Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

03.10.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на наступні обставини. 22.11.2017 року по вул. Ярослава Мудрого в м. Біла Церква Київської області, відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] з напівпричепом д.н.з. [NUMBER] порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під його керуванням. На місце події були викликані працівники поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення допущене відповідачем, в якому вказали, що ДТП сталося з вини відповідача. В результаті зіткнення йому автомобілю ВАЗ 21150 завдано механічні пошкодження. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, проведеного оцінювачем [PERSON] від 03.01.2018року, вартість відновлювального ремонту ВАЗ 21150 д.н.з. [NUMBER] визначена за витратним підходом, складає 20 011,20 гривень. Вартість проведеного експертного дослідження складає 600 грн., що підтверджується квитанцією. Окрім того, він витратив кошти в сумі 82,80 грн. на виклик відповідача для проведення Звіту про визначення вартості матеріального збитку.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Загальна сума завданих збитків в результаті ДТП, яка сталася з вини відповідача, складає 20694 грн. Окрім того, в результаті неправомірних дій відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 10 000 грн. Під час аварії він отримав забій туловища, йому стало погано і каретою швидкої допомоги він був доставлений в міську лікарню № 2, де йому була надана медична допомога. Всі ці події негативно вплинули на подальший стан його здоровя, він отримав психологічний стрес, нервує через те, що у нього не має коштів для ремонту автомобіля, а відповідач не хоче добровільно відшкодувати нанесені ним збитки. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь завдану йому матеріальну шкоду у сумі 20 694 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000 грн. ( а. с. 2-3 ).\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~ Ухвалою судді 26 жовтня 2018 року постановлено прийняти до провадження зазначену цивільну справу та провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження ( а. с. 31-32 ). 19.11.2018 року судом було отримано від [PERSON] заяву, в якій останній повідомив, що предявлені до нього позовні вимоги щодо відшкодування матеріальних збитків завданих ДТП визнає частково, а що стосується відшкодування моральної шкоди то він незгоден. Одночасно просив справу розглядати у його відсутність., права передбачені нормами ЦПК України йому відомі та зрозумілі. Про прийняте рішення повідомити належним чином ( а. с. 37 ). 04.12.2018 року на адресу суду від [PERSON] надійшла повторно заява, в якій було вищезазначені посилання ( а. с. 46 ). 19 грудня 2018 року судом від позивача [PERSON] отримано заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній від позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовляється ( а. с. 51 ). Ухвалою суду від 19.12.2018 року позовні вимоги позивача [PERSON] в частині моральної шкоди у відповідності до вимог ст.ст. 206, 255 ЦПК України провадження закрито ( а. с. 56-57 ). Ухвалою суду від 19.12.2018 року закрито підготовче провадження у вищезазначеній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 10 годину 30 хвилин 25 січня 2019 року ( а. с. 58-59 ). В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду клопотання, в якому просив справу розглядати у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про отримання, де відповідач особисто отримав судову повістку 09.01.2019 року. Однак, в матеріалах справи містяться однакові за змістом заяви відповідача про розгляд справи у його відсутність ( а.с. 37, 46 ). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 22.11.2017 року по вул. Ярослава Мудрого в м. Біла Церква Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями [NUMBER] з напівпричепом д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 27.07.2018 року провадження у справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у звязку з закінченням строків накладання адмінстягнення. З зазначеної постанови убачається, що 22.11.2017 року о 18 годині 40 хвили в м. Біла Церква по вул. Ярослва Мудрого, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], в результаті чого автомобілям завдано механічні пошкодження. В постанові зазначено, що [PERSON] свою винуватість визнав, крім того вона стверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 19.06.2018 року\~ та іншими матеріалами справи, зокрема схемою місця ДТП, протоколом огляду місця події,його поясненнями. Постанова суду набрала законної сили 07.08.2018 року ( а. с. 4 ). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, проведеного оцінювачем [PERSON] від 03.01.2018 року, вартість відновлювального ремонту ВАЗ 21150 д.н.з. [NUMBER], складає 20 011,20 гривень ( а. с. 5-11 ). Звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач повинен відшкодувати позивачу завдані збитки, які останній заподіяв під час ДТП, яка мала місце 22.11.2017 року. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода,\~ завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка\~ її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 20 січня 2016 року, а також у постановах № 6-725цс16 від 14.08.2016 року; № 756/12292/14-ц від 26.10.2016 року; № 760/25782/14-ц від 21.12.2016 року. Зазначеної правової позиції і підтримується Верховний Суд у постановах: № 553/219/16-ц від 06.02.2018 року; № 760/4117/16-ц від 07.02.2018 року; № 344/7069/15-ц від 14.02.2018 року; № 344/10730/15-ц від 14.02.2018 року; № 642/9163/15 від 19.02.2018 року; № 296/9478/13-ц від 12.03.2018 року; № 910/7496/17 від 15.03.2018 року; № № 296/587/17 від 28.03.2018 року; № 761/30666/16-ц від 12.04.2018 року; № 753/13595/15-ц від 18.04.2018 року;№ 678/20/16-ц від 25.04.2018 року; № 910/9029/17 від 27.04.2018 року; № 352/2740/14-ц від 02.05.2018 року; № 381/394/17 від 30.05.2018 року; № 541/3258/15-ц від 13.06.2018 року; № 761/34627/16-ц від 27.06.2018 року; № 750/9590/16-ц від 02.07.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наявної заяви відповідача [PERSON], яка спрямована суду від 19.11.22018 року ( а. с. 37 ) та від 04.12.2018 року (а. с. 46 ) убачається, що останній визнає частково позовні вимоги до нього щодо відшкодування матеріальних збитків завданих ДТП. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Але, відповідачем не було зазначено, яку саме суму завданої шкоди визнає останній. З боку відповідача [PERSON] не було надано до суду відзиву на позовну заяву позивача [PERSON], клопотань та інших належних та допустимих доказів щодо суму шкоди, яка була завдана дорожньо-транспортною пригодою та яку просить стягнути позивач. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем, якому заподіяно матеріальної шкоди з боку винної особи, правомірно заявлені вимоги до відповідача про стягнення суми відшкодування у розмірі 20 011,20 гривень. Суд, також, вважає за можливе відшкодувати на користь позивача за рахунок відповідача понесені останнім витрати за проведеного експертного дослідження, де вартість складає 600 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією ( а. с. 19 ). Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 82,80 гривень, які останній поніс на виклик відповідача [PERSON] для проведення Звіту про визначення вартості матеріального збитку, то суд приходить до того, що\~ з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати лише в сумі 39,60 грн., понесення яких підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією ( а. с. 19).\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Отже, на користь позивача з відповідача в рахунок відшкодування матеріальних збитків завданих дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 22.11.2017 року підлягає стягненню всього в розмірі 20 650,80 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З 1 січня 2019 року відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» ставки судового збору змінюються. Як визначено у Законі, судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору, що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним посвідченням ( а. с. 21 ), то судові витрати на користь держави повинні бути стягнуті з відповідача [PERSON] на час ухвалення судового рішення у сумі 768,40 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial