Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

02.07.2018 р. представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування. Позивач просив суд стягнути з відповідача кошти в розмірі понесених витрат в сумі 23 439, 75 грн, витрати на аваркома в розмірі 650,00 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 1 762, 00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 02.09.2016 близько 18 год. 00 хв. на проспекті Академіка Корольова в м. Києві сталося дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача, [PERSON], який керував автомобілем «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] та який на час ДТП не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27.09.2018 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України із стягненням штрафу в розмірі 340, 00 грн. Згідно зі Звітом №1311 від 23.09.2016 та з урахуванням розміру регламентної виплати, МТСБУ 24.02.2017 перерахувало потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 23 439, 75 грн. З огляду на викладене, та з урахуванням відсутності можливості врегулювати вказаний спір в досудовому порядку, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 04.07.2017, вказану справу було розподілено для розгляду судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. (а.с.28). На виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, судом було перевірено інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Згідно з інформацією Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві, відповідач зареєстрований в Святошинському районі (а.с.29). Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.07.2018 було відкрито провадження у вказаній справі, та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз'яснено право подати відповідь на відзив, відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзиви (а.с.30-31). Про винесену ухвалу сторін було повідомлено належним чином (а.с. 32-36). Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши наявні у справі докази, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02.09.2016 близько 18 год. 00 хв. на проспекті Академіка Корольова в м. Києві, керуючи автомобілем «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійнив зіткнення з автомобілем «Ніссан» д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів, порушення відповідачем п. 10.5 Правил дорожнього руху та скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27.09.2018 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України із стягненням штрафу в розмірі 340, 00 грн. (а. с. 10). В наслідок ДТП автомобіль «Ніссан» д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON], був пошкоджений. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була (а.с.11). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ «Просто-страхування» (а.с.11). Відповідно до звіту про оцінку автомобіля «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] №1311 від 23.09.2016, розмір завданих збитків, склав 26 110, 41 грн, в т.ч. ПДВ (а.с. 12-18). Відповідно до платіжного доручення від 24.02.2017, МТСБУ було сплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 23 439,75 грн (а.с.22). Розмір виплати аваркому грошових коштів в розмірі 650, 00 грн також підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с.21). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до пункту 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Оскільки [PERSON] є винним у вчиненні ДТП, на момент вчинення якої не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь МТСБУ в порядку регресу 23 439,75 грн витрат, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування. Разом з тим, щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь МТСБУ витрат, понесених за послуги аварійного комісара, слід зазначити, що такі витрати не відносяться до страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обгрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач посилається на положення ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом з тим, вказана норма лише визначає право МТСБУ залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, та не визначає право на компенсацію вказаних витрат в порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON], третя особа: [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування, слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача в порядку регресу 23 439,75 грн витрат, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування. В іншій частині позову підстави для його задоволення - відсутні. Відповідно до положень ст. 141, 382 ЦПК України з [PERSON] на користь МТСБУ пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції в сумі 1714, 00 грн. по сплаті судового збору при подачі позову. З МТСБУ на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 48, 00 грн. На підставі вищевикладеного, ст. 22, 1166, 1188, ч.1 ст.1191 ЦК України, ст. 9, 38, 40, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9, 27 Закону України «Про страхування», Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial