Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

04.12.2018 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що вищевказане майно належить [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно до якого входить вищевказане спадкове майно. Заповіту [PERSON] не залишив. Спадкоємцями за законом першої черги після [PERSON] являються діти - [PERSON], [PERSON]. [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто, вважається таким, який спадщину прийняв. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідачі в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, не заперечували проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення Ізмаїльського райсуду Одеської області від 02.04.1999 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №1/90 від 18.06.2001 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 14.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Ізмаїльському району Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO] року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 54623163 від 26.12.2018 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, інформація про заповіт складений від імені [PERSON], відсутня. Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року - спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року після смерті [PERSON] являються: - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Кичерською селищною радою Північно-Байкальського району Бурятії; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 16.10.1986 року Бросківською сільською радою Суворівського району Одеської області. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, тобто вважається таким, що прийняв спадщину. Крім того, судом встановлено, що [PERSON], відмовився від прийняття спадщини після [PERSON] Письмовою відповіддю нотаріуса, [PERSON] було роз'яснено про неможливість видати свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що у зв'язку з тим що, право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved