Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

03 жовтня 2018 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона є власником квартири [ADDRESS], складовою частиною якої є комора в підвалі, площею 11,8 кв.м. До 05 лютого 2017 року нею користувався її дідусь [PERSON]. Належність цієї комори, на праві власності [PERSON] підтверджується розпорядженням Галицької районної адміністрації, розпорядженням виконавчого комітету Львівської міської ради, свідоцтвом про право власності на квартиру та технічним паспортом на приватизовану квартиру. Позивач зазначила, що вона, як власник вказаного підвального приміщення, позбавлена можливості користуватися ним. Стверджує, що відповідачі зайняли комору в підвалі оскільки така нібито набута ними у власність на підставі договору купівлі-продажу від 12 лютого 2016 року, наказу Управління комунальної власності Львівської міської ради № 1544 Ж-Г від 10.07.2009 р. та свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER] від 10.07.2009 року.Однак у вказаних документах містяться розбіжності щодо площі комори в підвалі, а саме, в характеристиці квартири відповідачів було вказано про наявність підвалу розміром 6 кв.м., а не 11,8 кв.м. Просить визнати недійсним та скасувати наказ та свідоцтва про право власності на квартиру в частині, що стосується підвалу. Ухвалою від 05 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 30 жовтня 2018 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача [PERSON], в якому остання просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на наступне. [PERSON], на підстав договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ющук І.Л., зареєстрованого в реєстрі за №236 від 12.06.2016 року, є власником квартири [ADDRESS] До складу квартири відноситься комора в підвалі під літ. «13.3», площею 11,8 кв.м., що підтверджується даними технічного паспорта від 18 липня 2008 року. Окрім того, із технічного паспорту, поверхового плану [ADDRESS] від 1989 року та відповідно до даних інвентаризації підвальних приміщень будинку [ADDRESS] встановлено, що підвальне приміщення під літ. «13-3» площею 11.8 кв. м. належить до квартири № 3. Вказує, що попередні власники квартири № 3 [PERSON] та [PERSON] користувалися вказаним підвалом та приватизували його у 1997 році, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим, зазначає, що представлені позивачем інвентаризаційні дані приміщень містять розходження, не відповідають фактичним розмірам приміщень, зазначених у інвентаризаційній справі, а відтак відповідно до статті 77 ЦПК України не є належними доказами. Крім того, позивачем не доведено під якою літерою знаходиться її підвал площею 11,8 кв. м (12,0 кв.м.) в інвентаризаційній справі. З урахуванням наведеного, вважає, що у позивача відсутні докази на підтвердження позиції про те, що вона є власником комори в підвалі саме під літерою «13-3» площею 11.8 кв. м. Подані позивачем докази суперечать один одному та не вказують на фактичне місце розташування підвального приміщення /а.с. 58-62/. Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суду. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених у ньому та просив задовольнити. Пояснив, що дідусь [PERSON] користувався коморою в підвалі, площею 12 кв.м. та у 1997 році приватизував її. Зазначає, що з приводу площі комори могла бути похибка. Прив'язки до поверхового плану немає, у технічному паспорті комора в підвалі позначена арабськами цифрами, а не римськими як це здійснено в технічному паспорті позивача. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Зазначили, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували право власності на комору в підвалі, якою вони фактично користуються на підставі правовстановлюючих документів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином, згідно з ч.11 ст. 128 ЦПК України виклик відповідача до суду був здійснений через оголошення на офіційному вебпорталі Судової влади України (через веб - сайт Галицького районного суду м.Львова). Представник відповідача Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради в судове засідання у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідачів, повідомлених належним чином, які в судове засідання не з'явилися, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 386 ЦК України закріплено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Тобто, визначальним для прийняття рішення у спірних правовідносинах є факт належності майна позивачу на праві власності. Судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [NUMBER], виданого 20 лютого 2018 року державним нотаріусом п'ятої Львівської державної нотаріальної контори Каменцевою М.О., [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] /а.с. 7/. Відповідно до вказаного свідоцтва та технічного паспорту до інвентаризаційної справи 030/18 від 07 червня 2018 року квартира № 5 складається з однієї житлової кімнати та кухні, житловою площею 17,2 кв.м., загальною площею 32,4 кв.м. та комори в підвалі 12,0 кв.м., яка у технічному паспорті позивача позначена під. літ. ХІ./а.с. 7-9/. Вказана комора площею 12,0 кв.м., до 05 лютого 2017 року належала [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER] від 05 березня 1997 року, розпорядження Галицької районної адміністрації від 05 березня 1997 р. № 241 розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради від 05 березня 1997 року № 147, та позначена у технічному паспорті на приватизовану квартиру від 1 квітня 1997 року /а.с.13-15/. При цьому, суд встановив, що у вказаних документах не позначено під якою літерою знаходиться комора в підвалі саме площею 12,0 кв.м., відсутні також будь-які інші ідентифікаційні дані. Разом з тим матеріалами справи встановлено, щоу 1997 році спірна комора в підвалі перебувала у власності [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Львівської Ради народних депутатів 03.02.1997 року, згідно розпорядження № 64 від 03.02.1997 року, зареєстрованому у Львівському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 24634, витягами з реєстру прав власності на нерухоме майно №2719568 від 02.02.2004 р., №11202789 від 12.07.2006 р., 13757639 від 02.03.200 р./а.с. 21-26/ Із поверхового плану [ADDRESS] від 1989 року вбачається, що приміщення під літ. «13-3» має площу 11.4 кв. м. та належить до квартири № 3 /а.с. 68/. Відтак, судом встановлено, що право власності на приміщення під літ. «13-3» площею 11.4 кв.м., станом на 1997 рік, було зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавстваза власником квартири №3. В подальшому, на підставі наказу Управління комунальної власності Львівської міської ради «Про оформлення права власності на квартиру [ADDRESS]» № 1544-Ж-Г від 10.07.2009 року комора у підвалі розміром 11.8 м.кв. була оформлена на праві власності [PERSON] та [PERSON] /а.с. 19/, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER] від 10.07.2009 року, виданого Управлінням комунальної власності Львівської міської ради /а.с. 20/. Із технічного паспорту від 18 липня 2008 року на квартиру [ADDRESS] вбачається, що до квартири № 3 віднесено підвал під літ. «13-3» площею 11.8 кв. м.. розташований у цокольному поверсі /а.с. 67/. Також, відповідно до даних інвентаризації підвальних приміщень будинку [ADDRESS] встановлено, що підвальне приміщення під літ. «13-3» площею 11.4 кв. м. відноситься до квартири № 3 /а.с. 69/. На момент розгляду справи, квартира [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ющук І.Л. та зареєстрованого у реєстрі за № 236 від 12 лютого 2016 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 136551363 від 04 вересня 2018 року. Загальна площа квартири № 3 становить 39,9 кв. м., у тому числі житлова - 28,5 кв. м., до складу квартири відноситься комора в підвалі під літ. «13-3» площею 11,8 кв. м. /а.с. 64-66/. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, суд,

Outcome: approved