Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

04.04.2019 року [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , треті особи: Першотравнева (Мангушська) районна рада, Мелекінська сільська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (паєм), який в ході судового розгляду було декілька раз уточнено. В обґрунтування позовних вимог, відповідно до останніх уточнень, позивач посилається на те, що 24 січня 2019 року Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області в особі начальника Якименко І. позивач отримав наказ № 228-СГ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області; надання [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, з кадастровим номером 143984400:07:000:1478 із земель сільськогосподарського призначення державної власності, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства на території Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів. 26 лютого 2019 року [PERSON] зареєстрував право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Після оформлення він вирушив до своєї земельної ділянки, але прибувши на місце побачив, що його земельна ділянка оброблена, засіяна пшеницею. Позивач зазначає, що почав дізнаватися хто користується його земельною ділянкою та насилу дізнався та отримав данні Відповідача, зв`язавшись з яким наголосив, що отримав право-власності на цю земельну ділянку, сказав кадастровий номер по якому можливо подивитись за ким зареєстровано право власності, на що Відповідач сказав, що звільняти земельну ділянку (пай) не буде. Вважає, що його майнові права як позивача порушені, оскільки він не має можливості належним чином користуватися та розпоряджатися належною йому на праві власності земельною ділянкою. Також від дій Відповідача позивач зазначає, що постраждав як матеріально так і морально. Просить суд усунути перешкоди в користуванні належною [PERSON] [INFO] на праві власності земельною ділянкою, площею - 2,0000 та з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1423984400:07:000:1478, яка розташована на території Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області (за межами населеного пункту), шляхом вилучення її з користування [PERSON] та приведення її [PERSON] у стан, придатний для товарного сільськогосподарського виробництва і її очищення від насіяних зернових культур (пшениці), а також шляхом заборони вчиняти [PERSON] будь-які дії по використанню вищевказаної земельної ділянки. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] [INFO] (рнокпп [NUMBER] ) матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 9 014,40 (дев`ять тисяч чотирнадцять) грн. 40 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] [INFO] (рнокпп [NUMBER] ) моральну шкоду у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) грн. 40 коп. 17.10.2019 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовну заяву, з урахуванням уточненої позовної заяви, вважає необґрунтованою, доводи позивача надуманими та такою, що не підлягає задоволенню. Зауважує, що окрім розмови, про яку відповідач навіть не знає та з позивачем жодного разу не розмовляв, позивач більше нічим позовну заяву не обґрунтовує. Також, відповідач зазначає, що він взагалі не розуміє про яку земельну ділянку йде мова, жодної земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства у своїй власності та в користуванні не має, не є фермером та не займається фермерським господарством, не має відповідної техніки для вирощування та збору зернових культур, тим паче відповідного опиту у цій сфері. Відтак, не надавши жодного доказу про порушення прав позивача саме відповідачем [PERSON] , вважає заявлені вимоги безпідставними, оскільки ним жодних дій не вчиняється. Щодо заявлених позовних вимог про матеріальної та моральної шкоди, зазначає, що фактично задоволення позовних вимог в цій частині є похідними від первісної вимоги та вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити. Відповідач та представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином. Приймаючи до уваги, що відповідач в судове засідання не з`явився, не зважаючи на те, що про розгляд справи повідомлявся належним чином - заказною кореспонденцією з повідомленням і від нього не надійшло повідомлення про розгляд справи в його відсутності, тому справа розглядається заочно. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступне. Відповідно до наказу № 228-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», виданого ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 24.01.2019 року (а.с. 9) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області; надано гр. [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га, (кадастровий номер: 143984400:07:000:1478) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства на території Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів. 21.02.2019 року за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер: 143984400:07:000:1478, площею 2 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 157660943 від 26.02.2019 року (а.с. 8, зворотня сторона аркуша). Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Статтею 116 Земельного кодексу України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Виходячи з положень наведених норм законодавства, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як зазначається позивачем у позовній заяві, відповідач [PERSON] самовільно зайняв земельну ділянку, кадастровий номер: 143984400:07:000:1478, обробив та засіяв пшеницею. У свою чергу визначення поняття самовільного зайняття земельної ділянки наведено у статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» де, зокрема, зазначено, що такими є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. За приписами статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до частин 1, 5 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно норм статей 77 - 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи . Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до норми стаття 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем [PERSON] жодних належних та допустимих доказів факту використання земельних ділянок саме відповідачем [PERSON] не надано. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими в цілому, такими, що не підтверджені жодними належними, достовірними та допустимими доказами по справі, а отже задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed