Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

04.09.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28.11.2007 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають двоє неповнолітніх дітей: синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що у неї та відповідача різні погляди на сімейне життя, через що між нею та відповідачем постійно виникають суперечки і непорозуміння, які призвели до втрати взаєморозуміння та фактичного припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу вона вважає неможливим, так як це суперечить її інтересам. На примирення з відповідачем не згодна. Просить при розірванні шлюбу відновити її дошлюбне прізвище - «[PERSON]». В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Суду пояснила, що має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу, так як перебування в шлюбі суперечить її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей. До реєстрації шлюбу вона та відповідач сім років проживали однією сім'єю. Протягом часу спільного проживання вони часто сварилися та мирилися, вона подавала позов до суду про розірвання шлюбу, але примирилася із відповідачем. Таким чином, розлад в її з відповідачем сім'ї носить тривалий характер. На теперішній час приблизно півроку вона та відповідач однією сім'єю не проживають, тому примирення вважає неможливим. При винесенні рішення про розірвання шлюбу просить відновити її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, щодо розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечує. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.11.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). До реєстрації шлюбу сторони проживали сім років у незареєстрованому шлюбі, що стверджувала позивачка і не заперечив відповідач. Від даного шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.5). Сторони не бажають миритися, позивачка має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери та відсутність взаємоповаги, внаслідок чого виникають сварки та непорозуміння. При розгляді справи судом встановлено фактичні взаємини між [PERSON] та [PERSON], а саме: що у їх сім'ї виник не короткочасний розлад, а тривалий розлад з приводу різниці в характерах, поглядах на сімейне життя, внаслідок чого виникають часті конфлікти та сварки і сторони не проживають однією сім'єю приблизно півроку. Відтак, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з ч.3 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, то суд вважає, що шлюб існує формально та суперечить інтересам позивачки. У зв'язку із наведеним суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved