Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

04.06.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про встановлення факту, що має юридичне значення, - проживання однією сім»єю, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким: - встановити факт проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім»єю не менше як п»ять років до часу відкриття спадщини. Свої позовні вимоги позивачка в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступним. Вона, - [PERSON] звернулась до Кагарлицького районного суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю. Ухвалою Кагарлицького районного суду від 02.06.2015 р. заяву Позивача було залишено без розгляду на підставі ст. 207 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки між нею та заінтересованими особами, - [PERSON] та [PERSON] виник спір. Згідно ухвали Кагарлицького районного суду від 02.06.2015 р. Позивачу було роз'яснено її право звернутись до суду з позовом на загальних підставах в порядку позовного провадження. У зв'язку з чим, Позивач звертається до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. [INFO] помер [PERSON]. За життя [PERSON] належав автомобіль ВАЗ 21061 1988 року випуску, який входить до складу його спадщини. Згідно ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] прийняла [PERSON], оскільки до часу відкриття спадщини [PERSON] проживала з ним однією сім'єю більше 5 років за адресою [ADDRESS], а саме з 05.03.1994 р. по [INFO] Вказані обставини підтверджуються довідками Кагарлицької міської ради № 1163 від 20.03.2015 р. та №1212 від 24.03.2015р., а також заявами сусідів [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]). Позивач вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця [PERSON] проживала разом з ним. Крім того, Позивач у встановлений ст. 1270 Цивільного Кодексу України шестимісячний строк звернулась до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори заявою про прийняття спадщини [PERSON] Проте, державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори було повідомлено, що для оформлення свідоцтва про право на спадщину на автомобіль, який залишився після [PERSON] необхідно встановити факт про проживання однією сім'єю, оскільки не має підтвердження факту проживання Позивачки та [PERSON] однією сім'єю більше 5 років, який може бути встановлений лише в судовому порядку. Тому, це виключає можливість встановлення спадкоємництва Позивача після [PERSON] Враховуючи вищезазначені обставини, Позивач не може прийняти та оформити спадщину свого чоловіка [PERSON], а саме автомобіль ВАЗ 21061 1988 року випуску, тому для отримання свідоцтва на право на спадщину виникла необхідність встановлення факту проживання Позивача та [PERSON] однією сім'єю більше 5 років до часу відкриття спадщини. У зв'язку з чим Позивачу необхідно звертатись до суду із заявою про встановлення факту проживання Позивача та [PERSON] однією сім'єю більше 5 років до часу відкриття спадщини. Наприкінці листопада 1986 року Позивач почала спільне проживання однією сім'єю з [PERSON] у власному будинку, проте, свої відносини вони не зареєстрували, та він був не прописаний у будинку Позивача. До переїзду до Позивача [PERSON] зловживав алкоголем, проте, Позивач вважала, що це через те, що він був одиноким. Після переїзду до Позивача [PERSON] перестав вживати алкоголь, допомагав вести домашнє хазяйство, доглядати будинок та земельну ділянку. Оскільки у [PERSON] майже нічого не було з одягу, Позивач дала йому чоловічий одяг, який залишився в неї від сина та покійного чоловіка, за власні кошти його кормила, купляла те, що було йому необхідним. Тому він був повністю на утриманні Позивача. Через деякий час [PERSON] познайомив Позивача з своєю сестрою, яка не була проти їхніх відносин, хоча Позивач була старшою від [PERSON] Про те [PERSON] знову почав зловживати алкоголем, у зв'язку з чим, Позивач виставила його з будинку. Через якийсь час, [PERSON] повернувся та погодився на лікування. Позивач за власні кошти його пролікувала від алкогольної залежності, та отримала з нього розписку про те, що він не буде вживати алкоголь. [PERSON] знайшов роботу та почав отримувати постійний дохід. [PERSON] був прописаний в с. Переселення. Хату в якій він був прописаний продали, а гроші віддали сестрі тому [PERSON] залишився без прописки. Оскільки він не зловживав алкоголем, працював, допомагав обробляти земельну ділянку та в хатніх справах, тому Позивач у 1994 році прописала його у власному будинку за адресою [ADDRESS], де він проживав до дня смерті. В 2000 році [PERSON] потрапив у аварію, після якої він три місяці пролежав у Київській лікарні, де Позивач за ним доглядала, за власні кошти купляла ліки та оплачувала всі необхідні процедури. Також після лікарні він довгий час лікувався, після чого йому дали групу інвалідності, весь цей час Позивач доглядала за [PERSON], оскільки він не міг ходити і скаржився на головні болі і підвищений тиск. На всі огляди в лікарні та на комісію вони їздили разом. За весь час лікування після аварії Сестра [PERSON] не допомагала ні матеріально, ні морально. У 2011 році Позивач разом з [PERSON] придбали автомобіль ВАЗ 21061 1988 року випуску. Сестра [PERSON] не докладала до придбаного автомобіля жодної фінансової допомоги. Приблизно з липня 2014 року [PERSON] почав вживати алкоголь. На слова Позивача, про те що йому не можна вживати алкоголь оскільки він швидко стає залежним [PERSON] не реагував. На свято до Дня робітників газової служби він перший раз вжив забагато алкоголю і в нього почалась інтоксикація, з цього дня він знову почав зловживати алкоголем, про те не зізнавався в цьому. Він майже нічого не їв, посилався на те, що не голодний. Через декілька тижнів він перестав приховувати вживання алкоголю, перестав ходити на роботу. Позивач намагалась поговорити, вмовити на повторне лікування. Він погодився на лікування, про те постійно відкладав поїздку до лікарні. Оскільки [PERSON] ставало гірше, а самотужки в Позивача не вийшло вмовити на лікування [PERSON], вона звернулася за допомогою до рідних [PERSON], які ніяк не відреагували і нічого не зробили щоб допомогти. У день смерті, позивач ненадовго вийшла з будинку, та коли повернулась, то побачила [PERSON], який був ще теплий. Покликавши невістку, намагалися зробити від них залежне, щоб врятувати його, про те нічого не вийшло, [PERSON] помер. Оскільки Позивач хвора і на підставі останніх подій її хвороба загострилася і необхідна була госпіталізація, тому за власні кошти сім'я Позивача оплатила все необхідне для поховання. Поминальний обід та поминальний обід на 40 днів також оплачувала сім'я Позивача. А рідні [PERSON] ніяких витрат не понесли, тільки приїхали у день поховання. На поминальний обід на 40 днів сестра [PERSON] не з'явилась. Після останніх подій стан Позивача погіршився, тому вона поїхала на стаціонарне лікування до м. Київ. Перебуваючи на лікуванні Позивач прийняла дзвінок від сестри покійного [PERSON], яка їй повідомила, що забирає машину, яка була зареєстрована на [PERSON] Аргументуючи свої дії сестра наголосила на тому, що [PERSON] проживав в сім'ї Позивача і матеріально забезпечував, а їй(сестрі) нічого не дав і матеріально не підтримував. Також Сестра заявила, що Позивач не доглядала за [PERSON] не підтримувала його. Про те, це не відповідає дійсності. Враховуючи стан здоров»я Позивача, в неї онкологічна хвороба та вона проходить курси хімічної терапії, тому після проходження лікування Позивач сама потребувала огляду та допомоги. Також, враховуючи періодичність лікування пов'язані з хворобою, то [PERSON] під час та після проходження кожного курсу мусив самостійно справлятися з господарством та піклуватись про Позивача. Підтвердженням того, що Позивач та [PERSON] проживали однією сім'єю більше 5 років до часу відкриття спадщини є те, що вони були зареєстровані за однією адресою, а також такий факт підтверджується доданими до позовної заяви документами, а саме довідками Кагарлицької міської ради та заявами сусідів Позивача. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 р.. «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заяві ю про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщтни, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 08.06.2015 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України відкрито провадження у справі та призначено справу до слухання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом викладені вище. Почала спільно проживати з [PERSON] з 1986 року по [ADDRESS], в її будинку, де був прописаний з 1994 року. Рідних дітей в покійного [PERSON] не було. Проживали дуже добре до то часу, як покійний [PERSON] не потрапив в аварію, отримав значні травми, після проходження курсу лікування все одно скаржився на стан здоров»я, тоді вона також почала хворіти на онкологічне захворювання, після чого вони перестали тримати господарство. В останній час в неї дуже різко погіршилося здоров»я, тому тягар ведення господарства на себе, як справжній чоловік, взяв [PERSON], - їздив на базар, інколи варив їсти, взагалі, допомагав по мірі можливості, але все одно вони проживали як чоловік та жінка. Його родичі, - відповідачі по справі, - [PERSON].та [PERSON] ніколи не цікавилися особистим життям покійного [PERSON], фактично не підтримували з ним родинних відносин в нормальному розумінні. У смерті [PERSON] вважає причиною зловживання ним алкоголем, так, вона неодноразово його просила кинути пити, возила на лікування просила проїхати ще раз на лікування, але останній не захотів. В судовому засіданні представник позивача, - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом наведені вище. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] заперечувала проти позову в повному обсязі, так як вважає, що позивачка [PERSON] та покійний її брат, - [PERSON] не проживали як одна сім»я, позивачка жила своїм життям, а покійний брат своїм. Однією із вагомих причин, по якій вона не визнає позов, є те, що вона не бажає, щоб на автомобілі покійного брата їздили діти позивачки, так як вона вважає, що даний автомобіль повинен належати їй, а не позивачці. На запитання суду відповідачка [PERSON] відповіла наступне. Достеменно не знає, де був прописаний її брат, до нього в гості ніколи не їздила, знає, що останнім часом її брат працював в газовому господарстві, де отримував великі гроші. Про особисте життя брата вона більше нічого не знає. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечував в повному обсязі, та пояснив суду наступне. Є рідним братом покійного [PERSON]. У них в селі Переселення Кагарлицького району була стара хата, в якій вони проживали разом, після того, як продали хату, [PERSON] пішов жити до [PERSON], наскільки пам»ятає, з 1986 року. Чи був його брат де прописаний, він достеменно не знає, про його особисте життя також нічого конкретного не знає, знає лише те, що в останній період її брат [PERSON] та [PERSON] не проживали разом. Ніколи в брата в гостях в м. Кагарлик не був, не знає де і як жив його покійний рідний брат. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила наступне. Є двоюрідною сестрою позивачки по справі, - [PERSON], з якою весь вік підтримує досить близькі родинні стосунки. Покійного [PERSON] знала більше 28 років, - з того моменту, отколи він почав проживати з її двоюрідною сестрою, - [PERSON]. Не знає точно коли [PERSON] та [PERSON] познайомилися, але вони почали проживати в будинку її сестри з першої половини 1990 - их, з 1994 року покійний [PERSON] був прописаний в будинку її сестри, - [PERSON] Вони спільно жили як одна сім»я, вели спільне господарство, тобто, тримали птицю, обробляли присадибну ділянку, город. Видно було, що між ними досить близькі стосунки, вони один від одгного не відходили. Окрім [PERSON] та [PERSON] в будинку ще проживали син [PERSON], - [PERSON], та невістка, - [PERSON], та внук. Вона особисто та сім»я [PERSON] сприймали покійного [PERSON] як чоловіка, батька, та діда, відповідно. Що стосується відповідачів, [PERSON], [PERSON], то вона їх до судового слухання справи ніколи не бачила, окрім того, покійний [PERSON] ніколи не розповідав їй про свою сім»ю, не зважаючи на те, що вони часто сім»ями приходили один до одного, проводили своє дозвілля. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила наступне. Вона проживає по [ADDRESS], та є сусідкою позивачки [PERSON] [PERSON] знає з 1983 року, так як проживає по вищевказаній адресі з 1982 року. Знала ще покійного першого чоловіка [PERSON], - [PERSON], але він помер. [PERSON] почав проживати з [PERSON] з кінця 1980 - их до самої смерті по [ADDRESS], з ними по сусідству. Не знає одколи, але знає, що [PERSON] був зареєстрований по вул. Папаніна в будинку [PERSON] десь з середини 1990 - их. Під час спільного проживання [PERSON] та покійний [PERSON] тримали господарство, - тримали свині, кури, качки. З ними в одному будинку ще проживали син [PERSON] та її невістка, внук. Вона з своїм чоловіком товаришували з [PERSON] та покійним [PERSON], ходили в гості один до одного, інколи проводили дозвілля. Вона стверджує, що [PERSON] та покійний [PERSON] жили як одна сім»я, вели спільний побут, завжди бачила їх разом, в них був спільний сімейний бюджет, окремих грошей один від одного не було. Покійний [PERSON] любив внука [PERSON], вважав його за свого рідного внука, який також сприймав [PERSON] як за рідного діда. Що стосується відповідачів по справі, - [PERSON] та [PERSON], то вона їх ніколи до судового слухання не бачила, покійний [PERSON] про них їй ніколи не розповідав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила наступне. Вона проживає по [ADDRESS]. Знає позивачку [PERSON] з 1986 року, відколи почала проживати в своєму будинку, але [PERSON] побудувалася раніше за неї. Покійного [PERSON] знає з того часу, одколи він почав проживати спільно з [PERSON] Коли вони тільки почали проживати спільно, вона пам»ятає, що [PERSON] був в старому одязі, мав трохи неохайний зовнішній вигляд, проте, після того, як почав жити з [PERSON], почав гарно вдягатися знайшов постійну роботу. За весь час проживання вона бачила позивачку [PERSON] та покійного [PERSON] тільки разом, по їх відносинах, на її думку, було кохання, так як вони були завжди разом, разом тримали господарство. Не чула, щоб у них були якісь великі скандали. Позивачка [PERSON] та покійний [PERSON] нічого не ділили між собою, було спільне все, як у повноцінній сім»ї. Що стосується автомобіля, то їй відомо, що кошти на автомобіль складала вся сім»я, зокрема, син [PERSON] їздив по заробітках. Вона товаришувала з сім»єю, ходила до них часто в гості, тому може стверджувати, що [PERSON] та покійний [PERSON] проживали як нормальна сім»я, аж до смерті [PERSON] Що стосується відповідачів по справі, - [PERSON] та [PERSON], то вона їх ніколи до судового слухання не бачила, покійний [PERSON] про них їй ніколи не розповідав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив наступне. Проживає по [ADDRESS], відповідно, є сусідом [PERSON] Точно коли, не пам»ятає, але це було на прикінці 1980 - их, покійний [PERSON] працював в бригаді, яка будувала сарай [PERSON], де з нею познайомився та почав спільно проживати. [PERSON] знає взагалі давно, раніше працювали в автоколоні, а потім в газовому господарстві. Як сім»я, на його думку, [PERSON] та покійний [PERSON] почали проживати та, відповідно, прожили більше 20 років. За весь цей час [PERSON] та покійний [PERSON] жили як нормальна сім»я, фактично скандалів не було, вели спільне господарство, доглядали за будинком, двором, тримали город, тримали господарство, жили дружно, окремих коштів не було, все, що в сім»ї не купувалося, купувалося за спільні кошти. Покійний [PERSON] дуже любив внука [PERSON], вважав його як за рідного, постійно з ним няньчився, фактично його виростив з малечку, внук [PERSON] також сприймав покійного [PERSON] як за рідного діда. Особисто він спільно з покійним [PERSON] останній період працювали на одній роботі, ходили спільно на рибалку, ходили сім»ями один до одного в гості, тому він може стверджувати, що з 1990 - их до моменту смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживали як одна нормальна сім»я. Що ж стосується родичів покійного [PERSON], - [PERSON], [PERSON], які є відповідачами, то до судового слухання він їх ніколи не бачив, не чув про них, не зважаючи на те, що часто спілкувався з покійним [PERSON] Суд, вислухавши позивачку [PERSON], її представника, - [PERSON], які позов підтримали, вислухавши відповідачів [PERSON], [PERSON], які заперечували проти позову, вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. Як встановлено судом в судовому засіданні з пояснень сторін та свідків, пояснення позивачки, які наведені судом вище, та матеріалів справи, які будуть проаналізовані судом нижче, з 1986 року Позивачка [PERSON] почала спільно проживати однією сім'єю з покійним на даний час [PERSON] у власному будинку, який розташовано за адресою: [ADDRESS], та який побудувала ще з своїм першим чоловіком, який помер. Після переїзду до Позивачки [PERSON], [PERSON] допомагав вести домашнє хазяйство, доглядати будинок та земельну ділянку, мали спільний бюджет, спільний побут та дозвілля, тобто, проживали фактично як одна сім»я. Покійний [PERSON] з часом знайшов постійну роботу та почав отримувати постійний дохід, останнім часом працював в філії газового господарства. [PERSON] до моменту проживання спільно з [PERSON] був прописаний в с. Переселення Кагарлицького району, яка дісталася йому в спадщину. Враховуючи тривалий час проживання як одна сім»я, позивачка [PERSON] у 1994 році прописала його у власному будинку за адресою: [ADDRESS], де він проживав до дня смерті. Даний факт підтверджується довідкою № 1164, виданою 20.03.2015 року виконкомом Кагарлицької міської ради Київської області, в якій зазначено, що померлий [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] з 05.03.1994 року по день смерті [INFO], ( а.с., 9). У 2011 році Позивачка [PERSON] спільно з [PERSON] придбали автомобіль ВАЗ 21061, 1988 року випуску, що підтверджується технічним паспортом на автомобіль, копія якого міститься в матеріалах справи, ( а.с., 8). Суд звертає увагу на тоф факт, що на момент придбання автомобіля в графі «адреса власника» зазначено: [ADDRESS], тобто, по місцю розташування будинку, який належить [PERSON]. На думку суду вищевказаний факт ще раз підтверджує ту обставину, що [PERSON] та покійний [PERSON] проживали спільно в одному будинку, мали спільний побут. [INFO] [PERSON] помер. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], яке видане 08 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому вказано, що [PERSON] помер [INFO] у віці 56 років, про що 08 жовтня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 158. Місце смерті - Київська область, м. Кагарлик. Отже, [INFO] відкрилася спадщина після померлого [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 1220 ЦК України. Так, згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно, місцем відкриття спадщини є м. Кагарлик Київської області, тобто постійне та останнє місце проживання покійного [PERSON]. Так, згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Як встановлено судом, за життя [PERSON] заповіт складено не було, тому його спадкоємці успадковують спадкову масу на підставі ч. 2 ст. 1223 ЦК України, тобто на підставі спадкування за законом. Так, згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкуванняч за законом одержують особи, визначені в статтях 1261 - 1265 ЦК України. Так як встановлено судом, [PERSON] на момент смерті був не одружений, дітей не мав, тому позивачка [PERSON] має право успадковувати майно після померлого [PERSON] на підставі ст.ст. 1258, 1264 ЦК України, так як на момент смерті проживала з ним як сім»я. Згідно ст. 1258 ЦК України: Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановле\-них статтею 1259 цього Кодексу. Отже, основний принцип спадкування за законом - залучення до спадкування в порядку чер\-ги, де кожен з потенційних спадкоємців має місце відповідно до певних ознак, за правилом ознаки ці зведені до близькості до померлого за ступеню спорідненості. Всі спадкоємці за ступеню спорідненості об'єднані в певні групи, які отримали назву черг через те, що особи (спадкоємці), що входять до кожної з таких груп закликаються до спадкування в порядку черговості. Чинним Цивільним кодексом України статтями 1261-1265 встановлено п'ять черг спадкоємців за законом. Принцип закликання до спадкування визначений в ч. 2 ст. 1258 ЦК України. Відпо\-відно до нього, спадкоємців наступної черги закликають після того, як не було виявлено спадкоємців попередньої, або вони відмовились від спадкування, отримання спадщини чи були усунені від права на спадкування. Єдиним виключенням є випадок зміни черговості одержання права на спадщину, який описаний в статті 1259 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Особи, зазначені в ст. 1264 ЦК України, в якості спадкоємців за законом четвертої черги, закликаються до спадкування лише у випадках відсутності спадкоємців першої, другої та тре\-тьої черг, або їх усунення від спадкування, відмови від спадкування чи неприйняття ними спадщини, як це визначено в пункті 2 статті 1258 Цивільного кодексу України. Слід зазначити, що сам факт належності до четвертої групи спадкоємців за законом підля\-гає доведенню в кожному окремому випадку шляхом підтвердження наявності спільного господарства, здійснення спільних витрат, тощо. При цьому встановленню підлягають дві обставини, а саме сам факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю та трива\-лість такого проживання, що має перевищувати п'ять років. У випадку відсутності належних доказів, сам факт проживання однією сім'єю підлагє встановленню відповідно до положень Глави 6 Цивільного процесуального кодексу України (Розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення), зокрема , згідно з першою частиною статті 256 ЦК України встановленню підлягають факти родин\-них зв'язків між особами, перебування особи на утриманні, проживання однією сім'єю чо\-ловіка та жінки без шлюбу, тощо. Відповідно до пунктів 2-4 статті 3 Сімейного кодексу України Сім'я створюється на під\-ставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не забороне\-них законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно діючого законодавства України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Отже, в спадкову масу після смерті [PERSON] входить автомобіль ВАЗ 21061 1988 року випуску, який належав померлому на праві приватної власності. Спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] прийняла позивачка [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки до часу відкриття спадщини [PERSON] проживала з ним однією сім'єю більше 5 років за адресою [ADDRESS], а саме з 05.03.1994 р. по [INFO], ( з моменту реєстрації [PERSON] по день його смерті). Так, згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживва разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. На думку суду, факт проживання однією сім»єю доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України, а саме, - довідками Кагарлицької міської ради № 1163 від 20.03.2015 р. та №1212 від 24.03.2015р., а також свідченнями свідків, які судом наведено вище. Далі, Позивачка [PERSON] у встановлений ст. 1270 Цивільного Кодексу України шестимісячний строк звернулась до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] Даний факт підтверджується письмовою заявою [PERSON] до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори від 28 лютого 2015 року, копія якої міститься в матеріалах справи, в якій позивачка [PERSON] зазначила, що спадщину, що залишилася після смерті [PERSON], 1957 року народження, вона приймає. Проте, державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори було повідомлено, що для оформлення свідоцтва про право на спадщину на автомобіль, який залишився після [PERSON] необхідно встановити факт про проживання однією сім'єю, оскільки не має підтвердження факту проживання Позивачки та [PERSON] однією сім'єю більше 5 років, який може бути встановлений лише в судовому порядку. Тому, це виключає можливість встановлення спадкоємництва Позивача після [PERSON] Враховуючи вищевикладене, позивачкою [PERSON] було подано заяву в порядку окремого провадження до Кагарлицького районного суду про встановлення факту проживання однією сім»єю. Проте, Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 02 червня 2015 року заяву [PERSON], заінтересовані особи: [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім»єю залишено без розгляду. Підставою для залишення заяви без розгляду послугувало та обставина, що під час розгляду вищевказаної заяви позивачки у порядку окремого провадження виник спір про право, а саме, виник спір з сестрою та братом покійного [PERSON], - виник спір з [PERSON] та [PERSON], які є відповідачами по даній справі. Отже, без встановлення вищевказаного факту, Позивачка [PERSON] не може прийняти та оформити спадщину свого чоловіка [PERSON], а саме автомобіль ВАЗ 21061 1988 року випуску, тому позивачка 04.06.2015 року звернулася до Кагарлицького районного суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім»єю. Підтвердженням того, що позивачка [PERSON] та покійний [PERSON] проживали однією сім'»єю більше 5 років до часу відкриття спадщини є те, що вони були зареєстровані за однією адресою, а саме, за адресою розташування будинку позивачки [PERSON], також такий факт підтверджується доданими до позовної заяви документами, а саме, - довідками Ставівської сільської ради та показами свідків, які були допитані в судовому засіданні, та які судом наведені вище. Вищевказані докази, а саме, довідки, видані офіційними установами, покази свідків, якими обґрунтовує свої позовні вимоги позивачка [PERSON], суд сприймає як належні та допустимі докази з позиції Глави 5 ЦПК України. Згідно ст. 57 ЦПК України: Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 ЦПК України: Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України: Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України: Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що ж стосується позиції відповідачів [PERSON], [PERSON], в розрізі того, що вони заперечують той факт, що позивачка [PERSON] проживали однією сім»єю, то до до даної позиції суд відноситься критично, так як їхні пояснення ґрунтуються лише на припущеннях, та й взагалі суд, зглядаючись на принцип змагальності, який закріплений в ст. 10 ЦПК України, вважає, що відповідачами не надано суду достатніх доказів того факту, що позивачка [PERSON] та покійний [PERSON] не проживали як одна сім»я. Окрім того, суд наголошує на тому факті, що основною причиною, яка слугує запереченням проти позову є те, що відповідачка [PERSON] бажає успадкувати після смерті свого брата автомобіль, який належав покійному на праві приватної власності. Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично не обізнані з соціально - побутовими умовами проживання їх покійного брата за час його життя, фактично тривалий час не підтримували з ним стосунків, що свідчить, на думку суду, про слабкий соціальний зв»язок між покійним [PERSON] та відповідачами по справі, - [PERSON] та [PERSON] Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, ( як в даному конкретному випадку), інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Так, згідно ст. 3 СК України: Сім 'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім 'ю складають особи, які спічьно проживають, пов 'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов 'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з на\-вчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з ін\-ших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не про\-живає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також; на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать мо\-ральним засадам суспічьства. Отже, ч. 1 ст. 3 СК України є нормою-декламацією і не має предмету правового регулювання. Ч. 2 ст. 2 СК складається із двох норм. Перша стосується визначення ознак, які юридично характеризують сім'ю. Це, зокрема, спільне проживання, спільний побут та спільність взаємних прав та обов'язків. Виняток встановлений абзацом другим ч. 2 ст. 3 СК України для подружжя, яке за визначених умов може вважатися сім'єю і без наявності ознаки спільного проживання, а також для дитини, яка належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Отже, ч. 2 СК України встановлює галузеву відмінність поняття члена сім'ї за сімейним правом від члена сім'ї, статус якого регламентований житловим зако\-нодавством. Так, Конституційний Суд України у справі про офіційне тлумачення термі\-на «член сім'ї» визначив, що під членом сім'ї... треба розуміти особу, що перебуває з суб'єктом права на пільги у правовідносинах, природа яких визначається: кровними (ро\-динними) зв'язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовос\-лужбовцем, працівником міліції, особового складу державної пожежної охорони; веден\-ням з ним спільного господарства. Такі ознаки (вимоги) застосовуються диференційовано при конкретному визначенні членів сім'ї, які мають право на названі пільги. Отже, для набуття статусу члена сім'ї в розумінні житлового права, крім шлюб\-них відносин або кровного споріднення, необхідною є наявність ознак спільного прожи\-вання та ведення спільного господарства. Ч. 3 ст. 3 СК України встановлює перелік підстав для утворення сім'ї, зок\-рема шлюб, кровне споріднення, усиновлення, інші підстави, не заборонені законом. Та\-кими іншими підставами для утворення сім'ї є фактичні шлюбні відносини, які за нор\-мами Кодексу в аспекті спільної сумісної власності, а також інших майнових відносин прирівняні до зареєстрованого шлюбу. Ч. 3 ст. 3 СК України також вводить такий специфічний регулятор сімейних відносин, як моральні засади суспільства. Так моральними засадами нашого суспільства не сприймаються одностатеві шлюби, шлюби між родичами першого ступе\-ня споріднення, між неповнорідними та двоюрідними братами і сестрами, тощо. Зважаючи на норму ст. 3 СК України, суд вважає, що позивачка [PERSON] та покійний [PERSON] проживали як одна сім»я протягом тривалого часу, причому, значно більше, нівж того вимагає норма, передбачена ст. 1264 ЦК України, що на думку суду є підставою для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved