Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

02 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], третя особа [PERSON], у якій просив у порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину фізкультурно-оздоровчого комплексу, що розташований за адресою: місто Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 154А. Ухвалою суду від 15 березня 2018 року було відкрито провадження у справі та справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження. 16 квітня 2018 року Позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у яких просив визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна, а також витребувати від відповідача [PERSON] 1/2 частину указаного нерухомого майна. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, від представника позивача надійшла письмова заява, в якій він просить справу розглядати без їхньої участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав письмову заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки даний спір надуманий та безпідставний, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. просить розглянути справу без їх участі, з урахуванням наданих [PERSON] доказів та заперечень. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час і дату розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі положень ч. 2 ст. 247\~ЦПК України провести судове засідання за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Вивчивши письмові матеріали справи, суд виходить з наступного. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, з увагою на їх належність допустимість, достовірність, достатність та взаємний зв'язок між ними, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що у 2007 році за [PERSON], яка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] було оформлено право власності на фізкультурно-оздоровчий комплекс літ. Е-2, загальною площею 549,6 кв.м, розташований у м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 154А на підставі Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Левлекс» б/н від 30.11.2007 року. 05.03.2008 року зазначений фізкультурно-оздоровчий комплекс на підставі Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 477, було передано в іпотеку Відкритому акціонерному товариству «Комерційний Банк «Актив-Банк» (код за ЄДРПОУ 26253000) з метою забезпечення виконання зобовязань гр.. [PERSON] за кредитним договором № 0305/02 від 05.03.2008 року, за яким [PERSON] отримав від ВАТ «КБ «Актив-Банк» кредит, ліміт заборгованості за яким в сумі не перевищував 178 200,00 доларів США. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється зокрема у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Так, в подальшому публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Актив-Банк», яке є правонаступником ВАТ «КБ «Актив-Банк», в рахунок виконання основного зобовязання за кредитним договором на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2016 року по справі №200/10874/15-ц звернуло стягнення на фізкультурно-оздоровчий комплекс літ. Е-2, загальною площею 549,6 кв.м, розташований у м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 154А, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Зазначене Рішення суду набрало чинності 11.10.2016 року на підставі Ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області, провадження 22-ц/774/7063/16. Також право власності Банку на нерухоме майно додатково було підтверджено Дніпропетровським окружним адміністративним судом згідно Постанови від 07.11.2017 року по справі №804/4147/17 та в подальшому Іпотекодавцем не оскаржувалося. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 21 грудня 2017 року ПАТ «КБ «Актив-Банк», який знаходиться в стані ліквідації, відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронних торгів № UA-EA-2017-12-05-000039-b віл 18.12.2017 року, продав фізкультурно-оздоровчий комплекс гр. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу обєкту нерухомого майна, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 2094. Право власності зареєстровано за [PERSON] у відповідності до [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №108589302 від 21.12.2017 року (а.с88-89). У відповідності до ст.ст. 209-210 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Відповідно до положень ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації Отже, право власності на спірний фізкультурно-оздоровчий комплекс перейшло до [PERSON] у встановленому законом порядку. При поданні позову [PERSON] виходив з того, що [PERSON] неправомірно набув право власності на спірне нерухоме майно за відсутності згоди Позивача. Проте, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому нерухомим майном, тобто власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону, серед іншого, укладати договори відчуження цього майна, а саме, договори купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, ренти, довічного утримання (догляду) тощо. ПАТ «КБ «Актив-Банк» не був обмежений щодо вільного розпорядження спірним нерухомим майном, яке правомірно належало йому на праві власності, а тому мав право вільного продажу фізкультурно-оздоровчого комплекс [PERSON] Доказів зворотного Позивач суду не надав, вимог щодо визнання недійсним результатів проведених торгів (аукціону) та/або Договору купівлі-продажу від 21.12.2017 року Позивач суду не висував. У відповідності до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Таким чином, за загальними нормами сімейного законодавства поділу підлягає тільки те майно яке належить на праві спільної сумісної власності подружжя на момент поділу. Майно, яке на момент поділу подружжю не належить поділу не підлягає. Отже нерухоме майно, яке належить на праві власності [PERSON] (право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і не скасоване на момент подання цієї заяви) не може входити в масу майна, що підлягає поділу між подружжям [PERSON] та [PERSON] Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також суд критично оцінює визнання [PERSON] позовних вимог [PERSON] з наведених вище підстав (а.с. 36). Відповідно до викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у разі повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Тому одночасно з ухваленням рішення по суті суд, приймає рішення про скасування заходів забезпечення позову вжиті по подання позову відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2018 року в рамках справи № 201/686/18, провадження № 2з/201/35/2018. В порядку розподілу судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, понесені [PERSON] залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed