Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

03.10.2018 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.02.1992 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у позивача та відповідача народилася дитина [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. Позивач вказує, що у неї з відповідачем шлюбно-сімейні відносин не склалися, шлюб між ними розірвано, відповідач кошти на утримання дитини не надає, за 2017-2018 рік відповідач сплачував в середньому по 1 000 грн. на місяць, що, на думку позивача, недостатньо для утримання дитини. Також позивач вказує, що [PERSON] отримує державну допомогу від пенсійного фонду, окрім спільної з позивачем дитини інших дітей не має. У звязку з викладеним позивач вимушена звернутися з даною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.10.2018 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання. В судове засідання сторони не зявились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Позивач подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не зявився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, у звязку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.11.2018 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 08.02.1992 року [PERSON], [INFO], уклав шлюб з [PERSON], [INFO], який зареєстровано у Фрунзенському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 53 і підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ №350821, виданим повторно 03.02.2018 року (а.с. 3). У [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON], [INFO], про що зроблено актовий запис №293 і підтверджено копією свідоцтва про народження серії ІВЛ №514634, виданого повторно 26.01.2018 року (а.с. 4). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ч.1-3\~ст.\~183\~СК України\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо\~стягуються аліменти\~на двох\~і більше\~дітей,\~суд визначає\~єдину частку\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька на\~їх утримання,\~яка буде\~стягуватися до\~досягнення найстаршою\~дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частиною першою ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, враховуючи надані позивачем докази, а також відсутність відзиву і відповідних підтверджених доказами заперечень з боку відповідача [PERSON] стосовно його стану здоровя та матеріального становища, наявності інших дітей або непрацездатних членів родини та інших обставин, які можуть вплинути на визначення розміру аліментів, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню в повному обсязі. У звязку з наведеним суд вважає необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини в межах позовних вимог стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Задовольняючи позов в повному обсязі на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», беручи до уваги, що відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи безстроково і звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved