Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

03 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про зобов'язання привести квартиру у попередній стан, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою та вселення. Мотивує вимоги тим, що квартира [ADDRESS] належить трьом співвласникам. Угоди про спосіб виділення частки співвласників із загального майна між сторонами не досягнуто, як і не визначено порядок користування квартирою. З жовтня 2011 року вона не може потрапити до квартири, оскільки відповідачі відмовляються надати їй ключі від квартири. 24.10.2011 року вона через приватного нотаріуса передала відповідачам заяву про надання можливості користування квартирою та доступ до квартири. Відповідно до проведеної експертизи були встановлені факти самовільного перепланування квартири, про що експерт зазначив у висновку. Відсутність документів про дозвіл на виконання будівельних робіт унеможливлює встановлення порядку користування квартирою. Таким чином, не прийнято рішення про встановлення порядку користування квартирою і вона змушена звернутись до суду з позовом про зобов'язання відповідачів привести квартиру у технічний стан, якій відповідає технічному паспорту на квартиру, виготовленому станом на 29.03.2012 року, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою та вселення. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. Позовні вимоги просить задовольнити повністю. Представник відповідачів позов не визнав та пояснив, що відповідачами дійсно здійснено перепланування квартири. Заперечував проти задоволення позову, оскільки позивачкою не надані докази щодо здійснення перешкод у користуванні власністю. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], загальною площею 74.2 кв.м., житлова площа 51,9 кв.м.. (а.с.7) Так, 1/6 частка зазначеної квартири належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 05.02.1998, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району/р№ 0261/. 1/6 частка зазначеної квартири належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 05.02.1998, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району/р№ 0261/. 2/3 частки вищезазначеної квартири належать [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину /№ 4-2677/ від 08.12.2009 року, виданого Шостою одеською державною нотаріальною конторою. Угоди про спосіб виділення частки співвласників із загального майна між сторонами не досягнуто, як і не визначено порядок користування квартирою. 24 жовтня 2011 року [PERSON] склала заяву [PERSON] та [PERSON] наступного змісту: «[PERSON] та [PERSON] [PERSON], що є власником 2/3 часток квартири [ADDRESS], прошу надати мені можливість користування належною мені частиною квартири. Для доступу до згаданої квартири прошу передати мені комплект ключів, для чого призначаю Вам зустріч 01 листопада 2011 року о 19:00 за адресою: [ADDRESS], біля парадної за місцем знаходження квартири» Зазначену заяву, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гуряновою Л.Г., на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат» передано відповідачам та зареєстровано в реєстрі за № 3973 (а.с. 8-9). В судовому засіданні представник відповідачів підтвердив, що відповідачі не передали позивачці ключі від квартири та вона не має вільного доступу до квартири. Таким чином, відсутність можливості потрапити до квартири чинить перешкоди відповідачці у користуванні власності, а саме частиною зазначеної квартири. Відповідно до висновку № 033/2015 ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» судової будівльно - технічної експертизи встановлено, що між приміщеннями № 9 - прихожа та № 8 - коридор знесена перегородка, між приміщеннями № 7 - коридор та № 4 - кухня знесена перегородка, між приміщеннями № 4 - кухня та № 3 - житлова знесена перегородка, між приміщеннями № 5 - ванна та № 6 - туалет знесена перегородка. Документація про дозвіл на виконання зазначеної реконструкції відсутня. Відповідно до висновків зазначеної експертизи, визначити порядок користування квартирою № 25, що розташована в будинку [ADDRESS], для одного із співвласників, технічно не представляється можливим. Як вбачається з наданого суду технічного паспорту, виготовленого станом на 29.03.2012 року на квартиру [ADDRESS], квартира загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 51.9, підсобна 21,7 кв.м., корисна 73.6 кв.м., складається у цілому з трьох жилих кімнат, який також знаходиться у загальному користуванні всіх мешканців квартири. В ході судового розгляду справи сторони підтвердили, що відповідачами було здійснено переплануванням квартири, шляхом знесення перегородок між приміщеннями № 8 (коридор) і № 7 (коридор), між приміщеннями № 7 (коридор) і № 4 (кухня), між приміщеннями № 4 (кухня) і № 3 (житлова кімната), між приміщеннями № 5 (ванна) і № 6 (туалет). Між співвласниками квартири до теперішнього часу не досягнута домовленість щодо користування спільною власністю. Зазначені перепланування порушують право позивача користування власністю. Відповідачі чинять перешкоди позивачці у користуванні квартирою, котрій належить 2/3 частки на праві приватної власності. Позивачка не має можливості самостійно вселитись в спірну квартиру та проживати в ній, в зв'язку з чим звернулась з позовом до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Згідно до ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України власник майна має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод. За таких обставин позивачу створено перешкоди в реалізації в повному обсязі прав та охоронюваного законом інтересів співвласника зазначеного майна, тому суд вважає за необхідне зобов'язати відповідачів за власний рахунок привести квартиру [ADDRESS] до попереднього перед переплануванням стану, шляхом відновлення перегородок між приміщеннями № 8 (коридор) і № 7 (коридор), між приміщеннями № 7 (коридор) і № 4 (кухня), між приміщеннями № 4 (кухня) і № 3 (житлова кімната), між приміщеннями № 5 (ванна) і № 6 (туалет) відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 29.03.2012 року. Крім того, суд приходить до висновку, що через створені відповідачами перешкоди позивачка фактично позбавлена можливості в позасудовому порядку вселитися в належну їй на праві власності частину квартири [ADDRESS], що є порушенням її права. Отже, захист порушених прав позивача, відповідно до ст. 16 ЦК України підлягає захисту, шляхом зобов'язання відповідачів не перешкоджати позивачці в користуванні квартирою [ADDRESS]. Відповідно до передбаченого ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що позивачкою доведено, що відповідачами порушено її право на вселення та користування спірною квартирою.

Outcome: approved