Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

02 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - ТОВ «Українські Інтернет системи» про визнання договору недійсним та стягнення коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 28.03.2014 р. з його кредитної карти VISA номер [NUMBER], рахунок № [NUMBER] (UAH) були перераховані кошти у розмірі 6 000 грн. на рахунок ТОВ «Українські Інтернет системи». 19.04.2014 р. з його кредитної карти VISA electron номер [NUMBER], рахунок № [NUMBER] (UAH) ПАТ АБ «Укргазбанк були перераховані кошти у розмірі 2 000,05 грн. на рахунок ТОВ «Українські Інтернет системи». 23.04.2014 р. з його кредитної карти VISA номер [NUMBER], рахунок № [NUMBER] (UAH) були перераховані кошти у розмірі 20 000 грн. на рахунок ТОВ «Українські Інтернет системи». Загалом на рахунок ТОВ «Українські Інтернет системи» було перераховано 28 000,05 грн. Ці транзакції були зроблені без волі позивача або помилково, без наміру замовлення і/або отримання якихось товарів, робіт або послуг від відповідача. Ніяких договорів із ТОВ «Українські Інтернет системи» він не укладав, в жодні правовідносини не вступав, тобто ніяких зобов'язань з оплати чи перерахунку коштів на користь ТОВ «Українські Інтернет системи» не брав. Тільки через тривалий час він дізнався, що його гроші були неправомірно отримані ТОВ «Українські Інтернет системи», який не зробив жодних дій, щоб повернути їх йому. Його заклики добровільно повернути гроші, які відправляв на електронну пошту ukraine-is.com.ua та на адресу, зазначену на сайті компанії - 03150 м. Київ, вул. Горького, 172, оф. 514, були проігноровані. По телефону [NUMBER] відповідали різні люди, обіцяли розібратися, однак не зробили цього. Коли він побачив цей сайт, то дізнався, що він містить якийсь Договір на надання послуг з доступу до фінансово-інформаційної системи (публічну оферту), умови якого йому в момент перерахування коштів не були відомі. Він не реєструвався на сайті ukraine-is.com.ua, не одержував доступу до фінансово - інформаційної системи (ФІС), не відкривав особового рахунку, не заповнював реєстраційної форми, відповідач ніколи не виставляв йому рахунок. Таким чином він ніколи не був клієнтом відповідача, тому юридичних підстав вважати, що він прийняв умови договору немає. Окрім цього так званий «Договір» окрім назви відповідача не містить жодних інших ідентифікуючих особу реквізитів: код ЄДРПОУ, р/р, ПІБ та посаду посадової особи, відбиток печатки, підпис, документ, на підставі якого діє ТОВ. Таким чином, цей «Договір» є юридично нікчемним, оскільки не відповідає загальнообов'язковим вимогам та не може бути застосований як первинний документ в бухгалтерській та податковій звітності. Згідно п. 4.2. Договору Компанія зобов'язана протягом 24 годин з моменту надходження коштів на рахунок Компанії надати Клієнтові реєстраційні дані і почати надання обраних клієнтом послуг. Проте йому не були запропоновані і не були надані ніякі реєстраційні дані, ТОВ «Українські Інтернет системи» не надавала йому жодних послуг. П. 5.1. Договору передбачено, що при укладанні даного Договору, Клієнтові відкривається обліковий запис у компанії, у якій зафіксовані вид і обсяг послуг, надаваних клієнтові. Доступ до керування обліковим записом відкривається не пізніше наступного банківського дня після першого надходження грошей від Клієнта на рахунок Компанії. Проте ніякий обліковий запис ТОВ «Українські Інтернет системи» йому не відкривало, він про це не просив, жодних послуг, в тому числі інформаційних він не замовляв і не отримував, представники ТОВ «Українські Інтернет системи» його про жодні правовідносини з даною Компанією ніколи ані телефоном, ані електронною поштою, ані звичайною поштою, ані будь- яким іншим засобом зв'язку не повідомляли. З осені 2014 р. сайт відповідача зник взагалі. Окрім цього він ніколи не просив ТОВ «Українські Інтернет системи» виступити фінансовим посередником, переказчиком його грошових коштів чи виконувати будь-які інші фінансові послуги на його користь у відносинах з третіми особами. Зважаючи на вищенаведене, позивач звернувся до суду та просить визнати вказаний договір недійсним та стягнути з відповідача 28 000,05 грн. В судове засідання позивач не з'явився, однак скерував на адресу суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі. Позов підтримав. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи. У відповідності до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В зв'язку із викладеним зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів. В судовому засіданні встановлено, що 28.03.2014 р. з кредитної карти [PERSON] VISA номер [NUMBER], рахунок № [NUMBER] (UAH) були перераховані кошти у розмірі 6 000 грн. на рахунок ТОВ «Українські Інтернет системи». 19.04.2014 р. з його кредитної карти VISA electron номер [NUMBER], рахунок № [NUMBER] (UAH) ПАТ АБ «Укргазбанк були перераховані кошти у розмірі 2 000,05 грн. на рахунок ТОВ «Українські Інтернет системи». 23.04.2014 р. з його кредитної карти VISA номер [NUMBER], рахунок № [NUMBER] (UAH) були перераховані кошти у розмірі 20 000 грн. на рахунок ТОВ «Українські Інтернет системи». Загалом на рахунок ТОВ «Українські Інтернет системи» [PERSON] перерахував 28 000,05 грн. Судом встановлено, що [PERSON] ніяких договорів із ТОВ «Українські Інтернет системи» не укладав, в жодні правовідносини не вступав, ніяких зобов'язань з оплати чи перерахунку коштів на користь ТОВ «Українські Інтернет системи» не брав; умови договору в момент перерахування коштів йому не були відомі; він не реєструвався на сайті ukraine-is.com.ua, не одержував доступу до фінансово - інформаційної системи (ФІС), не відкривав особового рахунку, не заповнював реєстраційної форми. Як вбачається з самого договору, то такий окрім назви відповідача не містить жодних інших ідентифікуючих особу реквізитів: код ЄДРПОУ, р/р, ПІБ та посаду посадової особи, відбиток печатки, підпис, документ, на підставі якого діє ТОВ. Згідно п. 4.2. Договору Компанія зобов'язана протягом 24 годин з моменту надходження коштів на рахунок Компанії надати Клієнтові реєстраційні дані і почати надання обраних клієнтом послуг. Проте йому не були запропоновані і не були надані ніякі реєстраційні дані, ТОВ «Українські Інтернет системи» не надавала йому жодних послуг. П. 5.1. Договору передбачено, що при укладанні даного Договору, Клієнтові відкривається обліковий запис у компанії, у якій зафіксовані вид і обсяг послуг, надаваних клієнтові. Доступ до керування обліковим записом відкривається не пізніше наступного банківського дня після першого надходження грошей від Клієнта на рахунок Компанії. Однак в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не були запропоновані і не були надані ніякі реєстраційні дані, обліковий запис відповідачу не відкривався, ТОВ «Українські Інтернет системи» не надавала йому жодних послуг. Відповідно до ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіж¬них засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечесна підприємницька прак-тика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики, як вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, зокрема, сплатила відповідну суму грошей тощо, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. В п. 7.1. Договору відповідача зазначено, що договір укладається шляхом акцепту, тобто згодою Клієнта з умовами договору. Акцептом є наступні дії: заповнення клієнтом реєстраційної форми для відкриття особового рахунку (реєстраційна форма перебуває у вільному доступі в мережі Інтернет за адресою ukraine-is.com.ua); оплата клієнтом суми, згідно виставленого рахунку. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства тощо. Частиною 3 вищевказаної статті встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.5 вищевказаної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ТТК. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При укладанні даного договору порушено ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України. Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Проаналізувавши представлені докази, суд приходить до висновку, що договір про надання послуг з доступу до ФІС (публічної оферти) між ТОВ «Українські інтернет системи» та [PERSON] слід визнати недійсним та стягнути з відповідача в користь позивача 28 000,05 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути 280,00 грн. судового збору.

Outcome: approved