Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

04.09.2018 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд постановити рішення, яким визначити їй додатковий строк для поданя заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] [INFO] . В обгрнтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що вона - [PERSON] 1957 р.н. є донькою померлого [INFO] [PERSON] [INFO] є інвалідом 1 групи по зору. Як вказує позивач, [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкилась спадщина, яка складається з земельної ділянки по [ADDRESS] . Однак, вчасно звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини вона змоги не мала, оскільки про смерть батька їй стало відомо лише 25 березня 2018 р., оскільки ніхто з рідних з ким перед смертю проживав її батько не повідомив її про його смерть, місце поховання. Після того, як їй - позивачу стало відомо про те, що її батьком помер, вона [INFO] . звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чібісова Геннадія Олександровича, однак, останнім було надано роз`яснення про необхідність звернутись до суду з позовом про визначення додатковго стоку на прийняття спадщини. Посилаючись на ст.1270, 1272 ЦК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва від 06 вересня 2018 р. відкрито провадження по справі. 25.09.2018 р. відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначав, що [PERSON] був його дідом і ще при житті розпорядився належним йому майном, залишивши заповіт на його ім`я, зазначав, що позивачу було відомо про смерть батька, однак, вона свідомо не приймала участь у його похованні та при житті не надавала допомоги та не цікавилась життям свого батька, посилаючись на обставини викладені в відзиві просив в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити. 23.10.2018 р. позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив з запереченнями щодо вказаних відзиві обставин. 26.10.2018 р. відповідачем [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 06.11.2018 р. закрито підготовче провадження та справа призначена досудового розгляду. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити вказуючи на те, що є донькою померлого [INFO] [PERSON] , однак нею вчасно не було подано аяву про прийняття спадщини після померлого батка з огляду на те, що до травня 2017 р. її батько жив в буд. [ADDRESS] і вона періодично його навідувала, приносила продукти харчування, піклувалася про нього, останній раз спілкувалась з батьком [INFO] , однак в травні 2017 р. в будинку батька була пожежа і його забрала жити до себе її племінниця донька її брата [PERSON] , оскільки вона є інвалідом 1 групи з зору, не зряча, самостійно вона не могла приходити і навідувати батька чи вчиняти будь-які дії щодо його догляду, тому коли влітку 2017 р. вона почала вживати дії щодо з`ясування місця перебування батька то спільні знайомі повідомили її про те, що батько знаходиться в будинку для догляду за людьми похилого віку, ніхто з родичів жодним чином не спілкувався з нею і не повідомляв її про те що з батьком і тільки коли її донька приїхала з села в м.Київ і почала робити відповідні запити їй стало відомо що її батько помер ще червні 2017 р. Вказувала, що вона як інвалід 1 групи, має право на обов`язкову частину в спадковому майні і знає про вказане право, оскільки після смерті матері також зверталась з заявою про прийняття садщини і отримала відповідне сідоцтво, а тому якби їй було відомо про смерть батька то також би вчасно звенулась з відповідною заявою. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, зазначала, що добре знає родину [PERSON] та [PERSON] , знала і покійного, оскільки проживає поряд, і може стверджувати що про смерть останнього в районі не повідомлялось, поминального обіду не проводилось, вона особисто допомаала доньці позивача отримати повторне свідоцтво про смерть [PERSON] . Відповідач в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував, вказував на те, що [PERSON] є його дідом, спочатку він жив в [ADDRESS] , а в травні 2017 р. коли в будинку діда була пожежа, вони забрали проживати його до себе в кв. [ADDRESS] , після ожежі спілкувались з позивачем з приводу того де буде проживати дід і позивач відмовилась його доглядати, а [INFO] . коли [PERSON] помер то [PERSON] сама зателефонувала позивачу і повідомила про е, що дід помер, однак позивач відповідала що її це не цікавить. Похованням [PERSON] займалась виключно його родина за власні кошти. В подальшому відповідач в судові засідання не з`явився, оскільки в судовому засіданні приймає участь представник відповідача з належним чином оформленими повноваженнями, є можливим розгляд справи в його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував, просив в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити вказуючи на їх необгрунтованість та безпідставність. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чібісов Геннадій Олександрович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому є можливим розгляд справи в його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в м.Києві ( а.с. 5). Її батьками відповідно до свідоцтва про народження вказано, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ( а.с. 20). Відповідно до наданих суду посвідчень позивач є пенсіонером з 14.10.2014 р. та інвалідом зору 1 групи ( а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 06 червня 1987 р. укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружині було присвоєно [PERSON] ( а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] свідоцтво видано повторно 04 травня 2018 р. ( а.с. 9). Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, згідно до свідоцтва про смерть, чоловік позивача [PERSON] помер [INFO] ( а.с. 15). Згідно до даних суду копій товарних чеків та квитанцій наданих відповідачем, останнім оплачено вартість проведення поховання [PERSON] ( а.с. 34-36). Відповідно до акту констатації смерті [INFO] факт смерті [PERSON] констатовано 08 год. 50 хв. [INFO] ( а.с. 37). Дійсно, 29.05.2017 р. [PERSON] зверталась до головного лікаря КМ ПНД №4 щодо прохання консультації з лікарем психіатром [PERSON] . 1930 р.н. ( а.с. 38). Відповідно до акту про пожежу від 09.05.2017 р. вбачається, що на території приватного домоволодіння по [ADDRESS] сталася пожежа в господарській будівлі ( а.с. 40, 41). З направленої на адресу суду копії спадкової справи після померлого [PERSON] , який помер [INFO] вбачається, що 20.10.2017 р. [PERSON] звернувся до Приватнго нотаріуса КМНО Чібісова Г.О. з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] відповідно до складеного 07.08.2014 р. від імені останнього на його користь заповіту. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.12.2017 р. [PERSON] отримано спадщину після померлого яка складається з земельної ділянки 0,0700 га по [ADDRESS] ( а.с. 42-85) Відповідно до заяви [PERSON] до Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 13.01.2015 р. вбачається, що останній звертався до правоохоронних органів з приводу того, що його донька [PERSON] чинить йому пеешкоди в користуванні кв. [ADDRESS] ( а.с. 96-97). За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 у справі №6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Допитані судом в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вказували суду на наступні обставини. Свідок [PERSON] вказувала суду на те, що останні двадцять років знає родину [PERSON] , оскільки її свекруха родичка батька [PERSON] , вказувала, що і вони як родичі [PERSON] не знали, що він помер, не були присутніми на його похованні. Свідок [PERSON] вказувала чсуду на те, що вона є племінницею [PERSON] , матері позивача, часто відвідувала їх родину в будику по [ADDRESS], їх доньку позивача бачила в будинку вкрай рідко, тільки коли у батьків приносили пенсію, зазначала, що з позивачем вона не спілкується, їй відомо, що [PERSON] склала при житті заповіт на належне майно на ім`я [PERSON] , а [PERSON] склав при житті заповіт на [PERSON] , оскільки останні доглядати їх і допомагали, про ці обставии було відомо і позивачу. Про смерть [PERSON] їй було відомо, вона була на похованні і на поминальному обіді, позивача там не було. Свідок [PERSON] вказувала суду на те, що є племінницею позивача, онукою померого [PERSON] , вказувала, що з 2014 р. у діда з позивачкою почалися конфлікти, оскільки він повідомив останній, що склав заповіт на її брата [PERSON] , [INFO] в будинку діда сталася друга пожежа після якої склались умови що діда потрібно було забирати з даного будинку, оскільки там не було умов для проживання і позивач відмовилась від того, що батько проживав разом з нею і вони вимушені були забрати діда до себе, оскільки він знаходився в вкрай тяжкому стані, потребував догляду, до дня смерті він знаходився в її квартирі, яка знаходиться в сусідньому під`їзді від того, де живе позивач, потім [INFO] коли [PERSON] помер, особисто вна приблизно о 08 год. ранку зателефонувала позивачу і повідомила про те, що дід помер, де і коли буде поховання і кремація, однак позивач відмовилась приймати участь у похованні і сказала, що її це не цікавить. Свідок [PERSON] вказувала суду на те, що є донькою позивача, її мама є інвалідом 1 групи, не зряча, в 2016 р. помер її батько, і вона вимушена була переїхати за місцем народження батька, щоб доглядати господарство та оформлювати спадщину, з мамою спілкувалась по телефону і знає, що мати постійно з хвилювалась де її батько [PERSON] , і тільки в 2018 р. коли вона приїхала в м.Київ і за вказівкою матері поїхала в відділ реєстрації смертей їм стало відомо що дід помер [INFO] , до цього про те, що він помер ні їй ні її матері ніхто не повідомляв. Свідок [PERSON] вказувала суду на те, що позивача вона знає з 1992 р. бувала і в [ADDRESS] де жили її батьки, знає, що в [INFO] . в будинку де жив [PERSON] була пожежа і позивач повідомила їй, що діда взяла до себе [PERSON] , і оскільки вона живе в одному будинку і з [PERSON] і з [PERSON] може стверджувати, що в будинку ніхто з сусідів не знав, що [PERSON] помер, про це їй стало відомо тільки в 2018 р. від позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані за наявності сукупності обставин коли у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В даному випадку, в судовому засіданні встановлено, що позивач є інвалідом 1 групи, не зрячою, що по суті є обставиною, яка позбавляє її можливості самостійно вчинити дії як щодо подання заяви про прийняття спадщини так і щодо встановлення місця перебування [PERSON] . Щодо інформації у позивача про час і місце смерті [PERSON] слід зазначити, що за час судового розгляду крім пояснень свідка [PERSON] про повідомлення позивача про настання смерті її батька, жодних доказів вказаного факу не здобуто, однак вказані пояснення суд сприймає критично, оскільки як вказували допитані судом свідки, між [PERSON] та [PERSON] існує конфлікт з приводу користування квартирою [ADDRESS] співвласниками якої після смерті [PERSON] вони є, оскільки позивач після смерті її матері [PERSON] хоча останньою і було складено заповіт на онуку [PERSON] вчасно подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на оов`язкову частку відповідно до ст.1241 ЦК України. Таким чином, у суду немає підстав вважати, що позивач не була обізнана з часом в який слід подавати заяву про прийняття спадщини і оскільки в судовому засіданні встановлено що позивач жодним чином не бажала відмовитись від обов`язкової частки спадкового майна після смерті її батька [PERSON] а навпаки бажала спадкувати, вважаючи себе законною спадкоємицею свого батька, однак не скористалася правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини в даному виадку наявні. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved