Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

04.10.2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , ТОВ «Абсолют-Сервіс 99» про визнання договору дарування недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що позивач є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2007 року, однак йому стало відомо, що право власності на цей будинок 27.08.2007 року було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування. 08.08.2019 року [PERSON] передав спірний будинок у якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Абсолют-Сервіс 99», після чого на підставі акту прийому-передачі нерухомості від 08.08.2019 року право власності на будинок було зареєстровано за ТОВ «Абсолют-Сервіс 99». Оскільки позивач нікому належний йому будинок не дарував, тому просить визнати договір дарування недійсним та витребування майно із чужого незаконного володіння. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час, місце та дату засідання повідомленні належним чином, відзив на позовну заяву не надали. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2019 року частково задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі. Витребувано з Одеського державного нотаріального архіву завірену належним чином нотаріальну справу щодо договору дарування від 27.08.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пономаренко І.В., за реєстром № 4993, витяг з реєстру нотаріальних дій з правочину про реєстрацію договору дарування від 27.08.2007 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] . Витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірену копію всіх наявних матеріалів реєстраційної справи на житловий будинок [ADDRESS] , за реєстраційним номером № 1852735251101 . Витребувано з КП «БТІ» ОМР інформацію щодо власників та підстав реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] , станом до 31.12.2012 року. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської нотаріальної контори Пашичевою Г.Л., № 8-1274, зареєстрований КП «ОМБТІ та РОН» 22.08.2007 року, № запису 40761, у книзі 274-158. З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачеві стало відомо, що право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 27.08.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пономаренко І.В. № 4993, який не був зареєстрований у КП «ОМБТІ та РОН». 08.08.2019 року [PERSON] передав спірний будинок у якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Абсолют-Сервіс 99», після чого на підставі акту прийому-передачі нерухомості від 08.08.2019 року право власності на будинок було зареєстровано за ТОВ «Абсолют-Сервіс 99». Позивач зазначає, що він нікому належний йому житловий будинок не дарував, будь-які договори щодо відчудження не підписував та оригінал договору купівлі-продажу від 21.08.2007 року та витяг про реєстрацію житлового будинку знаходяться у нього. Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК,підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно ст. 717 ЦК України,за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно ч. З, 5 ст. 203 ЦК України,волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п. 27 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.030.2004 р. (діяла на час вчинення спірного правочину у 2007 році), документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії з них, які необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. При дійсному вчиненні правочину за договором дарування від 27.08.2007 року, договір купівлі-продажу від 21.08.2007 року, на підставі якого здійснено правочин, повинен був залишитися в нотаріальній справі, а він до цього часу знаходиться у [PERSON] , що підтверджує, що позивач не підписував договір дарування житлового будинку [ADDRESS] , та не мав волевиявлення передавати у власність належний йому житловий будинок [PERSON] , правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а відповідач фактично не прийняв житловий будинок. За наявності підстав для застосування положень ст. ст. 203,717 ЦК України, для визнання такого правочину недійсним, сторона такого правочину або інша заінтересована сторона може його оспорити. З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України статей 1,2- 4,14, 215 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі, судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності (відсутності) цивільних прав або майна в інших осіб. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Відповідно до п.п.2, 5 постанови Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зміст правочину не може суперечити ЦК. іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння врегульовано статтею 387 ЦК України, відповідно до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підставизаволоділа ним. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Згідно з інформацією Одеського державного нотаріального архіву, в матеріалах архівного Фонду прошитих, пронумерованих з засвідчувальними написами за 2007 рік приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пономаренко І.В. відсутні будь-які відомості щодо посвідчення договору дарування від 27.08.2007 року, за реєстровим № 4993. Відповідно до інформації з КП «БТІ» Одеської міської ради від 27.01.2020 року, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2007 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої одеської нотаріальної контори Пашичевою Г.Л., за № 8-1274. На виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2019 року, Управлінням держаної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради були надіслані копії документів реєстраційної справи № 1852735251101 щодо житлового будинку що розташований за адресою: [ADDRESS] , у яких знаходиться ухвала Приморського районного суду від 23.08.2019 року про задоволення клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 про накладення арешту на зазначений будинок та у якій зазначено, що «14.06.2019 року невстановлені особи шляхом надання державному реєстратору КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюті С.В. завідомо неправдивого договору дарування за № 4993 від 27.08.2007 року, посвідченого нібито приватним нотаріусом ОМНО Пономаренко І.В., незаконно зареєстрували за [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 185273521101 ». Відповідно до цієї ухвали проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019160500003495 від 04.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити, оскільки є усі правові підстави вважати, що договір дарування від 27.08.2007 року, житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пономаренко І.В. за № 4933, недійсним.

Outcome: approved