Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

03 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 жовтня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві про надання їй банківських послуг у виді надання кредиту, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами Приватбанку. Однак, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим допустила заборгованість на загальну суму 10496,03 грн., з них: 1957 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5222,84 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2578,28 грн. - заборгованість за комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 250 грн. (фіксована частина) та 487,91 грн. (процентна складова). Тому позивач, як правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк», просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.28/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача. Відповідач в судове засідання не з'явилась, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій вона пояснила, що дійсно вона отримала кредитку Приватбанку, яку для користування передала своїй матері і вважала, що мати здійснює погашення заборгованості. Протягом тривалого часу з приводу заборгованості до неї ніхто не звертався, а у 2011 році вже закінчився строк дії картки. Якби позивач повідомив її про заборгованість невдовзі після її виникнення, то вона б уже давно її погасила, а зараз вже пройшли всі строки. Тому вона просила застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 13.10.2008 року про надання відповідачу кредиту в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.6-13/. Даний договір складається з заяви позичальника, яка підписана відповідачем, та Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши зазначену заяву про надання банківських послуг, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Відповідач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» /а.с.6, 14, 36-37/. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» /а.с.19/. Відповідно до п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.23/. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 31 грудня 2014 року заборгованість по кредитному договору склала 10496,03 грн., з них: 1957 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5222,84 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2578,28 грн. - заборгованість за комісією, а також штраф - 737,91 грн /а.с.4-5/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті зобов'язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Так як відповідач не виконала зобов'язання в строк, передбачений кредитним договором, то виходячи з положень ст.612 ЦК України, вона вважається такою, що прострочила виконання зобов'язання, у зв'язку з чим має заборгованість за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом та комісією. Що стосується позовних вимог про стягнення суми 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 487,91 грн. - штраф (процентна складова), суд прийшов до наступного. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову. Зазначені у п.8.6 умови договору є нікчемними. Так, ч.ч. 1,2 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Таким чином, вказані позивачем підстави для стягнення штрафу не передбачені ст.549 ЦК України. Враховуючи викладене, загальний розмір заборгованості відповідача за зазначеним кредитним договором складає 9758,12 грн., з них: 1957 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5222,84 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2578,28 грн. - заборгованість за комісією. Разом з тим, відповідач подала до суду письмову заяву про застосування позовної давності та, як наслідок, відмову у задоволенні позову /а.с.55/. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Оскільки кредитним договором не встановлена збільшена позовна давність, то правовідносини за зазначеним договором регулюються, виходячи із загальної позовної давності, тривалість якої, відповідно до ст.257 ЦК України, складає три роки. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH). Як вбачається з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. За письмовою інформацією позивача, кредитна картка, яка була видана відповідачу за договором від 13.10.2008 року, має термін дії до 31.12.2011 року /а.с.41/. Таким чином, судом встановлено, що кредитна картка, яка була видана відповідачу діяла до 31 грудня 2011 року і жодного платежу на погашення заборгованості за кредитом здійснено не було /а.с.41-53/. Доказів того, що відповідач після закінчення строку дії картки отримала нову картку з новим строком її дії, позивачем не надано. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 квітня 2014 року у справі №6-24цс14, позовна давність відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. Строк, як часова категорія, характеризується не лише початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч.1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. Отже, трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, розпочався 01 січня 2012 року і закінчився 31 грудня 2014 року. Позовна заява підписана позивачем лише 20 січня 2015 року /надійшла до суду лише 03 лютого 2015 року/, тобто після закінчення строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Таким чином, враховуючи те, що позов пред'явлено вже після спливу строку позовної давності, а також те, що відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed