Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

02 червня 2016 р. [PERSON] звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги позивач мотивував тим, що між ним, з однієї сторони, та відповідачкою - з другої 15 травня 2016 року був укладений в простій письмовій формі договір позики, за яким відповідачка позичила у нього 76 479 грн. строком на десять днів, про що була надана власноруч написана розписка . Посилаючись на те, що на теперішній час відповідачка свої зобовязання щодо повернення суми боргу не виконала та взагалі не визнає наявність заборгованості, просив задовольнити позов. Позивач в минулому судовому засіданні просив задовольнити позов у повному обсязі. Суду пояснив, що дійсно відповідачка працювала у його торгівельному кіоску продавцем, в них були досить довірительні стосунки, тому коли вона разом з іншою продавчинею попросили у нього в борг кошти в еквіваленті 6 000 доларів США, він погодився, про що ними були написані власноруч відповідні розписки. Але після настання строку повернення боргу, відповідачка зазначила, що таких коштів в неї немає і повертати їх вона не зможе. Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити позов у повному обсязі з викладених в ньому підстав. Відповідачка позовні вимоги не визнала, посилаючись на написання розписки під примусом з боку позивача. Суду пояснила, що працювала продавцем у кіоску, що належав позивачеві, торгувала тютюновими виробами, кавою, скретч-картками та іншими продовольчими товарами. 15 травня 2016 року при здаванні-прийнятті зміни іншому продавцю [PERSON], вони після перерахунку виручки за тиждень та товару виявили недостачу на суму 152 958 грн. Позивач фактично утримуючи їх у кіоску до вечора, не випускав їх і примусив написати розписки на половину суми недостачі кожній . Згодом вони були звільнені. Але фактично ніяких коштів вони у нього не брали, як і не вчинили ніякої недостачі товару, отже підстав нести будь-яку відповідальність перед позивачем немає. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні простив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безгрошовість угоди та взагалі відсутність між сторонами жодних боргових зобов'язань. Так, ця розписка була написана [PERSON]М, під примусом, оскільки позивач, будучи її роботодавцем, фактично обманним шляхом звинуватив продавців кіоску у виникненні недостачі товару на суму понад 152 000 грн., що майже нереально було зробити в невеличкому кіоску за короткий термін. Про уявність наявності боргу і свідчить те, що в один день написані обома продавцями кіоску дві однакові розписки на однакові до копійки суми, а через декілька днів обидва продавця були звільнені. До того ж позивачеві достовірно було відомо, що відповідачка немає нормального доходу, отже даючи таку велику суму в борг він мав знати, що за 10 днів вона не зможе повернути борг. Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON], вона працювала з 21.08.2009 року по 19 травня 2016 року продавцем за трудовим договором у ФОП [PERSON], звідки звільнена за власним бажанням за ст. 38 КзпП України. 15 травня 2016 року між сторонами по справі був укладений письмовий договір, оформлений у вигляді розписки, згідно умов якого [PERSON] взяла в борг у [PERSON] строком на 10 днів 76479 грн. Відповідно до ст.ст.1046, 1047 ЦК договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. \~Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. У відповідності до положень ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. При встановленні судом факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Якщо судом встановлено, що позичальник отримав меншу кількість грошей або речей, ніж вказано в договорі, то вважається, що договір був укладений на фактично одержану ним кількість грошей або речей. Незалежно від того, в якій формі повинен бути укладений договір позики, показання свідків допускаються для оспорювання договору у випадку, якщо договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжких обставин. Наслідки укладання договору позики під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини визначаються відповідно до ст.ст. 230, 231, 232, 233 ЦК. Як слідує з пояснень позивачки та допитаної в якості свідка в судовому засіданні [PERSON], яка також працювала продавцем разом з [PERSON] в торгівельному кіоску, що належав позивачеві, вищевказана розписка була написана під тиском з боку [PERSON] внаслідок виявлення недостачі товару чи грошей при перезміні продавців. Вони багато років працювали продавцями в цьому кіоску і ніколи не винесли жодної одиниці товару, не взяли не копійки грошей, до того ж здійснити недостачу на таку велику суму за один-два тижні неможливо , адже кожного дня треба виносити сигарети коробками. Але [PERSON] було заявлено, що саме продавці повинні нести відповідальність за виявлену недостачу коштів . Отже, вони внаслідок тривалого перебування у замкненому кіоску і неможливості перевірити недостачу документально , вимушені були написати такі розписки, поділивши суму недостачі порівну. Проте ніяких коштів не брали і жодної заборгованості перед ним не мають. Проте жодними доказами сам факт наявності недостачі в торгівельному кіоску, де працювала відповідачка, останньою не підтверджено , ними не викликалися ні працівники поліції, не зберігалося жодної бухгалтерської звітності. За такого, встановити справжню природу цієї розписки, підстави її написання відповідачкою та факт не передавання їй коштів у борг ( як заперечує відповідачка та її представник) не вбачається за неможливе за недоведеністю. Не доведено відповідачем і укладання договору позики під впливом обману, насильства або під впливом тяжкої обставини відповідно до ст.ст. 230, 231, 233 ЦК. Оскільки у встановлений в договорі строк відповідач не повернув грошові кошти за договором позики, позов підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 525, 526, 545,604, 611, 612 ЦК України. Згідно зі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд стягує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати .

Outcome: approved