Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

03.05.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21.12.2002 Відділом реєстрації актів громадянського стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №\~136. На обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з 21.12.2002 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне, повсякденне життя, несумісність характерів. Шлюбні відносини між ними фактично припинені тривалий час. Спір про поділ майна, що є їхньою спільною сумісною власністю, між ними відсутній. Спору щодо місця проживання дітей між ними немає. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 10.05.2019 провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання на 10.06.2019. 10.06.2019 та 11.07.2019 за клопотанням сторін підготовче засідання відкладено. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.09.2019, за клопотанням відповідача, сторонам по справі надано строк для примирення та провадження по справі зупинено до 21.12.2019. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.12.2019 поновлено провадження по справі, продовжено строк підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання на 06.02.2020. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 06.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 20.02.2020. 20.02.2020 судовий розгляд відкладено, у зв`язку з відрядженням судді. 28.02.2020 під час судового розгляду позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що строк на примирення позитивних результатів не дав. Основною причиною звернення до суду є схильність відповідача до зловживання спиртними напоями. Наполягала на тому, що збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду пояснив, що не бажає розривати шлюб з позивачкою, а вказані нею причини розлучення значною мірою перебільшені або вигадані. Водночас пояснив, що дійсно шлюбні стосунки фактично припинені, надання судом строку на примирення не дало позитивних результатів, примирення між ними не відбулося. У зв`язку з цим він погоджується з позовом про розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Під час судового розгляду встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Даними свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , копій свідоцтв про народження Серія [NUMBER] та Серія [NUMBER] підтверджується, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.12.2002, мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 6-8). Сторонами визнаються та не підлягають доказуванню ті обставини, що вони фактично припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, примирення між ними не відбулося незважаючи на вжиті судом заходи до збереження сім`ї шляхом надання строку на примирення, спору про поділ майна та місце проживання дітей між сторонами немає. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, а вжиті судом заходи до збереження сім`ї позитивних результатів не дали, що вказує на неможливість примирення, доводи позивача про те, що подальше збереження шлюбу суперечило б її інтересам належить визнати доведеними. За таких обставин, позов [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Оскільки під час судового розгляду позивач не вимагала відшкодування судових витрат, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Outcome: approved