Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

03 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору, укладеного 11.10.2018 року між ним та ФОП [PERSON] , та відшкодування збитків у вигляді передоплати у розмірі 30000 гривень, пені за прострочення поставки товару у розмірі 4675,07 гривень та неустойки за прострочення виконання робіт у розмірі 1274,70 гривень. В обгрунтування заявленого позову посилалася на те, що 11 жовтня 2018 року між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу металоплатикових виробів та комплектуючих (вікна) згідно специфікації на загальну суму 42490 гривень. На виконання умов договору позивачка сплатила передоплату на суму 30000 гривень, при цьому відповідач зобов`язався доставити замовлення у строк до 26.10.2018 року. Проте, до сьогодення відповідач прийняті на себе зобов`язання за договором не виконав. Просила розірвати договір купівлі-продажу, стягнути з відповідача на свою користь суму матеріальної шкоди у вигляді внесеної передоплати у розмірі 30000 гривень, пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожний день прострочення від суми передоплати згідно п. 4.1.2 договору у розмірі 4675,07 гривень, а також на підставі ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачі» неустойку у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення у розмірі 1274,70 гривень, за період з 27.10.2018 року до 02.04.2019 року. Разом із позовною заявою 03 квітня 2019 року позивачкою надана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно. Ухвалою суду від 05 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року відкрите провадження у справі та визначено розглядати спарву в порядку спрощеного провадження. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач ФОП [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, до суду повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на пред`явлений позов, а також будь-яких інших заяв чи клопотань, що стосуються суті справи, не надав. З урахуванням наведених обставин, зважаючи на наявність письмової згоди позивачки, суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних доказів в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між покупцем [PERSON] , з одного боку, та продавцем - ФОП [PERSON] , з іншого, було укладеного договір купівлі-продажу товару (а.с. 6-7). Відповідно до п. 1.1, 5.1, 6.2 Договору продавець зобов`язався поставити у строк до 26 жовтня 2018 року покупцеві металевопластикові вікна на загальну вартість 42490 гривень, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 5.1-5.3 Договору покупець зобов`язався у момент його підписання внести у касу продавця передоплату у сумі 30000 гривень, а решту суми у розмірі 12490 гривень сплатити при отриманні товару. З преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Як вбачається з п. 7 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до ст. 665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Як вбачається з копії товарного чеку, наданого позивачкою [PERSON] , 11 жовтня 2018 року на користь ФОП [PERSON] нею було сплачено передоплату за договором у сумі 30000 гривень (а.с. 5). Відповідач ФОП [PERSON] , не прибувши у судове засідання та не надавши відзиву на пред`явлений позов, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ним умов укладеного договору, а отже не оспорює наведених позивачем доводів щодо його невиконання. Таким чином суд вважає встановленим, що відповідач в обумовлений договором строк і до сьогодення свої зобов`язання за договором купівлі-продажу товару належним чином не виконав без поважних причин, тобто в односторонньому порядку ухилившись від його виконання, що є підставою для розірвання договору та стягнення на користь позивачки спричиненої матеріальної шкоди у вигляді внесеної передоплати в сумі 30000 гривень. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі подвійної ставки НБУ за кожний день прострочення від суми передоплати згідно п. 4.1.2 договору у розмірі 4675,07 гривень, та неустойки на підставі ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачі» у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення у розмірі 1274,70 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 5 ст.10 Законом України «Про захист прав споживачів», - у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Пунктом 4.1.2 Договору сторони погодили, що у випадку затримки товару з вини продавця, останній зобов`язаний сплатити на користь покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми передоплати. Таким чином, сторони обумовили у Договорі розмір неустойки у разі затримки товару з вини Поставщика, який дорівнює розміу подвійної облікової ставки НБУ, а тому норма ч. 5 ст.10 Законом України «Про захист прав споживачів», до даних правовідносин не застосовується. При цьому суд вважає необхідним зазначити, що позивачем помилково розрізняється поняття неустойки та пені, тому як пеня є різновидом неустойки. Отже, розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, а саме за період з 27 жовтня 2018 року до 02 квітня 2019 року, розмір пені становить 4675,07 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 30000 гривень (сума передоплати) х 36% (подвійна ставка НБУ) : 100% : 365 днів х 158 днів = 4675,07 гривень. Позовні вимоги в частині стягнення неустойки на підставі ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачі» у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення у розмірі 1274,70 гривень, - не підлягають задоволенню, внаслідок їх безпідставності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial