Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

04 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом та в подальшому уточнивши свої вимоги просив визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке розташоване в [ADDRESS], а саме на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,10 гектарів, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позову позивач вказував, що 25 травня 1976 року виконавчим комітетом Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області був зареєстрований шлюб між його батьками [PERSON] та [PERSON]. У період шлюбу батьків 24 січня 1997 року на Миколаївській Універсальній товарно-сировинній біржі між [PERSON] та чоловіком спадкодавця [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 гектарів для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної земельної ділянки), що розташована в [ADDRESS]. Після купівлі земельної ділянки батьки позивача побудували житловий будинок сумісними зусиллями за сумісні кошти. Вказане майно, позивач вважав спільною сумісною власністю його батьків. [INFO] померла мати позивача [PERSON] після смерті якої залишилась спадщина у вигляді спірного нерухомого майна. Позивач у визначений законом строк звернувся з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] позивачу відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно. Ухвалою суду від 27 грудня 2017 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 20 лютого 2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю. Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначив, що позовні вимоги щодо визнання угоди дійсною не підлягають задоволенню, оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки не було посвідчено нотаріально і не зареєстровано в сільській, селищній, міській Раді народних депутатів, на території якої розташована земельна ділянка. Будівництво спірного житлового будинку здійснювалось виключно за рахунок особистих коштів відповідача та за рахунок його власних сил, більшу частину цих грошей було безповоротно надано відповідачу його донькою [PERSON], саме за ці кошти здійснювалось придбання будівельних матеріалів, будівництво здійснювалось за допомогою родичів та друзів відповідача безкоштовно. 14 березня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON]. Ухвалою суду від 13 вересня 2018 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішення у цивільній справі №477/541/18 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON], про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Провадження у справі поновлено ухвалою суду від 17 січня 2019 року. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 08 квітня 2019 року. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Надіч Н.Д. у судовому засіданні у вступному слові позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, відзивів та заперечень до суду не направляла. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Друкер О.В. у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вітовська державна нотаріальна контора Миколаївської області у судове засідання представника не направила, надала суду заяву, в якій просила справу слухати за їх відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Миколаївська універсальна товарно-сировинна біржа в судове засідання свого представника не направила, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, представника не направила, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином через представника - адвоката Друкер О.В. Заслухавши вступні слова позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. 24 січня 1997 року на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибної земельної ділянки), що розташована по [ADDRESS] (а.с.11). Вказаний договір зареєстрований у відповідності до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (діючої на момент реєстрації договору) на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі під № 658 та зареєстровано за №48 в КП «ММБТІ» від 21 березня 1997 року. Судом встановлено, що після купівлі-продажу відповідачем не здійснювалась розробка технічної документації та не відбулось реєстрації прав власності на земельну ділянку у реєстрі прав на нерухоме майно (а.с.20). Зі змісту спірного договору вбачається, що відчужувана земельна ділянка площею 0,10 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) належала попередньому власнику [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 25 листопада 1996 року. Згідно пункту 4 спірного договору продавець засвідчував, що відчужена земельна ділянка нікому не продана, не закладена, не подарована, не здана в оренду, у спорі та під забороною не перебуває. Кошти за купівлю-продаж земельної ділянки в розмірі 120 грн отримані продавцем [PERSON] до посвідчення договору Миколаївською універсальною товарно-сировинною біржею. Зі змісту статті 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі ЦК УРСР) вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Згідно приписів частини 1 статті 47 ЦК УРСР недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР, тягне за собою недійсність договору. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В судовому засіданні встановлено, що по спірному договору досягнуто всіх істотних умов, відповідач [PERSON], в силу статті 145 ЦК УРСР є добросовісним набувачем. Нотаріальне посвідчення спірного договору є неможливим через відмову відповідачів. Ураховуючи викладене, вимоги про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки обґрунтовані та підлягають задоволенню. [INFO] померла [PERSON], що об'єктивно підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23 серпня 2017 року, виданого Вітовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с.8). У відповідності до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 ЦК України). Відповідно до вимог частини 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON], згідно свідоцтва про народження від 23 березня 2001 року серії [NUMBER] є сином померлої [PERSON] (а.с.9). Відповідач [PERSON] згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 25 травня 1976 року серії [NUMBER] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.82). У відповідності до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 15 червня 2017 року відповідач [PERSON] звернувся до Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про відмову від спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] на користь свого сина [PERSON] (зворотна сторона а.с.76). Згідно довідки Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 30 травня 2017 року №646 на день відкриття спадщини разом з спадкодавцем були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON], а також онука спадкодавця [PERSON] (зворотна сторона а.с.82). Заявою від 19 січня 2018 року відповідач [PERSON], який діяв в інтересах третьої особи [PERSON] повідомив про наміри [PERSON] приймати спадщину після смерті матері [PERSON] (а.с.97) Листом від 20 січня 2018 року №75/02-14 Вітовська державна нотаріальна контора Миколаївської області повідомила відповідача [PERSON], який діяв в інтересах позивача [PERSON], про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом через пропуск шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.98). Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2018 року у справі №477/541/18 у задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] відмовлено повністю (а.с.226-228). Вказане рішення набрало законної сили 15 січня 2019 року. Згідно статті частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зі змісту спадкової справи №71/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що спадкодавець за життя заповіт не складала. Отже, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є спадкоємцями померлої [PERSON] першої черги за законом. До складу спадщини, у відповідності до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 14 жовтня 2003 року, виданого виконавчим комітетом Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14 жовтня 2003 року за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] (а.с.12, 13). Власність на вказане нерухоме майно набуто у період шлюбу відповідача [PERSON] з спадкодавцем [PERSON] Заявою до Вітовської державної нотаріальної контори від 15 червня 2017 року відповідач [PERSON] повідомив, що на видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку в спільному майні подружжя він не претендує, оскільки спадкове майно є особистою власністю спадкодавця (а.с.77) Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5 Постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень статті 22 КпШС України, яка діяла на час набуття права власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (частина 1 статті 28 КпШС України). Оскільки відповідачем не надано доказів які б свідчили про придбання спірної земельної ділянки та набуття права власності на спірний житловий будинок, у тому числі й його будівництво за особисті кошти [PERSON], а також з урахуванням заяви [PERSON] до Вітовської державної нотаріальної контори від 15 червня 2017 суд приходить до висновку, що земельна ділянка та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS] належать спадкодавцю [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності, набутої подружжям за час шлюбу. Відповідно частини 2 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно частин 4, 5 статті 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Ураховуючи викладене вище, частка спадкодавця [PERSON] у спільній сумісній власності, набутої подружжям за час шлюбу, складає по 1/2 частині спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка). Отже, 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та 1/2 частини земельної ділянки, загальною площею 0,10 гектарів, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд (присадибна земельна ділянка), що розташовані в [ADDRESS] включаються до складу спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON]. Згідно листа Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 03 жовтня 2017 року №1126/02-14, позивачу роз'яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне спадкове майно, відповідно до пункту 1, підпунктів 4.12 пункту 4 Глави 8 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у зв'язку з ненаданням всіх документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно (а.с.14). Як передбачено статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно частини 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України.

Outcome: approved