Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

04.12.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить зняти арешт з майна, що належить [PERSON], накладений Постановою державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області. При цьому позивач посилається на те, що його матері [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, спадкоємцем після її смерті є позивач. Нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна було виявлено арешт на 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS], накладений Першим Київським відділом державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Позивач вважає, що державним виконавцем помилково накладено арешт на 1/3 частки квартири, оскільки його мати ніколи не була боржником у виконавчих провадженнях. Вважаючи, що накладений арешт перешкоджає позивачу у розпорядженні майном, він змушений звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надано клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за відсутності представника. Представник третьої особи Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.03.2017 року, актовий запис №2716. /а.с.6/. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності від 19.12.1997 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів. /а.с. 8/. Будучи спадкоємцем [PERSON] звернувся до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, на підставі якої була відкрита спадкова справа №539/2017, однак, нотаріус відмовив в видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 101331475 від 24.10.2017 року складеної нотаріусом, на нерухоме майно, а саме на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] накладено арешт Першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. /а.с.10/. Згідно відповіді Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області за №14023 від 29.11.2017 року, у зв'язку з закінченням строків зберігання виконавче провадження № 24193617 було знищене у порядку, передбаченому законодавством./а.с.11/. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ст. 1285 ЦК України, особа, яка управляє спадщиною, має право на вчинення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини до з'явлення спадкоємців або до прийняття спадщини. З листа відділу ДВС на позов не вбачається наявність правових підстав існування накладеного арешту, відсутні дані про наявність не закритих виконавчих проваджень щодо [PERSON] і навіть не роз`яснено на чию користь цей арешт накладався, чому арештоване майно не реалізовано, чим завершено виконавче провадження, з яких причин арешт не знято при закритті провадження і він існує протягом 7 років, що перешкоджало власнику розпорядитись власністю, а тепер є перешкодою у отриманні спадщини спадкоємцями. Суд зазначає, що у відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла станом на час вчинення вказаних виконавчих дій, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла станом на час вчинення вказаних виконавчих дій, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі №5 від 03.06.2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, доведеними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved