Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

03 квітня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася позивач [PERSON] із вищевказаним позовом, який в подальшому останньою було неодноразово уточнено, та обґрунтовано тим, що 05 лютого 2015 року нею було отримано картку ПАТ «КБ «ПриватБанк» №5168757290827858 для отримання заробітної платні. Вказувала на те, що вона працює в ВВД ФССНВУ в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Зазначала, що 18 лютого 2015 року з місця роботи їй надійшла авансова заробітна плата, в розмірі 800,00 гривень, про що нею було отримано SMS-повідомлення від ПАТ «КБ «ПриватБанк» з приводу зарахування зазначеної суми, а саме, - 800,00 гривень на вказаний картковий рахунок. Слідом нею було отримано друге SMS-повідомлення про списання коштів в розмірі 400,00 гривень банком в рахунок заборгованості за незрозумілим їй договором, оскільки номеру договору вказано не було. Тобто вважає, що відбулось утримання банком ПАТ «КБ «ПриватБанк» 50% її заробітної платні. Приблизно о 16:30 годині в банкоматі ПАТ «КБ «ПриватБанк», розташованому біля відділення банку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Костенко, буд.№21, вона отримала лише 400,00 гривень. Того ж дня вона звернулася до головного відділення банку з приводу, як на її думку незаконного, самочинного утримання її грошових коштів в розмірі 50% від заробітної плати. Однак зазначала, що зрозумілої та обґрунтованої відповіді вона не отримала. Так відбулось декілька разів, а саме: - 03 березня 2015 року, було списано банком, - 440,10 гривень; - 19 березня 2015 року було утримано, - 587,50 гривень; - 27 березня 2015 року, - 773,50 гривень; - 03 квітня 2015 року, - 141,16 гривень; - 03 квітня 2015 року, - 921,85 гривень; - 16 квітня 2015 року, - 0,01 гривень; - 16 квітня 2015 року, - 496,99 гривень; - 30 квітня 2015 року, - 667,53 гривень; - 18 травня 2015 року, - 902,58 гривень. Загалом на суму, - 5331,22 гривень. Вказувала, що 19 лютого 2015 року вона зверталась листами до Криворізької філії ПАТ «КБ «ПриватБанк», та до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про розяснення. У відповідях банку від 02 березня 2015 року та від 10 березня 2015 року їй було повідомлено, що відбувається примусове списання коштів з її картки на погашення заборгованості за кредитом. При цьому банком зазначається кредитний договір №SAMDN44000008403753, згідно якого їй було надано кредитну картку №4149****3366. Дату укладення цього договору вказано не було. Вважає дії банківської установи ПАТ «КБ «ПриватБанк» незаконними. Зазначала, що банк в своїх відповідях навмисно не вказав дату укладення кредитного договору №SAMDN44000008403753, згідно якого їй було надано кредитну картку №4149****3366, адже, зазначений договір було укладено в 2006 році. Термін дії кредитної картки сплинув в 2008 році. Тобто вважає, що протягом понад семи років банк не скористався своїм правом стягнути кошти в примусовому порядку через суд. На підставі вищевикладеного просила уточнені позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] до зали суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «КБ «ПриватБанк» до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти уточнених позовних вимог заперечував у повному обсязі вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Вказував на те, що списання грошових коштів із заробітної плати позивача [PERSON] відбувалося у відповідності до укладеного між нею та банком кредитного договору, який було підписано позивачем. У задоволенні уточнених позовних вимог просив відмовити уц повному обсязі. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З матеріалів справи вбачається наступне. Так, з відповіді №20.1.0.0.0/7-20150224/4717 від 02 березня 2015 року, наданої представником ПАТ «КБ «ПриватБанк» на звернення позивача [PERSON] (а.с.10, 11-16а) вбачається, що останній було повідомлено про те, що умови кредитного договору №SAMDN44000008403753, укладеного між нею та ПАТ «КБ «ПриватБанк», відповідають ст.1054 Цивільного кодексу України. У відповіді було також зазначено, що згідно п.1.1.3.2.11 Умов та правил надання банківських послуг Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта для погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у Клієнта в зв'язку невиконанням зобов'язань перед Банком. В зв'язку з тим, що за кредитним договором, укладеним між банком та позивачем [PERSON] існує прострочена заборгованість, відбувається примусове списання коштів з її картки на погашення заборгованості за кредитом (а.с.5-6, 73-74). З відповіді №20.1.0.0.0/7-20150225/1945 від 10 березня 2015 року, наданої представником ПАТ «КБ «ПриватБанк» на інше звернення позивача [PERSON] вбачається, що останній було повідомлено про те, що в результаті перевірки встановлено, що кредитні зобов'язання позивачем [PERSON] не були виконані в повному обсязі, факт несанкційованого списання коштів з оформленого на її ім'я карткового рахунку №5168****7858 не знайшов свого підтвердження, всі нарахування та списання правомірні та здійснені Банком у відповідності до умов договірних зобов'язань. Так, у відповіді було зазначено, що між позивачем [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк», було укладено договір №SAMDN44000008403753 про відкриття та обслуговування карткового рахунку, згідно якого позивачеві було надано кредитну картку №4149****3366 з встановленим поновлювальним фінансовим лімітом. Договір складається з: Заяви (а.с.34, 82-83, 85-86, 87), Пам'ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг (а.с.35-40, 90-93), тарифів. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, розташованих на офіційному сайті ПАТ «КБ «ПриватБанк», Банк пропонує Клієнтові платіжні картки, а також інші банківські послуги, які зазначені у Заяві. Належним чином заповнена Заява підписується Клієнтом і, таким чином Клієнт виражає свою згоду, що Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складає укладений Договір про надання банківських послуг. Дана форма договору регулюється ст.634 Цивільного кодексу України, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Кредит надається в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплаті відсотків, комісійної винагороди в обумовлені Договором строки. Згідно ст.ст.526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Клієнт, згідно п.1.1.2.1.7, 1.1.2.1.8 Умов і правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною Договору, зобовязаний погашати заборгованість по Кредиту, відсоткам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі Простроченого кредиту та Овердрафта), оплати Винагороди Банку. Відповідно до ч.2 ст.1071 ЦК України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Згідно п. 2.1.1.12.3 Умов, погашення кредиту - поповнення Картрахунку Держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на Картрахунок Держателя, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі Договору. Відповідно до п.1.1.3.1.6 Умов Клієнт доручає Банку здійснювати списання коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим Договором, у разі настання термінів платежів, а також списання коштів з Картрахунку у разі настання термінів платежів по інших договорах Клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах Платіжного ліміту Картрахунку. Банк здійснює списання коштів у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку Клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, і покупку/продаж іноземної валюти на Міжбанківському [PERSON] України. Відповідно до п.1.1.3.2.11 Умов та правил, Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта для погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта (у тому числі який є працівником Банку, який заподіяв йому шкоду) з огляду невиконаних зобов'язань перед Банком. Банк на підставі вищезазначених положень, здійснив договірне списання з належної позивачеві [PERSON] картки для виплат №5168****7858 (а.с.44, 89) у сумі грошових коштів 400,00 гривень, на рахунок погашення заборгованості нарахованих штрафів за Договором №SAMDN33000707667963 на рахунок №8800****1123 (за кредитною карткою №4149****3366). Отже, з огляду на вищенаведене, грошові кошти було списано відповідно до умов укладеного Договору. Банк діяв згідно положень Договору та вимог чинного законодавства. Також у договорі було зазначено, що п.2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг», які є невід'ємною частиною договору про відкриття карткового рахунку укладеного між позивачем [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк», згідно ст.ст.546 та 549 ЦК України, передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 гривень (в еквіваленті 500 гривень за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми. З огляду на викладене, штраф нараховано відповідно до умов договору та в рамках чинного законодавства України. Також було зазначено, що позивач [PERSON] була ознайомлена з умовами договору та надала згоду на списання коштів з карткового рахунку для погашення заборгованості за користування кредитом, про що свідчить її підпис на договорі (а.с.7-9, 70-72). З наданих виписок по карті-рахунку №5168757290827858 та додатковим рахункам вбачається, що із вказаного рахунку банком періодично проводилося списання грошових коштів, а саме: - 18 лютого 2015 року, - 400,00 гривень; - 03 березня 2015 року, - 440,10 гривень; - 19 березня 2015 року, - 587,50 гривень; - 27 березня 2015 року, - 773,50 гривень; - 03 квітня 2015 року, - 141,16 гривень; - 03 квітня 2015 року, - 921,85 гривень; - 16 квітня 2015 року, - 0,01 гривень; - 16 квітня 2015 року, - 496,99 гривень; - 30 квітня 2015 року, - 667,53 гривень; - 18 травня 2015 року, - 902,58 гривень (а.с.17-19, 33, 75-76). З копії заяви б/н від 26 липня 2006 року вбачається, що між позивачем [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.86). Дана обставина була підтверджена також і самим позивачем [PERSON] у своїй позовній заяві. З наданого представником відповідача розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 28 лютого 2014 року, загальна сума заборгованості за вказаним кредитним договором становить 18 044,15 гривень, та складається з наступного: - заборгованість за кредитом, - 3695,39 гривень; - заборгованість за процентами, - 13013,33 гривень; - заборгованість по судовим штрафам, - 1335,43 гривень (а.с.94-95). Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 627, 629 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків (ч.1 ст.626 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України). Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 року №22, списання договірне (договірне списання) списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Згідно п.1.8 тієї ж Інструкції платники-фізичні особи мають право оформляти доручення про списання коштів зі своїх рахунків у довільній формі, погодженій у договорі з банком. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку, що між позивачем [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк», було укладено договір №SAMDN44000008403753 про відкриття та обслуговування карткового рахунку, згідно якого позивачеві було надано кредитну картку №4149****3366 з встановленим поновлювальним фінансовим лімітом. Договір складається з: Заяви, Пам'ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг, тарифів. При цьому, судом встановлено факт неналежного виконання позивачем [PERSON] своїх договірних зобовязань за даним кредитним договором, що призводило до виникнення простроченої заборгованості по сплаті кредиту. Оскільки даний кредитний договір, підписаний позивачем [PERSON], передбачає право банку на списання з поточних її рахунків коштів в рахунок погашення її заборгованості за даним кредитним договором без додаткового погодження з нею, суд вважає вимоги позивача [PERSON] необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Посилання позивача [PERSON] на відсутність її згоди на таке списання коштів, суд не приймає до уваги, оскільки вони є бездоказовими, спростовуються встановленими в судому засіданні та наведеними вище фактичними обставинами, дослідженими судом доказами. Що стосується посилань позивача [PERSON] про те, що банк пропустив строки звернення до суду, то суд не розглядає дане питання, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що якимось судом розглядаються вимоги до позивача [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає, що оскільки останній прийшов до висновку про необхідність у задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати залишити за позивачем [PERSON] та не стягувати їх на її користь з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed