Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

04.10.2021 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06.10.2021 року справу прийнято до свого провадження та постановлено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, отримавши 05.11.2021 р. позовну заяву з ухвалою суду не скористався своїм правом на подачу відзиву. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзив від відповідача не надходив. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зі змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.06.2004 р. Суду надано документ під назвою «Довіреність», яким [PERSON] начебто надає свою згоду на зняття його з місця реєстрації за адресою [ADDRESS] . При дослідженні вказаного документу, встановлено, що він не є довіреністю, оскільки виданий неіснуючим органом на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим. Вказаний документ не має юридичної сили довіреності, та суд не може його сприймати, як документ, що видано або посвідчено представником держави Україна, або будь-якої іншої держави. Інших доказів, які б свідчили про згоду відповідача на позбавлення його права користування квартири за адресою [ADDRESS] не надано. Не надано також доказів не проживання відповідача вказаною адресою понад 1 рік. Також не надано клопотань про виклик та допит свідків. Суд роз`яснює, що позбавлений можливості у виклику свідків за власним бажанням. За наведених вище обставин позивачем не доведено можливість позбавлення відповідача права користування квартирою за вказаною адресою, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed