Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

02.09.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів до [PERSON] . 03.09.2019 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 04.06.2020 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 22.05.2015 року відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва. Від шлюбу сторони у справі мають сина - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу проживає з нею та перебуває на її утриманні. Її ж місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , а фактичним місцем проживання разом з сином - [ADDRESS] . Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначила, що власним коштом утримує сина, забезпечує одягом, харчування та лікуванням. Відповідач, до останнього часу, оплачував навчання сина. Однак, коли у судовому порядку постало питання розподілу спільного майна подружжя, [PERSON] припинив такі виплати і використовує оплату навчання сина, як важіль впливу на неї з метою несправедливих умов поділу майна подружжя. Вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 18 000, 00 грн. щомісячно, оскільки саме така сума необхідна для оплати навчання дитини у школі та гуртках, які він відвідує, а [PERSON] має сталий дохід та має можливість сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Вона повністю опікується інтересами та потребами дитини, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям сина. В той же час, вона ніколи не перешкоджала і не має наміру в подальшому перешкоджати спілкуванню батька з сином. Однак, син прив`язаний до неї, оскільки фактично весь час знаходився та знаходиться з нею, навіть у період шлюбу з відповідачем. Останній ніколи надовго не залишався з сином, не виявляв проявів самостійного виховання сина. Проживання сина разом з матір`ю відповідає його інтересам, оскільки дитина прив`язана до матері, між нею та сином існує тісний зв`язок матері та дитини. Просила суд стягнути зі [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 18 000, 00 грн. щомісячно, однак не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до повноліття дитини, або ж зміни матеріального стану сторін; визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; покласти на відповідача судові витрати. 30.09.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач [PERSON] заперечує проти заявлених вимог з огляду на наступне. Так, відповідач вважає вимоги щодо визначення проживання дитини разом з матір`ю необґрунтованими. Після розірвання шлюбу, позивачка разом з сином переїхала проживати до їх спільної трикімнатної квартири [ADDRESS] , а відповідач залишився проживати в однокімнатній квартири [ADDRESS] , оскільки їх спільне проживання в однокімнатній квартирі після розлучення було неможливим. В той же час, відповідач ніколи не заперечував і не чинив перешкод у проживанні свого сина разом з матір`ю, вважав, що вони як дорослі люди, завжди зможуть між собою домовитися і будуть діяти злагоджено у напрямку якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Він щонайменше двічі на тиждень забирає сина із ночівлею до себе, опікується його проблемами, станом здоров`я, дбає про його потреби, забезпечує матеріально, здійснював і далі планує здійснювати спільні поїздки на відпочинок з метою оздоровлення дитини. Позивачка заявляє вимогу про визначення місця проживання дитини з нею за адресою: [ADDRESS] , перш за все, аргументуючи таке визначення, виходячи не з інтересів дитини, а тому наполягав на тому, щоб особлива увага в процесі розгляду справи була приділена з`ясуванню думки сина при визначенні місця його проживання. Щодо стягнення аліментів, відповідач просить задовольнити вимоги в цій частині у розмірі 10 000, 00 грн. щомісячно замість 18 000, 00 грн. про які просить позивач, оскільки саме така сума, на його думку, є обґрунтованою та забезпечить дитину необхідними майновими благами. Суму аліментів у 18 000, 00 грн. вважає необґрунтованою, оскільки позивачка не додає до позовної заяви жодних доказів на підтвердження необхідності зазначеної суми для матеріального забезпечення сина. Крім того, твердження позивачки про те, що вона самостійно утримує дитину також не підтверджені жодним доказом. Зазначив, що батьки мають в однаковій мірі нести обов`язок щодо утримання дитини. Він, як батько, періодично оплачував навчання сина, гуртки, лікування та відпочинок як в Україна, так і за кордоном на підтвердження чого додав до відзиву виписки з банківських рахунків. Також заперечував щодо вимог про стягнення з нього судових витрат, в тому числі, на правову допомогу, вважаючи їх необґрунтованими, оскільки з наданих розрахунків не зрозуміло, який обсяг правової допомоги надано та відповідно як розраховано її вартість. Просив задовольнити заявлений до нього позов частково, а саме стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 10 000, 00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити. 31.01.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив. Так, позивачка зазначає, що відповідач не визнає її вимогу про визначення місця проживання дитини з матір`ю, натомість не пропонує жодного альтернативного варіанту, а його аргументи в обґрунтування заперечень суперечать один одному, оскільки відповідач посилається на положення ч. 2 ст. 161 СК України у якій йдеться про те, що «орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини», і в той же час зазначає, що позивачкою у 2017 році придбано дороговартісний автомобіль «Інфініті», що свідчить про наявність у позивачки власного доходу. Крім того, будь-яких доказів стосовно того, що позивачка зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, відповідачем також не надано. Зазначила, що жодним чином не намагається і не буде намагатися перешкоджати спілкуванню батьку з сином, а навпаки з метою психологічного здоров`я дитини сприятиме їх спілкуванню. Щодо вимог про стягнення аліментів у розмірі 18 000, 00 грн., в обґрунтування їх розміру навела перелік наступних витрат: 15 523, 20 грн. вартість навчання сина в школі в місяць; 3 024, 00 грн. вартість оплати харчування щомісячно; 500, 00 грн. благодійна допомога дітям щомісячно, загальна сума більше 19 000, 00 грн. Крім того, сину потрібно придбавати одяг, продукти, іграшки, оплачувати розваги, а тому сума аліментів у розмірі 18 000, 00 грн., на її думку, є обґрунтованою повною мірою. Також зазначила, що розмір її витрат на правову допомогу є спів мірним заявленим позовним вимогам на підтвердження чого надала детальний опис наданих їй адвокатом послуг, договір про надання юридичних послуг (послуг у сфері права) від 16.08.2019 року, акт приймання-передачі виконаних робіт до зазначеного договору. Просила задовольнити її вимоги у повному обсязі. 24.02.2020 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Так, [PERSON] зазначає, що жодним чином не чинить перешкод у визначенні місця проживання дитини з матір`ю, а лише звертає увагу на ту обставину, що виконати таку вимогу неможливо, оскільки позивачка просила визначити місце проживання сина разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Однак, за цією адресою проживає відповідач, а позивачка з сином після розірвання шлюбу проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивачка не надала жодних доказів, які підтверджують наявність постійного доходу, необхідного для утримання сина, як і доказів, які б підтверджували суму витрат на утримання сина. Просив також про відшкодування [PERSON] понесених ним витрат на правову допомогу, які він поніс на підставі договору про правову допомогу № 039/2019 укладеного між ним та АО «Барген». Загальна сума понесених витрат становить 14 000, 00 грн. та підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг та платіжним дорученням про оплату зазначених послуг. Витрати на правову допомогу просив задовольнити пропорційно розміру незадоволених позовних вимог. У судовому засіданні 09.09.2020 року представник позивачки [PERSON] визнала, що між сторонами у справі відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, фактично таку вимогу заявлено позивачкою з метою юридичного визначення місця проживання їх спільного з відповідачем сина. Представник відповідача [PERSON] також визнала відсутність спору між сторонами у справі щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю, зазначила, що відповідач не заперечує аби син проживав з матір`ю. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації явку свого представника у судове засідання не забезпечили, направили на адресу суду пояснення. Відповідно до змісту зазначених пояснень, Службою зазначено, що [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] , про що зазначено самою ж позивачкою у позовній заяві. Територіально зазначена вулиця є Святошинським районом міста Києва, а не Голосіївським, а тому орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації не може надати висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , стягнення аліментів на утримання дитини. Просили розглянути справу за відсутності їх представника. За правилами ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Однак, з огляду на надані представниками сторін у справі пояснення щодо відсутності між сторонами у справі спору щодо визначення місця проживання дитини, а наявності лише бажання позивачки [PERSON] юридичного визначення місця проживання малолітнього сина з нею, суд прийшов до висновку про можливість вирішення заявленої вимоги за відсутності письмового висновку органу опіки та піклування. Заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін у справі, дослідивши подані сторонами заяви по суті справи та докази на їх підтвердження, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] з 24.09.2005 року. 22.05.2015 року Голосіївським районним судом м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). Від шлюбу сторони у справі мають сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Позивачка [PERSON] , звертаючись до суду з позовом, заявила вимогу про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з нею за адресою - [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позов та запереченнях зазначив, що не заперечує проти проживання їх спільного сина з матір`ю [PERSON] . Однак, не погоджується з визначеним позивачкою місцем проживання, а саме - [ADDRESS] з тих підстав, що у зазначеній квартирі після розірвання шлюбу проживає він, оскільки вона є однокімнатною позивачка з сином проживають у трикімнатній квартирі за адресою - [ADDRESS] . Будучи присутніми у судовому засіданні 09.09.2020 року представники сторін у справі визнали, що між сторонами фактично відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю. Представник позивачки зазначила, що [PERSON] заявила таку вимогу лише з метою юридичного визначення місця проживання сина, а також визнала, що відповідач [PERSON] не чинить будь-яких перешкод щодо проживання їх спільного з позивачкою [PERSON] сина разом з матір`ю. В ході розгляду справи, судом також встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою - [ADDRESS] , однак фактично проживає за визначеною нею адресою для листування, а саме - [ADDRESS] . За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 155, ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності ; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, однак позивачка [PERSON] заявила зазначену вимогу з метою юридичного визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з нею, а відповідач не заперечував проти такого визначення, з огляду на що, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявленої вимоги та визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . В той же час, суд не визначає адресу конкретного місця проживання дитини разом з матір`ю з тих підстав, що позивачка не проживає за своїм місцем реєстрації, що визнано представниками сторін у справі. Станом на дату постановлення судового рішення, позивачка з сином фактично проживають за адресою [ADDRESS] , де створено всі належні умови для проживання дитини, що визнано сторонами у справі, а за місцем реєстрації позивачки, а саме - [ADDRESS] , проживає відповідач [PERSON] , оскільки зазначена квартира є спільним сумісним майном колишнього подружжя. Крім того, позивачка [PERSON] також просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 18 000, 00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що тільки навчання сина в школі на місяць коштує близько 19 000, 00 грн., а дитина потребує також одягу, харчування, лікування, іграшок та розваг. Відповідач [PERSON] заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 18 000, 00 грн., просив стягнути 10 000, 00 грн., зазначивши, що обов`язок по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести обоє батьків. Крім того, пояснив, що постійно опікується матеріальним забезпеченням сина, купує необхідні речі, іграшки, оплачує дозвілля та відпочинок як на території України, так і за кордоном. На підтвердження зазначеного надав відповідні докази. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Представник відповідача у судовому засіданні також підтвердила, що відповідач планує і надалі нести додаткові витрати по утриманню дитини, купувати одяг та інші необхідні речі. Представник позивача, будучи присутньою у судовому засіданні, а позивач у заявах по суті справи також визнали, що відповідач несе витрати на утримання сина. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 10 000, 00 грн. Щодо вимог сторін про відшкодування витрат на правову допомогу, зазначені вимоги не підлягають задоволенню судом, оскільки між сторонами фактично відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, позивачка при зверненні до суду мала за мету лише юридично закріпити зазначений факт. Крім того, відповідач добровільно утримував дитину, що визнано представниками сторін у справі. За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, відповідач [PERSON] має сплатити на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial