Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

03 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період часу із 05 вересня 2019 року по 26 лютого 2020 року працювала у ТОВ « Базар Експрес» на посаді шеф-кухара, а 26 лютого 2020 року після зміни в керівництві, за вказівкою відповідача, позивач написала заяву на звільнення з посади шеф-кухара за угодою сторін. [PERSON] звертає увагу, що 26 лютого 2020 року незважаючи на вищевказану заяву, відповідно до наказу №03-К від 26 лютого 2020 року відповідач звільнив позивача з посади кухара за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України, при цьому наказ про\~звільнення,\~трудову книжку\~на вимогу\~позивачу не\~видав,\~розрахунок не\~провів.\~За змістом\~позовної заяви,\~06\~травня 2020\~року на\~юридичну адресу\~відповідача та\~на адресу\~ресторану « [INFO] »\~по [ADDRESS] ,\~де безпосередньо\~працювала [PERSON] ,\~було направлено\~письмові звернення\~з приводу\~повернення документів\~та проведення\~повного розрахунку,\~однак свою\~трудову книжку\~позивач отримала\~на руки\~від відповідача\~лише 29\~травня 2020\~року.\~Позивач зазначає,\~що неправильне\~формулювання причини\~звільнення в\~її трудовій\~книжці та не внесення відомостей про дату звільнення з роботи в Державний реєстр фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків порушує її право на вільний вибір праці, перешкоджає взяття позивача на облік до Житомирського міського центру зайнятості із метою працевлаштуватися на роботу в інші компанії, їй не нараховується трудовий стаж, не здійснюються відрахування до Пенсійного фонду України. На думку [PERSON] , вищевказані дії з боку відповідача є порушенням законних прав позивача на працю та завдали моральних страждань, які полягають у втраті душевного спокою, постійного перебування у роздратованому стані із-за відмови відповідача здійснити розрахунок по заборгованим коштам, негативно відобразитись на її здоров`ї. З огляду на викладене у позовній заяві [PERSON] просить суд поновити строк для звернення до суду з позовом; визнати формулювання підстав її звільнення з посади кухара ТОВ «Базар Експрес» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України таким, що не відповідає чинному законодавству України; змінити зазначені в наказі №03-К від 26 лютого 2020 року формулювання підстави звільнення кухара ТОВ «Базар Експрес» із «звільнений з роботи за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України» на «звільнений з роботи посада шеф-кухар за угодою сторін, п. 1 ст.36 КЗпП України»; зобов`язати відповідача внести відповідні зміни в трудову книжку [PERSON] , а саме змінити запис «звільнений з роботи за власним бажанням згідно зі ст.38 КЗпП України» на «звільнений з роботи посада шеф-кухар за угодою сторін, п. 1 ст.36 КЗпП України»; зобов`язати ТОВ «Базар Експрес» внести відповідні відомості про дату звільнення [PERSON] із роботи шеф-кухара ТОВ «Базар Експрес» в Державний реєстр фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та несвоєчасного повернення трудової книжки за період з 26.02.2020 по 29.05.2020 року включно у розмірі 9 122,88 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.05.2020 року по дату внесення відомостей про дату звільнення з роботи в Державний реєстр фізичних осіб платників податків про суму виплачених доходів та утриманих податків в орієнтовному розмірі 8 541 грн. 88 коп., а також моральну шкоду в сумі 50 000 грн.; зобов`язати ТОВ «Базар Експрес» зробити всі відрахування до пенсійного фонду та інші утримання, які робилися з заробітної плати [PERSON] . Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 10 липня 2020 року у задоволенні клопотання [PERSON] про поновлення строку на звернення до суду з позовною заявою про вирішення трудового спору відмовлено, прийнято позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Позивач додала, що наказу про її переведення з посади кухаря на посаду шеф-кухаря немає та її з ним не ознайомлювали, лише в усній формі про це сказали. Додала, що по факту вона була звільнена 24.02.2020, а наказ був виданий 26.02.2020 року. Представник ТОВ «Базар Експрес» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду від товариства не надходив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працював із позивачем у ресторані « [INFO] » по вул. Київській, 5 в м. Житомирі. Свідок обіймав посаду піцайоли, а [PERSON] спочатку працювала кухарем, а потім за словами керуючого ресторану позивача назначили шеф-кухарем. При цьому спочатку керуючий хотів поставити на посаду шеф-кухаря іншу особу, але колектив ресторану вирішив запропонувати йому на дану посаду позивача, на якій остання пропрацювала біля 5 місяців. За словами свідка, приблизно 23-24 лютого поточного року керуюча позвала до себе позивача і сказала, що її звільнено. Трудову книжку позивачу не видали, сказали, що вона знаходиться у Києві. Дана подія відбулась як раз у робочу зміну свідка, проте причини звільнення свідку невідомі. Крім того [PERSON] пригадав, що про своє звільнення [PERSON] розповідала зі сльозами на очах. Позивач хотіла щось змінити в меню, але їй не давали цього робити. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що позивач є її подругою, раніше працювали разом, але не в ресторані, а також пригадала як наприкінці лютого позивач їй зателефонувала та сказала, що її звільнили без пояснень причин. Свідок зазначила, що ходила разом із позивачем до ресторану і пам`ятає як тоді було погоджено написати заяву про звільнення за угодою сторін. У той день свідок сиділа за сусіднім столиком. В подальшому, ще до введення карантину, свідок із позивачем ходили до ресторану забрати заробітну плату. За словами свідка, в період карантину, вони неодноразово телефонували одна одній та свідок помітила як позивачу було морально складно після тієї події, [PERSON] майже всі свої заощадження витратила на прожиття, оплату комунальних послуг, навіть свідок позичала їй частину коштів. Крім того [PERSON] згадала як разом із подругою ходили до ресторану 29.05.2020 забирати трудову книжку, її видала керуюча, проте там був запис про звільнення позивача за власною заявою. Пригадує, що тоді керуюча ще відповіла: «Разве Вам принципиально?». Додатково свідок пригадала як разом із [PERSON] ходили до центру зайнятості, але позивачу тричі відмовляли, так як вона досі рахується на роботі у ресторані. На запитання слідчого судді свідок уточнила, що позивач працювала у ресторані « [INFO] » по [ADDRESS] приблизно півроку, спочатку кухарем холодного цеху, а потім шеф-кухарем. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, вивчивши й дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторони перебували в трудових відносинах. Так, судом встановлено, що на підставі наказу №02-к від 05.09.2019 року позивач призначена на посаду кухаря у ТОВ «Базар Експрес». У матеріалах справи міститься копія заяви, зі змісту якої слідує, що 26.02.2020 року [PERSON] була подана письмова заява на ім`я відповідача про звільнення її з посади шеф-кухаря за угодою сторін. Згідно із записами у трудовій книжці позивача, [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №03-к від 26.02.2020. Положеннями статті 43\~Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до пункту першого частини першої статті 36\~КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом першим статті 36\~КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Статтею 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. З наявної у матеріалах справи копії заяви про звільнення від 26.02.2020, показань свідків вбачається, що [PERSON] не виявляла бажання припиняти трудові відносини із роботодавцем і фактично була звільнена за ініціативи останнього. Згідно з положеннями статті 235\~КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. З огляду на ті обставини, що були встановлені в ході судового розгляду справи суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] в частині зміни формулювання підстав її звільнення та зобов`язання відповідача внести до трудової книжки [PERSON] запис про звільнення позивача із формулюванням «Звільнена з роботи за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України». Суд не вбачає підстав для вказівки у формулюванні причин звільнення зазначати, що позивач була звільнена з роботи із посади шеф-кухар, оскільки у матеріалах справи відсутні та суду не були надані відповідні письмові докази переведення [PERSON] на таку посаду. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 КЗпП України). Обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку при звільненні закріплено також у Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110. У відповідності до п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року N 58, зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.. Аналогічну норму містить положення ч. 5 ст. 235 КЗпП України, згідно з якою у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Зі змісту наявної у матеріалах справи розписки про видачу трудової книжки та показань свідка [PERSON] слідує, що [PERSON] одержала у зв`язку зі звільненням свою трудову книжку лише 29.05.2020. Таким чином судом встановлено порушення відповідачем порядку звільнення позивача з роботи, яке полягало у затримці видачі трудової книжки, що в свою чергу є підставою для задоволення позовної вимоги [PERSON] про стягнення на її користь із ТОВ «Базар Експрес» середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу на підставі ч. 5 ст. 235 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08\~лютого 1995\~року №\~100 (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно із графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов висновку про те, що період затримки видачі відповідачем позивачу трудової книжки становить 64 робочих дні, а саме з 26 лютого 2020 по 29 травня 2020 року (по день видачі трудової книжки). У свою чергу середньоденний заробіток, визначений за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, з урахуванням Індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України, становить 218,40 грн. (заробітна плата за два останніх місяці роботи 4 173 +5 000 / 42 робочих дні у грудні 2019 та січні 2020 року). З урахуванням розрахунків, проведених судом, середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки, що підлягає сплаті відповідачем позивачу, складає 13 977,60 грн. (64 роб.дні затримки х 218,40 середньоденний заробіток). З огляду на те, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає справи в межах заявлених особою позивача вимог, суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, пов`язаного із видачею трудової книжки, в сумі 9 122,88 грн. за вирахуванням податків та обов`язкових платежів. Згідно з вимогами статті 237-1\~КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; спричинення працівникові моральних страждань, або втрата ним нормальних життєвих зв`язків, або виникнення у нього необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя; існування причинного зв`язку між двома попередніми умовами. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд, враховуючи дії роботодавця, якими було порушено трудові права працівника, а також ступінь завданих душевних страждань, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з роботодавця відшкодування завданої працівнику моральної шкоди. Враховуючи доводи позивача в обґрунтування підстав відшкодування моральної шкоди, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, позбавлення позивача права на працю та можливістю заробляти собі на життя працею, ступеня вини відповідача, а також вимог розумності та добросовісності суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши з ТОВ «Базар Експрес» на користь позивача 5 000 грн. моральної шкоди. Решта позовних вимог, на переконання суду, не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Так, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про визнання формулювання підстав її звільнення з посади кухара ТОВ «Базар Експрес» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України таким, що не відповідає чинному законодавству України, оскільки діючою редакцією КЗпП України передбачені різні підстави припинення або розірвання трудового договору роботодавця із працівником. Неналежне формулювання відповідачем підстави припинення або розірвання трудового договору з позивачем не свідчать про те, що зазначення такої підстави у трудовій книжці не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки обов`язок роботодавця зазначити у трудовій книжці працівника підставу його звільнення із посиланням на відповідні статті КЗпП України передбачене чинними нормативно-правовими актами України, зокрема Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На думку суду, не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про стягнення із ТОВ «Базар Експрес» на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки на виконання вимог статті 81 ЦПК України позивачем не надано доказів наявності заборгованості із заробітної плати та усіх належних позивачу до виплати сум. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази про фактично виплачені позивачу кошти за період її роботи у відповідача. Покладення на ТОВ «Базар Експрес» обов`язку внести відомості про дату звільнення [PERSON] із роботи шеф-кухара в Державний реєстр фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, а також обов`язку ТОВ «Базар Експрес» зробити всі відрахування до пенсійного фонду та інші утримання, які робилися з заробітної плати [PERSON] не є по своїй суті трудовим спором, а вчинення таких дій стосується правовідносин юридичної особи з відповідними державними установами,\~які навіть\~не були\~залучені до\~участі у\~справі,\~а тому\~такі вимоги\~позивача,на переконання суду, те ж не підлягають задоволенню. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд керується ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України та у зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судових витрат суд стягує із відповідача ТОВ «Базар Експрес» в дохід держави 1 857 грн. 09 коп. пропорційно до розміру задоволених вимог (175,49 грн. пропорційно розміру майнових вимог та 1 681,60 грн. за дві вимоги немайнового характеру). Виходячи з наведеного,

Outcome: partial