Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

02.08.2011 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що кредитний договір укладений з порушенням законодавства тому просив' визнати його недійсним, оскільки надання та отримання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії, несправедливими є умови надання кредиту в іноземній валюті, оскільки усі ризики, пов'язані з коливанням курсу валют було перекладено на позичальника. Крім того просив п.3.7 кредитного договору визнати недійсним, оскільки він визначає обов'язок погодити з кредитором вибір страхової компанії у зв'язку з тим, що він суперечить п.2 ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема положення кредитного договору відповідно до якого: «споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем», також просив п.1.5. кредитного договору визнати недійсним, оскільки положення про зміну процентної ставки в односторонньому порядку суперечить вимогам ч.2 п.3.5. Постанови Правління НБУ «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредит». Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г. надіслала до суду пояснення в яких зазначила про те, що нею відповідного до діючого станом на 16.07.2007 року законодаства було посвідчено договір застави автомобіля марки «HUNDAU Sonata», 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], проте заборони щодо відчуження автомобіля не накладала, відомості до Реєстру обтяжень рухомого майна не вносила. Представник відповідача 18.05.2012 року надав до суду заперечення відповідно до яких зазначив про те, що відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак в той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства, операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі спеціального дозволу (генеральної ліцензії), тому у задоволенні позовних вимог просив позивачу відмовити , оскільки умови кредитного договору не суперечать Закону України «Про захист прав споживачів» та іншим нормативно-правовим актам. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 16 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариство «Райффайзен Банк Аваль», з однієї сторони та [PERSON], з другої сторони було укладено кредитний договір №014/2560/73/57876, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 25544 доларів США 00 центів на споживчі цілі строком на 72 місяці, тобто з 16.07.2007 року по 16.07.2013 року зі сплатою за користування кредитними коштами 13,5% ( а. с. 12-13). 16.07.2007 року між Відкритим акціонерним товариство «Райффайзен Банк Аваль», з однієї сторони та [PERSON], з другої сторони укладено договір застави автомобіля відповідно до умов якого у забезпечення виконання кредитного договору №014/2560/73/57876 позивач передав в заставу відповідачу належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «HUNDAU Sonata», 2007 року випуску, шасі (кузов,рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] ( а. с. 14). Відповідно до Додаткової угоди №1 до кредитного договору №014/2560/73/57876 від 16.07.2007 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, тимчасово на період з 15.04.2009 року до 15.09.2009 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до додаткової угоди ( а. с. 15). 22.09.2008року відповідач надіслав позивачу повідомлення про закінчення терміну дії договорів страхування ( а. с.16). 06.02.2009року відповідач надіслав позивачу попередження про термінове погашення заборгованості в сумі 1542 долари США 63 центів, 2192 долари США 09 центів ( а. с. 18). Згідно із ч.2 ст. 198 ЦК України, виконання зобов'язань, виражених у національній валюті, здійснюється відповідно до закону. Згідно із п. 1.4.2 ст. 92 Конституції України, статус національної валюти та статус іноземних валют на території України встановлюється виключно законами України. Відповідно до ч.І ст. З Декрету Кабінету Міністрів України №1593 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань. Таким чином, діючі нормативно-правові акти передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони встановлення грошових зобов'язань і іноземній валюті. Відповідач має банківську ліцензію №10 від 27 березня 1992 року, зареєстровану Національним банком України за №94 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Тому відповідно до вимог ст. ст. 192,533 ЦК України на момент укладення кредитного договору банк мав право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання кредитів в іноземній валюті. Згідно із ст. ст. 47,49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснення таких банківських операцій, як розміщення залучених від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Коштами, відповідно до даного Закону, є гроші в національній або в іноземній валюті чи їх еквіваленті. Згідно із ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №1593 від 19.02.1993 року, передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Отже, відповідно до банківської ліцензії №10 від 27.03.1992 року відповідач вправі в тому числі залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції, відповідно до п. п. (в), (г) ч.4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №1593 від 19.02.1993 року, індивідуальної ліцензії потребують в тому числі, операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Разом з тим, відповідно до п. 1.5. Положення Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою правління НБУ від 14.10.2004 року №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Таким чином укладення кредитного договору та його виконання в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Твердження позивача про заборону (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України є безпідставними. Відповідно до ст. 60 ЦГЖ України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, суд вважає відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач погодився з умовами договору шляхом його підписання, посилання позивача на те, що умови кредитного договору не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» спростовуються доданими до заперечення відповідача доказами.

Outcome: dismissed