Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

02.08.2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що приватний житловий будинок [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності. У належному йому на праві приватної власності будинку зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] ще попереднім власником. Фактично відповідач ніколи не проживав у будинку. Оскільки відповідач, ніколи не проживав у спірному житловому будинку, не є членом його сім`ї, з останнім він не мав будь-яких домовленостей щодо його реєстрації, а знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідач не бажає, чим прорушує його права власника. Просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним йому на праві приватної власності житловим будинком [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач відсутній, подав до суду клопотання про розгляд справи за його ж відсутності, повідомивши суд, що заявлені позовні вимоги до [PERSON] підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився , про дату та місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованим у встановленому законом порядку його місцем проживання, однак судову повістку повернуто до суду відділом зв`язку з зазначенням причин «за закінченням терміну зберігання». Третя особа - Центр надання адміністративних послуг Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації явку представника в судове засідання не забезпечено. З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням в заочному порядку, ухвливши заочне рішення на підставі даних матеріалів справи. Дослідивши матріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою - [ADDRESS] , що підтверджено договором дарування житлового будинку, від 22.02.2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 5-500 державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори, реєстраційним посвідченням №000065 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, записаного в реєстрову книгу №д.294-164 за рєстровим №12882 від 13 березня 2008 року (а.с. 6-7,10). На житловій площі будинку [ADDRESS] зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] (а.с.17). За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Звертаючись до суду, з позовом позивач стверджує, що відповідач у належному йому на праві власності житловому приміщенні не проживає без поважних причин, витрати по утримання житлового приміщення не несе. Зазначені позивачем обставини, як підстави позову підтверджені: актом про непроживання [PERSON] у будинку [ADDRESS] від 05.07.2018 року (а.с.35). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зважаючи на те, що відповідач у справі не проживає на житловій площі за місцем реєстрації без поважних причин, а наявність будь-яких інших домовленостей між сторонами у справі щодо можливостей проживання відповідача у належному на праві власності позивачу житловому приміщенні судом не встановлено, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved