Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

03.02.2014 ПАТ «Надра» звернулося до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №252/П/99/2008-980 від 25.03.2008 року в сумі 2761283 гривень 90 копійок (т.1 а.с.2-4). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.03.2008 між ВАТ «Надра», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено кредитний договір №252/П/99/2008-980, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в гривнях на загальну суму 1263825,16 гривень із розрахунку 17,89% на рік строком з 25.03.2008 по 25.03.2028. Відповідно до умов кредитного договору, викладених в п.3.3.2, 3.3.3 відповідач зобовязався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, до 10 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не меншу, ніж зазначена в п.3.3.1 кредитного договору. Відповідно до п.5.2 кредитного договору у разі прострочення відповідачем строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п.3.3.3 кредитного договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п.5.3 кредитного договору у разі порушення Відповідачем вимог п.4.3 кредитного договору, відповідач зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми кредиту, визначеної у п.1.1 кредитного договору, за кожен випадок. Позивач стверджує, що станом на 11.12.2013 року за відповідачем наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 2761283,90 грн., в тому числі: непогашений кредит 1247742,23 гривень, несплачені відсотки 1224899,69 гривень, несплачена пеня за прострочення строків виконання зобовязань 162259,46 гривень, несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу 126382,52 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON]А.Л. про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином а зареєстрованим місцем проживання те через свого представника, в судове засідання відповідач та його представник повторно не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не подали. За змістом поданих до суду письмових клопотань про закриття та зупинення провадження у справі відповідач в особі своїх представників проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач у 2010 році звертався з аналогічним позовом та рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 28 травня 2010 року, яке було залишено в силі ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 07 липня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 31 серпня 2011 року. У даний час у Дніпровського районному суді м.Києва розглядається кримінальна справа стосовно посадових осіб ТОВ «БІК «Полісся», ТОВ «ЧЗМБ», передбачених ч.2,3 ст.358 ч.4 ст.190 , ч.2 ст.366 КК України [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які на підставі документів від імені фізичних осіб працівників групи «ЧЗМБ», поданих до ьанків ВАТ КБ «Надра», ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Райффайзен банк Аваль», ПАТ «Альфа-Банк», погодили та отримали довгострокові кредити на придбання фізичними особами цінних паперів, емітованих ТОВ «БІК «Полісся», на загальну суму 174\~369\~256 гривень, а отримані кошти в подальшому знімались з рахунку ТОВ «БІК «Полісся» з підстави нібито надання безпроцентних позик для працівників даного Товариства. Так, представник відповідача стверджує, що [PERSON] як працівник ТОВ «ЧЗМБ» став жертвою шахрайських дій та був змушений під тиском з боку посадових осіб ТОВ «ЧЗМБ» підписати кредитний договір №252/П/99/2008-980, з приводу якого виник судовий спір, та був визнаний потерпілим у вказаному ним кримінальному провадженні, де ПАТ КБ «Надра» визнано цивільним позивачем, у тому числі за вказаним кредитним договором (т.1 а.с.29-30, 76-78,148-149). Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти якого представник позивача не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «НАДРА», що підтверджується витягом зі Статуту (а.с.17-18), та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №252/П/99/2008-980 (т.1 а.с.- 5-7). Відповідно до п.1.1 вказаного [PERSON] надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 1263825 гривень 16 копійок в порядку і на умовах, визначених договором. Згідно з п.1.2 [PERSON] цільове використання кредиту: на придбання цінних паперів (дисконтних облігацій) облігацій у бездокументарній формі випуску в кількості 8227 штук, емітованих ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» з номінальною вартістю кожної облігації 56,00 гривень; витрати позичальника, повязані з оформленням кредиту та оплата комісії за розрахунками за цим договором. Відповідно до п.1.3.1 [PERSON] відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 17,89% відсотків річних. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту Згідно п.1.4 [PERSON] надає позичальнику кредит строком до 25 березня 2028 року. Відповідно до умов п.1.5 [PERSON], комісія за розрахунки за цим [PERSON] складає 1,6% від суми виданих коштів, зазначених в п.1.2 за винятком суми, виданої на оплату цієї комісії. Факт отримання відповідачем кредиту в зазначеному в договорі розмірі (з урахуванням умов п.п.1.1, 1.5 [PERSON]), а саме в сумі 1243922 гривні 41 копійка підтверджений заявою на видачу готівки №242 від 25 березня 2008 року та меморіальним ордером №242 від 25 березня 2008 року (т.1 а.с.13,14). Факт укладення договору та отримання зазначених в договорі коштів відповідачем та його представниками не заперечується. Відповідно до п.3.3.1 та п.3.3.3 [PERSON] щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 19523 гривні 92 копійки; позичальник во\\носить чергові платежу по кредиту, визначені в п.п.1.3.1, 3.3.1 цього [PERSON] до 0 числа поточного місяця, згідно з графіком погашення, наданому в Додатку №1 до цього [PERSON]. Відповідно до п.5.2 [PERSON] у випадку прострочення виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.3.3.3 цього [PERSON], Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Відповідно до п.5.3 [PERSON] у разі порушення відповідачем вимог п. 4.3 за виключенням п. 4.3.8, 4.3.6цього [PERSON], Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1 кредитного договору за кожен випадок. З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 11.12.2013 (т.1 а.с.8-9) встановлено, що за кредитним договором №252/П/99/2008-980 від 25.03.2008 року за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість у сумі в сумі 2761283,90 грн., яка складається: непогашений кредит 1247742,23 гривень, несплачені відсотки 1224899,69 гривень, несплачена пеня за прострочення строків виконання зобовязань 162259,46 гривень, несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу 126382,52 гривень. Правильність розрахунку не викликає у суду сумнівів. Будь-яких заперечень щодо правильності здійснених розрахунків відсотків та пені, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Судом також встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 28 травня 2010 року, яке було залишено в сулі ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 07 липня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2011 року (т.1 а.с.32,33-35,36) було задоволено позов ПАТ КБ «Надра» та стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 1563781 гривня 95 копійок станом на 30.09.2009року, в тому числі: борг по кредиту 1247742,23 грн., заборгованість по відсотках 273720,85 грн., пеня за порушення термінів повернення кредиту, нарахована за період з 11.12.2012 року по 10.12.2013 року, в сумі 42309,88грн. Будь-яких належних і допустимих доказів, що заборгованість за кредитом відповідно до вище зазначеного рішення була погашена, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 вказаної статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає ізсуті кредитного договору. За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому суд виходить з того, жодне із заперечень представника відповідача не було доведене в суді належними та допустимими доказами. А саме, суду не надано докази та не зазначено джерел їх здобуття, що існують рішення суду, які набрали законної сили, та яким укладений між сторонами кредитний договір визнаний недійсним, а також, що існує вирок суду, який набрав законної сили, яким встановлені факти підробки документів та шахрайства з боку інших, зазначених представником відповідача осіб, при укладенні дослідженого в судовому засіданні кредитного договору №252/П/99/2008-980 від 25.03.2008 року та заяви про видачу готівки №242 від 25.03.2008. Факт розслідування кримінального провадження, про яке зазначено в письмових клопотаннях представників відповідача, а також факт предявлення ПАТ КБ «Надра» цивільного позову у вказаному кримінальному провадженні, не впливають на зміст правовідносин, що виникли між сторонами за даним кредитним договором, оскільки ані факт укладення кредитного договору ані факт отримання за вказаним кредитним договорів коштів, відповідачем та його представниками не оспорюється. Проте суд враховує, що відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; Оскільки заборгованість за всією суму кредиту в розмірі 1247742,23 грн., а також заборгованість по відсотках станом на 30.09.2009 року в сумі 273720,85 грн., були стягнуті на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 28 травня 2010 року, яке набрало законної сили 07 липня 2011 року (т.1 а.с.32,33-35), в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом 1247742,23 грн. та відсотках 273720,85 грн., нарахованих по 30.09.2009року, провадження у справі має бути закрито. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основним боргом за кредитом в сумі 1247742,23 грн. задоволенню не підлягають, а в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню на суму 951178,84 грн. (1224889,69-заборгованість за відсотками згідно розрахунку станом на 11.12.2013 року (а.с.8-9) - 273720,85грн.-заборгованість за відсотками станом на 30.09.2009, стягнута за рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 28 травня 2010 року(т.1 а.с.32)). При цьому суд враховує, що, оскільки стягнута за рішенням суду заборгованість не погашена, зобовязання за договором припинені не були, в звязку з чим відповідач зобовязаний сплатити банку нараховані відсотки, а також неустойку за порушення зобовязань за договором. В частині позовних вимог, щодо стягнення нарахованої позивачем неустойки (пені та штрафів), суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині нарахованої пені в розмірі 162259 гривень 46 копійок, а вимоги щодо стягнення штрафу в розмірі 126382 гривні 52 копійки задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, судом враховано, що за порушення зобовязань з повернення кредиту та сплати відсотків за один і той самий період позивачем нараховано як пеню так і штрафи (а.с.8-9), оскільки будь-яких інших порушень умов договору окрім порушення зобовязань з повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, та його представником в судовому засіданні зазначено не було, внаслідок чого відповідача [PERSON] двічі притягнуто до одного і того ж виду відповідальності. Так, за положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня). В звязку з викладеним вимоги позивача щодо стягнення суми штрафу за порушення умов кредитного договору у розмірі 10% від сумі наданого кредиту задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 гривні (а.с.1) підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial