Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

03.12.2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14.05.2016 року Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ Харківської області, актовий запис № 32. В обґрунтування позову зазначено про неможливість примирення із відповідачем. Вказала, що шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, проживають окремо один від одного. Спільна дитина - [PERSON], [INFO] проживає разом із матір'ю. У зв'язку із викладеним просила розірвати шлюб. Учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача [PERSON] адвокат Кузьменко О.С. у поданій заяві підтримав позов та просив його задовольнити. Розгляд справи просив провести без його участі та участі позивача [PERSON] Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Належним чином повідомлений відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавав, що дало підстави для судового розгляду справи за його відсутності. Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. В матеріалах справи наявне поштове повідомлення про отримання відповідачем [PERSON] судової повістки. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі ч. 4 ст. 223, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи позицію представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.05.2016 року, який було зареєстровано Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ Харківської області, актовий запис № 32, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER]. (а.с. 3) Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження - [NUMBER]. (а.с. 13) Копією довідки від 10.11.2016 року №61316/536-99, виданої Консулом-керівником Л.Л. Захарчишин вбачається, що дочка [PERSON], [INFO] зареєстрована разом із матір'ю. (а.с. 15) Встановлено, що спору з приводу місця проживання дитини та поділу майна не має. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). З матеріалів даної справи вбачається, що позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, примирення та збереження шлюбу неможливе, відповідач не надав суду відзив із запереченнями проти позову, клопотання про надання сторонам строку на примирення не заявлялось. Таким чином, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги викладене суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 СК України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] належить стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved