Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

04 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання, посилаючись на те, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд стягувати із відповідача кошти на її утримання, щомісячно до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років, починаючи з дня подачі позову до суду. Позивач позов підтримала із підстав зазначених в ньому. Відповідач в судове засідання не з'явився. У відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.280 та ч.2 ст.247 ЦПК України. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. [PERSON] народилася [INFO] року, а [PERSON] народився [INFO] року, в свідоцтві про народження яких батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-7). Відповідно до ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст.80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд вважає доведеним той факт, що малолітня дитина - проживає разом із позивачем, між сторонами не досягнуто домовленостей щодо розміру матеріальної допомоги, яку має надавати відповідач на утримання дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла трирічного віку, тому у сукупності наведених обставин з урахуванням положень ст.84 Сімейного кодексу України є підстави для стягнення аліментів на утримання дружини. Суд вважає, що позивачем правомірно пред'явлено позов до відповідача з вимогою про стягнення коштів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років. Заявлений позивачем розмір утримання, який вона просить стягувати із відповідача на її утримання на думку суду є не обґрунтований, при визначенні розміру аліментів на утримання дружини суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище позивача, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, а відтак дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial