Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

04.09.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що зазначена квартира відноситься до комунальної власності, особовий рахунок відкритий на його матір [PERSON] , який після смерті останньої переоформлено не було. Відповідач зареєстрований в зазначеній вище квартирі, проте з 1990 року в ній не проживає, комунальні платежі не сплачує, будь-які його речі у квартирі відсутні. Ухвалою суду від 24.09.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.02.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином. Представник позивача надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за своєї відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного порядку розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином у відповідності до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не надав. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить до комунальної форми власності територіальної громади м.Миколаєва, приватизована не була, відповідальний квартиронаймач та особа, на яку відкрито особовий рахунок - [PERSON] , померла [INFO]. Відповідно до довідки ТОВ «Николаевдомсервис» від 26.02.2018 року №437 за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, зокрема, [PERSON] , [INFO] . Судом було встановлено, що відповідач у вищезазначеній квартирі не проживає з 1990 року, спірною житловою площею не користується без поважних причин, витрати, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг [PERSON] не несе, вказане знайшло своє підтвердження дослідженими письмовими доказами по справі, зокрема Актом про не проживання від 29.08.2018 року. Дослідивши в сукупності надані докази, суд вважає встановленим факт відсутності [PERSON] у жилому приміщенні спірної квартири, понад 27 років без поважних причин. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При цьому під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Відповідно до ч.1 ст.106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Вимогами ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як і наймач та члени його сім`ї. Крім того реєстрація у вказаній квартирі відповідача чинить перешкоди реалізації позивачем свого права на приватизацію займаної нею квартири. За змістом ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку. Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній не проживає та не користуються зазначеною квартирою більше року, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , оскільки не проживає в спірній квартирі без поважних причин більше строків, встановлених ст. 71 ЖК України. Частина 1 статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved