Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

03.12.2020 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у грошовій одиниці - гривні, в розмірі, що буде еквівалентним 300 доларам США за офіційним курсом, встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення, починаючи стягнення із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що від шлюбу між позивачем та відповідачем у них народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає разом з позивачем. Відповідач ухиляється від утримання дитини. Сторони в судове засідання не викликалися. Розгляд справи здійснювався за наявними у справі матеріалами, згідно з вимогами ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ст. 15 Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року (до якої Україна приєдналася 19.10.2000 року): якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що: a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту. Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Незважаючи на положення попередніх частин, суддя може в термінових випадках прийняти рішення про застосування будь-яких тимчасових чи охоронних заходів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем по справі вказаний [PERSON] , який є громадянином Турецької Республіки та проживає в ній, тому 17.02.2021 року Новозаводським районним судом м. Чернігова до Генерального директората із закордонних відносин та питань ЄС Міністерства юстиції Турецької Республіки було напрявлено ряд документів, з подальшим врученням їх відповідачу по справі [PERSON] за місцем його проживання, а саме: копію ухвали, копію супровідного листа, Додаток 10 до Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень - з перекладом їх на офіційну мову Держави, в якій проживає відповідач. 25 лютого 2021 року Центральний орган Турецької Республіки отримав вказаний вище перелік документів для подальшого їх вручення відповідачу по справі [PERSON] за місцем його проживання, що підтверджується зворотнім повідомленням, яке повернулося на адресу суду. Таким чином, на підставі викладеного, відповідач по справі [PERSON] вважається таким, який повідомлений належним чином та суд вважає за необхідне ухвалити рішення по справі, адже документи були направлені у спосіб, передбачений цією Конвенцією, також з дати направлення документів сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить більше шести місяців. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] , зазначено батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про реєстрацію місця проживання особи №9904 від 02.07.2019 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає разом з позивачем. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Стаття 27 «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 та положення «Декларації прав дитини» регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На час розгляду справи домовленості між позивачем та відповідачем з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже, аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст. 181 Сімейного Кодексу України. При визначенні розміру аліментів судом враховуються обставини викладені у ст. 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Як вбачається з позовної заяви, малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем. Виходячи з того, що дитина проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок позивача полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, враховуючи вік дитини, беручи до уваги обов`язок батьків щодо матеріального утримання дитини, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. З відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у грошовій одиниці - гривні, в розмірі, еквівалентному 300 доларам США за офіційним курсом, встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення, тобто 1 долар США - 27 грн. 02 коп., починаючи з 03.12.2020 року, в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України, і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved