусиль для забезпечення потреб дитини. Зазначає, що відповідач інших дітей на утриманні немає, а також не має аліментних зобов'язань. А тому, вважає, що позивач має сплачувати аліменти на утримання сина. Оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, сторони в судове засідання не викликались. Відповідачу була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками, які були отримані відповідачем, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Однак, у встановлений судом строк, відповідач не направив до суду відзив на позов, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 06.07.1996 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від якого сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 10.04.2009. Як зазначено у позовній заяві, неповнолітній син сторін проживає з позивачем, перебуває на її утриманні, відповідач участі у матеріальному забезпеченні сина не приймає, хоча, як зазначає позивач, не має інших аліментних зобов'язань. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як визначено статтею 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом частин 1 та 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини урегульовано ст. 183 СК України. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Визначаючи розмір аліментів, суд керується положеннями ч. 1 ст. 182 СК України, та враховує матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та утриманців. Так, на час розгляду справи відповідачем не надано достовірних даних про наявність у нього інших аліментних зобов'язань, стягнень по виконавчих документах, чи інших неповнолітніх дітей на утриманні, або існування інших обставин, які б могли вплинути на вирішення питання щодо визначення розміру аліментів. Враховуючи вищевикладене, з огляду на наявні у матеріалах справи докази та встановлені відповідно до них обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вказаний розмір аліментів підлягає стягненню на користь позивача починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення сином повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подання позову в розмірі 704,80 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved