Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

02 лютого 2021 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про знесення самочинного будівництва. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , а відповідач - власником квартири [ADDRESS] у цьому ж будинку. Попередній власник квартири [ADDRESS] - [PERSON] , за життя, розпочав реконструкцію цієї квартири, яку відповідач вважає самочинним будівництвом, оскільки зменшився розмір належної їй земельної ділянки. З наведених підстав просить суд зобов`язати відповідача знести самочинне будівництво проведене як реконструкція квартири [ADDRESS] за його рахунок. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов заперечив. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 травня 2009 року позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.10-13). Відповідач у справі, [PERSON] , на підставі договору дарування від 04 вересня 2018 року є власником квартири [ADDRESS] у цьому ж будинку (а.с.14). В матеріалах справи відсутні докази належності позивачу будь-яких земельних ділянок, оскільки доданий до позову державний акт виданий на ім`я [PERSON] , а не позивача, а відповідного свідоцтва про право на спадщину до позову не додано (а.с.15). Надаючи свою правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Правові основи захисту права власності визначені у главі 29 ЦК України. У частинах другій та третій статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. При цьому, у главі 29 ЦК України «Захист права власності», визначені наступні способи захисту порушених, оспорених чи не визнаних прав: 1) витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов, ст.ст.387-390 ЦК України); 2) усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов, ст.391 ЦК України); 3) визнання права власності (ст.392 ЦК України); 4) визнання незаконним акту, що порушує право власності (ст.393 ЦК України); 5) відшкодування шкоди (ст.394 ЦК України); Також у статтях 215, 216 ЦК України встановлений правовий механізм захисту порушеного права шляхом визнання правочинів недійсними. Зі змісту позову [PERSON] слідує, що вона пред`являє вимоги до позивача посилаючись на те, що є власником квартири [ADDRESS] , а її вимоги спрямовані на захист її майнових прав пов`язаних з реконструкцією сусідньої квартири [ADDRESS] в порушення Державних будівельних норм. Також позивач стверджує, що є власником відповідної земельної ділянки, і спірна реконструкція квартири зменшила її розмір, тобто, наклалася на неї. Отже, в обох випадках позивач пред`являє вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, тобто, негаторний позов. Згідно положень ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В свою чергу, частинами третьою та четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З аналізу вищенаведених положень цивільного та цивільно-процесуального законодавства слідує, що тягар доказування наявності всіх обставин, на які посилається заявник негаторного позову, зокрема про наявність порушення його прав з боку інших осіб, покладається саме на такого заявника. Для доведення чи спростування цих обставин чинним цивільним процесуальним законодавством сторонам надані дієві процесуальні механізми, як то витребування доказів (ст.84 ЦПК України), призначення судової експертизи судом (ст.103 ЦПК України) чи на замовлення учасників справи (ст.106 ЦПК України). При цьому, суд, зберігаючи безсторонність, не може у цивільному процесі вчиняти відповідні процесуальні дії за власною ініціативою, а лише за відповідними клопотаннями учасників справи. В розглядуваному випадку, надані до позову копії протоколу про адміністративне правопорушення, постанови по справі про адміністративне правопорушення, приписів, акту та рішення про скасування містобудівних умов, не підтверджують факт порушення ДБН з боку відповідача, оскільки останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за відхилення від проекту реконструкції (зміщення стіни прибудови до 40 см до краю земельної ділянки). Посилань на порушення конкретних положень ДБН, санітарного чи іншого законодавства, ці документи не містять, а отже не є належними доказами у цій справі. Крім того, як вже зауважував суд, позивач не надала жодних доказів того, що їй на праві власності належить будь-яка земельна ділянка біля будинку [ADDRESS] , адже наявний у матеріалах справи державний акт виданий на іншу особу (а.с.15). Також відсутні докази того, що позивач є належним землекористувачем такої ділянки і що порушено саме її права та законні інтереси. Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами, зокрема відповідними висновками судових земельно-технічних та будівельно-технічних експертиз, не доведено суду факт порушення спірною прибудовою відповідача її права та законних інтересів як власника сусідньої квартири, а також відповідної земельної ділянки. З цих мотивів суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, всі судові витрати позивача, в тому числі на сплату судового збору та оплати послуг з надання професійної правничої допомоги адвокатом, залишаються за нею. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed