Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

02 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог, [PERSON] посилався на те, що на підставі договору дарування від 24.05.1988 року він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В даному житловому будинку зареєстровані члени його сім'ї [PERSON] і [PERSON] . Незважаючи на реєстрацію, відповідачі [PERSON] і [PERSON] з 2016 року в житловому приміщенні не проживають, не приймають участі у витратах на утримання житлового приміщення. Позивач [PERSON] зазначив в заяві, що на підставі вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідачі [PERSON] , [PERSON] можуть бути визнаними такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Позивач [PERSON] посилався на те, що реєстрація відповідачів перешкоджає реалізації його прав як власника житла, в зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 405 ЖК України, просив суд визнати [PERSON] і [PERSON] такою, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22 квітня 2020 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 12 червня 2020 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник звернувся до суду з клопотанням про проведення судового розгляду без його участі та без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просив суд задовольнити заявлені вимоги, у разі повторної неявки відповідачів не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили. Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, як третя особа, в своєму листі просив суд розглядати справу без участі представника виконавчого комітету. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] була належним чином повідомлені про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явилися в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи та надані позивачем письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 24.05.1988 року є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування, посвідченим нотаріально та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. Судом встановлено, що в зазначеному житловому будинку зареєстровані члени сім'ї позивача - [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується довідкою Відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 05.02.2020 р. Згідно Акту № 8925 від 16.12.2016 р., складеного старшим інспектором Відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області та сусідів, [PERSON] і [PERSON] з 2014 року не проживають в житловому будинку розташованим за адресою: [ADDRESS] . Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підстав статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У відповідності до вимог статті 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] , [INFO] не проживає в житловому приміщенні понад один рік, не надала суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджають їй користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог частини 2 статті 405 ЦК України, вона може бути визнана такою, що втратила право користування житлом, в зв`язку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved