Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

03 січня 2020 року позивачі, [PERSON] та [PERSON] , звернулись до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В позовній заяві зазначили, що 07 червня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої їм завдана матеріальна та моральна шкода. Винним у пригоді визнано [PERSON] . Наявність моральної шкоди позивачі обґрунтовують: душевними стражданнями, пережитими у зв`язку з самим фактом ДТП, враховуючи їх пенсійний вік, неможливістю користуватися всіма благами та перевагами, які дає автомобіль, який пошкоджений відповідачем, а також втратою можливості займатися підсобним господарством, вирощувати городину, вчасно зібрати урожай. Крім цього, позивачі зазначають, що відповідач за весь період не поцікавився їх станом здоров`я, не вибачився, не запропонував матеріальну та моральну підтримку, що збільшує моральну шкоду, завдану відповідачем. Враховуючи перелічені факти, позивачі прохають суд стягнути з відповідача моральну шкоду, яку вони оцінюють в розмірі: на користь [PERSON] 50000 грн, на користь [PERSON] 40000 грн. 19 лютого 2020 року до суду подано відзив, в якому зазначено, що позивачі не надали суду належних доказів на обгрунтування розміру моральної шкоди, а тому [PERSON] прохав відмовити в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди. Крім цього прохав звернути увагу суду на те, що позивачі під час розгляду кримінального провадження прохали суд стягнути на їх користь моральну шкоду в розмірі по 10000 грн кожному, однак в подальшому позов залишили без розгляду. 28 лютого 2020 року до суду подано відповідь на відзив, в якій зазначені заперечення щодо відшкодування матеріальної шкоди. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 січня 2020 року відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 червня 2020 року проваження у справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином внаслідок дорожньо-транспортної пригоди закрито в частині відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку з відмовою позивачів від позову в цій частині. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 червня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 вересня 2020 року задоволено заяву про відвід судді. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 вересня 2020 року справу прийнято до розгляду судді та призначено судовий розгляд. Позивачі, [PERSON] , [PERSON] та їх представник, [PERSON] , в судовому засіданні підтримали позов та прохали його задовольнити. Відповідач, [PERSON] та його представник, адвокат Губарєва М. О. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та пояснили, що позивачі не надали суду жодних доказів на підтвердження завданої їм моральної шкоди.\~ В задоволенні позову прохали суд відмовити. Представник третьої особи, ПАТ «Страхова група «ТАС», будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 07 червня 2019 року приблизно о 13 годині [PERSON] , в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2104, державний номерний знак [NUMBER] \~ з\~ причепом\~ державний\~ номерний знак [NUMBER] , рухаючись по автодорозі між с. Григоро-Бригадирівка та с. Солошине Кобеляцького району Полтавської області, перед здійсненням маневру зміни напрямку руху, виїхав на смугу зустрічного руху, чим своїми діями створив небезпеку для руху водієві транспортного засобу марки ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який в цей час рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення з вказаним транспортним засобом. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 2101 [PERSON] та пасажир зазначеного автомобіля [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 12 вересня 2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України (а.с.6-7). Частиною 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вказаний вирок суду набрав законної сили і по даній цивільній справі має преюдиціальне значення, вказані обставини стосовно вини [PERSON] у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди відповідно до вказаної норми не підлягають повторному доведенню. Твердження сторони відповідача про те, що дорожньо-транспортна пригода сталась через погане дорожнє покриття не заслуговує на увагу, оскільки вироком суду встановлено причинно-наслідковий зв`язок ДТП та встановлено, що зіткнення відбулось через порушення [PERSON] правил дорожнього руху. В зв`язку з цим надані стороною відповідача докази, а саме фотознімки дорожнього покриття не є належними доказами по справі. Відповідно до частини першої пункту 1 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За змістом статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а також - незалежно від вини заподіювача шкоди, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачам завдано тілесних ушкоджень, у зв`язку з якими вони перебували на лікуванні та понесли матеріальні витрати, нормальний уклад їх життя було порушено, що безумовно потягнуло за собою заподіяння їм моральної шкоди. При\~\~ визначенні\~\~ розміру\~\~ моральної\~\~ шкоди\~ суд\~ враховує,\~ що\~ [PERSON] \~ та [PERSON] є пенсіонерами (а.с.4-5), тобто особами похилого віку. Після отримання тілесних ушкоджень позивачі вимушені були лікуватись, тобто звичний спосіб їх життя було порушено.\~ Крім цього, оскільки внаслідок ДТП було пошкоджено транспортний засіб, який вони використовували, то в подальшому вони були вимушені також витрачати свій час для ремонту автомобіля, а також його огляду, з метою отримання відповідного відшкодування. Таким чином позивачі не могли вести свій звичний спосіб життя. Разом з тим, суд не бере до уваги посилання позивачів на те, що внаслідок ДТП вони втратили можливість займатися своїм підсобним господарством, вирощувати городину, вчасно зібрати урожай, оскільки суду не надано доказів того, що позивачі займались такими роботами. Суд вважає, що порушення нормального способу життя носило тривалий характер. Однак при цього, суд також бере до уваги, що позивачі раніше звертались до суду з позовом про стягнення з [PERSON] моральної шкоди, яку оцінювали в 10000 грн кожному, однак в подальшому цивільний позов залишили без розгляду. Даний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Під час розгляду даної цивільної справи позивачі дійсно підтвердили, що підписували такий позов, але в подальшому відмовились від нього. На даний час вважають, що розмір моральною шкоди в розмірі 10000 грн кожному є малим та не відновить їх порушене право, однак при цьому не надали суду доказів того, яким саме дії чи бездіяльність відповідача стали причиною для підвищення розміру шкоди. Крім цього, свідок [PERSON] суду показав, що він два рази після дорожньо-транспортної пригоди привозив [PERSON] до позивачів для мирного врегулювання спору. Зазначені обставини не спростовують і самі позивачі, пояснюючи, що відповідач пропонував автомобіль, однак вони відмовились в зв`язку з тим, що не відповідач був власником даного транспортного засобу. Таким чином, суд не бере до уваги також твердження позивачів про те, що моральна шкода полягає також і в тому, що відповідач за весь час не пропонував їм відшкодувати шкоду. Зазначене спростовується також тим, що відповідач пропонував позивачам автомобіль у відшкодування шкоди, однак останні відмовились від такої компенсації. Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що позивачам внаслідок ДТП завдана моральна шкода. При цьому суд вважає, що моральна шкода є компенсацією за завдану шкоду, а не способом збагачення потерпілої сторони, а тому з урахуванням конкретних обставини справи, а саме намагання відповідача відшкодувати шкоду, ступеню порушення життєвих стосунків позивачів, порушення їх нормального укладу життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що сума в 10000 грн. кожному є достатньою грошовою компенсацією завданої позивачам моральної шкоди. Суд не бере до уваги посилання адвоката Губарєвої М. О. на те, що позивачі не надали суду висновок психологічної експертизи, а тому сума моральної шкоди не може бути визначена, оскільки законодавством не передбачено обов`язковості проведення такої експертизи. Судом також встановлено, що статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди в розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого. Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» у відшкодування моральної шкоди виплачено [PERSON] 417,30 грн, а [PERSON] 33,91 грн (а.с.10,11). Враховуючи вище викладене, із відповідача на користь позивачів слід стягнути різницю між встановленою судом сумою моральної шкоди та виплаченою позивачам страховою компанією, що складає відповідно: [PERSON] - 9966,09 гривень, а [PERSON] - 9582,70 гривень. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Враховуючи, що позивачі при подачі позову до суду звільнені від сплати судового збору, то із відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі, визначеному ЗУ Про судовий збір.

Outcome: partial