Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

03 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з моменту подачі позову до суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08 жовтня 2018 року позовна заява залишена без руху з наданням строку для усунення її недоліків у пятиденний строк з моменту отримання ухвали. 08.11.2018 р. у встановлений судом строк позивачем подана заява, що відповідає вимогам ЦПК України, внаслідок чого, суд на підставі ч.6 ст. 187 ЦПК України звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця поживання відповідача щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) останнього. 19.11.2018 р. до суду надійшла інформація начальника відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради про відсутність інформації про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику осіб. 13.12.2018 р. від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про стягнення аліментів, яку він визнав частково та вважав, що аліменти повинні бути стягнуті з нього з моменту звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, а не з квітня 2018 року, як визначено позивачем у позовній заяві. Судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому 25 січня 1997 року шлюбі, який за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15.08.2018 року розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], який народився 01 травня 2010 року, що підтверджено свідоцтвом про народження серії 1-КГ №102410 від 27.05.2010 року. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання сина, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд. За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, СК України визначає можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою одержувача аліментів та не повязує це з заявою платника аліментів та мінливістю його доходу. Матеріали справи не містять доказів наявності передбачених частиною першою статті 184 СК України обставин для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, позивач наполягає саме на стягненні аліментів відповідно до ст. 183 СК України, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у частці від усіх видів його заробітку (доходів). Щодо заявленого розміру, то позивачем визначений мінімальний розмір аліментів, який стягується у безспірному порядку, оскільки ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 03 жовтня 2018 р., а не з визначеної позивачем дати звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, а відтак, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн., з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 26 грудня 2018 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial