Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

03 вересня 2018 року позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за договором про надання кредиту в якому зазначає, що 22 червня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 500285758. Кредит був наданий у сумі 37375 грн. з кінцевим строком погашення до 25 червня 2015 року. У зв'язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору виникла прострочена заборгованість за цим договором. Повідомлення про необхідність сплати вказаної заборгованості відповідачем були проігноровані. 23 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №2013-1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі і за вищевказаним кредитним договором, у зв'язку з чим останнє набуло статус нового кредитора за цим договором. Станом на 23 грудня 2013 року загальна сума боргу складала 55318,69 грн., в тому числі прострочена заборгованість по тілу кредиту - 49618,69 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 5700 грн., яка на даний час не сплачена. У зв'язку з викладеним, просить суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 500285758 від 22 червня 2012 року укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем, в сумі 55318,69 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, де він просить вважати цей відзив заявою про сплив позовної давності і відмовити позивачу в задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначив, що про прострочення боржника та виникнення обов'язку повного погашення суми боргу було відомо станом на 23 грудня 2013 року як первісному кредитору - ПАТ «Альфа-Банк», так і позивачу вже на момент укладення договору факторингу. У зв'язку з цим строк позовної давності, який складає 3 роки, позивачем пропущений. Крім цього, строком виконання відповідно до умов договору про надання кредиту №500285758 від 22 червня 2012 року є строк погашення кредиту, який визначений договором - 25 червня 2015 року та складає 3 роки, у зв'язку з чим строк позовної давності за вказаним договором закінчився 26 червня 2018 року. Позивачем подано відповідь на відзив, де він зазначив, що відповідач, надіславши відзив на позовну заяву 30 жовтня 2018 року, пропустив п'ятнадцятиденний строк його подачі, який був встановлений в ухвалі про відкриття провадження від 10 вересня 2018 року. У зв'язку з чим вважає відзив ненаданим у встановлений судом строк. Також зазначив, що за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності зобов'язання не припиняється. Порушення позовної давності не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку, якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстав пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняється. Враховуючи викладене, просить вважати відзив на позовну заяву не наданим у встановлений судом строк, в задоволенні відзиву відмовити, позовну заяву задовольнити повністю. 03 січня 20019 року відповідачем подане клопотання про застосування строку позовної давності, який почався 26 червня 2015 року, складав 3 роки та закінчився 26 червня 2018 року. Просить відмовити у позові в повному обсязі на підставі ст. 267 ЦК України. На обґрунтування клопотання зазначив, що заміна кредитора у зобов'язанні, а саме передача права вимоги за договором факторингу №2013-1 від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Росвент Інвест Україна» не змінила порядку обчислення та перебігу строку позовної давності за кредитним договором №500285758 від 22 червня 2012 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Дата остаточного повернення кредиту визначена пунктом 3 розділу 1 вказаного договору - 25 червня 2015 року. З матеріалів позовної заяви вбачається, що сам позов підготовлений 03 серпня 2018 року, тобто після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, про що подав відповідну заяву, де просить справу розглянути без його участі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просить відмовити у його задоволенні через пропуск строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом установлено, що на підставі анкети-заяви на отримання кредиту по продукту «Свій кредит» через інтернет (а.с. 26), 22 червня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №500285758 (а.с. а.с. 31-33). Згідно вказаного договору ПАТ «Альфа-Банк» надало відповідачу грошові кошти (кредит) на суму 37375 грн. на строк до 25 червня 2015 року, який є остаточною датою повернення кредиту, датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа-Сервіс» (за її наявності). Процентна ставка за користування кредитом 23% річних. Платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівним частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до цього договору та його невід'ємною частиною. 23 грудня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та позивачем ТОВ «Росвен Інвест Україна» був укладений договір факторингу № 2013-1 (а.с. а.с. 6-15), згідно якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило позивачу право грошової вимоги до боржників, які виникли або можуть виникнути у майбутньому на підставі укладених договорів з усіма додатками та додатковими угодами. Статтями 1077 - 1084 ЦК України встановлено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Із досліджених матеріалів справи та аналізу вищевказаних норм Цивільного кодексу України вбачається, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача за названим кредитним договором, що також стверджено витягом з реєстру передачі прав вимоги до вищезгаданого договору факторингу №2013-1 від 23 грудня 2013 року (а.с. 16). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за вищевказаним договором у нього утворилась заборгованість перед позивачем, розмір якої станом на 29 травня 2018 року становить 55318,69 грн., з яких: 49618,69 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту, 5700 грн. прострочені відсотки за користування кредитом, що вбачається із вищезгаданого витягу з реєстру передачі прав вимоги. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів, які б спростовували наявність у нього боргу перед позивачем, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими. Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня події, які, в свою чергу, до цього строку не включаються. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу. Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із ст. 266 ЦПК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пунктом 2.3 вищеназваного договору передбачено, що датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа-Сервіс» (за її наявності) є 25 червня 2015 року (а.с. 31). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що трьохрічний строк позовної давності, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, закінчився 26 червня 2018 року. Позивач, звернувшись до суду із даним позовом 03 вересня 2018 року, пропустив вказаний строк позовної давності. Клопотання про поновлення такого строку позивачем суду не подавалося. Згідно із ст. 267 ч. 4 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити у зв'язку із спливом позовної давності. Посилання позивача на те, що відповідач пропустив строк подачі відзиву на позов, у якому просив відмовити у цьому позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності, у зв'язку з чим такий відзив слід вважати ненаданим, суд до уваги не бере, оскільки [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності окремим клопотанням, яке надійшло до суду 03 січня 2019 року. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed