Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

04 грудня 2013 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: визнати поруку, відповідно до договору від 27.06.2008 року укладеного між позивачем та відповідачем, припиненою. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.06.2008 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] було укладено договір поруки, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладеним між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] Як зазначає позивач, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2012 року задоволено позовні вимоги ВАТ КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначає, що Банк набув права на пред'явлення до позивача вимоги 13.05.2009 року, тобто після того, як [PERSON] припинив вносити платежі. В договорі поруки не встановлено строку його закінчення, а тому до нього мають бути застосовані положення речення другого ч.4 ст.559 ЦК України. Позивач в позовній заяві зазначає, що він не отримував від Банку повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника, а тому в банківській установі відсутні правові підстави висувати йому вимоги як поручителю за договором, так як 13.10.2009 року його зобов'язання за договором поруки припинились. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в позові та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки вони не обґрунтовані на вимогах закону. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 27.06.2008 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) укладено кредитний договір №294/П/27/2008-840. За даним договором Банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 160 787,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених Договором (п.1.1. Договору) строком до 25.06.2038 року зі сплатою 15,49 % річних (п.п.1.3.1, 1.4 Договору). Кошти надавались для купівлі земельної ділянки (п.1.2 Договору). Пунктом 2.4 Кредитного договору передбачено, що в якості забезпечення виконання Позичальником зобов'язань щодо погашення Кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, Банк укладає в день укладання Договору з [PERSON] (далі - Поручитель) договір поруки. 27.06.2008 року між ВАТ КБ «Надра» (далі - Кредитор) та [PERSON] (далі - Поручитель) укладено договір поруки. За даним Договором Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору №294/П/27/2008-840 від 27.06.2008 року в тому числі: повернути до 25.06.2038 року кредит в сумі 160 787,00 доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 15,49% річних; сплатити інші платежі, передбачені Кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня) (п.1.1 Договору). За умовами пункту 1.2 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором в повному обсязі. Відповідальність Поручителя виникає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини Зобов'язань, так і при невиконанні Позичальником зобов'язань в цілому (п.1.3 Договору Поруки). Порядок виконання зобов'язання Поручителя визначається розділом 2 Договору Поруки. Зокрема, пункт 2.1 Договору визначає, що Кредитор набуває право вимагати від Поручителя виконання Зобов'язання, що витікає із Кредитного договору при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання Позичальником Зобов'язання в цілому чи вбудь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати Зобов'язання Позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині) (п.2.1 Договору поруки). Поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання по цьому Договору, не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання повідомлення від Кредитора про невиконання Позичальником зобов'язань і необхідності їх виконання Поручителем (п.2.2 Договору). За умовами пункту 2.4 Договору Поруки, повідомлення, що направляється Кредитором Поручителю повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у Договорі чи надана особисто Поручителю. Договір поруки підписаний [PERSON], що свідчить про те, що він ознайомився з його умовами та погодився з ними. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2012 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 702 913,16 грн. Як повідомили в судовому засіданні сторони, рішення суду набрало законної сили, але ухвала Апеляційного суду м.Києва надана суду не була. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст.628 ЦК України). Договір поруки є видом забезпечення виконання зобов'язання (ст. 546 ЦК України). Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Суд не може взяти до уваги посилання позивача на ту обставину, що порука припинилась через шість місяців після останнього платежу, проведеного Позичальником, оскільки на той час ще не настав кінцевий термін виконання Основного зобов'язання та в Договорі поруки чітко визначено, що кредитні кошти мають бути повернуті до 25.06.2038 року, тобто визначено строк виконання основного зобов'язання, тому суд не вбачає законом передбачених підстав для припинення поруки, а позовні вимоги відповідно не ґрунтуються на законі та не можуть бути задоволені. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed