Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

02.12.2013 року позивач ГУПФ України у Запорізькій області звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь Державного бюджету України вартість навчання за державним замовленням у сумі 115827,80 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.07.2008 року між Національним авіаційним університетом (далі - НАУ), ГУПФ України у Запорізькій області та [PERSON] укладений договір про підготовку фахівця №31, згідно з яким НАУ зобов'язався надати [PERSON] освітні послуги на рівні державних стандартів, ГУПФ України у Запорізькій області - працевлаштувати [PERSON] відповідно до кваліфікації та спеціальності в системі Пенсійного фонду України в Запорізькій області, [PERSON] - після завершення навчання в університеті прибути до ГУПФ України у Запорізькій області для працевлаштування та відпрацювання в системі Пенсійного фонду України не менше трьох років. В 2012 році [PERSON] закінчила навчання та отримала диплом про базову вищу освіту, але в порушення укладеного договору до ГУПФ України у Запорізькій області не з'явилась, вартість навчання до Державного бюджету не відшкодувала. Посилаючись на наведені обставини та положення ст. 2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. №992, позивач просить стягнути з відповідачки вартість навчання, яка згідно довідки НАУ складає 115827,80 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, 03.02.2014 року подав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату та час слухання справи, про причини неявки суд до відома не поставила. Третя особа Головне управління Державної Казначейської служби України у м. Києві в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.17.01.2014 року подала до суду письмові пояснення, в яких вказує на необґрунтованість та безпідставність притягнення її до участі у справі. З урахуванням положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачки та представника третьої особи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Спірні правовідносини відносяться до суспільних відносин у галузі навчання та професійної підготовки громадян України. Законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається з законів України «Про освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність», Закону України «Про вищу освіту» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до нього. Законом України «Про вищу освіту», зокрема, встановлено правові, організаційні, фінансові та інші засади функціонування системи вищої освіти. Вказаний закон поділяє вищі навчальні заклади за формами власності на: державної форми власності, комунальної форми власності та приватної форми власності. Статтею 42 Закону України «Про освіту», визначено, навчання у вищих навчальних закладах державної форми власності оплачується державою, за винятком випадків, передбачених частиною четвертою статті 61 цього Закону, у вищих навчальних закладах інших форм власності - юридичними та фізичними особами. Вищі навчальні заклади здійснюють свою діяльність за державним контрактом (замовленням) та угодами як основною формою регулювання відносин між навчальними закладами та підприємствами, установами, організаціями, громадянами (ч. 2 ст. 44 вказаного Закону). Згідно ст. 18 Закону України «Про вищу освіту», формування і розміщення державних замовлення на підготовку фахівців з вищою освітою віднесено до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, інших центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні вищі навчальні заклади. При цьому згідно Закону України «Про формування та розміщення державного замовлення на підготовку фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів», а саме п. 2 ч. 1 ст. 1, державний замовник - міністерство, інший центральний орган виконавчої влади, Національна академія наук України, галузеві національні академії наук, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, інший визначений Кабінетом Міністрів України державний орган - головний розпорядник бюджетних коштів. Порядком формування державного замовлення на підготовку фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2013 р. № 306, передбачено, що державне замовлення формується Мінекономрозвитку за поданням Міністерства освіти і науки та інших державних замовників з урахуванням середньострокового прогнозу потреби у фахівцях та робітничих кадрах на ринку праці (далі - середньостроковий прогноз) та обсягів видатків державного бюджету на зазначені цілі. Судом встановлено, що 30.07.2008 року між Національним авіаційним університетом (Виконавцем), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Замовником) та [PERSON] (Студентом), яка в подальшому змінила прізвище на «[PERSON]», укладено договір №31 про підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за напрямом 6.050102 «Комп'ютерна інженерія» та денною формою навчання. За умовами договору виконавець зобов'язався надати студенту освітні послуги на рівні державних стандартів освіти на умовах чинного законодавства, замовник - працевлаштувати студента відповідно до спеціальності та кваліфікації в системі Пенсійного фонду України в Запорізькій області, студент - після завершення навчання відпрацювати в системі Пенсійного фонду України не менше трьох років. 05.06.2012 року відповідачка [PERSON] закінчила Національний авіаційний університет та отримала базову вищу освіту за напрямом підготовки «Комп'ютерна інженерія» та здобула кваліфікацію бакалавра з комп'ютерної інженерії, про що свідчить копія диплому доданому до матеріалів справи. Статею 56 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Аналогічні положення закріплені частиною 2 ст. 52 Закону України «Про освіту». Згідно ст. 2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», у разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Також відповідно до п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. №992, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням. Таким чином наведені норм права закріплюють обов'язок випускника, який навчався за державним замовленням, відшкодувати вартість навчання до державного бюджету, при наявності певних юридичних фактів, зокрема, відмови працювати в державному секторі народного господарства, неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням. Вказаному обов'язку кореспондує право органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, вимагати відшкодування вартості навчання. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Як вбачається з матеріалів справи ГУПФ України у Запорізькій області просить стягнути з відповідачки вартість навчання на користь Державного бюджету України. При цьому позивач не зазначає, яке належне йому суб'єктивне право порушене, не визнано чи оспорено відповідачкою, і так само не вказує чим визначено його повноваження на представництво інтересів держави в суді. Стаття 2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» не наділяє замовника, яким в спірних правовідносинах виступає позивач, правом вимагати такого відшкодування, а п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, визначає право замовника отримати від випускника компенсацію всіх витрат у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням. З урахуванням цього, слід зазначити, що якщо позивачем, у зв'язку із неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням було пронесено витрати, то такі витрати підлягають стягненню саме на його користь, а не на користь Державного бюджету України. Вказане право замовника є самостійним, і не залежить від права органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, на відшкодування вартості навчання. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, враховуючи, що в ході розгляду справи судом не встановлено порушення відповідачкою прав та законних інтересів позивача, а також відсутність доказів на підтвердження того, що позивач уповноважений представляти інтереси держави в суді з приводу відшкодування державі вартості навчання за державним замовленням у вищому навчальному закладі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed