Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

04 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дитини. Позовна заява мотивована тим, що шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу позивач та відповідач мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 03 травня 2012 року, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12 квітня 2012 року. На сьогоднішній день дана сума стягуваних аліментів є надзвичайно малою та недостатньою аби задовольнити елементарні потреби дитини для її прожиткового мінімуму, даних коштів недостатньо для елементарних матеріальних потреб належного харчування та одягу. Відповідач добровільної додаткової допомоги як батько дитини на утримання сина не надає, участі у додаткових витратах на утримання дитини не бере, вихованням дитини не займається та не цікавиться, коштів на всебічний розвиток дитини також надавати не бажає. З огляду на зазначене вище, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Однак, на адресу суду надав відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] позовні вимоги визнає частково, а саме: не заперечує щодо стягнення з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 02 серпня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 896, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-АМ № 063943, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 10). Сторони мають дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 132451, видане 27 березня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 8). Як вбачається із виконавчого листа № 212/3624/2012, виданого 15 травня 2012 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 03 травня 2012 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн., щомісячно, які підлягають індексації, починаючи стягнення з 12 квітня 2012 року і до досягнення сином повноліття (а.с. 6). Даний виконавчий лист позивачем був предявлений до виконання та 01 червня 2012 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Вінницького міського управління юстиції [PERSON] було відкрито виконавче провадження (а.с. 7). Відповідно до довідки від 30 листопада 2017 року, видана ОСББ «Л. Ратушна 77», [PERSON] проживає за адресою: [INFO], разом зі своїм сином [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі за № 143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, які останній виклав у відзиві на позовну заяву, виходячи із того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щодо сплати яких [PERSON] не заперечує, не будь достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини та вважає за необхідне змінити спосіб стягнення присуджених аліментів, визначених рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 03 травня 2012 року та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також, суд вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., оскільки позивач була звільнена від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 900 грн. 00 коп.

Outcome: approved