Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

04.12.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22 вересня 2001 року Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис №91. В обґрунтування позову зазначив, що з 22.09.2001 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося за причиною зловживання відповідачкою протягом тривалого часу спиртними напоями, через що останні два роки відповідачка практично припинила виконувати свій батьківський обов'язок відносно їхніх дітей, займатись їх вихованням; перебуваючи постійно в стані алкогольного сп'яніння, негативно впливає на розвиток дітей. Крім того, відповідачка зраджує йому з іншим чоловіком, заради якого на даний час покинула сім'ю. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинено з жовтня 2017 року проживають окремо. Спору про розділ майна між ними немає. За взаємною згодою між ними неповнолітня дочка [PERSON] залишається проживати з ним. Відносно визначення місця проживання сина [PERSON] між ним існує спір, який вони будуть вирішувати в судовому порядку. Вважав, що збереження шлюбу є неможливим, тому звернувся з цим позовом до суду. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, від позову не відмовився, строк на примирення просив не надавати. У зв'язку з визнанням відповідачкою позову просив повернути 50% сплаченого ним судового збору з державного бюджету. Відповідачка [PERSON] до початку судового розгляду подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище без змін. Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України 2017 року (чинний з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відсутність позивача та відповідачки, від яких надійшли заяви про судовий розгляд справи за їх відсутності, не перешкоджає судовому розгляду справи, що дало суду підстави для здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі письмових доказів. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 14.12.2017 року відкрито провадження у справі. Згідно свідоцтву про шлюб Серія [NUMBER] та копій свідоцтв про народження Серія [NUMBER], Серія [NUMBER], сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.09.2001 року, від шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. (а. с. 6, 7, 8). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви, яку визнала відповідачка, слідує, що фактично сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Спору про поділ майна, про місце проживання дітей між сторонами у даній справі немає. Відповідачка [PERSON] до початку розгляду справи визнала позовні вимоги про розірвання шлюбу, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. За таких обставин, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, позов [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з урахуванням визнання відповідачкою позову до початку розгляд справи по суті, клопотання позивача про повернення йому з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (а. с. 1), є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Оскільки позивач у позовній заяві відмовився відшкодування за рахунок відповідачки судових витрат, понесених ним по сплаті судового збору, сума понесених витрат з відповідачки на користь позивача не стягується.

Outcome: approved