Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

04.11.2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що 21.03.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 500470269, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 48640 грн., а позичальник зобовязався повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені цим договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконував, в результаті чого станом на 22.10.2015 року утворилась прострочена заборгованість за кредитом в розмірі в розмірі 71 186,37 грн., з яких: 44430,45 грн. - заборгованість за кредитом; 9265,86 грн. - заборгованість по відсотках; 15090,06 грн. комісія; 2 400,00 грн. штраф. Невиконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права. Представник позивача в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій справу просила розглядати у відсутність представника позивача, також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. За таких обставин, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність представника позивача та відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 21.03.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500470269, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 48640 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,99 % річних зі строком повернення кредиту до 24.03.2017 року включно (а.с. 4-8). Комісійна винагорода банку за управління кредитом становить 2,2 % від суми кредиту та сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом (п. 2.8. розділу № 1 кредитного договору). Відповідно до п. 2.6. розділу № 1 кредитного договору платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим Договором здійснюються щомісячно, рівними частинами в сумах та в терміни, в порядку та на умовах визначених цим Договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до цього договору та його невідємною частиною. У разі повного або часткового прострочення повернення кредиту або сплати процентів за користування ним або комісій сплатити банку штраф в розмірі 50 грн. за кожне допущене прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів з моменту виникнення прострочення платежу. Якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів, додатково до вищевказаного штрафу позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 150 грн. за кожний випадок допущення прострочення платежу (п. 13 розділу № 2 кредитного договору). Згідно з п. 15 розділу № 2 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання всіх зобовязань позичальника за кредитним договором у випадку прострочення більше ніж на один місяць терміну сплати обовязкового платежу за кредитом. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором № 500470269 від 21.03.2014 року, надавши відповідачу кредит в розмірі 48640 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с. 13). Відповідач всупереч умовам кредитного договору взятих на себе обов'язків належним чином не виконав, що призвело до утворення у нього перед позивачем заборгованості, яка станом на 22.10.2015 року становить 71 186,37 грн., з яких: 44430,45 грн. - заборгованість за кредитом; 9265,86 грн. - заборгованість по відсотках; 15090,06 грн. комісія; 2 400,00 грн. штраф, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором № 500470269 від 21.03.2014 року (а.с. 12). Таким чином, відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, якою визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1054 ЦК України, яка вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинно бути виконано у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач отримав на підставі укладеного договору кредитні кошти, але взяті на себе зобовязання по поверненню кредиту належним чином не виконав, чим істотно порушив умови укладеного договору, а тому відповідач повинен нести відповідальність за порушення умов договору, як наслідок, з нього підлягає стягненню сума заборгованості, що визначена в судовому засіданні та підтверджена розрахунком заборгованості позивача. (а.с. 12). Зазначені обставини переконують суд в наявності підстав для стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1218,00 грн., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved