Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

02 березня 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь: - аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісяця на утримання сина [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття; - аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісяця на її утримання до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], трьохрічного віку - по [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 листопада 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, Україна, актовий запис № 196. Від спільного шлюбу у них народився син: [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Негативна поведінка відповідача призвела до того, що з січня 2017 року вони припинили подружні стосунки та ведення сумісного господарства. Враховуючи, що позивачеві важко одній утримувати дитину, вона вважає, що у відповідача є реальна можливість, і він зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача щомісяця. Крім того, відповідач є працездатною особою, на даний час працює, має постійний дохід, згідно своїх обов'язків зобов'язаний утримувати її до досягнення їхньою спільною дитиною, [PERSON], [INFO], трьох років, тому може надавати матеріальну допомогу на її утримання у розмірі 1000 гривень щомісяця до досягнення дитиною трьох років. Відповідач надав суду заперечення, в яких просив задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з його на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів щомісяця на утримання сина [PERSON], [INFO], на утримання позивача стягнути аліменти в розмірі 1/12 частки всіх видів його доходу щомісяця до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що виходячи з його доходів, аліменти в розмірі 1/4 частки від його доходу щомісяця є достатніми для забезпечення його участі в утриманні дитини, зважаючи на рівні обов'язки обох батьків приймати участь в утриманні дитини та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік». Розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісяця на утримання позивача до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], є безпідставним, оскільки він має постійний дохід. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Суду пояснила, що для належного забезпечення дитини необхідно приблизно 2000 гривень на місяць. Вказана сума грошей включає в себе витрати на придбання одягу, взуття, на харчування, на лікування. Син відвідує ДНЗ № 1 «Калинка», в якому щомісячний розмір оплати за харчування складає 180 гривень. Крім того, дитина часто хворіє на застудні захворювання. ЇЇ доходи складаються лише з державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років у розмірі 130 гривень. Вона разом з дитиною проживає в квартирі своїх батьків, які в силу своїх можливостей допомагають утримувати її та сина. Батьки надають гроші, купують продукти харчування, сплачують за житлово-комунальні послуги. Фактично вона з сином перебуває на повному утриманні у своїх батьків. Відповідач в судовому засіданні визнав позов частково, пояснивши суду, що згоден сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від його доходу щомісяця, а на утримання дружини в розмірі 1/12 частки від його доходу щомісяця, оскільки вказаний розмір аліментів є достатнім для забезпечення його участі в утриманні дитини та дружини. Стан його здоров'я задовільний. На даний час з нього не проводиться ніяких утримань за виконавчими листами і інших дітей на своєму утриманні він немає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 16 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] та [PERSON] 16 листопада 2013 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 196. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в них народився син: [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про його народження, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається з пояснень сторін, на час розгляду справи в суді вони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем, між батьками виник спір щодо утримання дитини. Згідно довідки КП «ЖКЦ» № 32 від 18.01.2017 року позивач у справі [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. За цією адресою зареєстрований і син сторін [PERSON], [INFO]. Довідкою з адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області підтверджено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Відповідно до вимог ч.2 ст.51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. При виникненні спору між батьками щодо способів виконання ними обов'язку по утриманню дитини, він вирішується в судовому порядку. За змістом ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно довідки УСЗН Славутицької міської ради Київської області позивач перебуває на обліку в УСЗН Славутицької міської ради Київської області та їй відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» з 01.06.2016 року по 04.05.2017 року призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Загальна сума доходу за період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року за винятком аліментів, становить 780 гривень. Інших доходів вона немає. Відповідно до довідки управління освіти і науки Славутицької міської ради Київської області № 30 від 06.02.2017 року [PERSON] відвідує ДНЗ 1 «Калинка». З 12.10.2016 року по 31.01.2017 року нараховано батьківської плати за харчування дитини 189 гривень. Оплачено 324 гривні. Випискою із амбулаторної карти ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України» [PERSON] підтверджено, що протягом 2014 - 2016 років позивач зверталась за наданням медичної допомоги її сину до медичного закладу переважно з приводу застудних захворювань. Довідкою про доходи № 232 від 29 березня 2017 року підтверджено, що [PERSON] працює у ВП «Атомремонтсервис» НАЕК «Енергоатом» на посаді ізолювальника з 02.11.2016 року та його середньомісячна заробітна плата становить 5375,72 гривень. Як вбачається з пояснень відповідача, стан його здоров'я задовільний. На даний час з нього не проводиться ніяких утримань за виконавчими листами і інших дітей на своєму утриманні він немає. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до правил ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд бере до уваги матеріальне становище дитини, мати якої отримує державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, стан здоров'я дитини, яка не потребує систематичного лікування, матеріальне становище платника аліментів, який має постійне місце роботи, відсутність у нього інших дітей та інших зобов'язань, нормальний стан здоров'я відповідача, оскільки доказів іншого суду не надано, рівність обов'язку обох батьків приймати участь в утриманні дитини, з урахуванням чого вважає правильним визначити аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що забезпечить необхідну участь відповідача в утриманні дитини. При цьому з аналізу наданих позивачем доказів суд приходить до висновку, що за станом здоров'я дитина не потребує систематичного лікування, не потребує стороннього спеціального догляду, не має протипоказань проти відвідування дитячих закладів, у зв'язку з чим підстав для визначення більшого розміру аліментів немає. У разі необхідності додаткових витрат, пов'язаних з лікуванням дитини, спір між батьками має вирішуватися згідно правил ст. 185 СК України. Таким чином, в іншій частині позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів на утримання дитини є недоведеними, доказами не підтвердженими, тому задоволенню не підлягають. Вирішуючи спір в частині стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. За змістом ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Оцінюючи матеріальне становище відповідача, суд бере до уваги наявність у нього постійного місця роботи, щомісячного заробітку, відсутність у нього інших, крім аліментів на дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років, фінансових зобов'язань та утримань по виконавчих документах, з урахуванням чого вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача у розмірі 1/6 частки його доходу щомісяця до досягнення дитиною трьох років. Неспроможність за своїм матеріальним становищем надавати утримання дружині до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини заробітку щомісяця відповідачем не доведена. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною трьох років в твердій грошовій сумі в розмір 1000 гривень щомісяця є недоведеними, доказами не підтвердженими, тому задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, позов необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки доходу відповідача щомісяця та аліменти на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частки доходу відповідача щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову, як це передбачено частиною 1 ст. 79 СК України та частиною 1 статті 191 СК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та п. п. 1 п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. Згідно правила ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання.

Outcome: partial