Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

04.12.2018 року [PERSON] звернувся із заявою, в якій просив встановити факт належності йому свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , виданого управлінням житлово-комунального господарства ОМР, зареєстрованого та записаного у реєстрову книгу за №3-20135. В обґрунтування заяви заявник послався на те, що у зв`язку із розбіжностями у написанні його по батькові у свідоцтві про право власності та документі, який посвідчує особу, він не може розпорядитися вищевказаним майном. Іншого способу захисту порушеного права, крім звернення до суду із зазначеною заявою він не має. [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав. Заінтересована особа - КП «Міське агентство з приватизації житла» ОМР в судове засідання не з`явилось, повідомлено про розгляд справи належним чином (поштове повідомлення №6504515928120), про причини неявки не повідомило, заяв про відкладення розгляду справи не надавало. Заінтересовані особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом в порядку статей 128-130 ЦПК України, про причини неявки не повідомили. З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна особа відповідно до ст. 4 ЦПК України має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Юридичні факти, які встановлюються судом прямо передбачені ч.1 ст. 315 ЦПК України. Окрім того, в порядку частини другої зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зазначене узгоджується із Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року, за якою, зокрема, при розгляді справи про встановлення відповідно до ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. В ситуації, коли внесення виправлень до правовстановлюючого документа є не можливим, особа має право звернення із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа оскільки спір фактично відсутній, а особа позбавлена іншого способу захисту порушеного права. Судом встановлено, що у заявника наявне свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] від 17.11.2003 року, де заявник вказаний як « [PERSON] ». Згідно паспорта громадянина України заявник « [PERSON] ». Внесення виправлень до свідоцтва про право власності не представляється об`єктивно можливим. На час розгляду справи [PERSON] позбавлений права розпорядження спірним майном через розбіжність у написанні його по батькові у паспорті та свідоцтві про право власності. Від встановлення факту належності заявнику свідоцтва про право власності на житло залежить зміна його прав. Заперечень проти встановлення юридичного факту від заінтересованих осіб не надходило. Іншого способу відновлення порушеного права заявника судом не встановлено. Встановлення юридичного факту не пов`язано із послідуючим вирішенням спору. При таких обставинах, суд вважає, що вищевказаний факт є доведеним в процесі розгляду справи та підлягає встановленню за рішенням суду. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Outcome: approved