Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

04.07.2014 року позивачі звернулись до суду з позовом, який в подальшому уточнили та згідно останньої редакції від 17.10.2014 року просили ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідачку [PERSON] не чинити їм перешкод у користуванні власністю - будинком [NUMBER] і будинком [NUMBER] по [ADDRESS] шляхом зупинення будівництва дерев'яного індивідуального житлового будинку за адресою [ADDRESS] з приведенням його у попередній стан, тобто знесення (демонтажу будівлі до затверджених раніше параметрів), а також заборонити відповідачці [PERSON] та будь-яким особам продовжувати будівництво зазначеного об'єкту. Зобов'язати відповідачку [PERSON] демонтувати паркан між земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] та земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] шляхом демонтування паркану зменшивши його висоту до 1 м. 80 см. Свої вимоги мотивували тим, що їм на праві приватної власності належать житлові будинки, відповідно будинок під № [NUMBER] по [ADDRESS] - [PERSON] та по ? будинку під № [NUMBER] по [ADDRESS] позивачам [PERSON] та [PERSON] Позивачі зазначають, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є власниками будинку [ADDRESS]. Зазначені будинки розташовані на суміжних земельних ділянках, які були надані під індивідуальне житлове будівництво. Позивачі стверджують, що відповідачі розпочали на своїй земельній ділянці будувати дерев'яний будинок без права на використання будівельних робіт, що є порушенням ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Також зазначали, що дане будівництво призвело до затемнення належних позивачам будинків. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Позивач [PERSON], його представник [PERSON], а також представник позивачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надійшло. Представники третіх осіб Одеської міської ради та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області у судове засідання також не з'явились, про час, та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Розглянувши поданий позов, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Судом встановлено, що на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2004 року [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належить домоволодіння № [ADDRESS], що розташоване за земельній ділянці площею 370 кв.м. Позивач [PERSON] є власником домоволодіння № [ADDRESS]. Власниками домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Зазначена інформація також підтверджується відповіддю КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР від 02.10.2014 року, з якої вбачається, що за [PERSON] зареєстровано 31/50 частин спірного домоволодіння. Підставою для звернення до суду з позовом стало те, що відповідачі розпочали на своїй земельній ділянці будувати дерев'яний будинок без права на використання будівельних робіт, що є порушенням ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Дійсно, з матеріалів справи, а саме листа начальника Інспекції ДАБК в Одеській області від 15.11.2013 року № 1/11-10837 вбачається, що Інспекцією ДАБК було проведено позапланову перевірку та встановлено, що за адресою [ADDRESS] ведуться будівельні роботи з будівництва дерев'яного індивідуального житлового будинку з порушенням пункту 3.13 державних будівельних норм 360-92 ** Планування і забудова міських і сільських поселень (додаток 3.1 «Протипожежні вимоги»), а саме зменшення протипожежного розриву з необхідних 8 метрів до фактичних 4 метрів. Будівельні роботи виконуються самочинно та без належним чином розробленої та затвердженої проектної документації, що є порушенням ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Станом на момент перевірки, на об'єкті будівництва завершено зведення конструкцій першого поверху. За фактом перевірки складений відповідний акт. 28.05.2014 року головним державним інспектором інспекційного відділу № 1 Інспекційного управління в м. Одеса Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області Якименко Марією Михайлівною було складено Акт про те, що замовник будівництва [PERSON] не допустила посадових осіб інспекції державно-будівельного контролю та не надала проектну та дозвільну документацію на вимогу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю з будівництва житлового будинку з дерев'яних конструкцій по [ADDRESS] Крім того позивачі стверджують, що відповідачі збудували по межі земельної ділянки паркан у 2 м. 80 см. висотою при нормі у 1 м. 80 см. внаслідок цього були закриті 3 вікна будинку, який належить позивачам [PERSON], та порушена інсоляція дитячої кімнати. Згідно з нормами ДБН - 360-92** пункт 3-25, додаток 3.1 протипожежна відстань між житловими будинками повинна бути не менш 8 метрів, а від дерев'яної стіни до кам'яної не менше 10 метрів. В даному випадку від стіни будинку [NUMBER], який належить [PERSON] до дерев'яної стіни будівлі відповідачів 1,5 м, а до стіни будинку позивачів [PERSON] - 3 м, що є порушенням пожежних норм. Відповідно до ст.78 Земельного Кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст.79 Земельного Кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ст.86 Земельного Кодексу України, земельна ділянка може заходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Завданнями цивільного судочинства є захист порушених прав фізичних осіб. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Згідно зі ст.ст. 91, 96 Земельного кодексу України власники земельних ділянок та землекористувачів зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. На підтвердження своїх доводів позивачі надали фотофіксацію, яку суд приймає в якості належних та допустимих доказів по справі, так як вони відповідачі будучи належним чином повідомлені про розгляд справи у судове засідання не з'явились, заперечень проти задоволення позову не надали. Ст.ст. 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів, або забезпечення доказів по справі, відповідно до статті 133 та 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідними клопотаннями про призначення експертизи та витребування доказів, чого в даному випадку здійснено не було. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, розглянувши позовні вимоги ретельно та неупереджено, суд доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про часткове задоволення позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], з відмовою у задоволенні позову в частині заборони будь-яким іншим особам продовжувати будівництво зазначеного об`єкту, так як суд не може вирішувати питання про права та обов`язки осіб, які не були притягнуті до участі у справі.

Outcome: partial