Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

02 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], яке належить йому на праві власності, обґрунтовуючи це тим, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але фактично у будинку не проживає з січня 2001 року, кошти на оплату комунальних послуг не надає, особистих речей не має, чим порушує його права як власника. До судового засідання від позивача надійшла заява з проханням справу розглянути за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з'явився, факсимільним зв'язком передав до суду заяву про визнання позову та неможливість участі у розгляді справи, зважаючи на те, що він постійно проживає у Німеччині. Суд дослідивши та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали і докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав та міркувань. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. За змістом ч.1 ст.405 ЦК, яка прямо вказує на наявність права користування житлом лише у членів сім'ї власника, які проживають разом з ним, а згідно частини 2 названої статті член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи свідчать, що позивач [PERSON] є одноосібним власником будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] і ця обставина підтверджується витягами про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.11.2005 р., 14.01.2014 р., договором купівлі-продажу будинку. /а.с.9-13/ З довідки виконавчого комітету Михайло Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області вбачається, що відповідач [PERSON] дійсно рахується зареєстрованим по [ADDRESS], що також підтверджується і даними домової книги по цьому будинку, однак фактично за цією адресою він не проживає з 2001 року. /а.с.4-7/ Комісійний акт селищної ради свідчить, що [PERSON] з 2001 року за вказаною вище адресою не проживає і в будинку проживають лише його батьки. Отже, достовірно встановлено факт непроживання відповідача з 2001 р. у будинку [PERSON] Оскільки між сторонами не було іншої домовленості то відповідач втратив право користування житлом, що належить на праві власності позивачу. Відповідно ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. N1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. При таких встановлених судом обставинах справи, з наведених вище підстав та міркувань, суд дійшов висновку про наявність підстав для судового захисту прав [PERSON] і задоволення його позову у повному обсязі. Згідно вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує другій стороні понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в сумі 243,60 грн, який підлягає стягненню з відповідача. /а.с.18а/

Outcome: approved