Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

02 вересня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 9638 грн 91 коп.. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 07 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір. За умовами Договору, позивач надав кредит у сумі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач зобовязався повернути кредит, сплачувати проценти, виходячи з 36% річних на суму залишку заборгованості, штрафи за порушення зобовязань за договором, а також комісію за користування кредитом. Відповідач свої зобовязання за договором не виконує, у звязку із чим у нього перед банком виникла заборгованість у сумі 9638 грн 91 коп., з яких 3345 грн 44 коп. заборгованість за кредитом; 5358 грн 28 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн штраф (фіксована частина) та 435 грн 19 коп. штраф (процентна складова). Оскільки відповідач добровільно взяті на себе зобовязання не виконує, банк звернувся з позовом до суду. В судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій також зазначив, що проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує (а.с. 37). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, двічі до суду не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив (а.с. 47-48, 53-54, 57). Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», з одного боку, та [PERSON], з другого боку, був укладений кредитний договір, що складається з Анкети-Заяви від 07 лютого 2012 року про відкриття рахунку та надання платіжної картки «кредитка універсальна» у валюті гривні, із встановленою сумою кредитного ліміту 4000 грн, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку. Вказане підтверджується самим змістом Анкети-Заяви, в якій вказано, що відповідач із вищезазначеними документами ознайомлений та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір (а.с.7). На виконання умов договору, позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг, позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Крім того, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків будь-яких платежів, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн та 5% від суми позову. Станом на 30 червня 2015 року за [PERSON] рахується заборгованість за кредитом у сумі 9638 грн 91 коп., з яких 3345 грн 44 коп. заборгованість за кредитом; 5358 грн 28 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн штраф (фіксована частина) та 435 грн 19 коп. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 07 лютого 2015 року (а.с. 4). Як вбачається з виписки з особового рахунку, останній платіж по кредиту відповідач здійснив в серпні 2012 року у розмірі 260 грн (а. с. 4). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 601, 604 609 ЦК. Договором, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Так, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобовязання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Боржник, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого грошового зобовязання. Враховуючи викладене, а також той факт, що відповідач взяті на себе за договором зобовязання не виконує, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог банку та необхідність їх задоволення. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням №PROM3BQYWN від 03.08.2015 року, доданим до матеріалів справи (а.с.1). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов, стягує з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved