Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

02 липня 2018 року представник позивача адвокат Давиденко К.В., який діє в інтересах позивача [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить усунути позивачу перешкоди у здійсненні права власності житловим приміщенням (квартирою) [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS], шляхом позбавлення відповідача права користування житлом, посилаючись на слідуючі обставини. Позивач є власником квартири [NUMBER], розташованої по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованим в реєстрі за №1531 від 17 жовтня 2017 року. Зазаначений договір купівлі-продажу був укладений між позивачем та відповідачкою [PERSON], яка пообіцяла покупцю знятись з реєстрації у вказаній квартирі, але після укладення договору зникла в невідомому напрямку. Ще за пів року до укладення договору купівлі-продажу квартири, відповідачка не мешкає в даному житлі, однак знятись добровільно з реєстрації - не бажає. Реєстрація останньої в квартирі позивача порушує його право розпорядження власністю, тому він звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на ряд нормативних актів щодо захисту свого майнового права та інтересу. Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 липня 2018 року було прийнято справу до розгляду та відкрито провадження. Представник позивача адвокат Давиденко К.В. в судове засідання не з'явився, але надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив, у разі відсутності відповідача, ухвалити рішення при заочному розгляді справи (а.с.16 ). Відповідачка в судові засідання неодноразово не з'явилася. Судові повістки, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України надсилалися відповідачці за адресою її місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. При цьому, перша повістка з позовом та додатками до нього повернулася до суду з поміткою: «за закінченням терміну зберігання» (а.с.15). В подальшому, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет- https://court.gov.ua/sud2504/pres-centr/visas_to_court/261220173, про виклик відповідачки до суду в судові засідання, призначені на 24.01.2019 року на 09.30 годину (а.с.20) та на 14.03.2019 року о 09.30 годині (а.с.21), однак остання в судові засідання на вказані в оголошенні дати не з'явилася, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без її участі, до суду не надіслала. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що представник позивача згоден, про що постановлено ухвалу суду. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири серії НМТ №747047, зареєстрованого у приватного нотаріуса Монастирліу О.П. під №1531 від 17.10.2017 року (а.с.4-5), [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [NUMBER], розташовану по [ADDRESS]. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [NUMBER] від 17.10.2017 року (а.с.6) вбачається, що [PERSON], є власником квартири [NUMBER], розташованої по [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності, згідно договору купівлі-продажу серії НМТ №747047. Із довідки за №1274 виданої виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради Одеської області (а.с.7) слідує, що станом на 01.06.2018 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно п.1 ст.8 вказаної Конвенції, кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Пункт 2 ст.8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції. Судом з достовірністю встановлено, що позивач є власником житлового приміщення (квартири) [NUMBER] по [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу (а.с.4-5) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [NUMBER] від 17.10.2017 року (а.с.6). Відповідачка [PERSON], яка є колишнім власником житла, тривалий час в квартирі не мешкає, але добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим створює позивачу перешкоди у праві користування своєю власністю, незважаючи на те, що втратила право користування вказаним житлом. Встановлені судом обставини та аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дають підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та разпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідача (який відсутній за місцем реєстрації понад один рік) права користування житлом та зняття його з реєстрації місця проживання. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які є достатніми та узгоджуються між собою, суд вважає, що право власника має бути захищено судом. Судом враховується, що не проживання відповідача за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, дає підстави для задоволення вимог позивача про усунення йому перешкод у праві користування житлом шляхом позбавлення відповідача права користування житлом, що надасть можливість позивачу [PERSON] розпоряджатися та користуватися своєю квартирою на власний розсуд. Рішення суду про визнання особи втратившою право користування житлом, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку. На підставі викладеного,

Outcome: approved