Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

04.09.2017 року судом\~одержано позовну заяву\~Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»)\~до Лук»яненка [PERSON]про стягнення заборгованості за кредитним договором\~№ б/н від 18.05.2013 року в розмірі 16386,80 грн.\~та витрат зі сплати судового збору в розмірі 1600,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що відповідно до договору № б/н від 18.05.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку\~зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму\~залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань по кредитному договору, станом на 31.07.2017 року виникла заборгованість в розмірі 16386,80 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, просив про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с.48), однак в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Враховуючи клопотання позивача, суд вважає можливим провести слухання справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 18.05.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Лук»яненко О.О. шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України) було укладено договір б/н, предметом якого стало надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в порядку та на умовах, визначених Договором заявою, Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. За змістом ч.1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з кредитного договору та п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов»язань за договором, на вимогу банку виконати зобов»язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди Банку. Власник карти зобов»язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту ( п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг). Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, відповідач порушив умови договору, і станом на 31.07.2017 року загальна сума заборгованості\~відповідача становить 16386,80 грн., з них: заборгованість за кредитом\~520,05 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом\~11510,24 грн.; заборгованість за пенею та комісією\~3100,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 756,51 грн. (а.с. 4). Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання боржником грошових зобов'язань за кредитним договором суперечить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення, Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з [PERSON] штрафу, а саме: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 756,51 грн. - штраф (процентна складова), що зазначені у розрахунку як складові заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. Частиною третьою ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року прийшов до висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. При цьому положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Отже, установивши, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобов'язання та враховуючи бездіяльність банку, що сприяла її збільшенню, а також, що внаслідок стягнення кредитної заборгованості, в тому числі і пені, розмір якої значно більший за розмір заборгованості за кредитним договором, будуть порушені права відповідача, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення частини третьої статті 551 ЦК України та зменшити розмір пені з 3100,00 грн. до 520,05 грн., яку стягнути з відповідача на користь банку. Згідно розрахунку заборгованості, останній платіж з погашення кредиту за цим договором було здійснено 17.09.2014 року (а.с. 4). Відповідно до ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Відзиву, письмових заперечень проти позовних вимог, доказів про сплату кредиту відповідач суду\~не надав. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, що завдає збитків позивачу, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з Лук»яненка О.О. суму заборгованості в розмірі 12550,34 грн., з яких: заборгованість за кредитом 520,05 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом\~11510,24 грн.; заборгованість за пенею та комісією\~грн. 520,05 грн. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1600,00 грн. судового збору (а.с. 1). У зв'язку із частковим задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial