Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

02 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з відповідача на свою користь проценти за договором позики у загальній сумі 10500 гривень. Свої вимоги він обґрунтував тим, що 04 березня 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошей. На підтвердження факту отримання грошей відповідач 04 березня 2012 року власноруч написав розписку. Основний борг у сумі 50000 гривень та судові витрати відповідач повернув. Однак відповідач відмовляється повернути проценти за період з 04 березня 2012 року по 31 серпня 2012 року у загальній сумі 10500 гривень. Позивач під час розгляду справи позов підтримав і просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не з'явився, не повідомив суд про поважні причини неявки. Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Ст. 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики вважається укладеним у момент передання грошей. Згідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст.610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. З власноручної розписки відповідача від 04 березня 2012 року вбачається, що він позичив у позивача 50000 гривень з виплатою процентів у розмірі 3,5 відсотка щомісячно строком до 31 серпня 2012 року (а.с. 5, 20). Основний борг у загальній сумі 50000 гривень відповідач повернув, однак, не повернув обумовлені договором проценти в розмірі 3,5 % щомісячно за період з 04 березня 2012 року по 31 серпня 2012 року у загальній сумі 10500 гривень (а.с. 22). У зв'язку з чим, позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved