Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

02 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2011 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Протягом сумісного проживання подружжя не знаходить між собою спільної мови, мають різні погляди на життя. В сімї відсутнє взаєморозуміння і, як наслідок, між сторонами склалися неприязні відносини, при яких подальше проживання разом стало неможливим. На даний час між подружжям припинені шлюбно - сімейні відносини та ведення сумісного господарства, поновляти які вони не бажають. Спроб для примирення і збереження сімї не приймають. Вказуючи на викладені обставини, позивач просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. На задоволенні позову наполягає. Після розірвання шлюбу просила залишити «Щербата». Відповідач, згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно інформації, опублікованої на офіційному веб-сайті на сторінці Барвінківського районного суду Харківської області у рубриці «Оголошення про виклик до суду», відповідач повідомлена у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявилась у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності від неї до суду не надходило. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод [PERSON] Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Шевченко) [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01 жовтня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №399, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії І-ЕД №134797 (а.с.3). Від шлюбу мають дитину [PERSON], 25 жовтня 2014 року (а.с.9). Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, шлюб у сторін носить формальний характер, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. 112 СК України. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. Викладене свідчить, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалися сторони, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин. Таким чином, судом встановлено, що шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з лютого 2018 року, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, проживають окремо, спорів стосовно поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють. Згоду про утримання дитини між ними досягнуто. За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачу, згідно її заяви, залишити прізвище «Щербата».

Outcome: approved