Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

03 січня 2019 року до суду звернувся позивач із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав заяву б/н від 12 квітня 2006 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 13 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначена заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті, складають договір про надання банківських послуг. При цьому АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість [PERSON] в порушення умов договору у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплатив. [INFO] року позичальник [PERSON] помер. Станом на дату смерті позичальника його заборгованість перед банком становить 8 766 гривень 74 копійки, з яких: 7 589 гривень 35 копійок - заборгованість за кредитом; 1 177 гривень 39 копійок - заборгованість за відсотками. Спадкоємцем до майна померлого [PERSON] є [PERSON] , оскільки на момент смерті спадкодавця він проживав разом з ним. На підставі ч. 2 ст. 1281 ЦК України 21 грудня 2015 року банк направив претензію кредитора до Варвинської державної нотаріальної контори, пред`явивши свої вимоги до спадкоємців. 09 листопада 2018 року позивачем було направлено [PERSON] лист-претензію, згідно з яким позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій щодо погашення заборгованості відповідачем не було виконано. Позивач вважає, що у зв`язку зі смертю боржника у зазначених правовідносинах допускається правонаступництво в порядку спадкування. Обов`язки померлої особи за загальним правилом переходять до спадкоємців. Таким чином відбувається заміна боржника за зобов`язанням, а відтак саме спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора. У зв`язку з цим позивач був змушений звернутися до суду. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12 квітня 2006 року у розмірі 8 766 гривень 74 копійки, а також 1 762 гривень понесених судових витрат. Представник позивача за довіреністю в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. В позовній заяві позивач зазначає, що в разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та ухвалення заочного рішення. Крім того, до заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 71). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву чи заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 12 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 2 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою трьох відсотків на місяць з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (а.с. 13). Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» Педяш І.О . взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредиту та відсотках за його використання, однак зобов`язання, передбачені кредитним договором, належним чином не виконав. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 51). На дату смерті позичальника заборгованість за кредитним договором становить 8 766 (вісім тисяч сімсот шістдесят шість) гривень 74 копійки, з яких: 7 589 (сім тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 35 копійок - заборгованість за кредитом; 1 177 (одна тисяча сто сімдесят сім) гривень 39 копійок - заборгованість за відсотками (а.с. 5-12). 05 грудня 2015 року представником позивача було направлено претензію кредитора до Варвинської районної державної нотаріальної контори (а.с. 53, 56). 24 грудня 2015 року Варвинська районна державна нотаріальна контора надала відповідь на претензію ПАТ КБ «ПриватБанк», повідомивши, що спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] знаходиться у приватного нотаріуса Варвинського районного нотаріального округу Чернігівської області (а.с. 57). 23 жовтня 2018 року представник АТ КБ «ПриватБанк» направив лист-претензією відповідачу [PERSON] як спадкоємцю за законом, заявивши вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку (а.с. 58, 59-63). Відповідь на зазначений лист-претензію в матеріалах справи відсутня. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ст.ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів, встановлених договором. Відповідно до вимог статей 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку із смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, в той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися унаслідок його смерті. Частиною 3 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (ч. 2 ст. 1282 ЦК України). Згідно п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» як позивач зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняв після нього спадщину та існує спадкове майно, прийняте спадкоємцем у спадщину. Позивач зазначає, що спадкоємцем в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач [PERSON] На підтвердження цієї обставини позивач посилається на копії паспортів позичальника та відповідача, де зазначена одна й та ж адреса: [ADDRESS] . Однак судом враховується та обставина, що сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцем та прийняв після померлого спадщину. Оскільки вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є похідною з відносин спадкування, судом було витребувано матеріали спадкової справи. 05 лютого 2019 року на виконання ухвали суду приватний нотаріус Пушкарьова - Гезердава Н.О. надала копію спадкової справи №83/2015 після смерті [PERSON] (а.с. 89-111). З копії спадкової справи вбачається, що 30 листопада 2015 року [PERSON] відмовився від прийняття належної йому спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с. 90). Отже, відповідач [PERSON] не є спадкоємцем боржника. Відповідач відмовився від прийняття спадщини, отже він не є суб`єктом спірних матеріально-правових відносин та не має обов`язків, які з них виникають, перед позивачем. Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем, у разі відмови в позові не відшкодовується. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed