Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~04.03.2020 р. [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому зазначив, що він звернувся до приватного нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої [INFO] матері [PERSON] , яка на момент смерті проживала в [ADDRESS] , на ј частку згаданого будинку, а також на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого [INFO] батька [PERSON] на ѕ частки вказаного житлового будинку. \~ \~ \~ \~12.07.2019 р., на підставі його заяви, приватним нотаріусом була заведені спадкові справи № 56/2019 та № 57/2019, після померлих [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~На підтвердження належності спадкодавцям житлового будинку [ADDRESS] позивачем було надано договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 04.08.1956 р. за № 7081, виданого на ім`я [PERSON] . \~ \~ \~ \~У вказаному договорі прізвище « [PERSON] » не збігається з написанням прізвища спадкодавця « [PERSON] », у зв`язку з чим виникла необхідність у встановленні факту належності вказаного документу. \~ \~ \~ \~ [PERSON] та [PERSON] були подружжям з 28.07.1956 р. \~ \~ \~ \~Оскільки спірний будинок був придбаний [PERSON] в період шлюбу, то він є спільною сумісною власністю подружжя. Але з наданих документів вбачається, що частка із майна, що є у спільний сумісній власності, на [PERSON] , за її життя, виділено не було. А оскільки її чоловік [PERSON] за життя не давав згоди на виділ частки у спільній сумісній власності подружжя, то виділити Ѕ частку права власності у спільному майні подружжя можливо лише в судовому порядку. За позовом [PERSON] просить встановити факт належності [PERSON] договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 20.06.1956 р., виданого на ім`я [PERSON] ; визнати за ним право власності на ј частку житлового будинку [ADDRESS] після померлої [INFO] матері [PERSON] , та на ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою від 05.03.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 09.04.2020 р. 09.04.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 29.05.2020 р. 29.05.2020 р. розгляд справи відкладено на 12.08.2020 р. у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. 12.08.2020 р. розгляд справи відкладено на 02.10.2020 р. на підставі ч.5 ст.223 ЦПК України для повторного виклику позивача. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача направила до суду заяву, за змістом якої не має заперечень проти задоволення позову [PERSON] та просить розглянути справи без її участі. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом з письмових доказів, на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 04.08.1956 р. за № 7081, акту приймання індивідуального домоволодіння від 23.03.1964 р. [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.10-11, 12-13). Відповідно до ч. 3.\~ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.\~\~ \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 01 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Згідно із п.6 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначено в документі, не збігається із прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт належності згаданого вище договору [PERSON] підтверджені дослідженими копіями письмових доказів, наявними в матеріалах справи. \~ \~ \~ \~З наведеного вище, суд дійшов висновку, що [PERSON] набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] у встановленому законом порядку. 28.07.1956 р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю майно, нажите пожружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Враховуючи, що право на житловий будинок [ADDRESS] подружжя [PERSON] набуло під час шлюбу, то кожному із них належить по Ѕ частці нерухомості, як частка у спільній сумісній власності подружжя. [INFO] померла [PERSON] (а.с.15). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] та син [PERSON] , які були зареєстровані та проживали разом зі спадкодавцем у спірному житловому будинку на час її смерті. Враховуючи положення ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд застосовує до спірних правовідносин положення ЦК України в редакції 1963 р. Ч.1 ст.524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого (ч.1 ст.529 ЦК України). Згідно ст.549\~ЦК України\~визнається,\~що спадкоємець\~прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Постановою нотаріуса від 18.07.2019 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку тим, що частка у спільному майні подружжя [PERSON] не була виділена. Вищевикладене підтверджено матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.34-43). Враховуючи, що позивач [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, то кожен із них успадкував після смерті [PERSON] по ј частці житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] (а.с.16). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить ѕ частки спірного житлового будинку. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є син [PERSON] , який був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем у спірному житловому будинку на час його смерті. Враховуючи, що позивач успадкував після смерті [PERSON] ј частину будинку [ADDRESS] ѕ частки успадкував після смерті батька у порядку, визначеному ст.549 ЦК України, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є законним та обґрунтованим, у зв`язку задовольняє його у повному обсязі.

Outcome: approved