Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

02.08.2017 позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02.03.2009 між Національним університетом біоресурсів і природокористування України та відповідачем укладено угоду про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти №1, за умовами якої відповідно до Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 №916, позивач надав відповідачу цільовий пільговий державний кредит для здобуття вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Спеціаліст» та напрямом підготовки «Ветеринарна медицина» за денною формою навчання. Відповідно до умов вказаної угоди відповідач зобов'язалася повернути використаний нею кредит у сумі 9 900, 00 грн. та відсотки за користування ним у розмірі 3% річних протягом 15 років готівкою або у безготівковому порядку на банківський рахунок позивача до 25 грудня кожного року по 1/15 частини від загальної суми одержаного кредиту та відсотків за користування ним, починаючи з 01.02.2012 до 01.02.2027. Відповідачем було допущено прострочення чергового платежу за період з 26.12.2015-25.12.2016 та з 25.12.2016-25.12.2017 у сумі по 660, 00 грн. кредиту та 236, 41 грн. відсотків за користування кредитом у кожному періоді. У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору у останньої перед позивачем утворилась заборгованість, яка включає: заборгованість з оплати цільового пільгового державного кредиту у сумі 1 320, 00 грн.; заборгованість з оплати відсотків за користування кредитом у сумі 472, 82 грн.; пеню від суми простроченого платежу в розмірі 123, 39 грн.; збитки від інфляції в розмірі 74, 40 грн. Зазначену заборгованість позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву у якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином з дотриманням вимог закону, відзиву не надала. До суду надійшла заява відповідача, у які остання вказала на причини неможливості з'явитись в судове засідання. З огляду на наявність даних про належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи у їх відсутності на підставі наявних у ній доказів, оскільки за наведених обставин неявка учасників справи відповідно до вимог ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В силу вимог ст.ст. 11, 629 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, і є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 02.03.2009 між позивачем та відповідачем відповідно до Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 №916, укладено угоду про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти №1 Відповідно до встановлених вказаним договором умов позивач надав відповідачеві цільовий пільговий державний кредит для здобуття вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Спеціаліст» та напрямом підготовки «Ветеринарна медицина» за денною формою навчання у розмірі 9 900, 00 грн. на строк до 01.02.2027 зі сплатою процентів у розмірі 3% річних. Положеннями договору сторони погодили, що повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється готівкою або у безготівковому порядку на банківський рахунок позивача до 25 грудня кожного року по 1/15 частини від загальної суми одержаного кредиту та відсотків за користування ним. Відповідач у передбачений договором строк не повернула частину кредиту та не сплатила частину відсотків за користування кредитом, які підлягали сплаті у період з 26.12.2015 по 25.12.2016 та з 25.12.2016 по 25.12.2017. З цих підстав позивачем пред'явлено позовні вимоги про стягнення з відповідача зазначеної частини кредиту та зазначеної частини відсотків, а також пені та інфляційних втрат. Положеннями частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, не повернення відповідачем кредиту, а так само несплата процентів, у встановлений договором строк, є неналежним виконанням договору та порушенням зобов'язання у розумінні ст. 610 ЦК України. Порушення зобов'язання є підставою для застосування правових наслідків передбачених ст. 611 ЦК України, в тому числі, відшкодування збитків та сплати неустойки. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, порушення зобов'язання шляхом прострочення його виконання є підставою виникнення у кредитора права вимагати, в т.ч., сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача перед позивачем складає: 1 320, 00 грн. - заборгованість з оплати цільового пільгового державного кредиту; 472, 82 грн. - заборгованість з оплати відсотків за користування кредитом; 123, 39 грн. - пеня від суми простроченого платежу; 74, 40 грн. - збитки від інфляції. Розмір заборгованості відповідача за договором підтверджується здійсненим позивачем розрахунком. Підстав сумніватися у правильності представленого розрахунку заборгованості суд не вбачає, розрахунок заборгованості є детально аргументованим і повно відображає порядок її нарахування. Докази, які достовірно підтверджують оплату кредиту і іншу суму заборгованості, в ході розгляду справи судом не встановлено. За таких обставин, оскільки відповідачем допущено порушення умов договору, що стосуються розміру і строків погашення виданого кредиту, сплати відсотків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у зазначеному вище розмірі належить задовольнити. Відповідно до положень ч. 1 ст. 144 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 1 600, 00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved