Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

02.07.2021 року КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, яка виникла за період з 01.10.2016 року по 31.05.2021 року у розмірі 22 852 грн. 33 коп. і судових витрат у розмірі 2 270 грн. 00 коп., посилаючись на те, відповідно до вимог діючого законодавства України КОНЦЕРН «МТМ» неодноразово вживав заходів щодо укладення з відповідачами договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак останні на ці пропозиції не відгукнулися, і, зі свого боку, також не ініціювали укладення договору. Не дивлячись на відсутність письмово укладеного договору, КОНЦЕРН «МТМ» здійснював надання відповідачам у вказаний період за адресою: [ADDRESS] , відповідних послуг, які останніми споживались без будь-яких заперечень щодо їхньої якості. На підставі цього, позивач вважає, що між ним і відповідачами склалися фактичні договірні відносини, проте останні неналежним чином виконують зобов`язання з оплати наданих їм послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, про стягнення якої просить позивач. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2021 року відкрито провадження по справі, призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 16.08.2021 року до канцелярії суду від відповідача [PERSON] в особі його представника адвоката Стариченка М.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якій він просить суд повернути позивачу позовну заяву для усунення недоліків, а у разі неповернення - відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що у тексті позовної заяви не розкрито зміст позовних вимог до кожного з відповідачів, у чому полягає їх солідарна або окрема відповідальність за не виконання зобов`язань. Крім того, позивач вказує, що ним оформлено договір про надання житлово-комунальних послуг та було неодноразово запрошено на його підписання «Відповідача» шляхом вивішування оголошень на будинку, через засоби масової інформації, направлення листів та шляхом автодозвону, але «Відповідач» не відгукнувся. Натомість вказана інформація не підтверджена доказами та не може заслуговувати на увагу. Також не зрозуміло чи одного відповідача було запрошено на укладення договору, чи обох. Позов подано 02.07.2021 року, тобто позовна давність повинна обчислюватись з 02.07.2018 року. При цьому у позові заявляються вимоги щодо стягнення заборгованості за період з 01.10.2016 року по 31.05.2021 року. Заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги за період 01.10.2016 року по 02.07.2018 року вже втрачено, а тому вони не підлягають задоволенню. Крім того, не зрозуміло чи є договірні відносини між сторонами. Позивачем не додано жодного доказу про те, що ним надавались послуги з водопостачання та водовідведення. Не долучено жодного акту виконаних робіт або іншого документу, що підтверджував би їх виконання. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Також позивачем жодним документом не підтверджено, що відповідач [PERSON] є квартиронаймачем, проживає у квартирі та і користується послугами. [PERSON] не прописаний і ніколи не мешкав у квартирі за вказаною у позовній заяві адресою. На квартиру накладено арешт, тому [PERSON] не може нею розпорядитись і є лише її номінальним власником. Увесь час у квартирі мешкає [PERSON] , який є фактичним споживачем житлово-комунальних послуг та і який допустив заборгованість за вказані послуги та ухиляється по їх сплаті. [PERSON] взагалі є неналежним відповідачем по справі. 28.09.2021 року від позивача надійшли до канцелярії суду письмові пояснення, згідно з якими позовна заява містить зміст позовних вимог. Відсутність між сторонами договору про надання послуг не є підставою для несплати за надані КОНЦЕРНОМ «МТМ» послуги, оскільки обов`язок оплати випливає із закону. Між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично їх отримали. Крім того, між позивачем і [PERSON] 23.03.2013 року укладено договір про надання послуг з централізованого опалення і підігріву води. Позивач не надає послуг з централізованого водовідведення, дана послуга не входить до складової тарифів Концерну. Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення і гарячого водопостачання у м. Запоріжжі, що є загальновідомою інформацією. Оскільки будинок за адресою: [ADDRESS] , є житловим, то він обладнаний централізованим опаленням, холодним водопостачанням, центральною каналізацією і електропостачанням. КОНЦЕРН «МТМ» займає монопольне становище на ринку транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами у м. Запоріжжі та Запорізькій області. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу від 23.07.2004 року. Статтею 13 Конституції України і ст. 322 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На зміст права власності не впливає місце проживання власника або місцезнаходження майна. Не проживання [PERSON] у квартирі, що йому належить на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє його, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та письмових поясненнях, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси в суді довірив представляти адвокату Стариченку М.П., який просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, причини його неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. КОНЦЕРН «МТМ» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Основним видом його економічної діяльності є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (а.с. 7). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). 23.03.2013 року між КОНЦЕРНОМ «МТМ» та [PERSON] був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води за вищевказаною адресою, відповідно до якого відповідач зобов`язався оплачувати надані послуги до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (а.с. 30-33). Згідно з п. 32 вказаного договору, договір укладається на п`ять років і набрав чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу від 23.07.2004 року (а.с. 6). Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо звільнення споживача від оплати комунальних послуг застосовуються лише до наймачів та членів їх сімей, які подали до постачальника комунальних послуг відповідну заяву про свою тимчасову відсутність у цьому житлі. На власників житла такі положення не поширюються, та вони мають здійснювати оплату за комунальні послуги пропорційно до свої частки у житлі незалежно від відсутності у ньому. Непроживання відповідача [PERSON] у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє його, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані КОНЦЕРНОМ «МТМ». Крім того, відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позов зазначив, що позивач не довів, що КОНЦЕРН «МТМ» є постачальником послуг у м. Запоріжжя, та, зокрема, до будинку: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про природні монополії» передбачено, що перелік суб`єктів природних монополій складається та ведеться Антимонопольним комітетом України відповідно до його повноважень згідно з розпорядженням від 28.11.2012 року № 874-р «Про затвердження Порядку складання та ведення зведеного переліку суб`єктів природних монополій». КОНЦЕРН «МТМ» займає монопольне становище на ринку транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами в межах Запорізької області та включено до Зведеного переліку суб`єктів природних монополій за № 230, про що розміщена інформація на офіційному веб сайті Антимонопольного комітету України. КОНЦЕРН «МТМ» в місті Запоріжжі займає монопольне (домінуюче) становище на ринку централізованого постачання теплової енергії в межах розташування наявних власних теплових мереж. Дана обставина підтверджується інформацією з офіційного сайту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка відповідно до підпункту 21 пункту 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014 року № 715/2014, формує та веде реєстр суб`єктів природних монополій, діяльність яких регулюється нею. Отже, КОНЦЕРН «МТМ» є єдиним постачальником теплової енергії - суб`єктом природної монополії в галузі транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами у м. Запоріжжі та Запорізькій області. Таким чином, [PERSON] і [PERSON] є споживачами послуг з централізованого опалення і гарячого водопостачання, що постачається КОНЦЕРНОМ «МТМ» (особовий рахунок № [NUMBER] ). Як зазначено позивачем у позові, у період з 01.10.2016 року по 31.05.2021 року за адресою: [ADDRESS] , КОНЕРНОМ «МТМ» були надані, а відповідачами по справі спожиті, послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання. Сплату за спожиті послуги за вказаний період відповідачі належним чином не здійснював, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 22 852 грн. 33 коп. (а.с. 4, 5). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Отже, правовідносини між позивачем і відповідачами з приводу надання-отримання послуг з централізованого опалення регулюються Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та іншими нормативно-правовими актами України. Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. На підставі п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з вимогами пунктів 12, 20-22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживач оплачує надані послуги відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Якщо встановлено будинкові засоби обліку теплової енергії, споживач оплачує послуги згідно з їхніми показами пропорційно до опалюваної площі квартири. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах, зокрема, у постанові від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17, погоджується з висновками судів про те, що відсутність укладеного письмового договору про надання будь-якого виду комунальних послуг не звільняє відповідачів як споживачів від обов`язку оплати за надані послуги, оскільки у сторін таких спорів є фактичні договірні відносини щодо надання-отримання відповідних житлово-комунальних послуг. Суд не бере до уваги, як підставу для відмови у позові, твердження відповідача [PERSON] , про те, що з ним позивачем договір укладено не було, оскільки відсутність укладеного між сторонами договору не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Відповідач [PERSON] заявив клопотання про застосування позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості по сплаті послуг за опалення, оскільки КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду 02.07.2021 року. За таких обставин, строк звернення до суду щодо стягнення заборгованості до липня 2018 року позивачем пропущено. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою та п`ятою ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» («Yukos shareholders v. Russia»), п. 570). Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Оскільки, між сторонами договору про надання послуг укладено не було, суд виходить з загальних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Тобто, кожного 20 числа місяця позивач вже обізнаний, чи надійшла оплата від споживача за надані у попередньому місяці послуги, тому за кожним щомісячним платежем строк позовної давності починає спливати з 21 числа наступного за розрахунковим місяцем та спливає через три роки, оскільки договором інший строк позовної давності не узгоджувався. Позивач звернувся до суду 02.07.2021 року з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за комунальні послуги, яка виникла за період з 01.10.2016 року по 31.05.2021 року, тобто майже за 5 років, у розмірі 22 852 грн. 33 коп. Вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані послуги з 01.07.2018 року заявлені в період трьохрічного строку позовної давності. Згідно з наданого позивачем розрахунку, за період з 01.10.2016 року по 31.05.2021 року у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість за надані послуги у розмірі 22 852 грн. 33 коп. У зв`язку із викладеним, суд вважає, що оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за період з жовтня 2016 року по травень 2021 року включно, то до вказаних вимог можливо застосувати позовну давність, і стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з липня 2018 року (оскільки строк оплати за надані послуги - до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим) по травень 2021 року включно (дату, по яку нараховано заборгованість) в розмірі 9 793 грн. 44 коп. В решті позову щодо заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2016 року по червень 2018 року включно у розмірі 6 704 грн. 48 коп. (без врахування суми субсидії у розмірі 2 229 грн. 21 коп.), суд дійшов висновку, що слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, розмір заборгованості за послуги з гарячого водопостачання за період з лютого 2019 року по травень 2021 року включно (дату, по яку нараховано заборгованість) складає 8 583 грн. 62 коп. Вимоги в цій частині заявлені в період трьохрічного строку позовної давності і підлягають задоволенню. Розмір заборгованості підтверджено розрахунком, наданим позивачем, який відповідачами належними доказами не спростований. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачі свої зобов`язання з оплати послуг за централізованого опалення та гарячого водопостачання виконували неналежним чином, внаслідок чого у них виникла заборгованість перед позивачем, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 18 377 грн. 06 коп. (9793,44 гривень + 8583,62 гривень). Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати по справі становлять 2 270 грн. 00 коп. - судовий збір, який було сплачено позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду. Однак, враховуючи, що позов задоволено частково на суму 18 377 грн. 06 коп. (на 80,416 %), то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1 825 грн. 44 коп.

Outcome: partial