Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

04 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька, обґрунтувавши свої вимоги тим, що у шлюбі у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними був розірваний 14 березня 2014 року, після чого донька залишилася проживати разом з нею та саме вона займається її вихованням та утриманням. На теперішній час вона разом зі своїми дітьми мешкає у м.Павлограді Дніпропетровскої області та перебуває на обліку як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та проведення антитерористичної операції з м.Горлівка Донецької області. [PERSON] не спілкується ані з нею, ані з донькою, не опікується та не приймає участі у вихованні доньки. Її батьки мешкають у м.Горлівка та для того щоб приїжджати до них, у зв'язку з ситуацією, що склалася в країні, їй необхідний нотаріальний дозвіл батька дитини, однак він безпідставно, без будь-яких поважних причин ухиляється від надання такої згоди. Крім того, в неї є ще одна дитина - [PERSON], [INFO] та вона не може розлучати дітей у разі поїздок сина до дідуся та бабусі, надаючи йому можливість спілкування з ними, натомість, коли донька буде позбавлена такого спілкування з рідними. Також вона не має права залишати доньку без догляду, у зв'язку з чим позбавлена відвідувати своїх батьків. Оскільки виїзд дитини на неконтрольовану територію та подальший виїзд з такої території здійснюється за такими ж правилами, як і перетин державного кордону України і можливий лише за умови надання згоди другим з батьків або відповідного рішення суду, вона змушена звернутися до суду з дійсним позовом до [PERSON] Просить надати їй дозвіл на вивіз та ввіз дитини - доньки [PERSON], [INFO], без супроводу батька [PERSON] на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції, в тому числі до м.Горлівки Донецької області), а також за межі України до досягнення дитиною 16-ти річного віку, тобто до 26 липня 2027 року. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, була повідомлена про дату, час та місце судового засідання належним чином. Суду надано заяву, відповідно до якої позивач просила розглянути справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити (а.с.25). Місце реєстрації та проживання відповідача [PERSON] було зазначено: [ADDRESS]. Під час розгляду справи, судом приймались усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення [PERSON] про місце, день та час розгляд заяви. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду [PERSON], тому він про час та місце судового розгляду цієї заяви був повідомлений шляхом розміщення оголошення в друкованих засобах масової інформації (газета центральних органів виконавчої влади України «Урядовий Кур'єр» №114 (5734) від 17 червня 2016 року) (а.с.30). Незважаючи на прийняті судом заходи, [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд заяви по суті у відсутність учасників цивільного процесу. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке 02 серпня 2011 року було видано Виконавчим комітетом Пантелеймонівської селищної ради м.Горлівки Донецької області, батьками [PERSON], [INFO], зазначені громадяни України - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається з рішення Центрально-Міського районного суду м.Горлівки Донецької області від 14 березня 2014 року, шлюб між батьками неповнолітньої [PERSON] розірвано (а.с.11). Відповідно до довідки від 29 січня 2015 року №1216004296 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, [PERSON] разом з неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] переміщені з Центрально-Міського району м.Горлівки Донецької області до м.Павлоград Дніпропетровської області (а.с.12). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01 жовтня 1982 року Пентелеймонівською селищною радою Центрально-Міського району м.Горлівки Донецької області, батьками [PERSON], [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Відповідно до копій паспортів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що їх місце реєстрації зазначене - сел.Пантелеймонівка м.Горлівки Донецької області (а.с.14-15; 17-18). Як вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] змінювала своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.19). Згідно абз.2 частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну і оформлення документів для зарубіжних поїздок визначається Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року. Згідно до п.2 частини 2 статті 4 вказаного Закону України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.2 статті 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Незважаючи на те, що відповідач по справі [PERSON] завчасно був викликаний до судового засідання, ним ніяких пояснень та доказів з питання відношення до позовних вимог за станом на 22 червня 2016 року суду не було подано. Метою виїзду за межі України з малолітньою дитиною позивачка зазначила необхідність відвідувати свої батьків - дідуся та бабусі неповнолітньої [PERSON], така необхідність з часом може відпасти, а тому її існування має супроводжуватися розумними термінами, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON], а саме надати їй дозвіл на вивіз та на ввіз дитини - доньки [PERSON] без супроводу батька [PERSON], на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції, в тому числі до м.Горлівки Донецької області), а також за межі України строком на 3 (три) роки. Принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачається, що «…малолітнє дитя не повинне, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучений зі своєю матір'ю». Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень статей 10 та 11 ЦПК України цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Принцип 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачає безумовний пріоритет інтересів дитини для тих, на кому лежить відповідальність за його освіту і виховання. Оскільки сторони однією сім'є не проживають і фактичне місце проживання малолітньої доньки визначене за позивачкою, то цей обов'язок покладено на матір - позивачку по справі, яка повинна постійно доглядати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, як це і передбачено положеннями статті 150 Сімейного кодексу України. Проаналізувавши встановлені обставини по справі та надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки інтереси позивачки повністю відповідають інтересам її малолітньої доньки. Оскільки батько дитини - відповідач [PERSON] добровільно не бажає надати дозвіл на виїзд на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції, в тому числі до м.Горлівки Донецької області), а також за межі України, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] Суд вважає, що зазначений виїзд на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції, в тому числі до м.Горлівки Донецької області), а також за межі України, не буде порушенням будь-яких прав відповідача відносно доньки.

Outcome: partial