Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

04.06.2018 позивачі звернулися до суду з позовом та просять суд визначити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS]: - виділити у користування позивачам [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 21,6 кв.м.; - виділити у користування відповідачу [PERSON], житлові кімнати площею 9,6 кв.м. та 12,1 кв.м.; - кухню 8,2 кв.м., ванну кімнату 2,7 кв.м., вбиральню 1,2 кв.м., коридор 13,8 кв.м., вбудовану шафу 1,2 кв.м. залишити у спільному користуванні сторін; -балкон (тераса) площею 1,5 кв.м. та лоджію площею 1,35 кв.м. залишити в користування сторін, кімнати яких прилягають до них (балкона, лоджії). Свої вимоги мотивують тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 06.02.1998, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] в рівних долях. Вказують, що 29.12.2004 ? частина квартири належала [PERSON] подарована відповідачу [PERSON] На сьогоднішній день ? квартири належить [PERSON], а [PERSON], [PERSON] належить по ? частини спірної квартири. Вказують, що згідно з технічним паспортом, квартира [ADDRESS] складається з 3 -х кімнат, загальною площею - 73,25 кв.м., житловою площею - 43,3 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 21,6 кв.м., 2- а кімната - 9.6 кв.м., 3- я кімната - 12,1 кв.м.; кухні - 8,2 кв.м., ванної кімнати - 2,7 кв.м., вбиральні - 1,2 кв.м., коридору - 13,8 кв.м., вбудованої шафи - 1,2 кв.м. Квартира обладнана балконом (терасою) - 1,5 кв.м., лоджією - 1,35 кв.м. Позивачі посилаються на те, що відповідач, будучи співвласником квартири, перешкоджає позивачам у вільному користуванні та розпорядженні майном та сплатою комунальних послуг. Враховуючи вищевикладене, просили позов задовольнити. 04.06.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 05.06.2018 ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху та надано строк позивача на усунення недоліків. 25.07.2018 позивачами усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 27.07.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. 26.09.2018 на адресу суду відповідачем було подано відзив. Відповідач зазначає, що ніяких перешкод у користуванні спірною квартирою не створює та права власників не порушує. Позивачі з жовтня 2010 не проживають постійно у спірній квартирі, а з січня 2018 позивач [PERSON] взагалі не проживає. Просить відмовити в задоволенні позову. Крім того, відповідачем подану зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги та встановлення порядку їх оплати співвласниками. 02.10.2018 ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги та встановлення порядку їх оплати співвласниками повернути заявнику. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва від 06.02.1998, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. (а.с.6). Встановлено, та не заперечується відповідачем по справі, що ? спірної квартири належить [PERSON], ? частина квартири належить [PERSON] та ? частина квартири [PERSON]. Відповідно до технічного паспорту, квартира [ADDRESS] складається з 3 -х кімнат, загальною площею - 73,25 кв.м., житловою площею - 43,3 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 21,6 кв.м., 2- а кімната - 9.6 кв.м., 3- я кімната - 12,1 кв.м.; кухні - 8,2 кв.м., ванної кімнати - 2,7 кв.м., вбиральні - 1,2 кв.м., коридору - 13,8 кв.м., вбудованої шафи - 1,2 кв.м. Квартира обладнана балконом (терасою) - 1,5 кв.м., лоджією - 1,35 кв.м. (а.с.7). Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільний майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», в силу ст.104 ЖК (5464-10) суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Зважаючи на те, що спільна квартира складається з трьох кімнат, приймаючи до уваги порядок користування , який склався між сторонами, суд вбачає за можливе виділити житлову кімнату площею 21,6 кв.м. в користування [PERSON] та [PERSON], а житлові кімнати площею 9,6 кв.м. та 12,1 кв.м. виділити в користування [PERSON] Кухню 8,2 кв.м., ванну кімнату 2,7 кв.м., вбиральню 1,2 кв.м., коридор 13,8 кв.м., вбудовану шафу 1,2 кв.м., балкон (тераса) площею 1,5 кв.м. та лоджію площею 1,35 кв.м. - залишити в загальному користуванні сторін. За таких обставин та враховуючи те, що виділити ізольоване жиле приміщення таким чином, щоб штучно не погіршити житлових умов позивачів та відповідача можливо, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Також суд враховує те, що вирішення спору між сторонами у вказаний вище спосіб є доцільним, виходячи з правовідносин, які склалися між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сума судового в розмірі 352,40 грн. кожному. На підставі викладеного та

Outcome: approved