Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

03 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 1996 року. Від шлюбу мають сумісну доньку [PERSON], [INFO] В теперішній час сім'я фактично розпалася, вони більш року мешкають окремо, сумісного господарства не ведуть. Причина розпаду сім'ї - різні характери, погляди на життя. Вважає, що подальше сумісне життя як подружжя не можливо. В судовому засіданні представник позивача, діюча на підставі договору про надання юридичних послуг, позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 01 червня 1996 року Авдіївським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 97. 15 лютого 2016 року до початку судового розгляду до суду звернулася [PERSON] із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, який ухвалою суду від 15.02.2016 року був прийнятий та об'єднаний з первісним позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказала, що під час перебуванні у зареєстрованому шлюбі сумісно була придбана квартира [ADDRESS], право власності якої було зареєстровано за [PERSON] Також під час шлюбу був придбаний автомобіль марки KIA, модель CERATO, державний номер [NUMBER]. Свідоцтво про реєстрацію ТЗ оформлене також на [PERSON], який цим автомобілем користується та розпоряджається на власний розсуд. Крім цього, під час шлюбу між нею та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір №002-04555-061011 від 06.10.2011 року на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. Станом на 17.02.2016 р. загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 17377,19 грн. Такі ж кредитні правовідносини виникли між нею та ПАТ КБ «Приват Банк», де було відкрито поточний рахунок з використанням платіжної картки «Универсальная» [NUMBER] на отримання у кредит грошових коштів, за якою станом на 16.02.2016 р. виникла заборгованість в розмірі 4055, 49 грн. Вважає, що ринкова вартість спірної квартири та автомобіля на теперішній час становить 90000 грн. та 150000 грн. відповідно. Рішення взяти кредити було спільним , кошти за вищевказаними кредитними договорами використовувалися в інтересах сім'ї, не зважаючи, що стороною кредитних договорів виступала вона. Частина коштів була витрачена на оплату ремонту спірного автомобіля, інша частина витрачена на погашення зобов'язання по поверненню отриманого кредиту за договором застави ТЗ від 08.06.2007 року на придбання автомобіля KIA CERATO. В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом, діюча на підставі довіреності, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила їх задовольнити та у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], право власності за [PERSON] на автомобіль [NUMBER], визнати борг за кредитним договором №002-04555-061011 від 06.10.2011 року між ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 17377 грн. 19 коп. та борг за кредитною карткою «Универсальная» [NUMBER] між ПАТ КБ «Приват Банк» в розмірі 4055 грн. 49 коп. спільною сумісною власністю подружжя, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] вказані суми боргу та понесені судові витрати. Проти розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечувала, просила їх задовольнити. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявами, у котрих просять розглянути первісний та зустрічний позов у їх відсутності за участю їх представників, діючих на підставі договору на отримання юридичних послуг та довіреності. Представник відповідача за зустрічним позовом, позовні вимоги визнала частково, в судовому засіданні просила у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на вищевказану квартиру, за [PERSON] право власності на спірний автомобіль [NUMBER], погодилася на визнання боргу за кредитними договорами спільною сумісною власністю подружжя, як такі, що використовувалися в інтересах сім'ї, але поділити загальну суму боргу порівну, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] відповідну половину боргу, а також стягнути на його користь з відповідача за первісним позовом судові витрати та витрати за правову допомогу у розмірі 772 грн. Вислухавши пояснення та доводи представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступних висновків. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01 червня 1996 року, зареєстрованого Авдіївським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 97, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 01.06.1996 р. ( а.с.14) та повторним свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 22.12.2015 року ( а.с.5). Від шлюбу сторони мають сумісну доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 08.01.1997 року. ( а.с.25). Вирішуючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з наступного. Відповідно до ст..3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст..24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В судовому засіданні встановлено, що сторони більше року не проживають разом, шлюбно-сімейні відносини фактично припинилися, і вони не бажають їх продовжувати. Відповідно до ст..110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що сторони погодилися на розірвання шлюбу, шляхів до примирення робити не бажають, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Вирішуючи питання за зустрічним позовом, суд встановив. Сторони під час перебування у зареєстрованому шлюбі сумісно придбали квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 01.11.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі за №4044, право власності якої було зареєстровано за [PERSON] ( а.с.15). Також під час шлюбу, сторони у 2007 році придбали у кредит автомобіль KIA CERATO, 2007 року випуску, д/н [NUMBER], який для забезпечення виконання зобов'язань було прийнято у заставу, що підтверджується копією договору застави транспортного засобу від 08.06.2007 року ( а.с.19-24). Предмет застави є власністю Заставодавця на підставі договору купівлі-продажу №06-06-07/Г-1 від 06.06.2007 року, укладеного між ТОВ «Імперіал-Авто» і [PERSON] та свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого 06.06.2007 року РЕВ ДАІ м. Ясинувата УДАІ ГУМВС України в Донецькій області на ім'я [PERSON] Крім цього, під час шлюбу між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір №002-04555-061011 від 06.10.2011 року на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. Станом на 17.02.2016 р. загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 17377,19 грн. Такі ж кредитні правовідносини виникли між нею та ПАТ КБ «Приват Банк», де було відкрито поточний рахунок з використанням платіжної картки «Универсальная» [NUMBER] на отримання у кредит грошових коштів, за якою станом на 16.02.2016 р. виникла заборгованість в розмірі 4055, 49 грн.(а.с.47,48). Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, що також випливає з ч.3 статті 368 ЦК України. Вважається, що кожна річ , набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього, майно, зареєстроване лише за одним з подружжя. За правилами ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом, що також випливає з ч.2 статті 372 ЦК України. У відповідності зі ст. 69 СК України чоловік і дружина мають право на розділ майна, що належить їм на праві спільної власності. На підставі ст.. 61 ч.1 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно статті 321 ЦК України і ст.41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Таким чином, придбані під час шлюбу спірні квартира та автомобіль є спільною сумісною власністю сторін та з урахуванням досягненої домовленості підлягає поділу шляхом залишення за [PERSON] права власності на вищевказану квартиру та права власності за [PERSON] на вищевказаний автомобіль. Щодо вимог визнання спільним сумісним майном подружжя кредитних коштів та боргів за відповідними зобов'язаннями, слід зазначити. Згідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором , є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, грошові кошти, отримані одним з подружжя за кредитним договором , укладеним в інтересах сім'ї , слід вважати спільними коштами подружжя. У відповідності до ст..65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором , використане в інтересах сім'ї. Зазначене означає, що дружина та чоловік, незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Такаж позиція відображена у п.п.23,24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, де зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те , що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї ( ч.4 ст.65 СК України). В судовому засіданні представники сторін не заперечували проти того, що кредитні відносини між [PERSON] та банківськими установами під час перебування у шлюбі були погоджені подружжям, кошти використовувалися в інтересах сім'ї. Таким чином, вимоги щодо визнання боргів за вищевказаними кредитними договорами спільною сумісною власністю подружжя підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст..70 СК України щодо рівності часток майна дружини та чоловіка , що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, вимоги [PERSON] щодо покладання на [PERSON] всієї суми боргу за вищепереліченими кредитними договорами є безпідставними та недоведеними суду. Тому, з урахуванням предметної погодженості між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна, відсутності принципових заперечень щодо його вартості, суд вважає законним та справедливим визнати за [PERSON] лише ? частку всієї суми боргу за двома кредитними договорами, які слід стягнути з нього на користь [PERSON] В інший частині зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до ст..88 ЦПК України, судові витрати у вигляді сплати судового збору необхідно розподілити пропорційно задоволеним вимогам: з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн, з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 1007,16 грн. Відповідно до ч..1,2 ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права , несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Враховуючи вимоги Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року відповідно до якого розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною…, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину, розмір компенсаційних витрат представнику [PERSON] адвокату [PERSON] на правову допомогу , згідно доданих розрахунків становить 772 грн. Але ж представником [PERSON] надана квитанція про оплату правової допомоги лише на суму 500 грн., яка і підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Повернення [PERSON] зайво сплаченого судового збору може бути вирішено ухвалою суду за її заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.ст.3,21,24, 60,61,65,69,70,71,110,112 СК України, ст.372 ЦК України,

Outcome: partial