Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

04.06.2014 року заступник прокурора Приморського району м.Одеси звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] міської ради до [PERSON], [PERSON] про визнання договору недійсним, витребування квартири з незаконного володіння. 09.02.2018 року позивач надав суду уточнення до позовних вимог, відповідно до яких звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування квартири з незаконного володіння та просить витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] міської ради, квартиру [ADDRESS]; визначити порядок виконання судового рішення, вказавши що воно є підставою для скасування Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту [PERSON] міської ради запису щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], за [PERSON]. При цьому посилається на те, що Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2013 року визнано недійсним розпорядження управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 23 квітня 2002 року № 166783; визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 23 квітня 2002 року № 19-16460; визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 15 квітня 2003 року, що посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 2674; витребувано з незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] на користь [PERSON] міської ради. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02.07.2013 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2013 року - скасовано, ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено. За касаційною скаргою заступника прокурора Одеської області Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20.11.2013 р. рішення суду апеляційної інстанції від 02.07.2013 року скасовано, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.04.2013 р. залишено без змін. Під час виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.04.2013 р. стало відомо, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2013 р. скасовані заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2012 р., знято арешт з квартири [ADDRESS]. 26.03.2014 р. приватним нотаріусом [PERSON] зареєстровано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON]. Вищезазначена квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2014 р. №12, продавцем якої була [PERSON]. У звязку з викладеним вони звернулися до суду з вказаним позовом та просять його задовольнити. У судовому засідання представник позивача - Заступника керівника [PERSON] місцевої прокуратури № 3 позов підтримав та просив його задовольнити. Представник позивача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2013 року було задоволено позов заступника прокурора Приморського району м.Одеси та визнано недійсним розпорядження управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 23 квітня 2002 року № 166783; визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 23 квітня 2002 року № 19-16460; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 15 квітня 2003 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 2674; витребувано з незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] на користь [PERSON] міської ради. (а.с. 4 10) Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02.07.2013 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2013 року - скасовано, ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено. За касаційною скаргою заступника прокурора Одеської області Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20.11.2013 р. рішення суду апеляційної інстанції від 02.07.2013 року скасовано, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.04.2013 р. залишено без змін. (а.с. 11 16) Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна приватним нотаріусом [PERSON] 26.03.2014 року зареєстровано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON]. Вищезазначена квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2014 р. №12, продавцем якої була [PERSON]. Разом з тим, на момент укладання вищевказаних договорів, існувало рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.04.2013 р. про визнання недійсними розпорядження та свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу та витребування спірної квартири на користь [PERSON] міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена. Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою ст. 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди. Частиною 3 ст. 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ч. 1 п. 2 ст. 399 ЦК України право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником або іншою особою. Таким чином, квартира [ADDRESS], яка вибула з власності [PERSON] міської ради не з її волі, має бути витребувана з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] міської ради. На підставі викладеного та

Outcome: approved