Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

03 березня 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство «Златобанк» (надалі - ПАТ «Златобанк») звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 28 січня 2014 року між АТ «Златобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 023/14/Z, за умовами якого відповідач отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 50000,00 гривень строком до 27.01.2016 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% річних. Погашення заборгованості здійснюється згідно графіку, що є невід'ємною частиною договору. З метою забезпеченням виконання зобов'язання відповідача було укладено договір поруки № 023/14/Z/P-1 від 28 січня 2014 року між банком та [PERSON], за яким відповідач поручався перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Натомість відповідач належним чином не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором. Так, у зв'язку з нездійсненням [PERSON] у встановлені кредитним договором строки платежів за кредитом та нарахованими процентами, у неї виникла прострочена заборгованість за сумою кредиту. Банк 04.09.2015 року направляв відповідачу [PERSON] вимогу про повернення кредиту, яка залишилась без задоволення. Таким чином станом на 19 лютого 2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 57665,18 гривень, яка складається з: 38225,00 гривень - заборгованість за основним боргом, 10405,12 гривень - заборгованість за процентами, 511,83 гривень - три проценти річних від простроченої заборгованості, 3522,30 гривень - заборгованість по сплаті пені, 5000,00 гривень - штраф за неналежне виконання зобов'язань. Просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором. У відкрите судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилися за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином за адресою реєстрації, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, проте таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом також було встановлено, що 28 січня 2014 року між АТ «Златобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 023/14/Z, за умовами якого відповідач отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 50000,00 гривень строком до 27.01.2016 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% річних. Погашення заборгованості здійснюється згідно графіку, що є невід'ємною частиною договору. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого представниками ПАТ «Златобанк», вбачається, що станом на 19 лютого 2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 57665,18 гривень, яка складається з: 38225,00 гривень - заборгованість за основним боргом, 10405,12 гривень - заборгованість за процентами, 511,83 гривень - три проценти річних від простроченої заборгованості, 3522,30 гривень - заборгованість по сплаті пені, 5000,00 гривень - штраф за неналежне виконання зобов'язань. Факт наявності заборгованості у [PERSON] у вказаному за розрахунком позивача розмірі підтверджується умовами кредитного договору від 28 січня 2014 року з відповідними додатками до нього. Банк 04.09.2015 року направляв відповідачу [PERSON] вимогу про повернення кредиту, яка залишилась без задоволення З метою забезпеченням виконання зобов'язання відповідача було укладено договір поруки № 023/14/Z/P-1 від 28 січня 2014 року між банком та [PERSON], за яким відповідач поручався перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодав-ства. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визна¬чених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими озна-ками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йо-му позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п.2.4.2, п.2.4.3 кредитного договору сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитом. При розрахунку процентів користування кредитними коштами приймається рік і місяць рівні календарній кількості днів. Проценти сплачуються щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом. Згідно п.4.1 кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну чи часткову сплату/несплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами, до моменту фактичного погашення заборгованості. Пунктом 4.3 кредитного договору передбачено, що за кожен випадок невиконання/неналежного виконання зобов'язань за договором, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 1000 гривень. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в статті 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч. 1 цього Розпорядження м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом», район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Маріуполь Маріупольської міської ради. Згідно даних Орджонікідзевського РВ у м.Маріуполя ГУ ДМС України в Донецькій області відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] за реєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки на теперішній час м. Маріуполь згідно затвердженого переліку є територією, де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача і звільняє її від обов'язку по оплаті штрафів та пені на користь ПАТ «Златобанк», з урахуванням положень ст.5 ЦК України та ст. 58 Конституції України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Златобанк» про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 5000 гривень та пені у розмірі 3522,30 гривень не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі встановлених у судовому засіданні обставин та враховуючи норми матеріального права суд дійшов висновку, що [PERSON] неналежним чином виконувавла зобов'язання за кредитним договором від 28 січня 2014 року, внаслідок чого у позичальника утворилась заборгованість перед банком. Також суд зазначає, що внаслідок ухилення [PERSON] від виконання покладених на неї обов'язків поручитель [PERSON] несе солідарну відповідальність разом із позичальником перед позивачем щодо погашення боргу за кредитом та процентами в розмірі 49141,95 гривень, що складається з: 38225,00 гривень - заборгованість за основним боргом, 10405,12 гривень - заборгованість за процентами, 511,83 гривень - три проценти річних від простроченої заборгованості, внаслідок чого задовольняє частково позовні вимоги. Таким чином у судовому засіданні на підставі вивчених доказів у сукупності було встановлено факт наявності у відповідачів перед ПАТ «Златобанк» солідарної відповідальності за порушення умов кредитного договору від 28 січня 2014 року, на підставі чого з боржників підлягає стягненню на користь позивача заборгованість в солідарному порядку. Згідно ст. 88 ЦПК України на користь банку з відповідачів в рівних частках також підлягають стягненню витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 1378 гривень, по 689 гривень з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial