Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

04.04.2019 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років, у якому просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьох років. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 22.02.2017 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб. Від шлюбу народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачкою. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року шлюб між сторонами у справі розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно. Посилаючись на положення ст.ст. 77, 79, 80, 84 СК України позивачка зазначає, що вона ніде не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трьох років, отримує за рішенням суду аліменти від відповідача на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, яких не вистачає. При цьому, відповідач є фізичною особою-підприємцем, отримує постійний дохід, має та постійно користується автомобілем LEXUS RX, а тому, на думку позивача, відповідач має реальну змогу сплачувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Також позивачка зазначає, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх або малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. Необхідність визначення аліментів у твердій грошовій сумі позивачка обґрунтовує тим, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, а тому має мінливий дохід. Ухвалою суду від 08.05.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 27.05.2019 року до суду надійшла апеляційна скарга відповідача на ухвалу суду про відкриття провадження у справі. Постановою Київського апеляційного суду від 12.09.2019 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08.05.2019 року залишено без змін. 26.09.2019 року справу повернуто до суду першої інстанції. 03.06.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачем не надано жодних доказів того, що дитина дійсно проживає із нею, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу. Відповідач зазначає, що приймає безпосередню участь в утриманні та вихованні дитини, вживає всіх заходів для створення належних умов для її розвитку. Натомість позивач не надає доказів проживання дитини разом із нею та наявність всіх належних умов для розвитку дівчинки, позивач не вказує в якому житлі та за якою адресою перебуває та проживає дитина. Відповідач зазначає, що має на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] і вказане житло є єдиним, законним та достатнім місцем проживання і реєстрації позивача та дитини. Натомість позивачка з метою розірвання шлюбу позбавила себе та доньку комфортних умов проживання і переїхала із законного місця проживання в невідомому відповідачу напрямку. 23.04.2019 року відповідач звернувся до служби у справах дітей, з метою отримання акту обстеження житлово-побутових умов місця проживання його доньки, і листом від 11.05.2019 року начальник служби у справах дітей повідомив відповідача про проведення обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] . Натомість у своїй позовній заяві позивачка вказує адресу місця проживання: [ADDRESS] . Позивачка не надала доказів проживання дитини разом із нею, не надала доказів про своє місце проживання, що вказує на безпідставність позовних вимог, недоведеність факту проживання дитини із позивачем, або ж факту законності проживання дитини у будь-якому іншому місці, що, на думку відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позову. Також позивачка не надала докази того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, при цьому відповідач стверджує, що не має можливості надавати допомогу позивачці, оскільки його дохід з 01.01.2019 року складає близько 55000,00 грн. При цьому, з вказаної суми відповідач за рішенням суду сплачує аліменти на утримання доньки у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, оплата комунальних послуг за січень-травень 2019 року становить 8380,75 грн., сплата єдиного податку з ФОП за січень-травень 2019 року становить 4298,00 грн., оплата ЄСВ за січень-травень 2019 року складає 4740,30 грн., обслуговування поточного рахунку в банківській установі за січень-травень 2019 року коштує 671,89 грн., оренда платіжного терміналу складає за січень-травень 2019 року 996,76 грн. Таким чином відповідач вказує, що із свого доходу у розмірі 55000,00 грн. він несе витрати у сумі 31587,70 грн. і залишок на його особисте існування та проживання становить 23412,30 грн., що на місяць складає 4682,46 грн. Крім того, відповідач зазначає, що вказані ним витрати не охоплюють його витрат на харчування та інші нагально потрібні витрати для життя. Також відповідач вказує, що позивач приховує той факт, що відповідачем надається матеріальна допомога, зокрема це вбачається із тих квитанцій, які збереглись у відповідача за 2019 рік і якими підтверджується сума витрат у розмірі 7308,65 грн. За твердженням відповідача безпідставними є посилання позивача на наявність у відповідача автомобіля, оскільки цей автомобіль належить батькові відповідача на праві власності. Відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки ним в межах наявних можливостей надається матеріальна допомога дружині, а щодо сплати утримання у грошових сумах, відповідач не має для цього матеріальних та фінансових можливостей. 04.06.2019 року до суду надійшло клопотання відповідача про його допит в якості свідка. Ухвалою суду від 07.10.2019 року у задоволенні клопотання відповідача про його допит, в якості свідка, відмовлено. 04.06.2019 року до суду надійшло клопотання [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою суду від 07.10.2019 року клопотання про витребування доказів повернуто заявнику без розгляду. 10.06.2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про поновлення порушених житлових прав дитини. Ухвалою суду від 07.10.2019 року зустрічний позов повернуто заявнику. 11.06.2019 року до суду надійшло клопотання відповідача про залучення до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації. Ухвалою суду від 07.10.2019 року у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відмовлено. 11.06.2019 року до суду надійшло клопотання відповідача про здійснення розгляду справи в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою суду від 07.10.2019 року клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засідання з повідомленням (викликом) сторін залишено без розгляду. 16.07.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги, просить позов задовольнити та додатково посилається на те, що відповідач добро обізнаний про те, що дитина проживає разом з позивачем в [ADDRESS] , оскільки відповідач постійно приїжджає за вказаною адресою, де спілкується із донькою. Підставою проживання у вказаній квартирі є договір оренди, укладений між позивачем та власником квартири, який неодноразово пролонгувався. Також відповідачу добре відомо, що дитина проживає у квартирі, в якій створені всі належні умови для проживання, виховання і розвитку дитини, про що відповідач особисто зазначає у відзиві на позовну заяву посилаючись на акт обстеження житлово-побутових умов. Проживання дитини з позивачем підтверджується також рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дитини, адже за змістом ч. 3 ст. 181 СК України аліменти стягуються на користь того з батьків з ким проживає дитина. Позивач зазначає, що поскільки сума доходу за 5 місяців становить 55000,00 грн., дохід відповідача на місяць становить 11000,00 грн., що є цілком достатнім для його проживання. При цьому, позивачка вказує, що реальний дохід відповідача є значно вищим ніж сума наведена у відзиві. Відповідач є власником квартири, а тому не несе додаткових витрат на оренду житла. Позивач зазначає, що не дивлячись на заперечення відповідача про належність йому автомобіля, останній постійно користується цим автомобілем, отже знаходить кошти на пальне та його обслуговування. Позивачка також вказує, що з урахуванням її проживання з дитиною в орендованій квартирі, перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, наявністю постійного доходу у відповідача, остання вважає, що відповідач має реальну можливість надавати матеріальну допомогу. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 22.02.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , яка народилась [INFO] , батько дитини - [PERSON] , мати дитини - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з 20.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-9). У зазначеному рішенні, зокрема, вказано: «Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір`ю за місцем її проживання, між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, відповідач у добровільному порядку перераховує позивачу кошти на утримання дитини, однак відмовляється у добровільному порядку надавати визначену позивачем матеріальну допомогу на утримання дитини, яка проживає разом із позивачем та, відповідно, перебуває на утриманні позивача…». Відповідачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 15.03.2016 року (а.с. 67). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 68). За змістом листа начальника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №103008-1768 від 11.05.2019 року, спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї спільно з спеціалістами Дніпровського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді було проведено обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] , де на даний час проживає [PERSON] з донькою [PERSON] , [INFO] В квартирі створено належні умови для проживання та розвитку дитини (а.с. 69). Зі змісту копії Акту оцінки потреб сім`ї/особи від 06.03.2012 року та висновку до нього вбачається, що позивачка [PERSON] , разом зі своєю донькою [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 149-154). Вказану квартиру позивачка винаймає у гр. [PERSON] , що підтверджується копією договору оренди житлового приміщення від 08.03.2019 року (а.с. 146-148). За даними Книги обліку доходів, що надана суду стороною відповідача, останній за період січень-травень 2019 року отримав дохід у розмірі 55187,78 грн. (а.с. 70-74). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №58429352, станом на 26.04.2019 року відповідач не має заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини (а.с. 75). На підтвердження своїх видатків за період січень-травень 2019 року відповідач надав суду копії квитанцій (а.с. 76-104) та здійснивши розрахунок своїх витрат зазначає, що з суми 55000,00 грн. його витрати складають 31587,70 грн., тому на особисте існування залишається 23412,30 грн., тобто 4682,46 грн. на місяць. Також відповідачем надано товарні чеки та квитанції на підтвердження здійснення додаткових витрат (а.с. 105-107). Однак, ці документи частково не читабельні, а інші стосуються купівлі іграшок та дитячого приладдя, натомість предмет спору полягає у стягненні утримання на дружину до досягнення дитиною 3-х років, а не на утримання самої дитини. Отже, такі документи не мають характеру доказів за відповідним предметом спору. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль LEXUS RX 270 належить [PERSON] , а не відповідачу у справі (а.с. 108). Відповідно до положень ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно ст.ст. 77, 79 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За змістом ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81,89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У сукупності наявних в справі доказів судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , при цьому батько дитини [PERSON] - відповідач у справі, разом з донькою не проживає, що підтверджується в сукупності рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, листом Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №103008-1768 від 11.05.2019 року та Актом оцінки потреб сім`ї/особи від 06.03.2019 року з відповідним додатком до нього у вигляді Висновку. За таких умов, позивачка має право на утримання від колишнього чоловіка до досягнення їх спільною дитиною трьох років, оскільки дитина проживає разом з позивачкою та не досягла віку трьох років. Вирішуючи питання про те чи має відповідач можливість надавати матеріальну допомогу колишній дружині до досягнення дитиною трьох років, суд, оцінивши посилання та докази обох сторін, приходить до висновку, що навіть з урахуванням розрахунку витрат здійсненого самим відповідачем, така можливість у останнього наявна, враховуючи законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, які мають стягуватись з відповідача на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходить з того, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати матеріальну допомогу на утримання матері своєї дитини. Будь-які данні про незадовільний стан здоров`я самого відповідача в матеріалах справи відсутні, як відсутні і дані про наявність у платника аліментів інших утриманців, наявності стягнення по будь-яким іншим виконавчим документам. Крім того, при визначенні розміру утримання суд враховує наявність у відповідача на праві приватної власності нерухомого майна у вигляді квартири. Будь-які інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів судом не встановлено. При цьому, суд приходить до висновку, що у зв`язку із наданням стороною відповідача доказів щодо розміру його доходу, натомість стороною позивача будь-які докази розміру доходу відповідача не надані і позивачка не зверталась до суду із клопотаннями про витребування відповідних доказів, з огляду на зазначену позивачем орієнтовну суму щомісячного доходу в розмірі 4682,46 грн. після сплати обов`язкових платежів, та враховуючи всі встановлені вище обставини, що приймаються судом до уваги як істотні для визначення розміру аліментів, зазначений позивачем розмір аліментів у сумі 2500,00 грн. підлягає зменшенню до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на час прийняття рішення у справі, тобто до 2007,00 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial