Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

03 березня 2016 року [PERSON] звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з вищевказаним позовом, в якому просила розірвати договір оренди землі між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Трейд» від 28 липня 2009 року, зареєстрований у ХРФЦ ДЗК 27 серпня 2012 року за номером 041069500044, кадастровий номер земельної ділянки 6322683500:01:002:0171. В обґрунтування позовних вимог вказала, що дійсно між нею та відповідачем 28 липня 2009 року\~ укладено договір оренди земельної ділянки, що належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №084996 від 30 червня 2004 року, на умовах платного строкового використання, проте відповідач свої зобовязання за договором не виконує, за 2014, 2015 роки орендну плату не сплачено взагалі. Таким чином, відповідачем позивачу нараховано орендну плату за 2014, 2015 роки, за 2014 рік нараховано 3361, 91 грн. за 2015 рік 5598, 98 грн., всього заборгованість за 2014 2015 роки складає 8960, 89 грн. Добровільно розірвати договір відповідач не погоджується, в звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду, сплативши судовий збір. В судове засідання позивач не зявилася. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 04 березня 2016 року, подала через канцелярію суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розгляд справи здійснювати без її участі та без участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача ТОВ «[PERSON] Терйд» у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Враховуючи, що відповідачем не було надано заяви про розгляд справи за його відсутності, судом було прийнято рішення про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував. 28 липня 2009 року позивач [PERSON] з одного боку, як орендодавець,\~ та відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Трейд», в особі директора [PERSON], з другого, як орендар, уклали договір оренди землі (надалі Договір). Згідно з п. 1 Договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4, 4403 га, що знаходиться на території Лютівської сільської ради Золочівського району Харківської області,\~\~ що належить позивачу на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХР № 084996 від 30 червня 2004 року. Договір укладено строком на 20 років. Пункт 9 Договору визначає, що орендна плата на день укладення договору становить 1808, 04 грн., розмір орендної плати на день укладення Договору визначається із 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, орендна плата вноситься орендарем орендодавцю у грошовій та/або натуральній формі. Під натуральною формою розуміється сільськогосподарська продукція, яку орендар виробляє в поточному році. Відповідно до п.11 договору орендна плата вноситься у строк до 31 грудня поточного року. Пунктом 28 Договору передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.\~ Пункт 38 Договору визначає, що договір припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором. Договір зареєстровано\~ у ХРФ ЦДЗК 27 серпня 2010 року за №041069500044 (а.с.6, 7, 9). Земельну ділянку за актом приймання-передачі земельної ділянки\~ було передано [PERSON] орендарю ТОВ «[PERSON] Трейд», що засвідчено підписами сторін та печаткою юридичної особи (а.с.8). Із довідок про виплату орендної плати на земельну ділянку (пай) ТОВ «[PERSON] Трейд» вих. № 205 від 08.09.2015 року вбачається, що [PERSON] як пайщику ТОВ «[PERSON] Трейд» за 2014 рік нараховано орендну плату в розмірі 3361, 91 грн, за 2015 рік 5598, 98 грн. (10, 11) Вирішуючи спір суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Цивільного Кодексу України, Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (надалі Закон), Земельним Кодексом України (надалі Кодекс). При розгляді справи суд також керувався висновком Верховного суду України, викладеним у рішенні від 12 грудня 2012 р. у справі № 6-146цс12. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи громадянина захищаються судом. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 526 ЦК України визначає загальні умови виконання зобов'язання, так зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов'язання. Відтак, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки. Статтею\~ 21 Закону надано поняття орендної плати, так орендною платою за землю - є платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Стаття 24 Закону перелічує права та обов'язки орендодавця. Зокрема, орендодавець має право серед іншого вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; своєчасного внесення орендної плати. Стаття 32 Закону коментує підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Так, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України ( 2768-14 ) та іншими законами України. Положеннями ст. 93 Земельного Кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Стаття 96 Земельного Кодексу України перелічує обов'язки землекористувачів, так серед іншого землекористувачі зобов'язані: в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Частина 4 ст. 124 Земельного Кодексу України визначає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Статтею 125 Земельного Кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Тобто за змістом зазначених норм та правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 р. у справі № 6-146цс12, договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне\~ судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи,\~ які беруть участь у справі,\~ мають рівні\~ права\~ щодо\~ подання\~ доказів,\~ їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна\~ сторона\~ зобов'язана\~ довести ті обставини,\~ на які вона посилається як на підставу своїх\~ вимог\~ і\~ заперечень,\~ крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази\~ подаються сторонами та іншими особами,\~ які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини,\~ які мають значення\~ для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 27 ЦПК України обумовлює строки подання доказів, так, зокрема, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відтак, судом встановлено, що 28 липня 2009 року між [PERSON] та ТОВ «[PERSON] Трейд» було укладено договір оренди землі відповідно до положень ст. 124 ЗК України. Сторонами було погоджене платне користування ТОВ «[PERSON] Трейд» земельною ділянкою, належною позивачу. Розмір орендної плати у Договорі визначений у грошовій сумі, яка вираховується у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Обовязки сторін визначені у Договорі дублюють положення ст. 96 Земельного Кодексу України, ст. 24, 32 Закону. Державна реєстрація договору проведена 27 серпня 2012 року. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 125 ЗК України реєстрації підлягає лише право оренди, суд визначає спірний договір укладеним 28 липня 2009 року, коли сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору, про що свідчать їх підписи в договорі. Відповідно з цього часу і обраховує строк, з якого відповідач мав сплачувати орендну плату позивачу. В позові та у поданій до позову заяві позивач та його представник вказують на підставу розірвання договору оренди несплату відповідачем орендної плати в 2014 та 2015 роках. В порушення вимог ст.ст.10,27, 59, 60 ЦПК України відповідач своїм правом на надання доказів на спростування тверджень позивача не скористався, хоча не був позбавлений такої можливості. Відтак, суд розглядаючи справу, виходячи з наявних доказів, встановлює, що відповідач, орендувавши земельну ділянку позивача у 2014 р., 2015 р. включно не сплачував позивачу орендну плату\~ за користування землею, що безумовно є систематичним невиконанням його зобовязань за договорами оренди від 28 липня 2009 року по сплаті орендної плати, що є самостійною та достатньою підставою для розірвання договору в розумінні положень ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та п.п. 9.1.4 Договорів. Оскільки судом встановлено систематичне невиконання відповідачем своїх зобовязань щодо сплати орендної плати за два роки поспіль (2014, 2015 роки), права позивача мають бути захищені. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає допущеному порушенню, відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, договір оренди земельної ділянки має бути розірваний. Одночасно, враховуючи задоволення судом позовних вимог з відповідача також підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved