Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

03 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до відповідача ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» про визнання позивача звільненим з підприємства, зобов'язання внести запис до трудової книжки, визнання трудового договору розірваним. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він працював у ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» з 23 червня 2009 року по 18 листопада 2011 року на посаді сторожа. На даний час вказане підприємство припинило свою діяльність, посадові особі звільнені, зробити відповідний запис у його трудову книжку нікому, тому він не може довести юридичний факт його звільнення з підприємства. У зв'язку з чим УПФУ Жовтневого району міста Маріуполя буде утримувати з нього прибутковий податок , як з працюючого пенсіонера у розмірі 15%, що порушує його законні права та призводить до матеріальних витрат. Просив суд визнати його, [PERSON], звільненим з ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» з посади сторожа з 18 листопада 2011 року, зобов'язати ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» внести до його трудової книжки від 23 червня 1969 запис про його звільнення з даного підприємства та визнати трудовий договір, укладений між ним та ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» розірваним. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, надіславши до адреси суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності у зв'язку зі станом здоров'я. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача - ТОВ «Цегельний завод «Перспектива», у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 43 Конституції України чітко визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У відповідності до ст. 1 КЗпП України, Кодекс Законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників. Згідно положень ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Ч. 3 ст. 24 КЗпП України зокрема передбачено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до відомостей трудової книжки [PERSON], заведеної 23 червня 1969 року, останній був прийнятий на роботу до ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» 03 вересня 1998 року тимчасово на один місяць виробником фундаментних блоків на підставі наказу № 448/к від 03 вересня 1998 року. У подальшому трудовий договір було продовжено та [PERSON] переводився на різні посади в ТОВ «Цегельний завод «Перспектива». Останнім записом в трудовій книжці є переведення на посаду сторожа 23 червня 2009 року на підставі наказу № 30-к від 23 червня 2009 року. Інші відомості після даного запису в трудовій книжці відсутні. Отже судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Цегельний завод «Перспектива», працюючи на даному підприємстві на посаді сторожа з 23 червня 2009 року. Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 22 червня 2015 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Цегельний завод «Перспектива» зареєстровано в ЄДР юридичних осіб за реєстраційним номером 10003259134. Проте, як вбачається з листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області № 20-22-01299 від 27 березня 2015 року, у зв'язку зі звільненням працівників, в.о. директора та головного бухгалтера, господарська діяльність ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» припинена з 18 листопада 2011 року, посада керівника Товариства залишається вакантною. Згідно листа Управління статистики у місті Маріуполі за № 05-16/207 від 09 квітня 2015 року, ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» (ЄДРПОУ 13479857) не надає фінансову та статистичну звітність з листопада 2011 року. Відповідно до відповіді Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Маріуполі № 05-46/08-515 від 18 березня 2015 року, за період з листопада 2011 року по теперішній час страхувальник ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» звіти щодо сплати заборгованості зі сплати страхових коштів до Фонду та Відомості розподілу чисельності працівників, річного фактичного обсягу реалізованої продукції за видами економічної діяльності до відділення Фонду не подавав. Отже зі змісту наданих листів вбачається, що господарська діяльність ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» (ЄДРПОУ 13479857) фактично припинена з 18 листопада 2011 року. Згідно відомостей, наданих Управлінням Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя від 14 серпня 2015 року, в базі даних ВЕБ-СОК відсутня інформація в індивідуальній обліковій картці № [NUMBER] застрахованого в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування [PERSON] за період з 01 січня 2012 року по 30 червня 2015 року. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із трудових правовідносин. Згідно ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права, одним із способів якого є припинення правовідношення. Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, до трудової книжки заносяться зокрема відомості по роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом міністрів України. Так, на підставі п. 3-4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників від 27 квітня 1993 року № 301, трудові книжки зберігаються на підприємствах, установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку; відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. З п.п. 4.1 інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року вбачається, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійним. Враховуючи той факт, що ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» фактично припинило свою господарську діяльність ще з 18 листопада 2011 року зі звільненням у тому числі керівного складу підприємства, не оформивши при цьому належним чином розірвання трудового договору з позивачем [PERSON], що у подальшому порушило право останнього на працю та її оплату, а наразі тягне за собою наслідки у вигляді відрахувань з пенсії, як працюючого пенсіонера, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання трудового договору, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» розірваним з 18 листопада 2011 року на підставі ст. 38 КЗпП України, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У задоволенні інших позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити за відсутністю підстав, оскільки обов'язок видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї відповідного запису про звільнення, діючим трудовим законодавством України покладено виключно на власника або уповноваженого ним органа підприємства, установи або організації, який засвідчується підписом безпосередньо керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та іншими вимогами, та іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial