Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

03.06.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу, який було зареєстровано між сторонами 06.11.1993 року Донською селищною радою Волноваського району Донецької області, актовий запис № 46. Позивач вказав, що від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через зловживанням відповідачем алкогольних напоїв, втрату взаємоповаги, що призвело до припинення сімейних стосунків. Вважає неможливим збереження сім'ї, а подальше спільне життя з відповідачем буде суперечити її інтересам. На примирення не згодна, відповідач відмовляється від розірвання шлюбу через органи РАЦсу. Тому просить розірвати шлюб в судовому порядку. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її присутності. На позовних вимогах наполягала (а.с. 10). Відповідач також в судове засідання не з'явився, письмово повідомив суду про те, що ним визнається позов та він не заперечує проти його задоволення. (а.с. 11). Виходячи з наведеного, а також положень частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 06.11.1993 року, який зареєстровано Донською селищною радою Волноваського району Донецької області, актовий запис № 46 (а.с. 6) Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З матеріалів справи вбачається, що подружні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинилися в червні 2014 року, з причини непорозуміння. З'ясовано, що подружжям втрачено почуття любові і поваги один до одного, спільне господарство не ведуть, не підтримують ніяких стосунків. На даний час сторони не намагаються зберегти сім'ю, мають намір проживати окремо один від одного. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до частини 1 статті 61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З наданих сторонами заяв до суду вбачається, що сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, клопотань про надання їм строку строку для примирення, не надходило. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про те, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам подружжя. Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушено.

Outcome: approved