overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

03 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 05 серпня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області він зареєстрував шлюб з відповідачкою, актовий запис № 289. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] [INFO]. Позивач зазначає, що сімейні відносини поступово погіршувалися, що призвело до припинення відносин, він і відповідачка з 2010 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, в теперішній час він мешкає в Іспанії, має намір оформити відносини з іншою жінкою, він втратив до дружини почуття любові та поваги, подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання представник позивача не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 05 серпня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 289, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Встановлено, що дитина проживає з відповідачкою. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає в Іспанії, сторони тривалий час, з 2010 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття довіри та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

03 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з 24.04.1993 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком вказаної дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що і стало причиною звернення позивача до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, до початку розгляду справи надана заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суд, беручи до уваги позицію позивача, відповідача, дослідивши наявні докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.4 ). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Положеннями ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 03.10.2014 року. Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за 1 місяць. Також суд вважає, що витрати пов'язані з розглядом справи необхідно покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

03 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеною заявою, яку обґрунтовує тим, що померла [INFO] [PERSON] є її матір'ю. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли земельні ділянки загальною площею 2,71 га. Вона є спадкоємцем за законом, але під час прийняття спадщини було встановлено, що в правовстановлюючих документах на земельну ділянку помилково записано прізвище власника [PERSON], замість - [PERSON]. Заявник в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про одруження (а.с.6,7). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 09 грудня 2013 року (а.с.8). Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю І-СМ №028414, виданого на ім'я [PERSON], останній належать земельні ділянки №939 та №939.01, загальною площею 2,71га, що розташовані на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с.9). Як вказано у довідці №913 від 11 вересня 2014 року, виданій Виконавчим комітетом Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, [PERSON] на день смерті була зареєстрована по [ADDRESS] та проживала спільно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім того, 17 серпня 2013 року в приміщені Новослобідської сільської ради сталася пожежа, архівні документи не збереглись (а.с. 10). Зважаючи на викладене суд, дійшов висновку, що померла [INFO] [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, а отже у Державному акті на право приватної власності на землю І-СМ №028414 при зазначенні прізвища власника зазначеного правовстановлюючого документа фактично допущено описку. У зв'язку з зазначеним заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа необхідно задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

03 жовтня 2014 року Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Харківські магістральні електричні мережі» державного підприємства «Національна енергетична компанія « Укренерго» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду заподіяну йому злочином у сумі 7016 (сім тисяч шістнадцять) гривень 87 коп. У позовній заяві позивач посилався на те що, 11 квітня 2013 року Харківським районним судом Харківської області винесено вирок по кримінальній справі № 2034/679/2012 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, згідно якого [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України та встановлено, що Документи, що підтверджують розмір спричиненої йому матеріальної шкоди знаходяться в матеріалах кримінальної справи. В судове засідання представник позивача не зявився, просив справу розглядати без його участі. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, тому суд розглянув справу без його участі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 11.04.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України та зазначено, що відповідач по справі викрав належне позивачу майно, чим завдав йому матеріальну шкоду. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК підставами для звільнення від доказування є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 1166 КК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а\~\~ також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу була завдана матеріальна шкода на суму 7016, 87. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

03 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1980р.н., який мешкає за адресою: м.Дніпропетровськ, [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.10.2014р. о 09 год. 55 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.10.2014р. о 09 год. 55 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лакатош, МЛ №14. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого мислення паралогічне, на питання відповідає не по суті або киває головою. Озирається по сторонам, до чогось прислуховується, поведінкою не виключає наявність слухових галюцинацій. Висловлювання корекції не піддаються. Критики до свого стану не має. Хворим себе не вважає. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія параноїдна форма, галюцінаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

03 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1982р.н., який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.10.2014р. о 19 год. 03 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.10.14р. о 19 год. 03 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локотош лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий продуктивному контакту не доступний. Висловлює марення, іспитує наявність слухових галюцинацій. Погрожував фізичною расправою громадянам, вів себе неадекватно. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія параноїдна, галюцінаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

03 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.10.2014р. о 13 год. 31 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що лікування їй допомагає і вона не заперечує проти лікування у цій лікарні. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.10.2014р. о 13 год. 31 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локотошом лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що стан хворої значно погіршився: стала агресивна, відмічалась неадекватна поведінка, агресивна до сусідів, висловлювала маячні ідеї на адресу свого онука. При огляді - злобна, агресивна, афективно заряджена. Легко дає реакцію сліз. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - маячний розлад органічного походження (шизофреноподібне) в наслідок захворювання судин головного мозку. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

03 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якого позивач надав відповідачці кредит в сумі 11510,87 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованності здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Однак, отримавши кредит, відповідачка [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 15 серпня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 30967,45 грн., заборгованість за кредитом 10627,90 грн, заборгованність по процентам за користування кредитом 5274,32 грн, заборгованість за пенею та комісією 12753,30 грн, штраф за п.п.2.2. Генеральної угоди 2311,93 грн, всього загальна сума забогованості склала 30967,45 гривень. Тому представник позивача просить розглянути справу заочно та стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 03 жовтня 2014 року в розмірі 30967,45 грн. та судові витрати. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день розгляду справи сповіщена, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за її відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] 03 жовтня 2014 року укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якого позивач надав відповідачці кредит в сумі 11510,87 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованності здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Однак, отримавши кредит, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 15 серпня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 30967,45 грн., заборгованість за кредитом 10627,90 грн, заборгованність по процентам за користування кредитом 5274,32 грн, заборгованість за пенею та комісією 12753,30 грн, штраф за п.п.2.2. Генеральної угоди 2311,93 грн, всього загальна сума забогованості склала 30967,45 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідачку обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

03 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею, щомісячно, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, до досягнення дитиною повноліття. Після припинення спільного проживання позивача з відповідачем, останній жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій також вказала, що позов вона підтримує частково, і просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, та вказав, що позовні вимоги він визнає частково, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, з 2001 року до серпня 2003 року. [INFO] року позивач народила доньку, батьком якої є [PERSON], згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом РАГС Ленінського РУЮ м. Полтави 21 січня 2002 року, актовий запис №16 від 21 січня 2002 року. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Зважаючи на те, що [PERSON] є батьком неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та враховуючи матеріальний стан позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти в розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та він зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial