Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

03 лютого 2017 року помер дід позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на майно, до складу якої, серед іншого входить будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Закрайська, 37 у с. Богдани Золотоніського району Черкаської області. Заповітом від 01.04.2015 року [PERSON] заповів все своє майно своєму онуку, позивачу по справі [PERSON] Позивач спадщину після смерті свого діда прийняв та звернувся до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу [PERSON] по питанню оформлення своїх спадкових прав. Проте позивач не може оформити право на вказаний будинок з господарськими спорудами, так як у нього відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на вказаний житловий будинок, і тому нотаріус, постановою від 03.11.2017 року, відмовив у вчиненні нотаріальної дії. За вказаних обставин позивач був змушений звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. У судове засідання позивач та його представник [PERSON] не зявились, однак останній звернувся до суду із заявою, згідно з якою просив розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду клопотання, в якому просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 297202 від 06.02.2017 року) [PERSON] помер 03.02.2017 року, про що виконкомом [PERSON] сільської ради Золотоніського району зроблений відповідний актовий запис №2. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до довідки, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради за вих. № 264 від 06.11.2017 року на підставі погосподарської книги за померлим [PERSON] числиться житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у с. Богдани Золотоніського району по вул. Закрайській, 37. Належність вказаного житлового будинку [PERSON] також підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по вул. Закрайська, 37, с. Богдани Золотоніського району, який доданий до матеріалів справи. Із вказаного паспорту судом вбачається, що вказане домоволодіння складається з будинку А-1, літньої кухні Б, В, сараю Г, колодязь та водопровод І, ІІ, огорожа №1-2. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.11.2017 року приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, що знаходиться у с. Богдани Золотоніського району Черкаської області, вул. Закрайська, 37, із-за відсутності правовстановлюючого документа на дане майно. Суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не було передбачено процедури введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1960 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Закрайська, 37, с. Богдани Золотоніського району Черкаської області, хоча за життя він і не отримав відповідно свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Відповідно до загальних норм, закріплених у ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Нормами ч. 1 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. Як вбачається із заповіту [PERSON] від 01.04.2015 року, посвідченого секретарем Броварківської сільської ради Золотоніського району, зареєстрованого в реєстрі за №5, [PERSON] все своє майно з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті заповів [PERSON]. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається із копії спадкової справи №35/2017, після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини подав [PERSON], який отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, яка належала [PERSON] Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивач прийняв спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті [PERSON], а оскільки правовстановлюючий документ на все спадкове майно відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов підлягає до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved