Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

02 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнювала, останній раз 31 серпня 2016 року, до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та його вихованні. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони, які перебували в зареєстрованому шлюбі, мають дитину дочку [PERSON], [INFO]. Під час перебування у шлюбі з відповідачем в листопаді 2009 року вони взяли до себе в сімю малолітнього [PERSON], [INFO], мати якого [PERSON] двоюрідна сестра позивача, була позбавлена батьківських прав щодо сина за рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06.07.2010. Над малолітнім була встановлена опіка та призначений опікуном зі згоди позивача відповідач [PERSON] Позивач постійно доглядала за дитиною, який знає її як маму, а відповідача як тата. Сторони разом утримували та виховували [PERSON] як власного сина. В звязку з матеріальними складнощами в сімї позивач вимушена була поїхати на заробітки до Ізраїлю, де знаходилася з січня 2015 року по листопад 2015 року. За відсутності позивача за дітьми доглядали мати та сестра позивача, відповідач. Під час перебування позивача на заробітках відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки мав намір створити нову сімю. Після повернення позивача з Ізраїлю відповідач перешкоджав проживати їй в домоволодінні за адресою: м. Кривий Ріг вул. Майкопська, 9, який належить сторонам на праві спільної приватної власності, створюючи неможливі умови сумісного проживання. Це призвело до того, що позивач вимушена була забрати дочку [PERSON] і переїхати жити до своєї матері, а малолітній [PERSON] залишився проживати з відповідачем. З грудня 2015 року [PERSON] почав перешкоджати позивачу зустрічатися з [PERSON], проявляти до нього материнську турботу. Все це негативно впливає на психіку дитини, його нормальний розвиток, виховання і порушує права дитини, адже останній любить позивача як мати, а Василину як свою сестру, і дуже сумує за ними. Вважає, що оскільки малолітній [PERSON] знає сторони як своїх батьків, тому важливо, щоб у його вихованні приймали участь як батько так і мати, усунення одного з батьків від виховання дитини порушує його права, в звязку з чим вона звернулася до суду з даним позовом, і просить суд визначити способи її участі в вихованні [PERSON], а саме систематичні побачення з дитиною три рази на тиждень щопонеділка, щосереди та щопятниці з 13.00 год. після закінчення навчального процесу дитини у школі та забирати дитину зі школи та залишати його у себе на ніч за адресою: м. Кривий Ріг вул. Карбишева, 13/10 та приводити дитину наступного дня до школи о 08.30 год. (вівторок, четвер кожного тижня), а кожної суботи повертати дитину відповідачу о 16.00 год. до місця реєстрації відповідача за адресою: м. Кривий Ріг вул. Майкопська, 9; спільний відпочинок позивача з дитиною на осінній, зимові, весняні шкільні канікули та першу половину літніх канікул та у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні дитина проводитиме з позивачем з 09.00 год. до наступного дня 10.00 год. та повертає дитину відповідачу за адресою: м. Кривий Ріг вул. Майкопська, 9; необмежене спілкування позивача з дитиною особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між позивачем та дитиною; бачитися з дитиною у святкові дні без обмежень; спільно відпочивати з дитиною влітку на морі чи іншому місці для оздоровлення дитини на протязі трьох тижнів, попередньо попереджаючи письмово відповідача за два тижні про час та місце відпочинку з дитиною. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, суду пояснила, що виховує [PERSON] з пятимісячного віку, постійно доглядала його, вона не різнить дітей, для неї [PERSON] рідний син, якого вона любить і бажає виховувати його і спілкуватися з ним, як зі своїм сином. Відповідач перешкоджає їй в цьому, заборонив їй відвідувати сина в школі, не дає бачитися. Вважає, що вона може більше дати дитині ніж відповідач, і перебування [PERSON] поряд з нею буде відповідати інтересам самого хлопчика. Також, наголосила, що тяжке матеріальне становище в сімї склалося із-за відповідача, і тому вона вимушена була поїхати на заробітки до Ізраїлю, і за її відсутності дітей доглядали її мати та сестра, оскільки відповідач працював. Бажає спілкуватися з дитиною, оздоровлювати його і брати участь у його житті. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, наголосив на тому, що малолітній [PERSON] сприймає сторони по справі як рідних батьків, і тому позивач як мати має рівні права з відповідачем, який є опікуном дитини. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що він не заперечує проти спілкування малолітнього [PERSON] з [PERSON], однак категорично заперечує проти того, щоб дитина ночувала серед робочого тижня у позивача, оскільки вона мешкає далеко від школи, це порушить графік дитини щодо виконання уроків вдома, згоден щодо побачень [PERSON] з мамою на вихідних з ночівлею з пятниці по неділю, також не заперечував проти побачень серед робочого тижня, однак після учбового процесу дитина повинна прийти додому поїсти, переодягнутися і вже потім може йти гуляти з мамою. Щодо канікул також не заперечує щоб син відпочивав з мамою, однак враховуючи що і він як батько має право на спільний відпочинок з сином. Наполягав, щоб особисто позивач забирала у нього на побачення сина, і щоб він бачив в якому стані позивач забирає дитину, і тільки з місця постійного мешкання дитини. Вважає, що спілкування матері і сина дійсно на користь дитині і не має намір перешкоджати їй в цьому, але за рішенням суду. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково, просила ухвалити рішення з урахуванням пояснень відповідача. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Жовтневої районної у місті [PERSON] ради вважає за доцільне ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини і вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, заперечила проти побачень дитини з позивачем серед робочого тижня з ночівлею поза місцем мешкання дитини, крім того вважала доцільним забирати дитину на побачення лише з місця постійного мешкання після закінчення учбового процесу. Також, зауважила, що дійсно як було встановлено в судовому засіданні після спілкування з малолітнім в присутності психолога хлопчик сприймає сторони як рідних батьків і саме з цього слід виходити вирішуючи питання щодо участі у вихованні дитини, яка потребує уваги і любові з боку обох батьків. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, показання свідків, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено і ці факти не оспорюються сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому 09 вересня 2000 року Саксаганським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області шлюбі (актовий запис № 431), який був розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 січня 2016 року. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 липня 2010 року, яке набрало чинності 20 липня 2010 року, [PERSON], [INFO], позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Встановлено опіку над малолітнім [PERSON], [INFO], призначивши опікуном [PERSON], [INFO] (а.с. 99). Даним рішенням встановлено, що з листопада 2009 року [PERSON] взяли до себе подружжя [PERSON], і цей факт не підлягає доказуванню згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є двоюрідною сестрою позивача, а остання відповідно являється двоюрідною тіткою [PERSON] (а.с. 7-9, 11, 17-22). [PERSON] [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає за адресою: [INFO], разом із опікуном [PERSON], проти чого не заперечували і учасники процесу. Відповідно до характеристики, наданої вихователем та завідуючою КДНЗ № 142 від 29.02.2016 № 3, [PERSON] перебував в закладі з 01.09.2011 по 01.06.2015, а з 01.09.2015 дитина відвідує ЗОШ № 52. Дитина виховувалася у повній сімї, знаходилася під опікою, [PERSON] займалася вихованням хлопчика, дитина була завжди доглянута, охайна, чиста. Вона приділяла належну увагу вихованню, здоровю та навчанню хлопчика, піклувалася про його фізичний та моральний розвиток, дитина ні в чому не мала потреби (а.с. 23). Відповідно до характеристики, наданої директором та класним керівником КЗШ № 52, [PERSON] учень1-Б класу навчається в закладі з 01.09.2015. За цей період його навчанням і вихованням займався опікун [PERSON], який систематично цікавився навчанням хлопчика, належно доглядає і піклується про дитину. [PERSON] вперше відвідала школу в листопаді 2015 року, батьківські збори вона не відвідувала, після зимових канікул [PERSON] декілька днів поспіль майже на кожній перерві під час навчально-виховного процесу чекала [PERSON] під дверима кабінету, на перерві вона спілкувалася лише з хлопчиком, приносила йому солодощі. [PERSON] не обговорювала успіхи [PERSON] у навчанні, не зверталася за рекомендаціями (а.с. 24). Згідно витягу з протоколу №3 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Жовтневої районної в місті [PERSON] ради від 22.02.2016, на розгляді якої були заяви [PERSON] та опікуна [PERSON] щодо визначення участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], комісія рекомендувала [PERSON] звернутися до суду із спірного питання, оскільки вона є для [PERSON] тіткою (а.с. 14). Як вбачається з листа № 184 від 09.03.2016 надісланого Службою у справах дітей виконкому Криворізької міської ради [PERSON], останній було розяснено, що спеціалістами служби спільно з фахівцями Криворізького міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді (далі КМЦСССДМ, Центр соціальних служб) була відвідана родина опікуна [PERSON], і під час обстеження служба не знайшла підстав для звернення до суду з питання припинення опіки та призначення нового опікуна над дитиною (а.с. 59). Судом встановлено, що психологом центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді було проведено вивчення психоемоційного стану дітей рідної дочки [PERSON] та підопічного [PERSON], за результатами психодіагностичного обстеження сторонами були надані поради щодо потреб дітей. Відповідно до Інформації про результати психологічного консультування родини [PERSON] від 15 грудня 2015 року з метою запобігання психологічної травматизації дітей [PERSON] та [PERSON] було рекомендовано не втягувати неповнолітніх дітей в проблеми дорослих, не налаштовувати їх проти одного з батьків, памятаючи про важливу роль обох батьків у вихованні дітей (а.с.143). 19 лютого 2016 року психологом КМЦСССДМ [PERSON] було проведено психологічне обстеження малолітнього [PERSON] з метою вивчення психоемоційного стану дитини, його потреб та характеру взаємовідносин з членами його сімї. За результатами цього обстеження було зроблено висновок про те, що у дитини має місце внутрішній конфлікт, протиріччя, він являється заложником взаємовідносин між дорослими, дитина дуже стурбована і переживає ситуацію, яка склалася в сімї. Крім того, [PERSON] любить обох батьків, привязаний до них і сподівається на мирне врегулювання конфлікту (а.с.144-145). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожний окремо, суду показали, що малолітній [PERSON] виховувався в родині [PERSON] з пятимісячного віку, як рідний син, позивача та відповідача сприймав як мати та тато, які в свою чергу турбувалися, доглядали та утримували дитину на рівні з рідною дитиною Василиною. Після погіршення відносин між сторонами відповідач [PERSON] залишився проживати з сином в будинку по вулиці Майкопська, 9, тоді як позивач [PERSON] разом з дочкою [PERSON] переїхали жити до матері. В судовому засіданні сторони не змогли дійти згоди щодо участі позивача в вихованні малолітнього [PERSON] та визначенні часів побачення з дитиною. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя, відповідно до положень ст. 12 ч.1 Конвенції ООН від 20.11.1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27.02.1991 р.) держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при цьому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника. У вітчизняному законодавстві теж закріплено відповідні положення, зокрема згідно з положенням ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В судовому засіданні за участі психолога [PERSON], яка за згодою сторін та за клопотанням представника третьої особи, в ігровій формі провела додаткове психологічне обстеження малолітнього [PERSON], який на прості питання як суду, так і представника третьої особи пояснив, що він любить свою мати та сестру Василину і сумує за ними, він бажав би бачитися з ними, ночувати у мами і спілкуватися з нею. Згідно психологічному висновку за результатами додаткового психологічного дослідження малолітній [PERSON] вважає своїх близьких рідних (опікунів) реальними батьками (тобто татом і мамою). Хлопчик не відокремлює від себе жодного з батьків, а, навпаки, потребує особливої уваги, любові та піклування з їх боку, він скучає за матірю та сестрою, у хлопчика виникає смуток, відчуття покинутості та одинокості. Для формування емоційно здорової дитини необхідне спілкування з обома батьками. Роль батька та роль матері для дитини є важливим фактором у всебічно-гармонійному розвитку, втрата матері чи батька для дитини це втрата майбутнього (а.с. 146). Главою 21 СК України визначено коло осіб інших членів сім`ї та родичів, їх права та обовязки. Відповідно до вимог статей 261, 262, 263 СК України особа, яка взяла у свою сім'ю дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування, має права та обов'язки щодо її виховання та захисту відповідно до положень статей 249 і 262 цього Кодексу, остання передбачає, що сестра, брат, мачуха, вітчим мають право на самозахист своїх малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних братів, сестер, пасинка, падчерки. Сестра, брат, мачуха, вітчим мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних братів, сестер, пасинка, падчерки до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч. 1 ст. 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Так, СК України не регулює відносини між племінником та двоюрідною тіткою, тому в даному випадку застосовується аналогія закону, а саме ст. 261-263 СК України. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за додержання умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК України всі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд враховує, що малолітній [PERSON] майже з народження (з пятимісячного віку) до грудня 2015 року виховувався в сімї позивача [PERSON], яка є двоюрідною тіткою хлопчика та відповідача, який є опікуном його. Дитина сприймала та сприймає обох як батьків. Позивач любить племінника, піклувалася про нього та виховувала його. Саме завдяки зусиллям позивача та відповідача хлопчик виріс фізично здоровою, розвиненою дитиною. Доля дитини не байдужа позивачу. Вона бажає спілкуватися з дитиною, як найближчий його родич - мати. Дитина зазначила, що любить мати та сестру Василину та сумує за ними. Діти мають право спілкуватися між собою. Але сторони тривалий час не можуть знайти спільну мову і вирішити питання щодо продовження спілкування позивача з [PERSON] , щоб приймати участь в його вихованні. Відповідач в судовому засіданні повідомив, що він не проти спілкування [PERSON] з [PERSON], який сприймає і любить її як мати, якщо вона буде забирати дитину з його постійного місця проживання, тобто щоб відповідач бачив позивача особисто і і так само особисто віддавав їй дитину, не проти ночівлі [PERSON] у мами на вихідних, а також не заперечував проти їх спільного відпочинку. [PERSON] через негативні стосунки між сторонами відчуває смуток, розгубленість, його турбує ситуація, яка виникла в сімї, має сподівання на владнання конфлікту між сторонами по справі. Останнім неодноразово наголошувалося з боку відповідних служб та психолога про необхідність налагодження стосунків між собою, так як постійні конфлікти можуть негативно впливати на дитину. Таким чином, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, з урахуванням принципу справедливості, розумності, виходячи в першу чергу з інтересів малолітньої дитини, вважає, що відповідача необхідно зобовязати не чинити перешкоди в спілкуванні позивача з малолітнім [PERSON]. Але, враховуючи напружені відносини між сторонами, ставлення сторін до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема необхідність навчання дитини і дотримання в звязку з цим відповідного графіку виконання уроків вдома, суд вважає, що достатнім буде встановити [PERSON] часи побачення з малолітнім [PERSON] двічі на тиждень після навчального процесу протягом двох годин без права ночівлі дитини поза його постійним місцем проживання в ці дні, а також встановити побачення у вихідний день з правом ночівлі з 16.00 год. пятниці до 18.00 год. суботи, визначити спільний відпочинок позивача з дитиною влітку протягом 14 днів для оздоровлення дитини в межах України, в період канікул осінніх, зимових та весняних, але не більше половини тривалості кожного періоду канікул з урахуванням права опікуна на спільний відпочинок з [PERSON], спільний відпочинок у святкові дні за узгодженням сторін з урахуванням встановлених в родині звичаїв, релігійних вподобань тощо, але за умови обовязкового повернення дитини на ночівлю до місця її постійного проживання, також визначити необмежене спілкування позивача з дитиною засобами звязку, які не передбачають безпосереднього фізичного спілкування з урахуванням віку та можливостей дитини, а також її вподобань (телефонний звязок, поштовий, електронний тощо).

Outcome: partial