Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

02 грудня 2020 року в суд надійшла позовна заява\~ [PERSON] , за підписом представника, адвоката Батракова М.Ю., до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.06.1999р. та договору дарування часток квартири від 24.05.2011р. У квартирі [ADDRESS] , на даний час зареєстрована відповідач [PERSON] , яка\~ фактично там не проживає понад 9 років, оскільки перебуває за межами країни в Італії. Вказує, що остання в квартирі не появляється, особистих речей не зберігає,\~ участі у сплаті витрат за утримання житла не бере. При цьому, вважає, що реєстрація місця проживання в квартирі [PERSON] порушує право власності [PERSON] та створює незручності в соціально-побутовій сфері, обмежує право на використання державної допомоги (субсидії). Оскільки відповідач добровільно з реєстрації не знімається, її точне місце знаходження відповідачу не відоме, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та його представник, адвокат Батраков М.Ю. не з`явилися, проте подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують щодо винесення заочного рішення (а.с. 34, 35). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялась про дату, час та місце проведення судового засідання за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] ; жодних заяв чи клопотань в суд не подавала, правом на надання відзиву на позов не скористалася. При цьому, в суд повернулося поштове відправлення із відміткою на конверті у зв`язку із відсутністю адресата (а.с. 36-37). Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою її реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, довідкою № 4283 від 06.12.2020р., виданою Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради (а.с. 31), у зв`язку з чим в суд повернувся конверт із викликом на судове засідання, суд вважає відповідача такою, що повідомлена про дату, час та місце судового засідання належним чином. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи і від якої не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив, що на даний час єдиним власником квартири [ADDRESS] , є позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03.06.1999р., зареєстрованим в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації 14.06.1999р., договорами про визначення часток квартири від 24.05.2011р. та дарування 3/4 часток квартири від 24.05.2011р., посвідченими приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Шамброю В.А., зареєстрованими в реєстрі за №№ 616, 617 відповідно, витягом про державну реєстрацію прав\~ № 30719010 від 22.07.2011р. (а.с.8-15). Як вбачається із листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Новоушицького районного управління юстиції у Хмельницькій області від 06.10.2012р. №1883/09-1-03-62\~ в актовому записі про шлюб [PERSON] та [PERSON] № 32 проставлено 07 вересня 2011 року відмітку про розірвання шлюбу на підставі рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області по справі № 2-390/11р. від 24.06.2011р., яке набрало законної сили 25.07.2011р. (а.с. 17-18). На даний час в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані\~ позивач [PERSON] , його співмешканка [PERSON] , 1962 року народження, та син [PERSON] , 1987 року народження, що підтверджується довідкою № 4178 від 24.11.2020р., виданою Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради (а.с.16). В підтвердження того, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації понад дев`ять років, позивач [PERSON] надав акт обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 24.11.2020р., складений комісією у складі депутатів Новодністровської міської ради [PERSON] та [PERSON] , а також сусідів - мешканців квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] \~ (а.с.19). Як зазначено у позовній заяві, реєстрація місця проживання відповідача створює незручності та обмежує права власника на користування та розпорядження квартирою, зокрема, в соціально-побутовій сфері, обмежує право на використання державної допомоги (субсидії). Доказів, які б спростовували твердження позивача [PERSON] , відповідачем [PERSON] \~ суду не надано. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. А згідно ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. При цьому, право власності припиняється, зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України у разі відчуження власником свого майна. Об`єктом права власності може бути згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені, зокрема, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Особи, які не є членами сім`ї власника квартири, відповідно до ст.158 ЖК України, користуються жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Таким чином, у зв`язку із відчуженням іншими співвласниками нерухомого майна позивачу, [PERSON] являється єдиним власником спірної квартири, в якій була зареєстрована [PERSON] як дружина власника житла. При цьому, на даний час відповідач [PERSON] не являється членом сім`ї позивача, після розірвання шлюбу сторін припинила проживання у житлі та фактично в такому не проживає понад 9 років, будь-якої угоди чи домовленості між позивачем та відповідачем щодо користування квартирою немає. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки або внаслідок припинення обставин, що були підставою для вселення в житлове приміщення. Таким чином, беручи до уваги припинення проживання відповідача у квартирі протягом останніх 9 років, суд приходить до висновку, що у зв`язку із розірванням шлюбу сторін у [PERSON] припинився сервітут, жодних домовленостей, в тому числі договорів, між позивачем - власником квартири та відповідачем щодо збереження за нею права на проживання в квартирі не має, а тому позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підставний та підлягає задоволенню. Враховуючи положення ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 8 ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн. Окрім того, представником позивача [PERSON] надано суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги №23/11-01 від 23.11.2020 року, укладену між [PERSON] та адвокатом Батраковим М.Ю., підписану [PERSON] та адвокатом Батраковим М.Ю. (а.с. 23). Згідно п.п. 1, 2\~ Додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги №23/11-01 від 23.11.2020 року сторони ( [PERSON] та адвокат Батраков М.Ю.) домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором про надання правової допомоги становить 5295, 00 грн. згідно із погодженим детальним описом робіт (наданих послуг) та їх вартістю: - зустрічі, консультації клієнта, узгодження правової позиції (2 год.) 2118, 00 грн.; - підготовка позову з додатками до нього (2 год.)\~ - 2118, 00 грн. та вступ у справу, участь у судових засіданнях у кримінальному провадженні (1 засідання) 1059, 00 грн. Вказану суму Клієнт сплачує в день підписання угоди. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Дослідивши наданий представником позивача доказ понесених витрат, відсутність клопотання в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, судом встановлено, що такий не підтверджує витрат на правову допомогу у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, оскільки вищезгадана додаткова угода № 1 від 23.11.2020р. укладена із [PERSON] , який не є стороною по даній справі, та, враховуючи п. 1.3. угоди щодо детального опису робіт (наданих послуг), де вказано про участь у судовому засіданні у кримінальному провадженні, не стосується розгляду даної справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у цій справі вимоги чинного законодавства України щодо документального підтвердження витрат на правову допомогу не дотримані, а тому в їх стягненні слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved