Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

03.08.2020р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання (а.с. 1-2). Ухвалою судді Наумової О.С. від 07.08.2020р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 19). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, вона є донькою [PERSON] і [PERSON] , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.10.1999р. до 18.10.2005р. З 2017 року позивачка навчається у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ на контрактній основі. Проживає з батьком і перебуває на його повному утриманні. Батько сплачує аліменти на її (позивачки) утримання, а також на утримання молодшої доньки [PERSON] за рішенням суду. Відповідачка участі в утримані не приймає, матеріальну допомогу не надає, однак є працездатною, працює, отримує аліменти. Але отримані на позивачку аліменти залишала собі і надавала лише частину після скандалів. Позивачка оскаржила в апеляційному порядку рішення про стягнення з батька аліментів на своє утримання, оскільки цей позов відповідачка подавала без її згоди. Враховуючи викладене, просила стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти у розмірі в ј частці з усіх видів її заробітку (доходу), але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення 23-х років за умови, що буде продовжувати навчання. Відповідачка позовні вимоги не визнала. 02.09.2020р. надала відзив на позов (а.с. 27-32), в якому вважала позов необґрунтованим і недоведеним. Зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровськ від 23.09.2019р. по справі № 201/6927/19 задоволені її вимоги, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання двох доньок - [PERSON] , [INFO] - до закінчення нею навчання, а також [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття. [PERSON] працює у AT КБ «ПриватБанк», має стабільний дохід, отримує заробітну плату, але аліменти на утримання дітей сплачував несвоєчасно, почав сплачувати лише у 2020 році шляхом перерахування на її картковий рахунок, всього сплатив 30 000 грн. трьома платежами за період з січня по березень 2020 року. До того діти були повністю на її утриманні. У квітні 2020р. відповідачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 13.07.2020р. по справі № 201/3224/20 з [PERSON] стягнута заборгованість по аліментах і неустойка (пеня) за прострочення їх сплати. Під час розгляду цієї справи [PERSON] у травні 2020 року сплатив заборгованість зі сплати аліментів в сумі 69 947,69 грн. Донька [PERSON] до червня 2020 року проживала з нею у квартирі [ADDRESS] , а потім переїхала жити до батька, після того, як рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18.05.2020р. по справі № 201/10654/19 [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: [ADDRESS] , де проживає [PERSON] . Вважала, що донька безпідставно пред`явила даний позов ще й до неї, оскільки аліменти на утримання позивачки вже стягуються з одного із батьків рішенням суду. До того ж донька до червня 2020 року проживала з нею і перебувала повністю на її утриманні. Відповідачка також сплачувала за навчання доньки в університеті, що підтверджено квитанцією від 16.08.2019р. на суму 7 500 грн. Відповідачка перераховувала на картку доньки аліменти, сплачені батьком у період з травня по серпень 2020 року в загальній сумі 31 775,38 грн., а також надавала кошти доньці на її вимогу з отримуваних нею аліментів. Зазначила, що її доходи не дозволяють надавати допомогу доньці [PERSON] на її «окремі забаганки», адже остання щомісяця отримує свою частину аліментів від батька. Відповідачка працює медсестрою у Комунальному закладі освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 310 ДМР, отримує заробітну плату від 4 108,03 грн. до 5148, 24 грн. на місяць. Щомісячний дохід батька позивачки [PERSON] складає від 39 251,80 грн. до 65 595,51 грн., що значно перевищує доходи відповідачки. Крім того, вона на повному її утриманні знаходиться молодша донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею. З урахуванням викладеного, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивачка надала відповідь на відзив (а.с. 45 - 46), у якому наполягала на задоволенні позову. Повідомила, що твердження відповідачки про те, що позивачка проживала із нею у квартині [ADDRESS] , не відповідають дійсності, оскільки відповідачка здавала цю квартиру без її згоди, а кошти витрачала на особисті потреби. Позивачка у квартирі ніколи не мешкала і доступу до неї не мала. Крім того, звернула увагу, що з цим позовом звернулася у серпні 2020 року, і не просить стягнути аліменти за минулий час. Стверджувала, що утримання відповідачкою не надається. 23.01.2021р. позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні (а.с. 80). Відповідачка 29.10.2020р. і 05.01.2020р. надала додаткові докази і пояснення, у яких, серед іншого, просила врахувати те, що її матері [PERSON] з 27.06.2018р. встановлена перша група інвалідності, вона хворіє на хронічне захворювання гемодіалізу, лікування і вигляді пожиттєвої замісної ниркової терапії до трансплантації донорської нирки, коштує дуже дорого. Батько відповідачки не працює і тому вона сама допомагає матері у придбанні медикаментів (а.с. 53-57, 73 - 79). 08.02.2021р. відповідачка надала заяву про розгляд справи без її участі, у які повністю підтримала свої заперечення на позов, просила відмовити у його задоволенні (а.с. 82-90). Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] і [PERSON] , що підтверджено її свідоцтвом про народження (а.с. 5). Батьки позивачки перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.10.1999р. до 18.10.2005р. (а.с. 3-4). З 01.09.2017р. позивачка навчається у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ на контрактній основі, на 2-му курсі денної форми навчання, на юридичному факультеті, що підтверджено довідкою університету від 19.02.2019р. № 658 (а.с. 6). Згідно із довідкою університету від 05.11.2020р. № 337 [PERSON] навчається на 4-му курсі заочної форми навчання, термін навчання до 30.06.2021р. (а.с. 56). Позивачка стверджує, що проживає разом з батьком і перебуває на його повному утриманні, а мати участі в утримані не приймає, матеріальну допомогу не надає. При цьому, батько сплачує аліменти на утримання молодшої доньки і на утримання позивачки. Судом установлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019р. по справі № 201/6927/19 задоволено позовні вимоги [PERSON] і стягнуто з [PERSON] (проживає за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (проживає за адресою: [ADDRESS] ) аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , до закінчення нею навчання в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років; [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13 червня 2019 року. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць. Однак, позивачка [PERSON] оскаржила це рішення в апеляційному порядку. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.09.2020р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019р. скасовано. Позовні вимоги задоволені частково, стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . У задоволенні вимог про стягнення з батька [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] до закінчення нею навчання - відмовлено (а.с. 65-69). Судом апеляційної інстанції у цій справі установлено, що [PERSON] , [INFO] , є повнолітньою та продовжує навчання. Згідно довідки Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ № 658 від 19.02.2019р. [PERSON] у 2017 році вступила до зазначеного навчального закладу, на час надання довідки навчається на другому курсі денної фори навчання юридичного факультету на контрактній основі. Договір №412д/117 від 08.08.2017р. про надання освітніх послуг [PERSON] укладений Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ з [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2019р. відкрито провадження у справі № 201/9019/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління - служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини з батьком. Рішення у справі не ухвалено. У апеляційній скарзі повнолітня донька сторін [PERSON] зазначала, що проживає разом з батьком і перебуває на його утриманні. Мати [PERSON] , отримуючи за рішенням суду аліменти на її утримання, не надала їй ніяких коштів за період з січня 2020 року по лютий 2020 року, між нею та матір`ю виникають сварки щодо надання їй стягнутих з батька на користь матері на її утримання аліментів. Вказала, що її утримує батько. Позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачалося, що повнолітня донька сторін [PERSON] , зареєстрована з 22.09.2016р. за адресою реєстрації і проживання батька - [ADDRESS] . [PERSON] не була залучена судом першої інстанції до участі у справі у якості третьої особи. В судовому засіданні в апеляційному суді [PERSON] пояснила, що до червня 2020 року вона проживала разом із матір`ю, але мати її не утримувала, вона сама заробляла кошти і сама себе утримувала. Із червня 2020 року вона проживає разом із батьком, який її і утримує. Таким чином, судом апеляційної інстанції було встановлено, що повнолітня донька сторін - [PERSON] проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні. З цих підстав відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] до закінчення нею навчання. Рішення набрало законної сили з дня прийняття, тобто, з 29.09.2020р. Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, та обставинна, що повнолітня донька сторін - [PERSON] з червня 2020 року проживає разом з батьком [PERSON] і перебуває на його утриманні встановлена рішенням суду, а тому не підлягає доказуванню у цій справі. Крім того, установлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 13.07.2020р. по справі № 201/3224/20 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 15 000,00 грн. (а.с. 35-36). Однак, як установлено судом з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення оскаржене в апеляційному порядку [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Поставною Дніпровського апеляційного суду від 06.11.2020р., апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, апеляційні скарги [PERSON] і [PERSON] задоволені в повному обсязі. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2020р. - скасовано. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки по аліментах відмовлено. Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] , виходив з такого. З тексту Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019р. по справі № 201/6927/19 (про стягнення аліментів на утримання дітей) видно, що [PERSON] було відомо про звернення [PERSON] з позовом до нього про стягнення аліментів на утримання дітей, оскільки останнім подавався відзив на вказаний позов, а також він був присутній при проголошені вступної та резолютивної частин рішення суду. Таким чином, [PERSON] був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дітей, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів. Однак, [PERSON] здійснював дії щодо виконання вказаного рішення суду, а саме: звертався до позивача за отриманням реквізитів її рахунку для перерахування коштів щодо сплати аліментів, проте, позивачка не надала йому таких відомостей, що підтверджується його поясненнями викладеними у відзиві, поясненнями їх повнолітньої доньки [PERSON] у заяві від 13.07.2020 року, а також, в апеляційних скаргах [PERSON] та [PERSON] [PERSON] будь-яких доказів на спростування вказаного не надала. Крім того, [PERSON] офіційно працевлаштований і працює в АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується довідкою і позивачці [PERSON] про це було відомо, що підтверджувалося її позовом та іншими матеріалами справи. Позивачка [PERSON] , знаючи про офіційне місце роботи відповідача могла пред`явити виконавчий лист на виконання за місцем роботи [PERSON] , однак цього не зробила. На підставі вищевказаного рішення позивачкою [PERSON] лише 25.11.2019р. було отримано виконавчий лист, який пред`явлений нею до виконання до Соборного ВДВС у м. Дніпрі Південно-східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) лише 06.12.2019р. Провадження по вказаному виконавчому листу було відкрито 09.12.2019р., про що державним виконавцем винесено постанову. У грудні 2019 року [PERSON] стало відомо про відкриття виконавчого провадження, після чого останній звернувся до державного виконавця стосовно отримання інформації та реквізитів рахунку позивача на який він може перераховувати кошти щодо сплати аліментів на дітей. З січня місяця [PERSON] у добровільному порядку став перераховувати позивачці кошти в рахунок сплати аліментів на дітей, що підтверджувалося квитанціями і не було спростовано [PERSON] . Також, 03.02.2020 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи [PERSON] у розмірі 50% від усіх доходів до виплати загальної суми боргу, яку нараховано згідно вимог виконавчого листа з 13.06.2019 року, та у подальшому у розмірі визначеному виконавчим листом. Супровідним листом від 03.02.2020 року вих. № 16671/17 постанова в тому числі була надіслана за місцем роботи [PERSON] . У квітні 2020 року [PERSON] звернувся до державного виконавця із заявою, в якій останній повідомляє, що на момент його звернення виконавчий лист за місцем його роботи не надійшов, що потягло звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості та неустойки по аліментам. 13.05.2020р. державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою було звернуто стягнення на доходи [PERSON] у розмірі 50% від усіх доходів до виплати загальної суми боргу 15 628,80 грн., та у подальшому у розмірі визначеному виконавчим листом. Супровідним листом від 13.05.2020 року вих. № 41903/17 дана постанова в тому числі була надіслана за місцем роботи [PERSON] 15.05.2020р. бухгалтерією за місцем роботи відповідача було здійснено розрахунок заборгованості всіх виплат за аліментами, після чого, відповідач перерахував вказану суму на рахунок позивача, що підтверджувалося квитанцією. Станом на травень 2020 року заборгованість по аліментам відсутня, що підтверджувалося листом державного виконавця від 19.05.2020 року вих. № 49127/17 та розрахунком заборгованості. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що заборгованість по аліментам була створена штучно через дії позивачки, а не через неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо сплати аліментів, відповідачем здійснювались всі можливі від нього дії щодо належного виконання свого обов`язку по сплаті аліментів, вказане підтверджується матеріалами справи та не спростовано позивачем. А позивачкою [PERSON] відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла саме з вини відповідача, а тому позовні вимоги визнала недоведеними та необгрунтованими. Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, крім порушень норм матеріального та процесуального права, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, встановив обставини, які є недоведеними, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а тому скасував рішення суду першої інстанції і ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням установлених обставин, суд не приймає доводи відповідачки про те, що повнолітня донька [PERSON] знаходилася до червня 2020 року лише на її утриманні через те, що [PERSON] не сплачував аліменти, оскільки рішення суду по справі № 201/3224/20 установлено зворотне, зокрема, те, що [PERSON] штучно створила заборгованість по аліментам, а батько [PERSON] вживав усі заходи для належного виконання свого обов`язку по сплаті аліментів. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частинами 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріально допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У пункті 2 постанови Пленумом Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу. Відповідно до положень ч.ч. 1 і 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.08.2018р. у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18) щодо застосування статті 199 СК України «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Такий висновок містить постанова Верховного Суду від 21.02.2018р. по справі № 208/3075/16 (провадження № 61-1343св18). Тому можливість батька надавати матеріальну допомогу є фактичним перекладенням обов`язку лише на останнього піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітньою доньку, що є порушенням норм закону. З огляду на наведені вимоги закону, доказуванню у даній справі підлягає не можливість (або відсутність такої) іншого з батьків утримувати дитину, яка продовжує навчання, а наявність можливості саме у відповідача по справі надавати допомогу. Тому наведені відповідачкою обставини щодо можливості батька повністю утримувати дитину не мають правового значення для вирішення даного спору. Суд не приймає доводи відповідачки про те, що підставою для звільнення її від сплати аліментів є те, що донька [PERSON] проживає з батьком [PERSON] з травня 2020 року, повністю перебуває на його утриманні, останній має значний дохід, що перевищує доходи відповідачки і рішенням суду з нього стягуються аліменти, ще й з огляду на таке. По-перше, рішення суду про стягнення з батька аліментів скасоване. Згідно із ч. 2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. По-друге, сам факт проживання доньки з батьком не є підставою для звільнення відповідачки від сплати аліментів, оскільки, як було указано вище, такий покладається на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Окрім того, на момент звернення до суду із цим позовом - 03.08.2020р., позивачка (донька) вже не проживала з відповідачкою (матір`ю), а тому має право самостійно пред`являти цей позов. Під час розгляду справи встановлено, що повнолітня донька відповідачки навчається у вищому навчальному закладі і потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням. Доказом того є сплата відповідачкою за навчання доньки 7 500,00 грн. згідно із квитанцією AT КБ «Приватбанк» від 16.08.2019р. (а.с. 10), а також самою позивачкою квитанцією AT КБ «Приватбанк» від 27.08.2020р. на суму 4 850,00 грн. (а.с. 57). При цьому, суд звертає увагу, що сам по собі факт сплати відповідачкою коштів за навчання у серпні 2020 року також не є підставою для звільнення її від сплати аліментів на утримання доньки, і не позбавляє останню права на пред`явлення цього позову. А перераховані доньці грошові кошти у травні - серпні 2020 року, є аліментами, що сплачував батько (а.с. 31, 39), а не коштами відповідачки, що останньою не заперечувалося у відзиві. Оцінюючи матеріальне становище відповідачки і її можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, суд виходить з такого. Аліменти на утримання дитини по своїй суті є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину. Це виплати, які гарантовані законодавцем як спосіб захисту права дитини на утримання і необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину передбачений законом. Відповідачка є працездатною, працює старшою медичною сестрою у Комунальному закладі освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 310 ДМР, отримує щомісячну заробітну плату розмірі від 4 000,00 грн. до 5 000,00 грн., що підтверджено довідкою про заробітну плату за 2020 рік (а.с. 37). Не відповідають дійсності твердження відповідачки про те, що на її повному утриманні знаходиться молодша донька - [PERSON] , [INFO] , оскільки означене спростоване рішенням суду апеляційної інстанції, що набрало законної у тій частині, якою стягнуті аліменти на утриманні [PERSON] і яким установлено, що відповідач не ухиляється від обов`язку сплачувати аліменти на утримання цієї дитини, іншими матеріалами справи і доводами самої відповідачки про те, що вона отримувала аліменти на підставі рішення суду. Жодних доказів того, що відповідачка здійснює витрати на утримання придбанні ліків для матері [PERSON] , якій з червня 2018 року присвоєно групу інвалідності у зв`язку із хронічним захворюванням, про що надані медичні документи (а.с. 77-79), суду не представлено. Судом не встановлено обставин, які б вказували на абсолютну неможливість надавати донці допомогу у зв`язку із навчанням. Таким чином, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності, суд доходить висновку про часткове задоволення позову [PERSON] і стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/7 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03.08.2020 року до досягнення 23 років і лише на період її навчання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп., що є мінімальною ставкою судового збору на 2020р. за майновими вимогами. На підставі викладеного,

Outcome: partial