Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

02.08.2021 [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору дарування квартири від 23.12.2006 на праві приватної власності їй належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований, але не проживає [PERSON] , який з моменту дарування квартири 23.12.2006 в ній не проживає. На даний час наявність реєстрації відповідача в квартирі обмежує права позивача, на отримання житлових соціальних пільг (субсидії), що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 09.08.2021 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження (а.с.20). Позивачка в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи належно повідомлений за адресою останнього відомого місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву не подав (а.с. 24). Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 24.09.2021 про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 23.12.2006 (а.с. 8,9). За даною адресою зареєстрований, але не проживає [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації на території м. Миргорода Полтавської області складених 27.05.2020, 24.12.2020, 07.04.2021,12.07.2021. В яких зазначено, що [PERSON] , зареєстрований, за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з січня 2007 року (а.с. 10-13). Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України, яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім`ї та підстави збереження житлових прав цих осіб, члени сім`ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період, коли зберігається право власності певної особи на це житло. Таким чином, зі змісту правових норм, які регулюють об`єм житлових прав члена сім`ї власника будинку, слідує, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. За місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає, житловим приміщенням не користується, не несе витрат, пов`язаних з утриманням квартири в належному технічному стані, не сплачує за житлово-комунальні послуги, позивач, як власник квартири, має право вимагати позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що позивач підтвердив належними доказами обставини, викладені у позові. Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 908 грн, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору в розмірі 908 грн.

Outcome: approved