Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

03.07.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Заявою від 19.10.2017 року позивач [PERSON] уточнювала свої позовні вимоги, просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини та аліменти на своє утримання(а.с. 46-48). Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 25.11.2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. В період шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя з позивачем не склалося. 03.05.2017 року шлюб між ними розірвано. В теперішній час позивач та відповідач не проживають разом, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, відповідач не допомагає позивачці матеріально, щодо утримання спільної дитини. Відповідач офіційно працевлаштований, працює в ПАТ «Арселорміттал Кривий Ріг», СПЦ 1, на посаді вогнетримника, що місячні розміри його заробітку приблизно становлять від 3000 грн. до 4000 грн. на місяць, які відповідач витрачає на свої потреби, на підставі зазначеного просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду було відкрито провадження по даній справі. Ухвалою суду від 05.12.17 року по справі за клопотанням відповідача було призначено судово-молекулярну генетичну експертизу, про необхідність явки для участі в експертизі сторони повідомлялись, проте в звязку з неявкою позивача [PERSON] з дитиною 12.02.18 року та 12.03.18 року ухвалу суду повернуто без виконання. У судовому засіданні Позивач [PERSON] позов підтримала, пояснила, що перебувала у шлюбі з відповідачем, завагітніла, однак, відповідач покинув її, оскільки знайшов іншу жінку, за місяць до народження дитини змусив її зареєструвати розірвання шлюбу, але вже відповідача зареєстрували батьком дитини, на даний час вони проживають окремо, відповідач допомоги на утримання дитини не надає, вона знала про необхідність участі у проведенні експертизи, однак вона не мала змоги поїхати до експертної установи, оскільки дитині ще не виповнився 1 рік, у лютому та березні було холодно, їхати з такою дитиною до міста було б важко, вона зверталась до відповідача за допомогою, але відповідач відмовився забезпечувати її транспортом, тому вона не поїхала, але наполягає, що відповідач є батьком дитини, тому повинен сплачувати аліменти. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, пояснив, що припини сумісне проживання з позивачем давно, він не є батьком дитини, він двічі зявлявся для участі у проведенні експертизи, натомість позивач ухилилась від участі у проведенні експертизи, тому просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши та оцінивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 25.11.2014 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 25.11.2014 року зроблено відповідний актовий запис № 133, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 7). Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КИ № 232966 від 03.05.2017 року встановлено, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано 03.05.2017 року (а.с. 8). 23.06.2017 року народилась [PERSON], батьками якої є сторони позивач [PERSON], відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 635159 від 23.06.2017 року (а.с. 9). Доводи відповідача [PERSON] про те, що він не є батьком дитини [PERSON], [INFO], не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки за положеннями ст.. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. За ч. 1 1,2 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Оскільки у свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], батьком зазначено відповідача [PERSON], цей запис не визнано недійсним та не скасовано, суд вважає доведеним походження дитини [PERSON] від [PERSON], а зазначені доводи відповідача суд відхиляє. Доводи відповідача [PERSON] про те що позивач [PERSON] ухилилась від участі у проведенні експертизи, не знайшли свого підтвердження, оскільки дійсно позивач [PERSON] двічі 12.02.2018 року та 12.03.2018 року не зявилась для участі у проведенні експертизи, проте, причини названі нею суд вважає поважними, такими, що не свідчать про бажання ухилитись від участі у проведенні експертизи, тому ці доводи відповідача суд також відхиляє. Інших клопотань відповідач не заявив. Оцінивши докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, натомість обставини про які заявив відповідач, а саме що він не є батьком дитини, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовані належними доказами. При вирішенні спору що виник між сторонами в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що за положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками, той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. З а рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком дитини, проживає окремо від дитини, однак в порушення ст.. 180, 181 СК України допомоги на утримання дитини не надає, суд вважає необхідним з метою захисту порушеного права позивача стягнути з відповідача аліменти на утримання їх дитини на користь матері. Враховуючи, що відповідач працездатного віку, інших утриманців не має, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки з моменту подачі позовної заяви з 03.07.17 року. При вирішенні спору що виник між сторонами в частині стягнення аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що за положеннями ст. 84 СК України, Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком дитини [PERSON], яка проживає з матірю, позивачем [PERSON], а відповідач проживає окремо від дитини, однак в порушення ст.. 84 СК України допомоги на утримання дружини не надає, суд вважає необхідним з метою захисту порушеного права позивача стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку на користь позивачки з моменту подачі позовної заяви з 19.10.17 року. Доказів того, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі суду не надано, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача також підлягає стягненню у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 704 гр. 80 коп. на користь держави.

Outcome: partial