Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

04.07.2018р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та про стягнення аліментів за минулий час (а.с. № 2-5). В позовній заяві [PERSON] посилалася на те, що 09.12.2006р. до 19.03.2013р. перебувала у зареєстрованому шлюб з відповідачем, від цього шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріально її не утримує. Враховуючи викладене, позивачка просила стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 3 000 грн. щомісячно, а також стягнути аліменти за минулий час у розмірі 3 000 грн. щомісячно за три роки назад від дня пред'явлення цього позову. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 09.07.2018р. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні відповідно до ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України (а.с. №13 ). В наданій суду 05.11.2018р. заяві позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, справу просила розглядати за її відсутності і без фіксування судового процесу технічними засобами, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.№27). Відповідач [PERSON] в судові засідання по справі, які призначалися на 12.09.2018р. та 05.11.2018р., не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою, наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 16.08.2017р. (а.с. № 18). Конверти, які були надіслані відповідачу за цією адресою, були повернуті до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання», що є належним повідомленням ( а.с. № 19-20, 24-25). Крім того, про дату судового засідання 05.11.2018р. відповідач був повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. №26). З огляду на положення ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, батьком малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. № 8). Дитина мешкає зі своєю матір'ю [PERSON] (а.с. № 11) та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.), суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При цьому, варто зазначити, що статтею 192 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та і інших випадках передбаченим цим кодексом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018р.» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018р. - 1860 грн., з 1 липня - 1944грн., з 1 грудня - 2027грн. За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також враховуючи, що розмір прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6 до 18 років на 2018р. встановлено у вищезазначених розмірах, відповідач є працездатного віку, дієздатним, жодних доказів про існування обставин, які б унеможливлювали надання належного матеріального забезпечення малолітній [PERSON] (інвалідність, хронічні захворювання, тощо) судом не встановлено, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 04.07.2018р. і до досягнення дитиною повноліття. При визначені суми аліментів, яка дорівнює 2 000 грн. щомісячно, судом враховано те, що з 01.12.2018р. прожитковий мінімум на дитину у віці від 6 до 18 років складає майже цю суму, а у порівнянні з прожитковим мінімумом з 01.07.2018р., навіть перевищує його. Такий розмір аліментів також повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції від 17.05.2017р.). При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, судом враховано й те, що позивачка також повинна брати участь в утриманні дитини. Розглядаючи вимоги позивачки в частині стягнення аліментів за минулий час у розмірі 3 000 грн. щомісячно, за три роки від дня пред'явлення цього позову суд приходить до наступного. Згідно з ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Враховуючи вищевикладене, а також те, що жодних доказів на підтвердження ухилення відповідача від сплати аліментів, а також доказів вживання позивачкою заходів щодо одержання з відповідача аліментів у зазначений період часу суду не надано, а судом не встановлено, за таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог про стягнення аліментів за минулий час у розмірі 3 000 грн. щомісячно, за три роки від дня пред'явлення цього позову слід відмовити. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., що є мінімальною ставкою судового збору на 2018р. за майновими вимогами. Судові витрати по тій частині позовних вимог, в задоволенні якої позивачці відмовлено, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial