Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

03.08.2016 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому просять визнати за ними право власності на 1/6 частину домоволодіння № 69 по вул. Франка в с. Лиман Зміївського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після померлої 24.07.1987 року матері [PERSON] На обґрунтування позову зазначили, що їх батьками були [PERSON] та [PERSON], якими за життя було спільно збудовано будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: с. Лиман Зміївського району Харківської області, вул. Франка, 69. 24.07.1987 року померла [PERSON] На момент її смерті разом з нею проживали та були зареєстровані. Пізніше [PERSON] одружився на [PERSON] (до шлюбу Безбород) Н.І. 28.03.2016 року помер [PERSON] У встановлений законом строк вони та відповідач [PERSON] звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Однак, відповідач не погоджується визнавати право позивачів на частку в спадщині після смерті матері, у звязку з чим виник спір про розмір часток у спадковому майні. Просили позов задовольнити. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, визнали факт побудови вбиральні, газифікації будинку, встановлення вікон, вхідних дверей, проведення поточного ремонту будинку та проведення водовідведення. Представник відповідача адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Не заперечувала, що [PERSON] (до шлюбу Грепан) Н.І. на час смерті мала право на ? частку домоволодіння, однак, з урахуванням того, що після смерті [PERSON] (до шлюбу Грепан) В.І., за час спільного проживання відповідачки з померлим [PERSON], внаслідок їх трудових та грошових затрат, будинок істотно збільшився у своїй цінності, частка померлого [PERSON] збільшилась. Просила зменшити спадкову частку [PERSON] (до шлюбу Грепан) Н.І. у праві спільної сумісної власності з 1/2 частки на 1/3 частку та визнати за позивачами право власності по 1/9 частці житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель в порядку спадкування за законом після померлої 24.07.1987 року матері [PERSON] (до шлюбу Грепан) В.І. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав про те, що померлий [PERSON] є його братом, який у період шлюбу, з 1975 року, разом з [PERSON] (до шлюбу Грепан) В.І. побудували будинок. Наявні на теперішній час господарські будівлі, опалення пічне, водо та газопостачання проведені після смерті [PERSON] (до шлюбу Грепан) В.І. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. У судовому засіданні встановлено, що 24 липня 1987 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії ІІІ-ВЛ № 376142, зареєстрованого Лиманською сільською радою Зміївського району Харківської області (а.с. 17) Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 111173, виданого Лиманською сільською радою Зміївського району Харківської області, 27.01.1990 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Безбород) Н.І. (а.с. 58) З копії свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 537859, виданого виконавчим комітетом Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області, вбачається, що 28.03.2016 року помер [PERSON] (а.с. 16) Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у виді житлового будинку № 69 по вул. Франка в с. Лиман Зміївського району Харківської області, який згідно даних висновку про технічний стан на предмет можливості його експлуатації від 23.03.2009 року знаходиться у задовільному технічному стані, експлуатація житлового будинку та господарчих будівель можлива (а.с. 18) З довідки № 02-19/578 від 13.06.2016 року вбачається, що [PERSON], [INFO], проживала та була зареєстрована на території ради за адресою: с. Лиман Зміївського району Харківської області, вул. Франка № 69, з 15.08.1974 року по день смерті 24.07.1987 року. На момент смерті разом з [PERSON] були зареєстровані чоловік [PERSON], донька [PERSON] з 01.05.1974 року по 10.09.1990 року та донька [PERSON] з 28.07.1977 року по теперішній час. (а.с. 19) Як розяснив Пленуму Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про спадкування» \~\~від 30 травня 2008 р. № 7, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. З огляду на те, що правовідносини, що є предметом розгляду даної справи, а саме відкриття спадщини, після смерті [PERSON] мало місце до 1 січня 2004 року, суд дійшов висновку про необхідність застосування чинного на той час законодавства, зокрема правил Цивільного кодексу Української РСР. ( в редакції 1963 року) \~та положеннями \~діючого ЦК України. Таким чином, відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та чоловік померлої. \~ Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. З огляду на зазначене вище, прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Так, факт родинних відносин між позивачами [PERSON] та спадкодавцями підтверджується копіями свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 421745, виданого на імя [PERSON], копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-ВЛ № 320225, виданого на імя [PERSON], з яких вбачається, що [PERSON] народилася 14.06.1974 року та після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище з «Нікітенко» на «Гацько» (а.с. 11, 12) Факт родинних відносин між [PERSON] та спадкодавцями підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 298227, виданого на ім.»я [PERSON], копією свідоцтва про одруження серії 1-ВЛ № 150703, виданого Лиманською сільською радою Зміївського району Харківської області, з якого вбачається, що [PERSON] народилася 28.07.1977 року та після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище з «Нікітенко» на «Любченко» (а.с. 13, 14) Згідно з правилами\~ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.\~29, частини другої статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. п. 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/2 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Так, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, складеної приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області, відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], оскільки спадкоємцями не надано жодного документу, що підтверджує право власності померлої [PERSON] на спадкове майно, а саме, домоволодіння № 69 по вул. Франка в с. Лиман Зміївського району Харківської області (а.с. 96) Наявність в матеріалах справи\~\~постанови\~\~нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину вказує на те, що право\~\~[PERSON], [PERSON] на\~\~спадкування порушено. Судом встановлено, що нині померлі [PERSON] та [PERSON] за життя, а саме у 1977 році, під час перебування у зареєстрованому шлюбі збудували житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Франка, 69 в с. Лиман Зміївського району Харківської області. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Стаття 28 Кодексу про шлюб та сімю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Виходячи з діючого на час виникнення спірних правовідносин вимог закону, [PERSON] та [PERSON] за життя були власниками спірного будинку в ? частці кожний. Таким чином, після померлої 24.07.1987 року [PERSON], відкрилась спадщина у виді ? частки будинку, яку прийняли її чоловік [PERSON], та діти [PERSON], [PERSON] в 1/6 частині, кожний. Факт прийняття спадщини сторонами не оспорювався. Стосовно посилань відповідача про те, що під час її перебування у шлюбі з [PERSON], вартість спадкового майна значно збільшилася внаслідок трудових та матеріальних затрат суд зазначає наступне: За змістом зазначеної норми особисте майно дружини, чоловіка може бути визнане обєктом права спільної сумісної власності подружжя за наявності сукупності таких умов, як істотність збільшення вартості майна, збільшення такої вартості саме за час шлюбу, а також за наявності спільних трудових чи грошових затрат обох з подружжя або затрат другого з подружжя. Власне в ході розгляду справи відповідачем [PERSON], не надано відомостей, в обґрунтування своїх посилань, стосовно вартості будинку на час укладення шлюбу та його збільшену вартість на час виникнення спору, оскільки саме з різниці цих вартостей слід виходити, визначаючи частку другого подружжя. Крім того, відповідач не ставила перед судом питання про визнання спірного майна сумісною власністю її та померлого [PERSON], з урахуванням того, що під час шлюбу його вартість значно збільшилася внаслідок трудових та матеріальних затрат, які вона несла разом з спадкодавцем. Само по собі здійснення поточного ремонту, облаштування вікон, дверей, будівництво колонки, газифікація будинку, що не спростовувалось позивачами, не дає суду підстав для вирішення питання про перерозподіл часток подружжя. Таким чином доводи [PERSON] та її представника щодо зменшення спадкової частки померлої [PERSON], з ? на 1/3, судом до уваги не приймаються, оскільки такі посилання не узгоджується з вимогами законодавства, діючого на момент виникнення спірних правовідносин, більш того, суд вважає, що відповідачем не вірно обрано спосіб захисту свого права, який не відповідає специфіці спірних правовідносин. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved