Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

02 березня 2018 року [PERSON] звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок загальною площею 93,1 квадратних метра, з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , який за життя, а саме 10 жовтня 2014 року, склав заповіт, посвідчений секретарем Староводолазької сільської ради Нововодолазького району Харківської області та зареєстрований в реєстрі за № 110, відповідно до якого заповів позивачу належний йому будинок з надвірними будівлями. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після смерті чоловіка позивач прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця проживала з ним та була зареєстрована за однією адресою, а такж шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Після звернення до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої матері, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, отримала відмову оскільки правовстановлюючим документом на зазначений житловий будинок є Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) на колгоспний двір, який не є суб`єктом цивільних відносин, що позбавляє нотаріуса можливості видати свідоцтво про право на спадщину. Позивач зазначила, що враховуючи те, що [PERSON] , який помер [INFO] , як член колгоспного двору, не втратив права на спірний будинок, даний житловий будинок в цілому входить до складу його спадщини. Відмова нотаріуса в оформленні права власності на житловий будинок свідчить про наявність правових підстав для визнання її права в порядку цивільного судочинства. За таких обставин позивач змушена звернутися до суду з даним позовом про визнання права власності на спадщину. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2018 року головуючим суддею визначено суддю Пархоменко І.О. Ухвалою від 07.03.2018 року відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Строк відрядження судді Пархоменко І.О. закінчився 06.08.2018 року, цивільна справа по суті не розглянута. Згідно розпорядження керівника апарату суду від 21.09.2018 року за № 1194 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2018 року, справу передано до розгляду судді Трояновській Т.М. Ухвалою від 24 вересня 2018 року зазначена цивільна справа була прийнята до провадження суддею Трояновською Т.М., визначено, що справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07 березня 2019 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України. Представник позивача, [PERSON] - адвокат Мякота Т.М. 13.05.2019 року надала заяву, зареєстровану за вхідним номером 3254/19-вх, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, просила розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивача (а.с.132). Представник відповідача - Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Селищний голова Єсін О.С. 16 листопада 2018 року через канцелярію суду надав заяву, зареєстровану за вхідним номером 5805/18-вх, відповідно до якої просив суд розгляд справи провести за відсутності представника селищної ради, зазначивши, що проти задоволення позову [PERSON] не заперечує (а.с.55). Відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Із матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] у віці 67 років у селі Стара Водолага Нововодолазького району Харківської області помер [PERSON] , про що складений відповідний актовий запис № 12, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Староводолазькою сільською радою Нововодолазького району Харківської області 22 жовтня 2014 року (а.с. 6). Факт родинних відносин між позивачем - [PERSON] та померлим [PERSON] , як між чоловіком та дружиною, підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1, зроблений Староводолазькою сільською радою Нововодолазького району Харківською області від 03.01.1975 року (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] визначив своїх спадкоємців шляхом складання заповіту. Так, згідно змісту заповіту, посвідченого 10 жовтня 2014 року секретарем Староводолазької сільської ради Нововодолазького району Харківської області Хихля О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 110, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: належний йому житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] - а заповів позивачу - [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Нововодолазьким РВ УМВС України 28 березня 2001 року (а.с. 8). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 54843132 від 23.01.2019 року, сформованої та наданої приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л.А. від 23.01.2019 року № 59/01-16 вищезазначений заповіт, на час розгляду справи у суді є чинним, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 56721143 (у реєстрі нотаріальних дій за № 110), посвідчений 24.10.2014 року Староводолазької сільської ради Нововодолазького району Харківської (а.с. 74). Положеннями статті 1233 та статті 1236 Цивільного кодексу України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обв`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Як вбачається з матеріалів справи, до складу спадкового майна, на яке [PERSON] за життя мав право власності входить у тому числі, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як встановлено в ході судового розгляду справи, позивач - [PERSON] на час відкриття спадщини проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою Староводолазькою сільською радою Нововодолазького району Харківської області від 21.12.2015 року за вихідним № 404 (а.с. 13) та на протязі строку для прийняття спадщини, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, не відмовилася від неї. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що нормою частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у встановлений законом строк спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини, але на час її відкриття постійно проживав разом із спадкодавцем, то вважається, що спадкоємець прийняв спадщину. Перевіривши матеріали спадкової справи № 35/2015 (номер у Спадковому реєстрі № 57325019, дата реєстрації 08.04.2015 року), що направлені на адресу суду 25 січня 2019 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л.А. встановлено, що 08 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , яку зареєстровано в книзі обліку спадкових справ за № 96 та одночасно відмовилась від прийняття обов`язкової частки у спадщині за законом на земельну ділянку (а.с. 79). Окрім позивача інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову долю у спадщині на вказаний житловий будинок та фактично прийняли спадщину, або зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , немає (а.с. 77 - 115). Як вбачається із матеріалів справи приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л.А. 26 серпня 2015 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме - у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що правовстановлюючим документом на зазначений житловий будинок є свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) на колгоспний двір, який не є суб`єктом цивільних відносин (а.с. 19, 113). Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом Староводолазької сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Нововодолазької районної Ради народних депутатів № 260 від 15.04.1991 року, зареєстрованого 27.05.1991 року Комунальним підприємством «Нововодолазьке мале бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 23, встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , значиться на праві приватної власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] (а.с. 9, 101). Згідно довідки, виданої Комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно - інвентаризаційне бюро» 09 червня 2015 року за № 236 та Технічного паспорту (інвентаризаційна справа № 27), виданого Комунальним підприємством «Нововодолазьким архітектурно-інвентаризаційним бюро» 15 травня 2015 року, власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, [ADDRESS] , значиться [PERSON] (а.с.14 - 17). Вирішуючи даний спір суд виходить з приписівчастини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та статті 123 Цивільного кодексу (в редакції 1963 року) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до частина 1 статті 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно частини 2 статті 123 Цивільного кодексу УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. У судовому засіданні відповідно до виписки з погосподарської книги Староводолазької сільської ради Нововодолазького району Харківської області № 2 на 2011 - 2015 роки ст. 13, виданої старостою Староводолазького страростинського округу № 2 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Хихля О.М. від 24.01.2019 року № 15 - 37/17 встановлено, що згідно облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011 - 2015 роки власником - головою домогосподарства, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , номер об`єкта погосподарського обліку 0074-1. Дане домоволодіння 1980 року побудови знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 гектарів для обслуговування житлового рибинку з надвірними будівлями, яка перебуває у постійному користуванні (а.с. 124). Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що спірний житловий будинок входив до суспільної групи - колгоспний двір, членом якого станом на 15 квітня 1991 року був: голова домоволодіння - померлий [PERSON] та позивач [PERSON] . Відповідно до діючої на той час «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Згідно пункт 8 вищевказаної «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, у разі будівництва будинку на колгоспній землі, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. В свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору. Судом встановлено, що спірний житловий будинок під час технічної інвентаризації згідно довідки про технічні показники об`єкта нерухомого майна від 09.06.2015 року № 236 (а.с. 17) та технічного паспорту, виготовленого Комунальним підприємство «Нововодолазьке архітектурно - інвентаризаційне бюро» станом на 15.05.2015 року (а.с. 14 - 16) не відображений як самочинне будівництво, технічний паспорт на нього засвідчує прийняття його до експлуатації. Відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» і відповідно до чинного на той час порядку обліку господарств колгоспних дворів, все майно колгоспного двору обліковувалося за головою колгоспного двору. До правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування (пункт 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»). Нині чинне законодавство не містить визначення поняття «колгоспного двору». Дане положення регулювалося відповідними положенням Цивільного кодексу Української PCP, які були виключені у 1993 році (Закон від 16.12.1993 року № 3718-ХІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 18.01.1994 року). Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Отже, всі члени колгоспного двору формально мали право згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі, яке збереглося після його припинення. Проте, вони не реалізували свого права на нерухоме майно колгоспного двору. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки доведені належними та допустимими доказами, а отже підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved