Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

02.11.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 27 жовтня 2006 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11065523000, за яким банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 64460 швейцарських франків. Вказана сума кредиту дорівнювала 258656,26 грн. Кредит було надано на строк до 26.10.2015 р. В забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту № 11065523000 між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу № 11065523000/1 від 27.10.06 року. 18 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11334929000, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 40 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 20 квітня 2015 року. Вказана сума кредиту дорівнювала 202 000 грн. В забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту № 11334929000 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 11334929000/3 від 18.04.08 року. 20 квітня 2015 року між ТОВ «Финансова компанія «Довіра та гарантія та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 11065523000 від 27.10.2006 року та № 11334929000 від 18.04.2008 року укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Позивач вважає, що фактором у договорі факторингу може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа, підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Для укладання договору факторингу банк повинен мати банківську ліцензію, видану НБУ, а для здійснення факторингових операцій, предметом яких є вимоги в іноземній валюті, і відповідний письмовий дозвіл НБУ, який є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». ПАТ «УкрСиббанк» при укладанні зазначеного договору порушив норми чинного законодавства, що стосується зберігання банківської таємниці, розголосив про мене відомості третій особі ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і гарантія», незважаючи на те, що він не давав згоду на розголошення таких відомостей. Позивач просить суд визнати недійсним вищенаведений договір факторингу. До судового засідання позивач [PERSON] не з»явився, просив розглядати справу за його відсутності ( а.с.118, 129). Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і гарантія» в судовому засіданні заперечував проти позову, надав письмові заперечення, відповідно до яких 20 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компаній «Довіра та гарантія» та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 11065523000 від 27.10.2006 року та № 11334929000 від 18.04.2008 року укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Відступлення прав вимоги відбулося у звичайному процесі діяльності та у межах визначених законом і не призводить до жодної зміни обсягу прав і зобовязань позивача за кредитними договорами. Про зміну кредитора позивач був повідомлений, що підтверджується списком згрупованих відправлень №12457-58-3. Позивач зазначив однією із підстав для визнання недійсним Договору факторингу №17 від 20.04.2015 року відсутність у ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, при цьому не звернув уваги на те, що ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а в даному випадку між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК « Довіра та гарантія» був укладений договір відступлення права вимоги. Позивач стверджує, що Банком при укладенні оспорюваного Договору факторингу було порушено законодавство, яке регулює зберігання банківської таємниці, та без згоди Позичальника здійснено відступлення права вимоги третій особі. На думку відповідача, таке твердження не відповідає дійсності, оскільки відповідно до п.п. 9.11. та 9.12. Договору про надання споживчого кредиту №11065523000 від 27 жовтня 2006 року Уклавши цей Договір, Позичальник надає Банку свою згоду та право збирати, зберігати, використовувати, надавати і отримувати інформацію (персональні дані, Позичальника відомі Банку та/або третім особам у звязку з укладенням та виконанням даного Договору, в тому числі банківську та комерційну таємницю), зокрема, необхідну при укладенні договорів щодо відступлення права вимоги за даним Договором до відповідних фізичних та юридичних осіб. При цьому, сторони погодили, що Позичальник не матиме до Банку жодних претензій в разі вчинення останнім будь-якої дії, зазначеної в цьому пункті Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник надає Банку згоду передавати права і обовязки Банку за даним Договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди Позичальника. Аналогічні за змістом положення містяться і в п.п. 9.5. та 9.6. Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11334929000 18 квітня 2008 року. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» підтримав пояснення представника відповідача ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що договір факторингу укладено з додержанням вимог чинного законодавства, підстави для визнання його недійсним відсутні. Суд, вислухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах цивільної справи, прийшов до висновку про залишення позивних вимог [PERSON] без задоволення. Під час судового розгляду встановлено, що 27 жовтня 2006 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11065523000, за яким банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 64460 швейцарських франків, що дорівнюється 258656,26 грн. строком до 26.10.2015 року ( а.с. 8-15). 10.02.2009 року сторонами укладено Додаткову угоду №1 до вищенаведеного договору кредиту ( а.с.16-17). В забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту № 11065523000 між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу № 11065523000/1 від 27.10.06 року ( а.с.18-22). 18 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11334929000, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 40 000 доларів США, що дорівнюється 202000 грн., строк повернення кредиту 20 квітня 2015 року ( а.с. 26-34). В забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту № 11334929000 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 11334929000/3 від 18.04.08 року ( а.с.35-36). 20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» (Клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (Фактор) укладений Договір факторингу № 17, відповідно до умов якого Клієнт відступає фактору, а Фактор приймає Права вимоги та в їх оплату зобовязується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених Договором ( а.с. 63-68). Відповідно до п.2.5. Договору Факторингу одночасно з відступленням Права Вимоги до Фактора переходять усі права Клієнта за усіма договорами забезпечення. Відповідно до умов Договору факторингу банком відступлені на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права за Договорами про надання споживчого кредиту №11065523000 від 27.10.2006р. та № [NUMBER] від 18.04.2008р., укладеними між АТ «УкрСиббанк» та позивачем, та за відповідними договорами забезпечення, які забезпечували виконання кредитних зобовязаннь. Факт передачі Прав Вимоги засвідчується Актом приймання-передачі прав вимоги від 20.04.2015р.( а.с. 77) та копією реєстру боржників до договору факторингу № 17 від 20.04.2015 року ( а.с. 122-126). Пунктом 4.3 Договору факторингу Клієнт доручив Фактору повідомити від імені Клієнта кожного боржника, а також поручителів і заставодавців за наявності, про відступлення Права Вимоги в порядку, передбаченому договором. Згідно наданих доказів, позивачеві було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги за наведеними договорами кредиту, відправлення яких підтверджується копіями вказаних повідомлень та списком загрупованих пощтових відправлень ( а.с. 99, 121,100). Відповідно до п. 5.3, п. 5.7 Договору факторингу Клієнт та Фактор є юридичними особами, створеними та зареєстрованими за законодавством України, мають достатній обсяг правоздатності для укладання та виконання цього договору, в тому числі Фактор має всі необхідні дозволи та ліцензії державних органів, які необхідні для виконання Договору і здійснення операцій за ним у відповідності до чинного законодавства. Ліцензії АТ «УкрСиббанк» додаються. Главою 73 Цивільного кодексу України закріплено такий окремий вид цивільно-правового зобов'язання як договір факторингу. Відповідно норм цієї глави за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Порядок заміни кредитора у зобовязанні регламентовано ст. 512-517 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, крім іншого, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст.. 514 ЦПК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦПК України передбачене, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Договір факторингу №17 від 20 квітня 2015 року, укладений між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» був спрямований на набуття сторонами цивільних прав та обовязків. Зміст цього договору не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, при укладання правочину волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено у формі, встановленій законом, він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, сторони договору мають необхідний обсяг правоздатності для укладання та виконання цього договору, в тому числі Фактор має всі необхідні дозволи та ліцензії державних органів. Однією з підстав позову про визнання договору факторингу недійсним, позивач наводить те, що сторони даного договору не мали право його укладати, т.я. не мали генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. При цьому, позивач не звернув уваги на те, що ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а в даному випадку між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК « Довіра та гарантія» був укладений договір відступлення права вимоги. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що Договір факторингу № №17 від 20 квітня 2015 року укладений у відповідності до норм ЦК України, підстави для визнання його недійсним відсутні. Вимоги позивача про порушення банком чинного законодавства щодо зберігання банківської таємниці, суд вважає такі вимоги не обґрунтованими. Відповідно до п.9.11. Договору про надання споживчого кредиту №11065523000 від 27.10.2006р. позивач надав банку свою згоду та право збирати, зберігати, використовувати надавати і отримувати інформацію (персональні дані позичальника, відомі банку та/або третім особам у звязку з укладенням та виконанням даного договору, в тому числі банківську та комерційну таємницю), необхідну при укладенні договорів щодо відступлення права вимоги за даним договором до відповідних фізичних та юридичних осіб. Сторони погодили, що Позичальник не матиме до Банку жодних претензій в разі вчинення останнім будь-якої дії, зазначеної в цьому пункті Договору. Відповідно до п. 9.12. позичальник надає банку згоду передавати права і обовязки за даним договором третій особі без отримання на це додаткової згоди позичальника. Відповідно до п.9.13 підписання цього договору позичальником свідчить про те, що всі умови договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Аналогічні положення містяться і в Договорі про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 18.04.2008р. (п.п.9.5, 9.6). Відповідно до ст.. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Відповідно до ст.. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи. Своїм підписом під Договорами про надання споживчого кредиту №11065523000 від 27.10.2006р. та № [NUMBER] від 18.04.2008р. позивач надав банку згоду на розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, третім особам при укладенні договорів щодо відступлення права вимоги. Таким чином, банк не порушував вимог чинного законодавства щодо зберігання банківської таємниці та передав Фактору інформацію на законних підставах з дотриманням порядку, встановленого законом та договорами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed