Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

04 квітня 2016 року позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє»звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором.З позовної заяви вбачається, що 13 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № Л69.188.19745, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 26\~753,00 грн. зі сплатою 25,25 % річних з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. 30 вересня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] з обмеженою «Факторингова компанія «Рантьє»був укладений договір факторингу № 30/09-1. Сума боргу на дату відступлення вимоги складає 33\~528,52 грн., що складається з основного боргу у сумі 13\~546,17 грн., простроченого боргу у сумі 9\~862,52 грн., прострочених процентів у сумі 10119,83 грн. після відступлення права вимоги відповідачем була здійснена оплата на загальну суму 0,03 грн. У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань, передбачених договором, станом на 21 березня 2016 року заборгованість становить 33\~528,49 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 23\~408,66 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсоткам та комісіями у сумі 10 119,83 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором на загальну суму 33\~528,49 грн. та судовий збір у сумі 1\~378,00 грн. У судове засідання представник позивача не прибув, проте надав клопотання, в якому просить розглянути справу за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач до суду не прибув, але надав заяву, в якій визнав позовні вимоги у повному обсязі, просив справу розглядати без його участі. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України,\~фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 13 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Ідея Банк, Банком, Кредитором, та [PERSON], Позичальником, був укладений кредитний договір № Л69.188.19745, за яким відповідач отримав кредит на поточні потреби у розмірі 26\~753,00 грн. зі сплатою 25,2500 % річних з погашенням кредиту строком на 50 місяців. При цьому Позичальник був ознайомлений з умовами зазначеного кредитного , а також із порядком та строками здійснення погашення отриманого кредиту і сплати процентів за його користування, що підтверджується його особистим підписом (а.с. 14-18). [PERSON] отримав кошти у сумі 26\~753,00 грн., про що свідчить меморіальний ордер № ТR.1253044.3632.1787 від 22 березня 2013 року (а.с. 24). 30 вересня 2015 року між Публічним акціонерним товариством Ідея Банк, Клієнтом, та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє», Фактором, був укладений договір факторингу № 30/09-1 (а.с. 19-23). Позивач повідомив відповідача про укладення договору факторингу та відступлення права вимоги (а.с. 13). Станом на 21 березня 2016 року заборгованість за кредитним договором №Л69.188.19745 від 13 березня 2013 року становить на загальну суму 33\~528,49 грн.: по тілу кредиту у сумі 23 408,66 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями у сумі 10\~119,83 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-6). [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє»має право надавати фінансові послуги, а саме: факторинг (а.с. 7-10). Належних та допустимих доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідачем суду не представлено. Відповідно до ч. 1\~ст. 1077 Цивільного кодексу України,\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Згідно із ч. 1\~ст. 1078 Цивільного кодексу України,\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підставі\~ст. 1080 Цивільного кодексу України\~договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. У відповідності з ч. 1 ст. 1084 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Статтями\~55 та 124 Конституції України\~передбачено захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлено юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими, не забороненими законом, засобами. Таким чином, позивач, набувши на підставі договору факторингу № 30/09-1 від 30 вересня 2015 року право вимоги за кредитним договором№ Л69.188.19745 від 13 березня 2013 року, обґрунтовано скористався вказаним правом, звернувшись до суду з даним позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 610 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання, або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані про те, що відповідач вживав заходів для належного виконання зобовязання за укладеним договором, у звязку з чим порушення зобовязання визнається судом таким, що сталося з вини відповідача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1\~378,00 грн. (а.с. 1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 526, 549, 550, 610, 611, 612, 1046, 1047, 1049, 1050, 1077, 1078, 1080, 1084 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved