Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

02 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири від 26 березня 2002 року №79, розташованої в [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач вказував, що 26 березня 2002 року придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Правочин між сторонами вчинений письмово та укладений на універсальній товарній біржі «РІКо-Альянс» і зареєстрований в бюро технічної інвентаризації. При цьому, договір виконаний в повному обсязі, а саме виплачена грошова сума, нерухоме майно прийнято в користування. В нотаріальному порядку укласти вказаний правочин неможливо, оскільки місце проживання відповідачів не відоме. В судове засідання позивач не з'явився, від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, в порядку частини 9 статті 74 ЦПК України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання свого представника не направила, повідомлена про час та місце судового засідання належним чином. Враховуючи неявку відповідачів та відсутність їх заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд, у відповідності до статті 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалив здійснювати розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26 березня 2002 року між [PERSON] та ТОВ «Брокерська контора №1» в особі директора [PERSON], що діяв від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] (а.с.6). Вказаний договір зареєстрований у відповідності до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (діючої на момент реєстрації договору) на товарній біржі «РІКо-Альянс». Власність, яка відчужена за спірним договором, зареєстрована за [PERSON], що підтверджується реєстраційним написом КП «ММБТІ» на правовстановлюючому документі від 29 березня 2002 року за №1655 (зворотна сторона а.с.6) та довідкою КП «ММБТІ» від 29 квітня 2014 року №2-1458 (а.с.8). Зі змісту спірного договору вбачається, що відчужувана квартира належала попереднім власникам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ДКП «Житло» від 05 березня 1997 року. Згідно пункту 4 спірного договору продавці засвідчували, що до укладення цього договору квартира не продана, не заставлена, не знаходиться під арештом. У відповідності до статті 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ЦК УРСР) договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Згідно приписів частини 1 статті 47 ЦК УРСР недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР тягне за собою недійсність договору. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В судовому засіданні встановлено, що по спірному договору досягнуто всіх істотних умов, позивач, в силу статті 145 ЦК УРСР є добросовісним набувачем. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved