Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

03.09.2013 між відповідачем (Адміністратор) та позивачем (Учасник) було укладено договір № 220101. Відповідно до підпункту 1.1 цього договору відповідач зобов'язується від імені та за рахунок позивача вчинити певні юридичні дії, спрямовані на отримання учасником грошової суми, зазначеної у додатку №1 до договору (250 000,00 грн.), на умовах діяльності програми «Альянс Україна», згідно з додатком № 2 до договору, в тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, надати учаснику відповідну суму, заявлену для отримання на умовах діяльності програми. На виконання умов зазначеного договору позивачем було сплачено адміністративний платіж в розмірі 17 500,00 грн., адміністративні витрати в розмірі 625,00 грн. та чистий внесок в розмірі 1 388,89 грн., що підтверджується наданими позивачем квитанціями, а також не заперечується відповідачем у запереченнях проти позову. Відповідно до термінів, визначених у Додатку № 2 до Договору від 03.09.2013, укладеного між позивачем та відповідачем: - Заходом по розподілу грошового фонду є захід по розподілу Фонду Реєстру, за результатами якого надається Дозвіл шляхом дії механізмів, передбачених цим договором; - Дозволом є право на отримання відповідної грошової суми, який надається Учаснику за результатами Заходу по розподілу грошового фонду; - Фондом Реєстру є сума Чистих внесків, сплачених Учасниками, що витрачаються на їх користь і знаходяться на спеціальному рахунку Адміністратора в установі банку. Чистий внесок є частиною Загального платежу, за рахунок якої Адміністратор здійснює оплату грошової суми заявленої для отримання на умовах діяльності Програми «Альянс Україна» та розмір якої визначається шляхом ділення відповідної грошової суми, на кількість платежів, зазначених у додатку № 1 до договору та відповідає графіку платежів. Згідно з п. 1.3 статті 1 Умов Програми «Альянс Україна» послуги, які є предметом Договору, надаються шляхом формування реєстрів Учасників Програми «Альянс Україна», метою яких є отримання відповідної грошової суми зазначеної у додатку № 1 до Договору. Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Умов Програми «Альянс Україна» Адміністратор організовує комітет по розподілу грошового фонду (надалі Захід). Після вчасної сплати чергового Загального платежу, Учасник Програми набуває право брати участь у найближчому Заході, коли Фонд Реєстру є достатнім. Пунктом 4.3 ст. 4 Умов Програми «Альянс Україна» передбачено, що Захід по розподілу грошового фонду проводиться Комітетом по розподілу грошового фонду, утвореного наказом Адміністратора. Згідно з п. 4.5 ст. 4 Умов Програми «Альянс Україна», дозволи на отримання відповідних грошових сум, заявлених для придбання на умовах діяльності Програми «Альянс Україна» надаються у кількості, встановленій Адміністратором, із врахуванням Фонду Реєстру, сформованого не пізніше двох днів до дати проведення Заходу. При цьому, відповідно до п. 4.6 цієї статті, у випадку, коли у визначений строк проведення Заходу, коштів, які утворюють Фонд Реєстру, не вистачило на один Захід, тоді накопичена сума включається до Фонду Реєстру на наступний Захід, про що складається відповідний протокол, в якому визначається дата проведення наступного Заходу. Пунктом 4.15 статті 4 Умов Програми «Альянс Україна» визначено, що Дозвіл, отриманий Учасником за результатами Заходу є підставою для надання відповідної грошової суми. Проте, зі змісту статті 5 Умов Програми «Альянс Україна» вбачається, що отриманий Учасником Дозвіл не є безумовною підставою для отримання ним відповідної грошової суми і діє лише за умов виконання учасником вимог цієї статті. При цьому, згідно з п. 2.5 спірного договору, Адміністратор гарантує надати саме Дозвіл, а не грошову суму, якщо Учасник виконає всі умови даного договору та додатків до нього. Так само у статті 12 Умов Програми «Альянс Україна» передбачено гарантію Адміністратора надати Учаснику відповідну грошову суму, лише за умов виконання останнім всіх умов договору та додатків до нього. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Частина перша статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняє нечесну підприємницьку практику, яка включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, даний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності. Зазначена правова позиція була неодноразово викладена Верховним Судом України, зокрема в постановах від 27 березня 2013 року по справі № 6-22цс13 (реєстраційний № у ЄДРСР 30604038), від 16.01.2013 по справі № 6-161цс12 (реєстраційний № у ЄДРСР 28841870), та відповідно до приписів частини першої статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Судом також врахована і правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 11 вересня 2013 року по справі № 6-40цс13 (реєстраційний № у ЄДРСР 33609037), відповідно до якої поняття «пірамідальна схема» у розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак, а відсутність таких ознак виключає можливість визнання схеми, як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. З вищенаведених Умов Програми «Альянс Україна» вбачається, що цій програмі притаманні всі ознаки «пірамідальної схеми», оскільки відповідач без залучення власних коштів, формує групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на отримання грошової суми одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програми «Альянс Україна». Належне функціонування такої програми залежить від постійного залучення нових клієнтів, оскільки в іншому випадку останні з учасників цієї програми отримуватимуть грошові суми, на які вони розраховували, лише після фактичного внесення цих сум за рахунок їх власних чистих платежів, з огляду на те, що інших джерел формування фонду реєстру умовами програми не передбачено. Також, поряд з вказаною ознакою «пірамідальної схеми» - сплати компенсації одним учасникам за рахунок інших, Програмі «Альянс Україна» притаманна і така ознака як безтоварність, адже Умовами програми передбачено отримання учасниками грошових сум, за рахунок ними же сплачених грошових коштів, а не придбання конкретно визначеного товару. З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що умови спірного договору є несправедливими і непрозорими, відповідач здійснює нечесну підприємницьку практику, що свідчить про наявність істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві. Беручи до уваги встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про те, що договір від 03.09.2013 № 220101, укладений між позивачем та ПП «Грандфінресурс», є нікчемним як такий, що вводить споживача в оману, тобто укладений з використанням відповідачем нечесної підприємницької діяльності. Таким чином, доводи відповідача, викладені у запереченнях проти позову, не знайшли підтвердження під час розгляду справи. Решта доводів позивача щодо недійсності оскаржуваного договору, у зв'язку з відсутністю у відповідача свідоцтва фінансової установи, судом не беруться до уваги, оскільки, згідно з частиною другою статті 215 ЦК України, нікчемний правочин є недійсним в силу закону та визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, а відтак в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договору від 03.09.2013 № 220101, слід відмовити. Виходячи зі змісту статті 216 ЦК України, відповідно до якої, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача сплаченої ним суми за договором від 03.09.2013 № 220101 у розмірі19 513,89 грн. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До позовної заяви додано квитанцію від 27.11.2013 № 70, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 229,40 грн., отже, враховуючи задоволення майнових вимог позивача у повному обсязі, відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial