Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

02.12.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від всіх його доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-4, 28-31). В іншій частині вимоги позову виділені в окреме провадження ухвалою суду (а.с.33). Позовні вимоги, вмотивовані тим, що 18.11.2005 року між сторонами було укладено шлюб. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2014 року шлюб між сторонами розірваний. В період шлюбу з відповідачем, [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачем. 14.05.2006р. позивач уклала шлюб з [PERSON] Відповідач жодної участі в утриманні доньки не бере, згоди з приводу утримання дитини не досягнуто. Відповідач працює та має стабільний дохід, при цьому не має інших неповнолітніх дітей та має змогу сплачувати кошти на утримання дитини. В судовому засідання представник позивач позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з викладених у позові підстав. Додатково представник позивача пояснила, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач вимушена кожного разу просити у відповідача кошти на дитину, після чого відповідач перераховує кошти, але не в необхідній для утримання дитини сумі та не регулярно. Розмір заробітної плати відповідача, вказаний у довідках, представник вважає сумнівним. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково - в частині стягнення аліментів в розмірі 1000,00грн. або в розмірі 1/8 від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Також представник відповідача подав письмові заперечення відповідача на позовну заяву (а.с.54-56), в яких зазначив, що з моменту окремого проживання сторін відповідач щомісячно добровільно сплачував аліменти на утримання доньки, дані кошти отримувала позивач особисто або на банківську картку. З урахуванням конфліктної ситуації, яка склалась між сторонами, відповідач вирішив сплачувати аліменти на банківську картку, яка була оформлена на дитину, проте знаходиться у позивача. Відповідач щомісячно на карту перераховує 950,00грн. на утримання дитини сторін та надає кошти дитині на дрібні витрати в розмірі 50-100грн. Відповідач сумлінно виконує свої батьківські обов'язки по утриманню доньки. Крім того, відповідач одружився вдруге та в нього народився син, отже, на утриманні відповідача перебуває малолітня дитина та дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Також відповідач є інвалідом третьої групи. Відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1000,00грн., оскільки щомісячний дохід відповідача становить 8876,42грн. представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Суд вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини», батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.11.2015р. (а.с.11), який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2014 (а.с.13-14). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Сторонами в судовому засіданні визнана обставина проживання доньки сторін з позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно довідки МОЗ України до акту огляду МСЕК серії 10ААА №134104, [PERSON] встановлена інвалідність третьої групи з 01.01.2011р. довічно (а.с.66). Відповідно до довідки, виданої Лівобережним ОУПФУ 27.02.2017р., [PERSON] отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, як інвалід ІІІ групи в розмірі 1644,69грн. на місяць (а.с. 74). Згідно довідки, виданої 28.02.2017р. ТОВ «Ясунь транс 27», [PERSON] займає посаду консультанта з економічних питань та його дохід за січень 2017 року склав 6568,80грн. (а.с.71). Згідно довідки, виданої 21.02.2017р. ТОВ «Смарт Фінексперт» [PERSON] працює в філії товариства з 02.12.2016р. за сумісництвом на посаді фахівця служби безпеки. Дохід за січень 2017 року складає 421,38грн. (а.с.72). Згідно довідки, виданої 21.02.2017р. ТОВ «Лайм-Фінанс» [PERSON] працює в філії товариства з 12.10.2016р. за сумісництвом, займає посаду фахівця служби безпеки. Дохід за січень 2017 року складає 421,38грн. (а.с.73). Згідно довідки, виданої 23.02.2017 р. ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», [PERSON] з 04.08.2016р. по 10.05.2019р. знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років (а.с. 67). Відповідно до переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого Постановою КМУ від 26.02.1993р. №146 (зі змінами), утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом. Згідно виписки по картковому рахунку [PERSON], [PERSON] періодично добровільно надавав грошову допомогу на її утримання (а.с.57-61), що також підтверджується квитанціями про перерахунок коштів (а.с.62-63). На переконання позивача коштів, які відповідач перераховує на утримання дитини сторін, не достатньо для її належного утримання та розвитку. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, між 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. 21.11.2015р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а.с.64), від шлюбу [INFO] народився син - [PERSON] (а.с.65). Дружина відповідача з 04.08.2016р. по 10.05.2019р. знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років (а.с.67). За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України та викладених вище фактичних обставин, враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дитиною, має стабільний дохід, так і матеріальне становище відповідача, який надає певну матеріальну допомогу донці, як встановлено судом, має стабільний, регулярний дохід, має на утриманні дружину на малолітнього сина, відповідач є інвалідом третьої групи, суд приходить до висновку, що розмір аліментів який підлягає стягненню на утримання доньки сторін повинен бути встановлений у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання доньки з боку позивача, для належного утримання та розвитку дитини. Таким чином вимоги позову підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20грн., від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial