Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

03 липня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку по день зарахування коштів на рахунок в сумі 144 928 грн. 56 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у період з 28 лютого 2002 знаходився у трудових відносинах з Державним підприємством МОУ «Монтажник-Львів». Під час знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 60 260 грн. 87 коп., яку було стягнено за судовим наказом від 29 травня 2018 року. Згідно довідки № 25 від 21 червня 2019 року заборгованість була повністю виплачена 21.02.2019 року. Однак вважає, що відповідачем не було вчасно виплачено нараховану та стягнену заробітну плату за судовим наказом, а виплата заробітної плати відбулася через 1230 робочих днів, у позивача виникло право на компенсацію за її несвоєчасну виплату. На підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.07.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не подав суду відзив на позовну заяву. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що [PERSON] з 28.02.2002 р. по 10.11.2015 року перебував у трудових відносинах з ДП «МОУ Монтажник- Львів». Наказом ДП «МОУ Монтажник-Львів» №38-К від «10» листопада 2015 р. звільнений з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП, що стверджується долученою до матеріалів справи копією трудової книги. /а.с.4-5/ Під час знаходження [PERSON] у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 60 260 грн. 87 коп.. яку було стягнено за судовим наказом від 29 травня 2018 року. Згідно довідки № 25 від 21 червня 2019 року заборгованість була повністю виплачена 21.02.2019 року./а.с.8/ Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Як вбачається із роз`яснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст.117 КЗпП України. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Аналіз наведених положень ст.117 КЗпП України свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Згідно довідки ДП Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» № 25 від 21.06.2019 року, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 60 260,87 грн. за період з 01.06.2012 року по 21.02.2019 року, яка повністю була виплачена 21.06.2019 року./а.с.8/ Крім того, з вказаної довідки встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 85,96 грн./а.с.8/ Для обчислення середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати за період з 01.06.2012 року по 21.02.2019 року (час, до якого позивач просить стягнути середній заробіток) беремо середньоденний заробіток і множимо на кількість робочих днів за вказаний період затримки - 1686. Середній заробіток за весь час затримки заробітної плати за період з 01.06.2012 року по 21.02.2019 року становить 144 928, 56 грн. (85,96 грн. х 1686 р.д. = 144 928, 56 грн.). Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в межах заявлених позовних вимог 144 928,56 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2012 року по 21.02.2019 року. Крім того, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторону відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved