Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

03.02.2014 року до Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] із позовом до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 04.03.2013 року по 28.02.2014 року в сумі 102 686,61 грн., а також моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує наступними обставинами. В позові зазначено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2013 року його поновлено на роботі й стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу по 01.03.2013 року, в частині поновлення роботі рішення суду допущено до негайного виконання. 04.03.2013 року позивачем відповідачу особисто подана заява про поновлення його на роботі й подана трудова книжка. Від відповідача [PERSON] поштою надійшла відповідь від 05.03.2013 року, в якій зазначено, що рішення суду буде виконуватись в примусовому порядку державною виконавчою службою. 07.03.2013 року позивач подавши до суду заяву про видачу виконавчого листа, 11.03.2013 року отримав його і разом із заявою від 25.03.2013 року про примусове виконання рішення суду, направив поштою до відділу державної виконавчої служби. Постановою державного виконавця від 03.04.2013 року відкрито виконавче провадження про поновлення позивача на роботі. 23.04.2013 року відповідач видав наказ про поновлення позивача на роботі, а 24.04.2013 року [PERSON] був звільнений з роботи за угодою сторін. Позивач зазначає, що при його звільненні банком не було повідомлено про належні йому суми виплати при звільненні. Проте, [PERSON] звертає увагу, що йому було виплачено заробітну плату згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2013 року за період з 10.10.2012 року по 01.03.2013 року включно, а також компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 15 днів. Оскільки наказ про прийняття на роботу згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2013 року відповідачем було видано лише 23.04.2013 року, позивач вважає, що середню заробітну плату за час затримки виконання рішення суду відповідач має виплатити за період з 04.03.2013 року по 22.04.2013 року у розмірі 14 727, 96 грн. 07.05.2013 року позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, проте ухвалою суду від 27.06.2031 року йому було відмовлено в задоволенні заяви. 01.07.2013 року позивач подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 23.07.2013 року скасовано ухвалу суду першої інстанції від 27.06.2013 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.08.2013 року позивачу було відмовлено у відкритті провадження. Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 04.03.2013 року по 22.04.2013 року та з урахуванням того, що колишнім роботодавцем належна йому сума не виплачена на час звернення з даним позовом, просить стягнути відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.03.2013 року по лютий 2014 року включно у розмірі 102 686, 61 грн. Ця сума [PERSON] розрахована виходячи із середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 409,11 грн., встановленої у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2013 року. Відповідно до заяв від 04.03.2014 та від 13.03.2014 року, позивач збільшив позовні вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за період з 04.03.2103 року по 24.03.2104 року включно у сумі 108 823, 26 грн., а також просив стягнути на його користь 25 000,00 грн. моральної шкоди. Відповідно до заяви від 24.03.2014 року, враховуючи часткове добровільне перерахування банком коштів на його рахунок, позивач зменшив позовні вимоги і просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за період 04.03.2013 року по 24.03.2014 року у сумі 97 122, 86 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 1 871,67 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 1 567, 52 грн. та 25 000 грн. моральної шкоди. Згідно протокольної ухвали суду, проголошеної у судовому засіданні 24.03.2014 року, вищевказані заяви [PERSON] були прийняті судом до розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових додаткових поясненнях, що приєднані до матеріалів справи. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив у їх задоволенні відмовити. В запереченні проти позову і додаткових поясненнях представник відповідача зазначив, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відсутня вина відповідача за затримку виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2013 про поновлення на роботі, оскільки державним виконавцем винесено постанову про відкладення виконавчих дій до 25.04.2013 року, наказом від 23.04.2013 року позивача було поновлено на роботі. На думку представника, середній заробіток за час затримки виконання власником підприємства, установи, організації рішення суду про поновлення працівника на роботі не належить до сум, належних працівнику до виплати в день звільнення відповідно до ст. 117 КЗпП України; середньоденний заробіток за час затримки розрахунку має вираховуватись за період роботи з 23.03.2013 по 24.03.2013 року, тобто за фактично відпрацьовані дні, а тому середньоденна заробітна плата позивача становить 309,09 грн. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, надавши належну оцінку всім доказам, що є у справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Як було встановлено судом, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2013 року позивача поновлено на посаді регіонального менеджера управління претензійно-позовної роботи департаменту збору кредитів роздрібного бізнесу ПАТ «Креді Агріколь Банк» з 10.10.2012 року та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41 320,11 грн. і моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання. 04.03.2013 року позивач особисто надав відповідачу заяву про поновлення на посаді регіонального менеджера управління претензійно-позовної роботи департаменту збору кредитів роздрібного бізнесу ПАТ «Креді Агріколь Банк» з 10.10.2012 року, просив видати наказ про це, внести відповідні записи в трудову книжку, видати наказ про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми за один місяць, надавши трудову книжку. У відповіді від 05.03.2013 року № 10206/1042 відповідач пояснив, що не може виконати вимоги заяви позивача від 04.03.2013 року про поновлення на роботі у зв'язку з тим, що копія рішення суду не завірена підписом і печаткою суду, а судове рішення підлягає виконанню згідно з виконавчим листом органами державної виконавчої служби. 11.03.2103 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист про поновлення [PERSON] на посаді регіонального менеджера управління претензійно-позовної роботи департаменту збору кредитів роздрібного бізнесу ПАТ «Креді Агріколь Банк» з 10.10.2012 року. В частині поновлення на роботі рішення суду допущено до негайного виконання. 25.03.2013 року позивач направив поштою заяву про примусове виконання рішення суду до відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві. 03.04.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про поновлення [PERSON] на посаді регіонального менеджера управління претензійно-позовної роботи департаменту збору кредитів роздрібного бізнесу ПАТ «Креді Агріколь Банк» з 10.10.2012 року. Наказом № 338к від 23.04.2013 року по ПАТ «Креді Агріколь Банк» наказ від 09.10.2012 року № 783 про звільнення [PERSON] скасовано, поновлено його на посаді регіонального менеджера управління претензійно-позовної роботи департаменту збору кредитів роздрібного бізнесу з 10.10.2012 року. Наказом № 346к від 24.04.2013 року [PERSON] звільнено з посади регіонального менеджера управління претензійно-позовної роботи департаменту збору кредитів роздрібного бізнесу з 24.04.2013 року за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. 07.05.2013 року на адресу Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява [PERSON] про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення суду відповідно до ст. 236 КЗпП України, в якій він просив стягнути з ПАТ «Креді Агріколь Банк» середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 02.03.2013 року по 22.04.2013 року в сумі 14 727,96 грн. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23.07.2013 року скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2013 року про залишення без задоволення заяви [PERSON] до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, а питання про прийняття заяви [PERSON] до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду передано на новий розгляд до того ж суду першої інстанції. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.08.2013 року [PERSON] відмовлено у відкритті провадження за його заявою до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Відповідно до розрахунково-платіжної відомості за квітень 2013 року від 03.12.2014 року [PERSON] нараховано 58 104, 38 грн., до виплати розраховано 46 862, 76 грн. Відповідно до розрахунково-платіжної відомості за березень 2014 року від 03.12.2014 року [PERSON], нараховано 14 318, 85 грн., до виплати розраховано 11 700, 40 грн. Відповідно до розрахунку, здійсненого ПАТ «Креді Агріколь Банк», середньоденна заробітна плата [PERSON] за період з 01.03.2013 по 24.04.2013 року становить 309,09 грн. Згідно заяви [PERSON] на ім'я головного бухгалтера ПАТ «Креді Агріколь Банк», він просить перерахувати кошти по оплаті праці на особистий рахунок 26251000438366 в ПАТ «Креді Агріколь Банк». Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 222 ЦПК України копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні в судовому засіданні, негайного після його проголошення видаються копії судового рішення з викладом вступної та резолютивної частин. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Таким чином відповідач мав добровільно виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі з моменту набрання ним законної сили, а з дня звернення стягувача з заявою про примусове виконання рішення суду, починає діяти механізм примусового виконання рішення суду відповідно до норм ЗУ «Про виконавче провадження». Судом встановлено, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2013 року про поновлення на роботі позивача, було допущено до негайного виконання. Позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення на роботі 04.03.2013 року. Доводи представника відповідача про те, що позивач разом з заявою про поновлення на роботі подав незавірену підписом і печаткою суду копію рішення суду, а представник відповідача, що був присутній під час проголошення рішення суду від 01.03.2013 року, має територіально місце роботи в м. Одесі й через це не одразу надав відповідачу копію рішення, не беруться судом до уваги як безпідставні. Оскільки відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого ст. 10 ЦПК України, позивач самостійно розпоряджається своїми позовними вимогами, суд обчислює розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення про його поновлення на роботі з 04.03.2013 року. Судом встановлено, що позивача поновлено на посаді наказом № 338к від 23.03.2014 року. Тому час, за який відповідач має сплатити середній заробіток через затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення працівника на роботі, відповідно до ст. 236 КЗпП України становить період з 04.03.2013 по 22.04.2013 року включно. Тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду має стягуватись з відповідача за 36 робочих днів. Суд не приймає до уваги розрахунок середньоденної заробітної плати [PERSON], здійснений бухгалтером ПАТ «Креді Агріколь Банк», оскільки зроблений він з порушенням правових норм. Відповідно до абзацу 4 пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Пунктом 8 зазначеного Порядку встановлено, що середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих (календарних) днів. Вимушений прогул при затримці відповідачем поновлення на роботі позивача згідно рішення суду тривав з 04.03.2013 по 22.04.2013 року, тому дні 23.04.2013 року та 24.04.2013 року, за які проведена оплата у розмірі 618,18 грн. не є днями, які передували події, з якою пов'язується виплата і з неї не може проводитись розрахунок середньої заробітної плати. Середньоденна заробітна плата позивача на посаді регіонального менеджера управління претензійно-позовної роботи департаменту збору кредитів приватного бізнесу ПАТ «Креді Агріколь Банку» становить 409, 11 грн., що встановлено судовим рішенням від 01.03.2013 року та доказуванню не підлягає. Розрахунок за 36 робочих днів затримки виконання рішення про поновлення позивача на роботі становить: 36 х 409, 11грн = 14 727, 96 грн. Тобто позивач правильно визначив суму стягнення за вказаний період. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У ст. 116 КЗпП України встановлено обов'язок виплатити не заробітну плату працівника, а всі суми, що належать йому від підприємства, в тому числі оплату вимушеного прогулу за час затримки виконання власником підприємства або уповноваженим ним органом рішення суду про поновлення на роботі працівника. А тому в разі невиплати власником підприємства або уповноваженим ним органом середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі у строки, встановлені ч. 1 ст. 116 КЗпП України, настає відповідальність, встановлена ч. 2 ст. 117 КЗпП України. Тобто час затримки виплати позивачу належних йому у день звільнення 24.04.2013 року всіх сум становить 230 робочих днів за період з 23.04.2013 року по 24.03.2014 року включно. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку визначаємо: 230 х 409.11грн = 94 095,3 грн. Крім того, до стягнення підлягає сума коштів у розмірі 14 727,96 грн., які повинні були бути виплачені позивачу за період з 04.03.20013 року по 22.04.2013 року, виходячи із наступного розрахунку: 36 днів х 409,11 грн. = 14 727,96 грн. Дана сума підлягає зменшенню відповідно до заяви [PERSON] з тих підстав, що банк добровільно сплатив позивачу частину коштів за даний період у розмірі 11 700,40 грн. Таким чином, на користь позивач із банку підлягає до стягнення сума у розмірі 97 122,86 грн. у якості середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу,надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Судом встановлено, що позивач на момент виникнення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі перебував у трудових відносинах з відповідачем на підставі укладеного трудового договору. А тому вимоги позивача про стягнення з відповідача належних працівнику сум при його звільненні з урахуванням встановленого індексу інфляції на суму боргу, а також трьох процентів річних від простроченої суми є безпідставними, тому що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Між сторонами по справі відсутні зобов'язальні цивільно-правові відносини. Крім того, відповідальність, встановлена ст. 117 КЗпП України є спеціальним видом цивільно-правової (згідно норм законодавства про працю) відповідальності власника підприємства, установи, організації перед працівником за затримку належних йому при звільненні сум. А покладення на особу двох видів правової відповідальності за вчинення одного правопорушення суперечить принципу законності. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, що завдана позивачу, суд приймає до уваги позбавленні його внаслідок дій (бездіяльності) банку можливості вести нормальний уклад життя, оскільки він весь цей час намагався у судовому порядку поновити свої порушені права, замість того, аби приділити цей час своїй родині або своєму здоров'ю. Виходячи із засад справедливості, добросовісності і розумності, суд вважає за доцільне задовольнити позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень статті 88 ЦПК України, а також беручи до уваги ту обставину, що позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial