Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

04.07.2018 року відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 02.05.2018 року за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Як вбачається, 24.04.2018 року позивач звернулася до суду з позовом та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень 00 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого [INFO] року народився син [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано. Сторони фактично проживають окремо. Відповідач не виконує покладені на нього обов'язки по утриманню та вихованню дитини, у зв'язку з чим позивач самостійно здійснює утримання спільної з відповідачем дитини, а тому звернулась до суду з цим позовом. При цьому, позивачка в своїй позовній заяві зазначає, що наразі тимчасово дитина проживає не з нею, а з її батьками. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з'явився, про причини своєї відсутності суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Також відповідач не скористався своїм правом надання суду відзиву на позовну заяву. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове зсідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд за згодою позивача ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, заслухавши позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом в судовому засіданні встановлено, що 02 жовтня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дрогобицького міського управління юстиції Львівської області було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін [INFO] року народився син [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 22.12.2004 року. Як зазначається в свідоцтві про народження дитини, батьками зазначені - [PERSON] - батько та [PERSON] - мати. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.04.2011 по справі № 2-1089/2011 шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 1 статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 180СК України). Водночас, відповідно до роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.06.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як зазначено позивачем в судовому засіданні, син не проживає разом із нею, та наразі проживає з її батьками у м. Дрогобич Львівської обл. та пояснила, що цей захід є вимушеним так як вона не має постійного місця проживання в м.Києві та не забезпечена житлом. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статтею 182 СК України, а саме: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. В судовому засіданні позивачка пояснила, що утриманням дитини займається вона, відповідач коштів не надає. Так відповідач не надав суду доказів, що він сплачував аліменти на утримання дитини чи надавав кошти добровільно та їх суми, а позивачка зазначила в позовній заяві, що відповідач не приймає участь в забезпеченні дитини, тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття в примусовому порядку, з моменту звернення до суду з позовними вимогами, тобто 18.04.2018 року. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, стан здоров'я дитини (доказів, що дитина потребує спеціального лікування, чи перебуває на обліку суду не надано). Судом встановлено, що відповідач є працездатним та має можливість працювати та отримувати дохід, не має інших осіб на утриманні, враховуючи засади розумності та справедливості, бажання позивача стягнути аліменти в твердій грошовій сумі, а тому суд визначає аліменти в розмірі 2 000,00 грн. на дитину з індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи з 18 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. Враховуючи ст. 430 ЦПК України, суд вважає за доцільне допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved