Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

04.07.2018 р. позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, відповідно до якого прохала суд визнати відповідача [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона є власником квартири за адресоюм. [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. За вказаною адресою зареєстрована відповідач - [PERSON], [INFO], яка є її дочкою та не проживає за місцем реєстрації протягом 11 років, оскільки з 2007 року виїхала у США по програмі обміну студентів та залишилася там проживати. Покинувши місце реєстрації, відповідач не вжила дій по зняттю з реєстрації, і на даний момент не має можливості це зробити, оскільки не приїздить до України. Позивачем також зазначено, що особистих речей відповідача в даному помешканні немає, остання оплату за проживання не здійснює, ніяких заходів по збереженню житла за собою не вживає, заходів по вселенню у будинок не приймає. Наявність реєстрації відповідача чинить перешкоди позивачу, як власнику житла, користуватися ним на власний розсуд, а саме перешкоджає в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг, вартість яких розраховується, в тому числі, виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Вказане і стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05.07.2018 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників справи. 03.09.2018 р. до суду представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, прохала суд їх задовольнити. 30.07.2018 р. на електронну адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої остання повідомила суд про неможливість явки у судове засідання, оскільки фактично проживає у США, позовні вимоги визнає, оскільки фактично з 2007 року не проживає за адресою [ADDRESS]. Представник третьої особи по справі - Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради - 12.07.2018 р. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд приймає визнання відповідачем позову і приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, враховуючи що відповідач позов визнає, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою [ADDRESS], яка належить останній на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу серії АВК № 435197 від 09.06.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвою Н.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1750. Право власності зареєстровано КП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», запис у реєстровій книзі № 114 за реєстровим номером № 15728 від 09.06.2000 року (копія наявна в матеріалах справи). Згідно з Карткою прописки Форми «А» Відділу внутрішніх справ Октябрського району міста Полтави від 25.02.2004 року у належному позивачу житлі за вказаною адресою зареєстрована її донька - [PERSON], [INFO]. Факт родинних відносин підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Відомості про адресу зареєстрованого місця проживання відповідача у [ADDRESS] також підтверджується довідкою Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради від 17.07.2018 року, що надана на запит суду. Згідно з Довідкою № 200 від 27.06.2018 р., затвердженою головою правління Житлово-будівельного кооперативу «Надія», за підписами сусідів [PERSON], [PERSON], підтверджено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації протягом 11 років у зв'язку з виїздом за кордон. Згідно з академічною довідкою Полтавського університету споживчої кооперації України № 0869 від 23.11.2007 року встановлено, що відповідач [PERSON] навчалася з 01.09.2004 р. по 23.11.2007 р. в Полтавському університеті споживчої кооперації України та відрахована у зв'язку із від'їздом до США по програмі обміну студентів за наказом № 343 від 23.11.2007 р. Таким чином, наявними у справі доказами підтверджується, що за адресою реєстрації відповідач не проживає з 2007 року, тобто понад 11 років. Відповідач у своїй письмовій заяві підтвердила, що підставою не проживання за адресою реєстрації є постійне проживання у США. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання, згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи є фіксацією фактичного місця її проживання. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З викладеного слідує, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Ураховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідач, є членом сім'ї позивача (дочкою), понад 11 років не проживає за адресою реєстрації, тобто у квартирі позивача, що належить останній на праві приватної власності, чим чинить перешкоди у користуванні майном власником, оскільки позивач зобов'язана сплачувати комунальні послуги за вказаною адресою із розрахунку на всіх зареєстрованих у квартирі осіб та не має змоги реалізувати своє право на отримання субсидії. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову, у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved