Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

02.11.2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 14.05.2012 року з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписала заяву № б/н. Відповідачка своїм підписом в анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови) та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідачка надала свою згоду на встановлення кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою Банку і надала Банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Позивач зазначає, що повністю виконав свої зобов`язання за договором, надав відповідачці кредит. Відповідачка своїх зобов`язань не виконала, не надала своєчасно Банку грошей для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, тобто порушила умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. Станом на 22.09.2020 року відповідачка має заборгованість за кредитом в сумі 24\~351 грн. 32 коп., яка складається із: 6\~946 грн. 66 коп. тіла кредиту; 2\~496 грн. 48 коп. відсотків, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 14\~908 грн. 18 коп. пеня. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 24\~351 грн. 32 коп. за кредитним договором № б/н від 14.05.2012 року та судові витрати. Ухвалою суду від 09.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Представник відповідачки подав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Свої заперечення представник обгрунтовує тим, що нарахування відсотків за користування кредитом і штрафних санкцій не передбачені договором. Крім того, а в анкеті-заяві від 14.05.2012 року відсутні дані про оформлення кредитної картки на ім`я відповідачки, лише вказано про виявлене бажання відповідачки оформити дебетову картку. Разом з тим, дебетова картка це банківська платіжна картка з власними коштами на рахунку. Така картка використовується для оплати товарів та послуг, а також для зняття готівки в банкоматах. Відмінність дебетової картки від кредитної можливість використання виключно власних коштів в межах доступного залишку. Водночас, про отримання кредитної картки відповідачкою ніде не зазначалося, зокрема вона навіть не вказували вид кредитної картки та бажаний кредитний ліміт. Разом з тим, саме від виду кредитної картки залежить розмір процентної ставки за кредитом, а також розмір штрафних санкції, що вбачається з наданого позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Посилаючись на правовий висновок Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, просив відмовити у стягненні відсотків та штрафних санкцій. Також, банком за період з 01.09.2016 року по 01.08.2018 року здійснювалося списання з рахунку відповідачки грошових коштів у якості погашення процентів за користування кредитом, які позивач не вправі самостійно нараховувати та списувати. Більше того, позивач списував відсотки не з власних коштів відповідачку, а з кредитного ліміту, тобто фактично банк самостійно брав кредит за відповідача та збільшував суму його заборгованості за тілом кредиту. За вказаний період банком протиправно було списано за рахунок кредитного ліміту відповідачки 8\~969 грн. 02 коп. Оскільки вказана сума протиправно списаних позивачем є навіть більшою, ніж розмір відповідачки за тілом кредиту, то можна стверджувати, що у відповідачки відсутня заборгованість за тілом кредиту. Ухвалою суду від 15.12.2020 року справу відкладено для надання позивачу відповіді на відзив. Станом на день розгляду справ по суті позивачем не надано відповіді на відзив та доказів. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з таких підстав. За положеннями статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частинами 1,2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 624 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) відповідно до ст. 1054 ЦК України зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що відповідачка а з метою отримання батьківських коштів звернулася до банку. 14.05.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві зазначено, що відповідачка виявила бажання оформити на своє ім`я дебетову особисту картку та згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачка не заперечує факт укладення договору, хоча стверджує, що не була ознайомлена ані з Умовами та правилами надання банківських послуг, ані з Тарифами, їй вони взагалі не доводились працівниками банку до відома, і вона лише заповнювала анкету та проставляла галочки, де їй вказував працівник банку. До кредитного договору Банк надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD», та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість, яка станом на 22.09.2020 року становить 24 351 грн. 32 коп., яка складається із: 6 946 грн. 66 коп. тіла кредиту; 2 496 грн. 48 коп. відсотків, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 14 908 грн. 18 коп. пеня. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку. Позивачем не надано доказів, що саме а такій редакції було надано позивачці для ознайомлення, а також, що саме в такій редакції погодилась відповідачка, підписуючи анкету-заяву. Також, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ неодноразову змінювались самим банком, то кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Крім того, в анкеті-заяві вказано, що відповідачка отримала лише дебетову картку. Позивач надав суду довідку про видачу на ім`я відповідачки карт. Разом з тим, доказів про отримання відповідачкою саме кредитної картки «Універсальна» із зазначенням процентної ставки за користування кредитом, сплату відсотків та нарахування штрафних санкцій, суду не надано. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а відтак до спірних правовідносин неможливо застосувати положення ч.1 ст. 634 ЦК України. Суд вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.05.2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Великою Палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17, провадження №14-1131цс19 у постанові від 03.07.2019 року вказано на те, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином,\~підписана відповідачкою\~анкета-заява\~про приєднання\~до Умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг не\~може бути\~підставою для\~стягнення з\~неї відсотків\~за користування\~кредитними коштами,\~у тому\~числі і\~на підставі\~ст.\~625\~ЦК України,\~а також\~штрафних санкцій\~за невиконання\~кредитного договору,\~оскільки не\~може розцінюватись\~як стандартна\~(типова)\~форма кредитного\~договору.\~Тому в\~задоволенні \~позову,\~в частині\~стягнення відсотків,\~нарахованих на\~прострочений кредит\~згідно ст.\~625\~ЦК України\~в сумі\~2\~496\~грн.\~48\~коп.\~та \~пені в\~сумі 14 908 грн. 18 коп. слід відмовити. Разом з тим, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, суд приходить до висновку про те, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми тіла кредиту. З наданого Банком розрахунку вбачається, що станом на 22.09.2020 року заборгованість відповідачки за тілом кредиту складає 6\~946 грн. 66 коп. Разом з тим, оскільки судом встановлено, що позивач не вправі самостійно нараховувати та списувати кошти з рахунку відповідачки, а за період з 01.09.2016 року по 01.08.2018 року позивачем списано кошти на погашення відсотків в сумі 8\~969 грн. 02 коп., то слід вказану суму віднести на погашення заборгованості за тілом кредиту. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що відсутні законні підстави для задоволення позову. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed