Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

02 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свій позов мотивувала тим, що вона 22 червня 2017 року надала відповідачу [PERSON] безпроцентну позику, грошові кошти в сумі 162 000 грн. Договір позики було посвідчено приватним нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] Згідно пп.б п.3 договору позики повернення суми боргу повинно було здійснено відповідачем не пізніше чотирьох місяців з моменту укладення договору, тобто до 22 жовтня 2017 року. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання, щодо повернення коштів не виконав, і на неодноразові звернення про повернення коштів ніяким чином не відреагував, що змусило її звернутись до суду. Позивач [PERSON] прохає суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 162 000 гривень, та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1620 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, прохали його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував щодо його задоволення. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали та докази справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи…Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень…Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи…Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях… Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 22.06.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] нотаріально в письмовій формі укладено договір позики, згідно якого позивач надала у борг відповідачеві кошти в сумі 162000 гривень безпроцентно, строком до 22 жовтня 2017 року.(а.с.6). Згоду на укладення з відповідачем договору позики від 22 червня 2017 року позивачці надав її чоловік [PERSON] За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Із змісту ст. 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк на в порядку встановленому договором. Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Отримавши кошти в борг, позичальник [PERSON] свої зобов'язання не виконав, оскільки в обумовлений у договорі строк кошти, взяті у борг позивачу не повернув. Статтею 526 ЦК України передбачено обов'язковість виконання зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.4 ст.631 ЦК України, закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. На неодноразові вимоги позивача, щодо досудового врегулювання спору, відповідачем відредаговано не було, тобто оплата заборгованості не проведена, тому кошти за договором позики слід стягнути у примусовому порядку з відповідача на користь позивача. Відповідно до п.1ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем [PERSON] при подачі до суду матеріалів позову було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1620 гривень (а.с.1), таким чином з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] 1620 гривень судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved