Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

02 березня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Чотирбоківської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] року померла її бабуся [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина: домоволодіння по [ADDRESS] Шепетівського району, Хмельницької області. Будучи спадкоємцем після смерті бабусі за заповітом, не може оформити свої спадкові права, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок. Вказуючи на неможливість оформити спадкові права, просила визнати за нею право власності на будинковолодіння: житловий будинок із черепашника з цегляною прибудовою, житловою площею 49,7 кв.м., загальною площею 96,9 кв.м. та цегляний сарай з прибудовою в [ADDRESS] Шепетівського району, Хмельницької області в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON] Позивачка [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, просили позов задовольнити. Відповідач - представник Чотирбоківської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, у якій позов визнав, просив справу слухати без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] відповідно до заповіту, складеного 17 листопада 1994 року є спадкоємицею майна [PERSON], проживаючої в с. Чотирбоки Шепетівського району Хмельницької області. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть. За життя [PERSON] побудувала житловий будинок на земельній ділянці, що перебувала в її користуванні, що підтверджується рішенням виконавчого комітету районної ради народних депутатів від 23 травня 1991 року «Про оформлення права власності на житлові будинки Чотирбоківської сільської ради та Грицівської сільської селищної ради Шепетівського району» та додатком до вказаного рішення «Списки власників будинків по с. Чотирбоки, однак не оформила на нього свідоцтво про право власності. Після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №449/2014р, із заявою про прийняття спадщини 21 жовтня 2014 року звернулась онука спадкодавця [PERSON] Наявність у останньої права на спадкування підтверджується копією дублікату заповіту від 17 листопада 1994 року. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка на день смерті проживала з бабусею і вважається такою, що прийняла спадщину. Таким чином, аналіз норм права що регламентують порядок оформлення права на спадщину, що відкрилась до 1 січня 2004 року передбачає можливість прийняття спадщини спадкоємцем після фактичного вступу в управління спадковим майном . Зі змісту ст.ст. 560, 561 ЦК УРСР слідує, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що будинок завершений будівництвом до 1991 року, побудований в установленому порядку на підставі відповідних рішень компетентних органів, відповідає будівельним, пожежним, санітарним та технічним нормам, його розташування не порушує правил добросусідства, що підтверджується даними технічної інвентаризації та відповідно до рішення виконкому Шепетівської районної ради народних депутатів від 23 травня 1991 року № 55 належав [PERSON] Фактично будівництво житлового будинку здійснювалось у період дії норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до положень якого виникнення права власності на будинок не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, до 5 серпня 1992 року, тобто до затвердження постановою Кабінету Міністрів України № 449 порядку прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення, не передбачалося процедури введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. Для реєстрації права власності будинку, збудованого до 5 серпня 1992 року достатньо висновку про технічний стан будинку, що складається Бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до абз. 2-3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). 02 лютого 2015 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 та ст. 392 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З матеріалів справи слідує, що будинок, який входить до складу спадщини, побудований на законних підставах, і не є самочинним будівництвом. [PERSON] є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом, прийняла спадщину, в порядку визначеному ст. 549 ЦК УРСР, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва їй відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, тобто порушено її цивільне право на отримання спадщини, яке згідно до ст.16 ЦК України підлягає судовому захисту шляхом визнання права на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved