Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

02 серпня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем 01 вересня 2006 року, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 758. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1200,00 грн. щомісячно, починаючи з березня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. У разі працевлаштування [PERSON] стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Крім того просить стягнути з відповідача понесені судові витрати з оплати правової допомоги у розмірі 3000,00 грн. та сплаченого судового збору у розмірі 640,00 грн. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що сімейні відносини з відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча 05 березня 2016 року укладено нотаріально посвідчений договір про добровільну сплату аліментів у розмірі 40 відсотків від усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Враховуючи, що відповідач має постійний дохід та можливість надавати допомогу на утримання доньок, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, виходячи з доводів, якими вони обґрунтовуються та просив розірвати укладений між сторонами шлюб. Пояснив, що враховуючи під час судового розгляду справи з»ясувалось, що відповідач працевлаштований, то просив стягувати з нього аліменти на користь позивача на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його доходу. Щодо періоду, з якого аліменти підлягають стягненню, то представник позивача зазначив, що просить про їх присудження за минулий час, оскільки [PERSON] ухилявся від їх сплати. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти розірвання шлюбу із позивачем та сплати аліментів на утримання доньок у розмірі 1/3 частини від його доходів. Однак заперечував проти присудження аліментів за минулий час - з березня 2016 року, оскільки він не ухилявся від їх сплати, що підтверджується відповідними квитанціями про перерахунок аліментів позивачу та надану нею розписку про отримання аліментів. Додатково пояснив, що на даний час він офіційно працевлаштований та працює у Подільському трамвайному ремонтно-експлуатаційному депо водієм трамваю. Просив судові витрати понесені позивачем по оплаті правової допомоги та судового збору не відшкодовувати за його рахунок, оскільки такі витрати оплачені позивачем за його рахунок. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, допитавши свідка [PERSON], дослідивши подані докази та оглянувши оригінали документів, копії яких залучено до матеріалів справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 01 вересня 2006 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 758 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 9-10). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач і відповідач впевнені, що їх сім'я розпалася і її збереження та примирення неможливе. З огляду на означене, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї є неможливим, і шлюб підлягає розірванню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Як було встановлено під час судового розгляду, сторони проживають окремо. Спільні діти позивача і відповідача проживають разом із матір'ю - [PERSON], що визнається сторонами та доказуванню не підлягає. 05 березня 2016 року між сторонами укладено договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніщенко А.П. за реєстровим №361, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язався сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 40 % від усіх видів заробітку, але не менше 30 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, не пізніше 15 числа поточного місяця за минулий місяць (а.с. 11-12). Як убачається із довідки про утримання аліментів від 19.10.2017 року виданої КП «Київпастранс» Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо, у період за квітень та травень місяць 2016 року відповідачем були сплачені аліменти у розмірі 48% від його заробітної плати. Крім того, 09.04.2016 року позивач отримала від відповідача додатково 640,00 грн. за березень місяць 2016 року в рахунок оплати аліментів із доходу отриманого ним за здачу квартири, що підтверджується розпискою. (а.с. 33). Згідно долучених відповідачем квитанцій, 02.10.2017 року, ним було сплачено позивачу аліменти на утримання дітей у розмірі 1 632,00 грн., 30.10.2017 - 1632,00 грн. та 01.12.2017 року - 1632,00 грн. (а.с.34,39). Як було встановлено під час судового розгляду та підтверджується долученими доказами, відповідач до червня місяця 2016 року працював КП «Київпастранс» Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо. З 27.05.2016 року по 09.06.2017 року відповідач працював у філії Подільське ТРЕД на посаді водія трамвая на пасажирських маршрутах (а.с. 49). З липня місяця 2017 року по листопад місяць 2017 року відповідач офіційно не був працевлаштований. Джерелом його доходу, зокрема у вказаний період, були кошти отримані від здачі в оренду кімнати у квартирі № 14, будинку,17/5 по бул. Д.Народів у м. Києві, що підтверджується договором на оренду кімнати від 31.12.2015 року та квитанціями (а.с. 56-63). З 25.11.2017 року, [PERSON] працює у Подільському трамвайному ремонтно-експлуатаційному депо водієм трамваю. Відповідно до довідки №56, виданої 31 липня 2017 року ПАТ «Українська залізниця» позивач [PERSON], з 17 січня 2008 року працює у виробничому підрозділі «Київське відділення» філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» ПАТ «Українська залізниця» і на даний час займає посаду інженера (а.с. 13). За даними виписки по картковому рахунку [PERSON] отримує матеріальну допомогу по народженню дитини в розмірі 860,00 грн. щомісячно (а.с. 14-16). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] протягом останнього року, приймав участь у вихованні і розвитку дітей, забезпечував їх продуктами харчування та одягом. (а.с. 36-49). Дані обставини також були підтверджені у судовому засіданні показами свідка [PERSON] За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Надаючи оцінку усім доказам, із матеріалів справи убачається, що відповідач 09 жовтня 2017 року звернувся до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві із заявою про незаконні дії дружини [PERSON], які полягають у незаконному утриманні його паспорта, ідентифікаційного коду, військового білета, та інших документів, у зв'язку з чим у нього виникають труднощі у працевлаштуванні, отриманні поштової кореспонденції, зверненні до суду чи фінансових установ (а.с. 53). Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачем в порушення вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України, ч.2 ст. 191 СК України не надано належних і допустимих доказів того, що відповідач ухилявся від сплати аліментів починаючи із березня місяця 2016 року. При цьому, відповідачем спростовано в цій частині доводи позивача, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог. А відтак, суд не убачає підстав для стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей за минулий період, а саме з березня місяця 2016 року та приходить до висновку, що в цій частині позову необхідно відмовити. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], суд враховує положення ст.ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, визнання відповідаче позову в цій частині, що не порушує права та законні інтереси його і третіх осіб. А також, суд виходить з того, що [PERSON] має регулярний щомісячний дохід, крім спільних дітей із позивачем, інших дітей не має, непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено, за своїм станом здоров»я може надавати матеріальну допомогу. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини доходу [PERSON], але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття від дня пред'явлення позову до суду, тобто з 02 серпня 2017 року. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України. Як убачається із матеріалів справи між позивачем і її представником - адвокатом [PERSON], укладено договір про надання правової допомоги у цивільних справах від 31 липня 2017 року, предметом якого, зокрема є складання процесуальних документів та здійснення представництва інтересів у справі в суді у справі про розірвання шлюбу і стягнення аліментів. (а.с. 17). За даними підписаного між [PERSON] та адвокатом [PERSON] розрахунку №26-07/17 від 31 липня 2017 року, вартість наданих адвокатом послуг пов'язаних з розглядом даної справи становить 3000,00 грн. Факт оплати яких позивачем підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 16 А від 31 липня 2017 року (а.с. 18). А відтак, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. та судовий збір за позовною вимогою про розірвання шлюбу у розмірі 640,00 грн. Крім того, із відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 640,00 грн. за позовною вимогою про стягнення аліментів.

Outcome: partial