overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

04.02.2014 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має сина - [PERSON], [INFO], який перебуває у неї на утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просить позов задовольнити і стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття на користь [PERSON]. Справа за заявою позивача розглянута без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальний стан дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей або непрацездатних чоловіка , дружини, дітей, батьків, інші обставини. Відповідно до ст. 183 СК України частина заробітку (прибутку) матері, батька, яка стягатиметься як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], відповідач здоровий, працює, ніяких стягнень з нього не проводиться, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

04.02.2014 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики від 05.05.2008 року та від 01.02.2009 року в розмірі 77831 грн. і трьох процентів річних в розмірі 11265 грн 24 коп., а всього 89096 грн 24 коп. Позов мотивовано невиконанням відповідачем умов договорів позики в частині дотримання строку повернення суми позики. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні. Відповідач не з'явився втретє, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 05.05.2008 року позивач надала відповідачеві позику в сумі 7000 доларів США, яку останній зобов'язався повернути в строк до 31.03.2009. На підтвердження отримання позики та визначення строку її повернення відповідач надав позивачеві відповідну розписку. 01.02.2009 року позивач вдруге надала відповідачеві позику в сумі 2000 євро, яку останній зобов'язався повернути в строк до 31.03.2009. На підтвердження отримання позики та визначення строку її повернення відповідач також надав позивачеві розписку. В силу положень частини 2 статті 1047 ЦК України розписка позичальника або інший документ, який засвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей є підтвердженням укладення договору позики. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач умови договорів позики не виконав, і в установлений договорами строк отримані в борг грошові кошти позивачеві не повернув. Наявність заборгованості підтверджується оригіналами розписок відповідача, які приєднано до матеріалів справи (а. с. 29, 30). За офіційним курсом Національного банку України станом на день звернення до суду загальна сума заборгованості за договорами позики складає 77831 грн, що є підставою для стягнення цієї суми з відповідача. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на 27.01.2014 року строк прострочення повернення позик складає 1762 дні. Таким чином, позивач має право вимагати стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 11271 грн 51 коп. [77831 х 3% : 365 х 1762]. У зв'язку з тим, що заявлена позивачем до стягнення сума трьох процентів річних не перевищує суму, що розрахована судом, вона підлягає стягненню в повному обсязі. Таким чином, усього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 89096 грн 24 коп. [77831 + 11265.24].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

04.02.2014 року позивач звернулася до суду з позовом, який був уточнений в ході судового розгляду, про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно на її утримання, на час навчання до досягнення двадцяти трьох років. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що він у теперішній час є студентом першого курсу денного відділення факультету інформаційних технологій ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет». Позивач проживає разом з матір'ю, отримує за навчання невеличку стипендію. Йому разом з матір'ю важко нести витрати пов'язанні з його навчанням. Відповідач є його батьком, у теперішній час матеріальної допомоги йому не надає, хоча має таку можливість, оскільки він працює, має постійний дохід. Позивач належним чином повідомлений про місце, час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки своєї суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності з даними свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Жовтневим відділом РАЦС Маріупольського МУЮ в Донецькій області батьком повнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] - відповідач по справі. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітній син, дочка продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] навчається на бюджетному денному відділенні факультету інформаційних технологій ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет», проживає разом з матір'ю, отримує невеличку стипендію, матеріально недостатньо забезпечений, потребує матеріальної допомоги батька, оскільки йому та матері одній важко нести витрати пов'язанні з його навчанням. Судом не встановлені будь-які обставини, перешкоджаючі стягненню з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно на утримання сина, на час його навчання до досягнення двадцяти трьох років. На підставі зазначеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

04.02.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі [PERSON] вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2011 року, шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 337. Від цього шлюбу в них народилась донька [PERSON], [INFO], яка мешкає з нею. З травня 2013 року сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з тієї причини, що в них різні характери, відсутні взаєморозуміння та повага один до одного, вважає, що примирення між ними неможливо, а тому просить розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] в попередньому судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив, що причиною розпаду їх сім'ї було непорозуміння, відсутність почуттів. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України за наявності для того законних підстав про задоволення позову Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З свідоцтва про укладання шлюбу вбачається, що сторони перебувають в шлюбі з 20 вересня 2011 року, шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 337, дошлюбне прізвище позивачки «[PERSON]». (а.с.4). Від цього шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO].(а.с.3). Судом встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з травня 2013 року з тієї причини, що в них різні характери, відсутні взаєморозуміння та повага один до одного. Примирення між ними неможливо, шлюб суперечить інтересам сторін. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч.8 ст..235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, шлюб між нею та [PERSON] слід розірвати, прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

04.02.2014 року позивачка звернулась до суду з дійсним позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в обґрунтування свого позову вказала наступне: Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.11.2006 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Валуйської сільської Ради, Станично-Луганського району, Луганської області, актовий запис № 43. Від даного шлюбу у них є донька [PERSON], [INFO]. Позивачка просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що спільне життя не склалось з приводу того, що у них різні характери та різні погляди на сімейне життя, у зв'язку з чим і виникали часто сварки. Втрачено почуття поваги та порозуміння один до одного. Шлюбні відносини припинені з червня 2010 року. Спільне господарство не ведеться, тому позивачка дійшла до висновку, що подальше збереження сім'ї не має сенсу. Донька буде мешкати з позивачкою, спору про розподіл майна не має. Сторони в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивачка позов підтримала в повному обсязі, відповідач позов визнав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін за існуючими доказами. У відповідності зі ст. 110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Стаття 112 вказаного кодексу наголошує, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільно життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд визнав позов обгрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню, тому що родина розпалася остаточно і зберегти її неможливо. У відповідності до ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

04.02.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку на своє утримання до досягнення дитиною віку трьох років. На підтвердження своїх позовних вимог вказала, що від шлюбу з відповідачем мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач мешкає окремо, працює, має дохід, однак про сім'ю не піклується, матеріальної допомоги на утримання дружини не надає, позивачка не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила розглядати справу за її відсутності, про що подала заяву. Відповідач визнав позовні вимоги, не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини доходу на утримання дружини. Просив розглядати справу за його відсутності, про що подав заяву. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.08.2012 року (а.с.4), від сумісного життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], матір'ю дитини є позивачка - [PERSON], батьком - відповідач [PERSON] (а.с.5). Дитина проживає з матір'ю, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч.2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст. 84 Сімейного кодексу України, право на утримання дружина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, тому дійшов висновку, що відповідач має можливість виплачувати аліменти в розмірі 14 частини заробітку (доходу) на утримання дружини. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір - 243,60 грн. Згідно ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

04.02.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.08.2010 р. вона уклала шлюб з відповідачем, зареєстрований у відділі РАЦС Тростянецького районного управління юстиції Сумської області, актовий запис №115. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] Сімейне життя не склалося, сторони не можуть знайти взаєморозуміння, в зв'язку з чим позивач вважає, що сім'я розпалася і відновлювати стосунки вона не бажає, шлюб зберегти неможливо, тому і звернулася в суд з даним позовом, яким просить шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути без нього, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами стосунки не склалися, вони не знаходять взаєморозуміння, відновлювати стосунків не бажають. Таким чином, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Фактично їх сім'я вже не існує, тому суд дійшов висновку про недоцільність збереження шлюбу, оскільки це не сприятиме збереженню сім'ї. Таким чином, з викладеного вбачається, що між сторонами виникли сімейні правовідносини. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України в разі, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити. На підставі викладеного, ст.ст. 105 п.3, 110 п.1, 112, 114 п.2 Сімейного кодексу України ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

04.02.2014 року позивачка звернулася у суд з даним позовом і просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання їх дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розпочинаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини. Свій позов позивачка мотивує тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2008 року, на даний час до суду подана заява про розірвання шлюбу. Під час спільного проживання у них народилась дитина - [PERSON], [INFO] року, який проживає з позивачкою. Відповідач відмовляється утримувати власну дитину у добровільному порядку, цим самим ухиляється від виконання батьківських обов'язків по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилась, але надіслала заяву з проханням справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надіслав заяву з проханням справу слухати без його участі, позовні вимоги визнав повністю та не заперечував стосовно їх задоволення. Суд, повно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. У судовому засіданні встановлено, що дійсно сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2008 року. На даний час до суду подана заява про розірвання шлюбу. Під час спільного проживання у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO], батьком якої записаний відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 02.09.2008 року. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

04.02.2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (на далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 17990,06 грн. Свій позов позивач обґрунтував тим, що 19.06.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого він надав відповідачу кредит у сумі 6000,00грн. Але відповідач не дотримувався строків погашення заборгованості за кредитним договором, тому станом на 31.12.2013р. утворилась заборгованість, яка становить 17990,06грн. Оскільки відповідач не виконує належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з нього зазначену заборгованість. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. В судове засідання відповідач не з'явися, причину неявки суду не повідомив, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н відповідно до умов якого він надав відповідачу кредит у сумі 6000,00грн., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим у ноьго виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2013р. утворилась заборгованість, яка становить 17990,06грн. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору. Ст.ст.526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідно зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

04.022014 р. позов [PERSON] було частково задоволено. 10.02.2014 р. від відповідача надійшло клопотання щодо виправлення у тексті рішення його ініціалів. Згідно ст. 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені в рішенні описки чи явні арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи та отриману заяву вважає, що даний представник позивача пропонує суду внести виправлення у дане рішення, а тому задовольняє дану заяву. Суд,

Outcome: approved