overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

03 листопада 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.11.2014р. о 13 год. 33 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.11.2014р. о 13 год. 33 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Живодером лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий напружений, агресивний, виказує маячні ідеї переслідування, збитку в адресу оточуючих. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

03 листопада 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 31.10.2014р. о 20 год. 58 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 31.10.2014р. о 20 год. 58 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий активно виказує маячні ідеї відношення, збитку в адресу дружини. Настрій знижен. На прості потіння починає відповідати по суті, в місті знаходження орієнтован, в календарному часі - грубо. Мислення торпедне. Пам'ять знижена на поточні дії [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

03 листопада 2014 року заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю, зазначивши в якості заінтересованої особи П'яту дніпропетровську державну нотаріальну контору. Вимоги обґрунтовано тим, що заявник тривалий час однією сім'єю мешкала разом з [PERSON], який помер [INFO] На разі заявник має намір оформити спадкові права, проте заінтересована особа відмовила у видачі відповідного свідоцтва через непідтвердження проживання зі спадкодавцем однією сім'єю протягом п'яти років. Викладені обставини стали причиною звернення заявника до суду із заявою про встановлення факту проживання з [PERSON] однією сім'єю від 1994 року і по день смерті (а.с.а.с. 2 - 4). У судовому засіданні заявник підтримала заявлені вимоги. Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с. 22). Заслухавши пояснення заявника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому засіданні було встановлено, що від 1994 року заявник та [PERSON] проживали однією сім'єю без укладення шлюбу за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер (а.с.а.с. 8 - 10). 28 серпня 2014 року заявник звернулася до заінтересованої особи із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], проте нотаріус рекомендував заявникові звернутися до суду з питань встановлення факту його проживання зі спадкодавцем до дня смерті. Між тим, вказаний факт підтверджується належними та допустимими доказами, наданими заявником суду. Так, згідно з домовою книгою, у якій обліковуються особи, зареєстровані у будинку [ADDRESS], заявника зареєстровано від 16.11.1971 р., а [PERSON] - від 22.07.1994 р. (а.с.а.с. 11, 12). Крім того, факт спільного проживання заявника та [PERSON] також підтверджується довідкою квартального комітету за місцем реєстрації заявника від 06.09.2014 р., показаннями свідків [PERSON], [PERSON] (а.с. 15). Таким чином, суд вважає, що подана заява підлягає задоволенню. Встановлення вказаного вище факту не суперечить чинному законодавству і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

03 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона із відповідачем з 26 листопада 1990 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох повнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Крім того, вона має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої батьком записаний відповідач, хоча біологічним батьком дитини не є. Фактично шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені з лютого 1996 року через відсутність взаєморозуміння, різність характерів та поглядів на життя. Позивач вважає, що шлюб необхідно розірвати юридично, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодна. Майнового спору та спору на даний час вони не мають. Просила позов задовольнити, прізвище залишити без змін «Кігім». У судове засідання позивач не зявилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. Відповідач до судового засідання не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-НО №075096, виданого повторно 12 січня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білозерського районного управління юстиції Херсонської області, 26 листопада 1990 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 17, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО №529137, виданого 16 квітня 2010 року, Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася 05 квітня 2013 року, про що зроблено відповідний актовий запис №369. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Майновий спір на теперішній час між сторонами відсутній. Аналізуючи вищевикладене, з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище позивачу залишити без змін «Кігім».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

03 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про припинення стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що згідно рішення Костянтинівського міського суду Донецької області від 25 червня 2001 року з нього на користь [PERSON] утримуються аліменти на утримання їх спільної доньки [PERSON], 1997 року народження. [INFO] року [PERSON] померла і донька з цього часу проживає з ним за місцем його реєстрації та знаходиться на його утриманні. Просив припинити стягнення з нього аліментів на підставі виконавчого листа № 2-1510-2001 від 25 червня 2001 року, виданого Костянтинівським міським судом Донецької області. У судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягав. Представник відповідача у судове засідання надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази по справі, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 14 лютого 2007 року (а.с. 12). Від даного шлюбу є дитина [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Рішенням Костянтинівського міського суду Донецької області від 25 червня 2001 року з позивача [PERSON] на користь [PERSON] були стягнені аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 25% з усіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини, про що був 25 червня 2001 року виданий виконавчий лист № 2-1510-2001 (а.с. 8-9). [INFO] року у м. Костянтинівці Донецької області померла [PERSON] (а.с. 10). На поточний час неповнолітня [PERSON], [INFO], мешкає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні, що було повідомлено [PERSON] безпосередньо у судовому засіданні. Відповідно до ст. 192 СК України припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов'язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що необхідно припинити стягнення з позивача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 25% з усіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

03 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач позов визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2008 року (а.с. 3). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, сумісне проживання припинено з жовтня 2014 року. Поновлювати шлюбні стосунки сторони наміру не мають, примирення та збереження сім'ї вважають неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін та дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

03 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за борговою розпискою від 19 червня 2014 року у розмірі 3000 грн. Позивач просив справу розглядати без його участі, позов задовольнити, дав згоду на заочний розгляд справи, про що подав письмову заяву. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщена, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося відповідно до ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що19 червня 2014 року між сторонами було укладено договір та складено розписку, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] червня 2014 року отримала від [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 3000 грн.та зобов'язувалася повернути кошти 31 липня 2014 року (а.с. 3). На даний час відповідачем зобов'язання по поверненню коштів не виконано. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Також, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 243 грн. 60коп. судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

03 листопада 2014 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 жовтня 1999 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Від спільного життя має двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак, сімейне життя не склалося, в сім'ї не має порозуміння, протягом року проживають окремо, тому позивач вважає, що подальше збереження сім'ї не можливе. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 02 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського міськвиконкому Сумської області, актовий запис №297. Сторони до судового засідання не з'явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. В даному випадку суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів та у відповідності до ст.ст. 169, 197 ЦПК України без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу. Суд проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 1999 року (а.с.4). Від спільного життя сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а. с. 4-5). Відповідно до ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Як встановлено судом сімейне життя у сторін не склалося, вони разом протягом року не проживають, між ними втрачено почуття любові, мають різні погляди щодо сімейного життя, шлюбні стосунки фактично між ними припинені, відновлювати їх сторони не бажають. Однією із підстав припинення шлюбу відповідно до ст. 104 СК України є його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В даному випадку суд вважає, що подальше збереження шлюбу не сприятиме збереженню сім'ї, оскільки, сторони стали чужими людьми, почуття любові між ними втрачено, тому суд прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 243, 60 гривень в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

03 листопада 2014 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 10.03.2004 року. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітня донька. Спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів. Збереження сім'ї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позов визнав. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню оскільки згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат. Відповідно до ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

03 листопада 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача на утримання повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у зв'язку з його навчанням. Позивач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони розірвали шлюб 19 січня 2005 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 49 (а/с 15). Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а/с 16). [PERSON] навчається в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» на ІІ курсі, термін навчання до 30 червня 2017 року (а/с 17). Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Враховуючи вимоги закону та визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина - [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця, на період його навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved