Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

03.04.2020 позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 15.11.2010. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідачки у анкеті-заяві. Окрім цього вказаною заявою відповідачка підтвердила факт того, що вона повністю проінформована про умови кредитування в банку, які їй були надані для ознайомлення в письмовій формі. У зв`язку з порушенням зобов`язання за умовами договору та з урахуванням внесених відповідачкою коштів на погашення заборгованості відповідачка має заборгованість станом на 12.03.2020 - 19425, 10 грн. яка складається з наступного: 7148,40 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2771,28 грн. - заборгованість за відсоткам нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625; 8104,22 грн. - нарахована пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 901,20 грн. - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.11.2010 в сумі 19425,10 грн., а також стягнути з відповідачки судові витрати - 2102 грн. сплаченого позивачем судового збору. Ухвалою суду 09.04.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 11.09.2020 позовну заяву залишено без руху, визначено час позивачу для усунення недоліків. Листом від 29.09.2020 на виконання ухвали суду позивачем направлено уточнену позовну заяву. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак при зверненні з позовом подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому просить розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, при цьому повідомлялася судом про час, дату та місце розгляду справи, шляхом розміщення відповідного оголошення про виклик на вебпоратлі Судова влада України. Враховуючи те, що відзиву відповідачкою до суду подано не було, повідомлення від неї про причини неявки до суду не надходили, зі згоди представника позивачки, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.11.2010 відповідачка [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг. В матеріалах справи наявна анкета-заява останньої про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку датована 15.11.2010. Також відповідачка [PERSON] 15.11.2010 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», в якій сторонами погоджено умови кредитування, а саме: визначено тип картки, тип кредитної лінії - відновлювальна, валюта картрахунку гривня, базова відсоткова ставка -2,5% на місяць, розмір щомісячного платежу 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що слідує за звітним, нарахування пені та штрафу за порушення строків платежів. Відповідно до довідки про видані картки, відповідачці було надано ряд карток з кінцевими цифрами *3497 від 15.11.2010 терміном дії до 08/14; *7252 від 21.07.2014 терміном дії до 07/18; *7252 від 17.04.2015 терміном дії до 07/18. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування зміна кредитного ліміту відбулася, зокрема 31.07.2017 збільшення до 4900 грн., 05.08.2018 зменшення до 0 грн. З виписки по рахунку вбачається, що відповідачка користувалася кредитним коштами. При цьому нею також здійснювалося погашення заборгованості, що відображено у виписці по рахунку як поповнення картки. В матеріалах справи наявний також розрахунок заборгованості відповідачки за кредитним договором б/н від 15.11.2010 станом на 31.08.2015; 30.09.2019 та 12.03.2020. Так, по розрахунку заборгованості станом на 30.09.2020 така за кредитним договором №б/н від 15.11.2010 становить: 7148,40 грн. - заборгованість за поточним та простроченим тілом кредиту; 6954,22 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1150 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. З вказаного розрахунку також видно, що станом на день закінчення строку дії договору загальна заборгованість за кредитом в період з 01.07.2018 по 31.07.2018 становить 9746,66 грн. Окрім цього з вказаного розрахунку видно, що після закінчення строку дії договору відповідачкою здійснено погашення заборгованості у сумі 5300 грн. Зазначене знайшло своє підтвердження й у виписці по рахунку. В свою чергу по розрахунку заборгованості станом на 12.03.2020 така за кредитним договором №б/н від 15.11.2010 становить: 7148,40 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2771,28 грн. - заборгованість за відсоткам нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625; 8104,22 грн. - нарахована пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 901,20 грн. - штраф (процентна складова). Окрім цього, суд зауважує, що виписка по рахунку видана на ім`я [PERSON] , [INFO] . З листа Ужгородського МВ ДРАЦС від 16.12.2020 з`ясовано, що дошлюбне прізвище відповідачки - Середнянська. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Вказане викладене у правовій позиції касаційного цивільного суду Верховного Суду в постанові від 06.02.2019 у справі № 175/4753/15-ц. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16. Таким чином, враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, зокрема щодо погашення заборгованості, внаслідок чого у неї наявна заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 7148,40 грн., суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку в цій частині. Так, виникнення простроченої заборгованості обумовлено несплатою мінімального платежу, який згідно з довідки про умови кредитування становить 50 грн., до 25 числа місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. До задоволення, в свою чергу, не підлягає позовна вимога щодо стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками на прострочений кредит згідно зі ст. 625 в сумі 2771,28 грн., оскільки вказане нарахування, як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 12.03.2020 здійснено за процентною ставкою 86,4% річних. Однак такий розмір нарахованих відсотків у відповідності до положень ст. 625 ЦК України на прострочений кредит не підтверджено наданими позивачем до позовної заяви Умовами і правилами надання банківських послуг, анкетою-заявою позичальника, довідкою про умови кредитування та будь-якими іншими матеріалами справи. Тож суд доходе висновку про відсутність встановленого договором кредиту іншого розміру відсотків, що мають сплачуватись у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, ніж це передбачено положеннями ч. 2 ст.625 ЦК України. Тож в даному випадку підлягає застосуванню відповідний розмір відсотків встановлений законом, який дорівнює трьом процентам річним від простроченої суми. З розрахунку заборгованості станом на 12.03.2020 видно, що відсотки на прострочений кредит згідно зі ст. 625 нараховані позивачем з 01.10.2019 по 12.03.2020. Тому суд, здійснюючи розрахунок по ст. 625 враховує саме вказаний період. Всього сума трьох процентів річних за визначений позивачем час прострочення виконання зобов`язання становить 96,24 грн й розрахована на суму простроченого тіла кредита, і підлягає стягненню з відповідачки. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за пенею у сумі 8104,22 грн., яка розрахована позивачем станом на 12.03.2020 до задоволення не підлягає, перш за все у зв`язку з тим, що пеня розрахована поза межами строку кредитування (згідно з довідки про видані картки термін дії такої визначений до 07/18). Згідно з розрахунку заборгованості від 30.09.2019 за договором б/н від 15.11.2010 розмір пені в період 01.07.2018-31.07.2018 становить суму у 3453, 83 грн., з них 715,17 грн. загальне сальдо за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання та 2438, 65 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання накопичувальним підсумком на звітну дату, а також 300 грн. заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення-строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зважаючи на викладене та те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за пенею та штрафом, суд вважає, що до стягнення підлягає лише штраф, що з одного боку забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін, а з іншого дозволить реалізувати забезпечувальну функцію неустойки. При цьому суд зауважує, що справедливим буде стягнення штрафу, який визначається за формулою, яка вказана у довідці про умови кредитування, а саме: 500 грн. + 5 % суми заборгованості по кредиту, що разом із простроченим тілом кредиту 7148,40 грн. та сумою трьох процентів річних 96,24 грн. становить 7244,64 грн. х 5% + 500 = 862, 23 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованої пені за договором. Отже, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача за кредитним договором б/н від 15.11.2010 становить 8106,87 грн., з яких: 7148,40 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 96,24 грн. - відсотки розраховані судом згідно з ст. 625; 862,23 штраф, з яких 500 грн. фіксована частина та 362,23 грн. процентна складова. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 2102 грн. Відтак, оскільки суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову, то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 862 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial