Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

03 грудня 2015 року до суду надійшов цивільний позов, у якому позивач просить визнати факт належності [PERSON], що помер 05.12.2007р., домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Липецька,4, визнати за позивачем, право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 05.12.2007р., на домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Липецька, 4, що складається із житлового будинку А-1, прибудови а-1, прибудови а1-1, погріб під а1-1, прибудова а2-1, прибудова а3-1 загальною площею 162, 1 кв.м., житловою - 77,7 кв.м., гараж Б, оглядова яма під Б, гараж Д, сарай Е, вбиральня Ж, №1-8 1 споруди, мостіння. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, яке видане Олексіївською сільрадою Кустанайського району Республіка Казахстан серії ФЮ №786672 від 15.05.1956 р. актовий запис №21. Від шлюбу у позивача та [PERSON] народились доньки [PERSON], 06.01.1957р.н. та [PERSON], 31.08.1966р.н. 05.03.1946 р. між [PERSON] (батько мого чоловіка) та [PERSON] міським житловим відділом укладено договір про забудування, відповідно до якого [PERSON] міський житловий відділ віддає забудовникові, а саме [PERSON] під забудування земельну ділянку, що знаходиться в м.Дніпропетровську по вул. 1й Продольній під №4, а забудовник зобовязується збудувати на вищезазначеній ділянці землі житловий будинок шлаковий. Відповідно до довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 06.11.2015р. № К-425-2015 вулиця 1-я Продольна була перейменована на вулицю Липецька на підставі рішення виконкому міськради депутатів трудящих від 25.12.1956 р за №1512. Згідно із свідоцтвом на право на спадщину за заповітом від 16.02.1988р., чоловік позивача [PERSON] став спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька [PERSON], який помер 20.07.1972 р. спадкового майно, на яке видане свідоцтво складалося із: незавершеного будівництвом житлового дому із відповідними господарчими і побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться в м.Дніпропетровську по вул.Липецькій, 4, які належали спадкодавцю на підставі договору про забудування, посвідченого Першою дніпропетровською держнотконторою 06.03.1946р. за №6866. На присадибній земельній ділянці знаходився один житловий будинок готовністю 90% та такі господарчі та побутові будівлі та споруди: гараж Б, водоколонка, ворота №3, паркан № 1, мостіння 1. У свідоцтві вказано, що усі права та обовязки за договором забудови від спадкодавця переходять до спадкоємця. Однак вищезазначене свідоцтво не було зареєстроване у [PERSON] інвентарбюро. Після смерті батька, спадкоємець [PERSON] закінчив будівництвом житловий будинок А-1, а також побудував господарчі будівлі і споруди: гараж Д, сарай Е, вбиральню Ж, №1-8 споруди. На теперішній час домоволодіння складається з: житлового будинку А- 1, прибудови а-1, прибудови а1-1, погріб під а1-1, прибудова а2-1, прибудова а3-1 (рік побудови 1989) загальною площею 162, 1кв.м., житловою - 77,7кв.м., гараж Б, оглядова яма під Б, гараж Д (рік побудови 1988), сарай Е (рік побудови 1990), вбиральня Ж (рік побудови 1988), №1-8 І споруди, мостіння. Загальна площа складає 162,1 кв.м., житлова - 27,7 кв.м. Житловий будинок А-1 складається з: 1 - коридор площею 20,8кв.м., 2 - кухня площею 16кв.м., 3 - житлова площею 9,8кв.м., 4 - житлова 19кв.м., 5 - коридор площею 8,8кв.м., 6 - санвузол площею 4,3кв.м., 7 - житлова 9,8кв.м., 8 - житлова 17,6 кв.м., 9 - передпокій 13,2 кв.м., 10 - житлова площею 13,8кв.м., 11 - житлова площею 7,7кв.м., 12 - санвузол площею 5,7кв.м., 13 - кухня площею 7,6кв.м., 14 - коридор площею 8кв.м., що відображено у технічному паспорті на вказане домоволодіння, виготовленому станом на 02.10.2015р. фізичною особою-підприємцем техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] Відповідно до [PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-12-2409 від 01.09.2011р. «Щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованих обєктів будівництва» не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року при набутті права власності на такі обєкти. Тобто до 05.08.1992р. не передбачалась, процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином можливо зробити висновок, що переобладнання в житловому будинку А-1, прибудови а -1, а -1, а також самочинно побудовані господарчі споруди: Д гараж, Е сарай, Ж вбиральня, №1-8 І споруди мостіння являються будівлями, які були побудовані до 05.08.1992 року, а тому не потребують введенню в експлуатацію, а право власності на ці обєкти нерухомого майна визнається дійсним, так як на момент виникнення права власності діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Вказаний висновок зазначений в акті, складеному 15.10.2015 року інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], де є посилання на те, що зміна житлової та загальної площі житлового будинку відбулася за рахунок уточнення розмірів на підставі інструкції. 05.12.2007 р. помер [PERSON] Як вбачається із адресної картки від 13.08.2015р., станом на день смерті [PERSON] з ним була зареєстрована та проживала [INFO] позивач, тому позивач вважаюся спадкоємицею, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] належним чином, т.я. не заявила про відмову від спадщини. 20.08.2015р. позивач звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого 05.12.2007р. [PERSON] Однак, нотаріус, перевіривши надані позивачем документи, видав постанову, де зазначалося, що згідно до Розділу II глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, тобто позивачем, як спадкоємцем не наданий правовстановлюючий документ на спадкове домоволодіння, вказавши на необхідність звернутися до суду у позовному провадженні згідно до норм ст. 392 ЦК України. Позивач у судове засідання не зявилась. Від її представника надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідачі у судові засідання не з'явилися. Від них надійшли заяви, у яких позовні вимоги визнають у повному обсязі та просять їх задовольнити, справу розглядати за їх відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилась. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього надійшла заява, у якій просить розглядати справу за його відсутності відповідно. У звязку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Позивач уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, яке видане Олексіївською сільрадою Кустанайського району Республіка Казахстан серії ФЮ №786672 від 15.05.1956 р. актовий запис №21 (а.с.26). Від шлюбу у позивача та [PERSON] народились доньки [PERSON], 06.01.1957р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.13) та [PERSON], 31.08.1966р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.12). 05 березня 1946р. між [PERSON] (батько чоловіка позивача) та [PERSON] міським житловим відділом укладено договір про забудування, відповідно до якого [PERSON] міський житловий відділ віддає забудовникові, а саме [PERSON] під забудування земельну ділянку, що знаходиться в м.Дніпропетровську по вул. 1й Продольній під №4, а забудовник зобовязується збудувати на вищезазначеній ділянці землі житловий будинок шлаковий (а.с.21-22). Згідно із архівним витягом Державного архіву Дніпропетровської області від 06.11.2015р. № К-425-2015 вулиця 1-я Продольна була перейменована на вулицю Липецька на підставі рішення виконкому міськради депутатів трудящих від 25.12.1956 р за №1512 (а.с.25). Згідно із свідоцтвом на право на спадщину за заповітом від 16.02.1988 р., яке видано державним нотаріусом Третьої дніпропетровської держаної нотаріальної контори, [PERSON] став спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер 20.07.1972 р. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складалося із: незавершеного будівництвом житлового дому із відповідними господарчими і побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться в м.Дніпропетровську по вул. Липецькій, 4, які належали спадкодавцю на підставі договору про забудування, посвідченого Першою дніпропетровською держнотконторою 06.03.1946 р за №6866. На присадибній земельній ділянці знаходився один житловий будинок готовністю 90% та такі господарчі та побутові будівлі та споруди: гараж Б, водоколонка, ворота №3, паркан № 1, мостіння 1. У свідоцтві зазаначено, що усі права та обовязки за договором забудови від спадкодавця переходять до спадкоємця, однак вищезазначене свідоцтво не було зареєстроване у [PERSON] інвентарбюро. 05 грудня 2007 р. помер [PERSON], що підтверджуєтся свідоцтвом про смерть виданим відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області серії 1-КИ від 193520 виданого 07.12.2007р., актовий запис №9622 (а.с.18). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20.08.2015р. №41275819 державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу №533 після смерті спадкодавця [PERSON] (а.с.27). Постановою державного нотаріуса [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.10.2015р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Липецька, буд.4 після померлого чоловіка 05 грудня 2007 року [PERSON], у звязку із ненаданням правовстановлюючого документу (а.с.19). Згідно із технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок №4 по вулиці Липецька у м.Дніпропетровську, який виготовлено ФОП [PERSON] 02.10.2015р., [PERSON] була замовником технічної інвентаризації зазначеного домоволодіння та станом на 02.10.2015р. домоволодіння за зазначеною адресою складається з: житлового будинку А- 1, прибудови а-1, прибудови а1-1, погріб під а1-1, прибудова а2-1, прибудова а3-1 (рік побудови 1989) гараж Б, оглядова яма під Б, гараж Д (рік побудови 1988), сарай Е (рік побудови 1990), вбиральня Ж (рік побудови 1988), №1-8 І споруди, мостіння. Загальна площа складає 162,1 кв.м., житлова - 27,7 кв.м. Житловий будинок А-1 складається з: 1 - коридор площею 20,8кв.м., 2 - кухня площею 16кв.м., 3 - житлова площею 9,8кв.м., 4 - житлова 19кв.м., 5 - коридор площею 8,8кв.м., 6 - санвузол площею 4,3кв.м., 7 - житлова 9,8кв.м., 8 - житлова 17,6 кв.м., 9 - передпокій 13,2 кв.м., 10 - житлова площею 13,8кв.м., 11 - житлова площею 7,7кв.м., 12 - санвузол площею 5,7кв.м., 13 - кухня площею 7,6кв.м., 14 - коридор площею 8кв.м. (а.с.14-17). Відповідно до адресної картки від 13.08.2015р., [PERSON] з 08.01.2002р. по день смерті 13.08.2015р. був зареєстрований за адресою: [INFO], разом з ним за вказаною адресую була зареєстрована [PERSON], яка і на даний час проживає та зареєстрована за вказаною адресою (а.с.24). Положенням ст.25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у звязку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності, а може бути тільки встановлений факт наявності цього майна у неї на праві власності за життя та визнати право власності на майно за спадкоємцями в порядку його спадкування. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. державна реєстрація речових права на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державно-реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набирання чинності цим законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992р. № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992р. не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Відповідно до п.3.2. розділу 2 Інструкції про порядок проведення технічні інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992р. не належать до самочинного будівництва. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст.318 ЦК України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.377 ЦК України про право на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом було встановлено, що позивач зверталась до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою останньої їй було відмовлено, оскільки не надані правовстановлюючі документи. Позивач від спадщини не відмовлялась та у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON], який померла 05 грудня 2007 року, звернулась до нотаріуса із відповідною заявою. Таким чином, судом було встановлено факт належності за життя [PERSON], що помер 05.12.2007р., домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Липецька,4, а також суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спірне нерухоме майно, оскільки вона є спадкоємцем [PERSON] першої черги - дружиною, інші спадкоємці - діти зазначений цивільний позов визнали, що підтверджує їх відмову від спадщини після батька, отже, позивач має право на спадкування за законом спадщини після нього.

Outcome: approved