Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

04 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що шлюб між ними був зареєстрований 04 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янської реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 371. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що сімейне життя із відповідачкою не склалося, через те, що між ними виникли суттєві взаємні непорозуміння, зникли любов, щирість, повага і підтримка у відношеннях. Шлюбні відносини між ними припинилися в травні 2020 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Переконаний, що подальше спільне життя та збереження шлюбу із відповідачкою є неможливим, у зв`язку із чим, просить суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб зареєстрований між ними 04 жовтня року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янської реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 371. Позивач [PERSON] повідомлений належним чином про дату та час розгляду судового засідання, до суду не з`явився, надав заяву в якій просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Представник позивача Прокопцев С. В., який діє на підставі ордеру серії АА № 110832314 від 03 вересня 2020 року та витягу з договору № 47 про надання правової допомоги від 03 вересня 2020 року, повідомлений належним чином про дату та час розгляду судового засідання, до суду не з`явився, надав заяву в якій просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій розгляд справи просила проводити у її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року було відкрито спрощене позовне провадження. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 жовтня 2014 року. Шлюб між ними зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янської реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії: [NUMBER] , виданим 04 жовтня 2014 року. Після реєстрації шлюбу відповідачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] »(а. с. 4). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] . Його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 5). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] . Його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Центру надання адміністративних послуг м. Слов`янська № 78865 від 02 вересня 2020 року виданої [PERSON] в тому, що зареєстровані за адресою: [ADDRESS] особи: син [PERSON] [INFO] , син [PERSON] [INFO] , та позивач [PERSON] [INFO] (а.с. 7). Спільне життя між подружжям не склалося. Сімейні стосунки між ними погіршилися через взаємні непорозуміння та різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів, любові, взаєморозуміння, їх сім`я фактично розпалася у травні 2020 року, вони стали проживати окремо і перестали вести спільне господарство. Спір з приводу поділу спільного майна між сторонами відсутній. Спір з приводу місця проживання неповнолітніх дітей теж відсутній, сторони дійшли згоди щодо місця проживання дітей, та діти будуть проживати разом із відповідачкою. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачкою не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. У зв`язку із цим, суд відповідно до ст. 82 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Так, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідачкою [PERSON] до суду було подано письмову заяву, зі змісту якої видно, що остання, позов [PERSON] визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідачки у зв`язку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивача з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Діти залишаються із відповідачкою, оскільки між сторонами існує про це домовленість. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку із цим, враховуючи, що відповідачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », суд приходить до висновку, що слід його залишити. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із цим, враховуючи визнання відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним за звернення до суду із даним позовом, що становить - 840 грн. 80 грн. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню залишкові 50% понесених ним судових витрат в сумі 420 грн. 40 коп. (а.с. 3). На підставі наведеного,

Outcome: approved