Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

04. 03. 2014 [PERSON] звернулася до суду з позовом (який уточнювала) до приватного акціонерного товариства «Миколаївський машинобудівний завод» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 7211, 20 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року включно у розмірі 9867, 77 грн., моральної шкоди у розмірі 3000, 00 грн., а також просила суд стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 600, 00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що в період з 05. 01. 2005 по 14. 10. 2013 вона працювала на посаді інженера з підготовки виробництва 1 категорії в приватному акціонерному товаристві «Миколаївський машинобудівний завод». Після звільнення нараховану, але не виплачено заробітну плату позивачу у розмірі 7211, 20 грн. Невиплатою заробітної плати позивачу завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 3000, 00 грн. У добровільному порядку відповідач заборгованість не виплачує, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Позивач та її представник до судового засідання не з'явилися, суду надали заяви, в яких позовні вимоги підтримали, просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно, причин неявки суду не повідомив, відповідно до ст. 224 ЦПК України справа розглядалась за його відсутності, суд зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, позивач в період з 05. 01. 2005 по 14. 10. 2013 вона працювала на посаді інженера з підготовки виробництва 1 категорії в приватному акціонерному товаристві «Миколаївський машинобудівний завод». Трудовий договір відповідно до ст. 23 КЗпП України з зазначеним працівником було укладено на невизначений строк. Наказом підприємства від 14. 10. 2013 № 212-к позивача [PERSON] звільнено з роботи з 14. 10. 2014 за згодою сторін за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. При звільненні з позивачем не було проведено розрахунок. Відповідно до довідки підприємства від 14. 03. 2014 № 18672/150 заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати станом на 14. 03. 2014 складає 6455, 77 грн. Таким чином, судовому засіданні достовірно встановлено, що при звільненні з позивачем не було проведено розрахунок, а тому на підставі ст. 116 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 6455, 77 грн. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідачем строки, передбачені КЗпП України для проведення розрахунку з позивачем були порушені. Таким чином, судовому засіданні достовірно встановлено, що при звільненні з позивачем не було проведено розрахунок, а тому на підставі ст. 117 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року включно у розмірі 9867, 77 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода - це шкода, заподіяна працівникові поведінкою особи, яку можна характеризувати як неетичну, таку, що суперечить системі поглядів і уявлень, які регулюють поведінку людей у суспільстві. Під моральною шкодою розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Під моральною шкодою слід розуміти також втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). У вказаній Постанові ПВСУ зазначено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування передбачено спеціальним законодавством, зокрема: ст. 237-1 КЗпП та іншими (п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначити залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин. Суд при розгляді справи також взяв до уваги те що факт заподіяння моральної шкоди позивачу мав місце, що виразилось у порушенні трудових прав позивача, зокрема права на своєчасний розрахунок при звільненні, перенесенні моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, які вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому позивач у відповідності з ст. 237-1 КЗПП України має право на відшкодування відповідачем моральної шкоди. Суд, беручи до уваги наявність причинного зв'язку між виною відповідача у затримці розрахунку з позивачем [PERSON] та завданою останній моральної шкоди вказаними діями, з огляду на ступінь, характер, термін й обсяг моральних переживань позивача, яких останній зазнав у зв'язку з протиправними діями відповідача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості дійшов висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 500, 00 грн., а у задоволенні решти позовних вимог позивачу слід відмовити. Окрім того, на підставі ст. ст. 86-88 з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243, 60 грн., а також на користь позивача понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 600, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial