Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

03 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути аліменти на утримання дитини, посилаючись на те, що з 2012 року вона з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилась донька - [PERSON] , батьком якої є відповідач. З листопада 2019 року сімейні відносини між ними повністю припинені, донька проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Відповідач кошти на потреби дитини не надає, участі у вихованні не приймає, внаслідок чого позивач не має можливості сама утримувати малолітню доньку, а тому просить стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Ухвалою від 05 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з викликом сторін на 03 січня 2020 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував щодо їх задоволення. Також надав характеристику з місця роботи та довідку характеристику. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В позивача і відповідача є спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, Серії [NUMBER] (а.с.5). Дитина зареєстрована та проживає разом із своєю матір`ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, наданою Благодатненською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області за вих. № 394 від 02 грудня 2019 року (а.с.6). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 7, 8 СК України встановлено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більш, при захисті одного з основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , працює механізатором в АП «Благодатненський птахопром», отримує заробітну плату, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має, отже має змогу надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів не порушує інтереси дитини, її право на достатній життєвий рівень та забезпечення гармонійного розвитку дитини та є достатнім для її утримання, тому позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню повністю. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивачка згідно законодавства звільнена від його сплати.

Outcome: approved