Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

02.10.2014 року позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з зазначеною позовною заявою у якій просить визначити, що за Свідоцтвом про право власності на житло від 05 жовтня 1993 року, реєстровий №22492, виданий Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить позивачу та членам його сім'ї - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (помер [INFO]), [PERSON] (померла [INFO]). Батьки на день смерті мешкали в квартирі, право власності на зазначену квартиру не було зареєстровано. За життя померлі батьки позивача правовстановлюючий документ на вказану квартиру оформили, проте не здійснили державну реєстрацію права власності на 1/6 частку квартири кожний. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача - Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, в сенсі ст. 169 ЦПК України. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] про дату та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність та позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що наявні підстави для задоволення заяви в повному обсязі. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 05 жовтня 1993 року, реєстровий №22492, виданий Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, квартира [ADDRESS], загальною площею 43, 2 кв. м., на праві спільної сумісної власності належить позивачу та членам його сім'ї - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (помер [INFO]), [PERSON] (померла [INFO]). Відповідно до ст. 112 ЦК Української РСР (ред. 1963 року) майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Статтею 115 ЦК Української РСР (ред. 1963 року) встановлено, що кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Аналогічні положення встановлюються ЦК України від 16.01.2003 року №435-IV. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Суд виходить із рівності часток [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], тому що інше не встановлено домовленістю між ними або законом, в тому числі ЦК Української РСР і ЦК України або рішенням суду. Таким чином, частки кожного із названих співвласників становлять по 1/6 за кожним. [PERSON], батько позивача, помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим [INFO], першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис №564. [PERSON], мати позивача, померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 03.03.2014 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №2460. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Зі змісту постанови приватного нотаріуса [PERSON] Одеського міського нотаріального округу (адреса розташування робочого місця - місто Одеса, вулиця Преображенська, 57), від 13.11.2014 року, №235|02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири видати неможливо, оскільки реєстрація права власності на частки квартири, що належали [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON], який помер [INFO], не була проведена відповідно до чинного законодавства (право власності на квартиру не було зареєстроване в Одеському міському бюро технічної інвентаризації, не було зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації» (згідно законодавства, що діяло до 01.01.2013 року), та не було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав (згідно законодавства, що діє 01.01.2013 року). За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (п. 4.18 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»). Позивач єдиний спадкоємець першої черги, в установлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкодавець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. [PERSON] постійно проживала в квартирі разом з батьком (спадкодавцем [PERSON]) на час відкриття спадщини ([INFO]), та була його дружиною, спадкоємцем по закону першої черги, про відмову від спадщини не заявляла та на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка, а позивач в свою чергу прийняв спадщину за законом після матері. Довідка про останнє місце проживання [PERSON], яка померла [INFO], видана КП «ЖКС«Черьомушки», дільниця №2, від 28.08.2014 року за №139; Довідка про останнє місце проживання [PERSON], який помер [INFO], видана КП «ЖКС«Черьомушкн», дільниця №2 від 28.08.2014 року за №140. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Таким чином, це рішення суду визначає частку померлих [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] по 1/6 за кожним, та визнає право власності в порядку спадкування за законом майна [PERSON], померлої [INFO], за [PERSON] на 2/6 частки квартири [ADDRESS], загальною площею 43,2 кв. м., що складається з двох житлових кімнат площею 28, 7 кв.м. З урахуванням викладеного, суд вважає, що є усі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved