Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

03.09.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з неї грошових коштів за договором найму (оренди) майна та моральної шкоди у розмірі 7000,00 гривень. Свої позовні вимоги позивач з урахуванням уточнень від 20.11.2014 року обґрунтовував тим, що 30.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS]. Строк оренди з 30.09.2013 року по 30.05.2014 року із можливістю пролонгації за умови згоди обох сторін. Щомісячна орендна плата складала 5904,00 гривень, що складає еквівалент 720 доларів США. Перше півріччя дії договору відповідач дотримувалася умов договору, однак з кінця грудня 2013 року відповідач припинила вносити орендну плату, проте користуватися приміщенням продовжувала, що підтверджується власноруч складеними розписками боржника. Станом на 30.09.2014 року заборгованість відповідача по орендній платі складає 63480, 00 гривень, а сума пені у розмірі 47854,80 гривень. 12.09.2014 року Київським районним судом м. Одеси винесено ухвалу про відкриття провадження по справі. Позивач у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надійшло. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Розглянувши поданий позов, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що 30.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS]. Строк оренди з 30.09.2013 року по 30.05.2014 року.(а.с. 18). Передача орендованого майна відповідачу підтверджується актом прийому-передачі від 30.09.2014року, який засвідчено підписами обох сторін (а.с.20). Відповідно до п. 2.3 Договору Орендар щомісячно повинен сплачувати орендну плату у розмірі 5904,00 гривень, що еквівалентно 700 доларів США. . Перше півріччя дії договору відповідач дотримувалася умов договору, однак з кінця грудня 2013 року відповідач припинила вносити орендну плату, проте користуватися приміщенням продовжувала, що підтверджується власноруч складеними розписками боржника. Звернувшись до відповідача з вимогою про сплату орендної плати, відповідач проігнорувала виконання зобов'язання. 10.08.2014 року сторонами укладено договір про погашення заборгованості. Станом на 30.09.2014 року заборгованість відповідача по орендній платі не погашена та становить 63480,00 гривень. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши розрахунок позивача, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму пені у розмірі 47 854,80 гривень. Згідно із ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Положеннями ч. 1 ст. 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідач за весь час користування об'єктом оренди за договором здійснювала на користь позивача часткові оплати. Однак, починаючи з грудня 2013 року відповідач [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе за вищевказаним договором зобов'язання, а саме не здійснювала погашення заборгованості у терміни, передбачені встановленим договором оренди. Відтак, суд вважає, що загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], згідно наданих розписок за договором оренди від 30.09.2014 року становить 63480,00 гривень. Отже, з урахуванням вищевказаного, оцінивши всі доводи у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивачем була заявлена позовна вимога щодо стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 7000,00 гривень. Згідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи те, що наявність моральної шкоди та її розмір у судовому засіданні позивачем доведена не була, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1113,34 гривень.

Outcome: partial