Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

04 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] ; третя особа: Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради в особі відділу реєстрації місця проживання громадян про визнання відповідачів такими, що втратили право на житло та зняття їх з реєстраційного обліку. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що він є наймачем квартири, за адресою: [ADDRESS] , У зазначеній квартирі окрім нього зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та їх син [PERSON] . З вересня 2018 року відповідачі виїхали з зазначеної квартири, та не проживають в квартирі без поважних причин. Фактом своєї реєстрації у відповідній квартирі відповідачі завдають йому перешкоди у праві користування та розпорядження нерухомим майном, крім цього позивач змушений сплачувати комунальні послуги за всіх зареєстрованих у вищевказаній квартирі. Враховуючи, що знаходження відповідачів на реєстраційному обліку у вказаній вище квартирі та фактичне їх не проживання за вказаною адресою, порушує його права та тягне за собою нарахування комунальних рахунків на відповідачів які він вимушений сплачувати, він просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , знявши їх з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого судового засідання в порядку загального провадження на 22 листопада 2019 року. Ухвалою суду від 26 березня 2020 року справу призначено до розгляду по суті на 13 травня 2020 року. Позивач у судове засідання не з`явився, заздалегідь надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідачів адвокат Новак А.М. в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на обставини зазначені у наданому 30 січня 2020 року відзиві на позов, та просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради в особі відділу реєстрації місця проживання громадян у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи він був судом сповіщений належним чином. У наданому 11 жовтня 2019 року суду письмовому поясненні представник третьої особи не підтримав позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на житло та зняття їх з реєстраційного обліку квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідачів та свідків встановив, що позивач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] до 16 травня 2014 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] виданим повторно 16 серпня 2019 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу позивач [PERSON] з відповідачкою [PERSON] мають спільну дитину сина [PERSON] який є відповідачем у справі. На підставі рішення виконавчого комітету № 220 від 29 травня 1995 року позивачу та членам його сім`ї дружині [PERSON] та сину [PERSON] був виданий ордер на житлове приміщення квартиру, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання виданих відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради міста Кривого Рогу позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] . З наданих позивачем документів судом встановлено, що спірна квартира є не приватизованою та перебуває в комунальній власності. Відповідно до Акту від 15 серпня 2019 року складеним за участі мешканців квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] підписи яких завірено Директором КП «Домінімум» останні підтвердили, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] більше року з вересня 2018 року. Також, в матеріалах справи наявний Акт від 13 січня 2020 року складеним за участі мешканців квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] підписи яких [PERSON] В [PERSON] директора КП «Домінімум», відповідно до якого відповідач [PERSON] постійно проживала за адресою [ADDRESS] до жовтня 2018 року, проте в зв`язку з постійним домашнім насиллям з боку її чоловіка [PERSON] вимушена була покинути вищевказану квартиру. [PERSON] постійно проживав за адресою [ADDRESS] до травня 2019 року, в зв`язку з тим, що його батько [PERSON] повиносив та продав всі меблі та техніку з квартири, був вимушений виїхати з вищезазначеної квартири та проживає разом з матір`ю. [PERSON] постійно зловживає алкоголем, не працює. Зазначені в акті від 13 січня 2020 року обставини також підтверджуються долученою до матеріалів справи довідкою Адміністрації комунального підприємства «Криворізької багатопрофільної лікарні з надання психіатричної допомоги» ДОР № 1592 від 02 березня 2020 року, відповідно до якої позивач [PERSON] який зареєстрований за адресою [ADDRESS] звертався за медичною допомогою до лікаря-нарколога з січня 2019 року з приводу: психічних та поведінкових розладів, внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. Крім цього, відповідно до відповіді Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 25.02.2020 року № 48.3/2-1298 відповідач [PERSON] по факту вчинення з боку її колишнього чоловіка гр. [PERSON] домашнього насилля, зверталася до поліції 16.06.2018 та 11.10.2018. Відповідно до висновку спеціаліста судово-медичного експерта відділення судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Криворізького міжрайонного відділу КЗ Дніпропетровське обласне Бюро судово-медичної експертизи ДОР Бондаренко О [PERSON] В [PERSON] № 639 складеного 11 квітня 2016 року при проведенні судово-медичного дослідження (обстеження) [PERSON] виявлені ушкодження у вигляді: синців та садна обличчя - які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів). Характер виявлених ушкоджень при первинному обстеженні, а саме ступінь їх загоєння (синці з чіткими контурами, скоринка садна трохи виступає над рівнем шкіри, свідчить, що давність їх виникнення може відповідати строку вказаному обстежуваним. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. Згідно\~ст.\~4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається\~як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно із частинами четвертою, п`ятою\~статті 9 ЖК УРСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно вимог\~ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Відповідно до положення\~ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК\~УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причини довготривалої відсутності. Суд, при розгляді спору бере до уваги те, що втрата житла є найбільш крайньою мірою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13.05.2008 року пункт 50 «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010 року). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно з законом» та не може розглядатись як «Необхідне в демократичному суспільстві» (рішення «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). Так, позивач [PERSON] разом з відповідачами [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету № 220 від 29 травня 1995 року отримали ордер на житлове приміщення квартиру, за адресою: [ADDRESS] , таким чином позивач та відповідачі відповідно до ст. 64 ЖК УРСР користуються нарівні усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з користування зазначеним вище житловим приміщенням. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Суд, оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] ; третя особа: Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради в особі відділу реєстрації місця проживання громадян про визнання відповідачів такими, що втратили право на житло та зняття їх з реєстраційного обліку не підлягає задоволенню. Так, посилання позивача [PERSON] на порушення його права як власника майна є необґрунтованим, так як квартира за адресою: [ADDRESS] не є його приватною власністю, а визнанням відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, на думку суду, будуть порушенні права відповідачів на житло та на право участі в приватизації державного житлового фонду. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Нормами цивільного процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. З врахуванням пояснень представника відповідачів та свідків про те, що через не належну поведінку позивача [PERSON] , домашнє насилля зі сторони останнього, зловживання спиртними напоями, відповідачі вимушені проживати за іншою адресою, а також те, що дані обставини знайшли своє підтвердження в наданих суду доказах, а саме звернення відповідачки з приводу конфліктів з позивачем до правоохоронних органів, та відомості про перебування позивача на обліку в КП «КБЛПД», суд дійшов висновку, що причини не проживання відповідачів у квартирі, за адресою: [ADDRESS] є поважними. Суд звертає увагу, що визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] не відповідатиме пропорційності переслідуваній легітимної мети у світлі статті 8 Конвенції, із урахуванням тривалого проживання відповідача у спірному житловому приміщенні, їх реєстрації у спірному житлі, та дотриманням розумного балансу між інтересами позивача, який має довести необхідність визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та інтересами самих відповідачів. А обґрунтування зазначеної пропорційності є обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції відповідно до практики Європейського суду з прав людини («Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, Європейський суд з прав людини, від 14 грудня 2017 року). У рішенні ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Посилання позивача на Акт від 15 серпня 2019 року про не проживання відповідачів у квартирі, за адресою: [ADDRESS] , не береться судом до уваги, оскільки у вказаному документі не зазначено причини не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] .. Крім цього, позивачем не надано суду доказів в підтвердження сплати ним житлово-комунальних послуг за адресою його проживання. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на житло та зняття їх з реєстраційного обліку слід відмовити.

Outcome: dismissed