Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

02 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що з 07 липня 2008 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У даному шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім. Зважаючи на те, що відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає і надавати у добровільному порядку відмовляється, постійного заробітку не має, просить суд постановити рішення, котрим стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина. Оскільки відповідач визнає позов повністю суд на підставі ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є сторони по справі [PERSON] та [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 4). Як вбачається зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 5) сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2008 року. Діти перебувають на повному утриманні матері, що встановлено з довідки Камінь-Каширської міської ради Волинської області від 22.01.2018 року № 402 та визнано відповідачем у справі. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Виходячи з цього, відповідач як батько, зобов'язаний брати участь у вихованні та утриманні своєї дитини наряду з позивачем. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зважаючи на відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, враховуючи обраний позивачем спосіб стягнення аліментів, суд на підставі ч. 1 ст. 184 СК України приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України враховуючи відсутність даних про незадовільний стан здоров'я відповідача, його матеріальне становище, відсутність інших утриманців, беручи до уваги те, що він ніде не працює, погоджується із запропонованою сумою аліментів, суд з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», дотримуючись меж позовних вимог, визначає аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved