Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

02 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів. В якому прохала : розірвати шлюб з відповідачем [PERSON].; визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO] року - залишити його проживати разом з нею [PERSON] за адресою - м.Полтава, [ADDRESS]; стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] року, у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред»явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки спільне життя сторін не склалося внаслідок припинення шлюбних відносин та в зв»язку з тим, що [PERSON] добровільної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони з 26 січня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] зареєстроване та видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 26 січня 2008 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], зареєстроване та видане Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 27 серпня 2008 року. Сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Спору з ким залишиться в разі розірвання шлюбу проживати дитина, на час розгляду справи немає. [PERSON] допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.2 ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ст.ст.79, 191 СК України аліменти на дитину, на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аналіз наведених обставин справи вказує на неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу та задоволення позову про розірвання шлюбу. Також стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини [PERSON],[INFO], від дня пред'явлення позову 02 грудня 2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved