Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

02 квітня 2021 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А., розглянувши матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів прийняла до розгляду справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Свою позовну заяву позивач обґрунтував наступним. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 07.06.2002 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 628, про що видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 07 червня 2002 року. Від шлюбу у сторін народилися спільні діти: [PERSON] , [INFO] , (який на даний час вже являється повнолітнім і проживає окремо), [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із Позивачем. В подальшому через постійні непорозуміння Сторони припинили шлюбно - сімейні відносини та розірвали свій шлюб за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.03.2014 року. Крім цього, відповідно до зазначеного рішення, суд вирішив стягувати з Відповідача аліменти у розмірі 3200 грн., що становить 800 гривень на одну дитину щомісячно на утримання спільних дітей до досягнення дітьми повноліття. Після вказаного рішення суду про стягнення аліментів на утримання їх дітей, Відповідач періодично надавав ці кошти, проте їх катастрофічно не вистачало. Фактично спільні діти перебували на повному утриманні Позивача. Коли діти підросли, витрати на їх утримання дуже суттєво збільшилися,і в зв`язку із чим матеріальне становище Позивача погіршилось. При цьому Відповідач відмовляється добровільно збільшувати допомогу на дитину, посилаючись на відсутність стабільного заробітку. Проте, як вказує Позивач, останнім часом матеріальне становище Відповідача покращилось, оскільки відомо, що він знайшов роботу з високою зарплатою. При цьому Відповідач приховує свій дохід, оскільки тривалий час працює не офіційно. Таким чином, сплачених Відповідачем аліментів не вистачає на забезпечення гармонійного розвитку дітей, в зв`язку з цим Позивач бажає збільшити розмір стягуваних з Відповідача аліментів на утримання їх спільних неповнолітніх дітей. Посилаючись на викладені обставини, просить суд: -збільшити розмір аліментів, стягуваних на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.03.2014 року та стягувати з Відповідача - [PERSON] , на користь Позивача - [PERSON] , на утримання їх спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 7500 гривень, що становить 2500 гривень на одну дитину щомісячно, від дня винесення рішення та щомісяця до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; -судові витрати покласти на Відповідача - [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу у порядку спрощеного позовного провадження до судового засідання з викликом сторін. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині сплати в розмірі 4 000 гривень на утримання їх спільних неповнолітніх дітей. Суд, вивчивши матеріали справи, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, суд прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.03.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований, 07.06.2002 року у Відділі реєстрації актів громадянського етап Деснянського районного управління юстиції у м. Києві,актовий запис №628, розірвано та стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3200,00 грн. щомісячно з моменту звернення позовом до суду - 06.02.2014 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до Довідок про реєстрацію місця проживання особи, яка була надана Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА за №63722303 від 15.06.2021 року, №63722509 від 15.06.2021 року, №63722702 від 15.06.2021 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки № 6947 від 11.05.2021 року, виданою ВНЗ «Київськм медичним коледжем №3» про те, що [PERSON] навчається на 1 курсі, відділення «сестринська справа» на денній формі навчання. Строк навчання з 01 вересня 2020 року по 28 червня 2024 року. Згідно Довідки від 16.06.2021 року № 56 про те, що [PERSON] дійсно навчається в Школі мистецтв ім. М.Д.Леонтовича Деснянського районного міста Києва на фортепіанному відділі - у 1 класі. З копій Договору № 3 від 10.06.2021 року та Договору № 4 від 10.06.2021 року укладеним між ТОВ «Центр розвитку дітей «Кроха» початкова школа «новий рівень» та [PERSON] про те, що денний спортивний оздоровчий табір «Summer Fest» надає послуги відпочинку та оздоровлення дітей. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено. Можливість стягнення аліментів за рішенням суду залежить не лише від факту добровільної участі одного з батьків в утриманні дітей, а й від згоди іншого з батьків із розміром та способом такого утримання. Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СКУ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р. передбачено, що суд при визначені розміру аліментів, повинен врахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Окрім того, суд звертає увагу на те, що законодавчо визначеним мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину є розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Разом з тим, обставин, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей Відповідачем не доведено. Відповідач перебуває в працездатному віці, має на утриманні іншу дитину, являючись батьком неповнолітньої дитини зобов`язаний утримувати її до повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Враховуючи наведене, виходячи з того, що Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги, а також, що діти сторін проживають разом із Позивачкою, у зв`язку з чим обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, враховуючи вік дітей, стан їх здоров`я, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Як Відповідач, так і Позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дітей. Розподіл судових витрат регулюється ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial