Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

02 вересня 2020 року позивач [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернулася до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Ухвалою судді від 21 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху і надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків. На виконання цієї ухвали 30 вересня 2020 року представник позивача подав позовну заяву в новій редакції, у якій просив стягнути з відповідача в користь позивача 20300 гривень матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період з 01 по 21 липня 2019 року відповідач вчинив викрадення належного позивачу майна, а саме: вісім картин, з яких одна із зображенням осіннього міського пейзажу Західної Європи XVIII-XIX століття в експресіоністичному стилі виконання вартістю 896,25 грн.; одна із зображенням рибака над озером вартістю 2500 грн.; три картини із зображенням пейзажу зими вартістю 2500 грн. кожна; одна картина із пейзажем озера вартістю 1500 грн.; три картини з зображенням натюрморту вартістю 500 грн. кожна; три сервізи посуду із золотим обрамленням вартістю 1500 грн. кожен; мийку з нержавіючої сталі вартістю 1200 грн.; стаціонарний бронзовий годинник у вигляді слона вартістю 250 грн.; дві вази вартістю 43,33 грн.; книгу «Тернопільська гімназія» вартістю 1000,0 грн.; одинадцять виделок вартістю 6,67 грн. кожна, на загальну суму 21356,28 грн. Ці обставини встановлені вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2020 року, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185 КК України. Як установлено зазначеним вироком суду, частину речей, а саме: картину із зображенням осіннього пейзажу Західної Європи XVIII-XIX століття в експресіоністичному стилі виконання вартістю 896,25 грн., дві вази вартістю 43,33 грн. за кожну, одинадцять виделок вартістю 6,67 грн. кожна, [PERSON] було повернуто. Таким чином, унаслідок кримінального правопорушення позивачу заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 20300 грн. 05 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Оскільки копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідач за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання та фактичного місця проживання не отримав, ухвалою судді від 11 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні на 16 грудня 2020 року о 16 годині 00 хвилин. 16 грудня 2020 року представник позивача в судовому засіданні повідомив, що відповідач перебуває в Чортківській установі виконання покарань №26, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 27 січня 2021 року на 11 год. У відповідь на запит від 16 грудня 2020 року щодо надання інформації про місце перебування [PERSON] 22 грудня 2020 року надійшло повідомлення від Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)», в якій зазначено, що [PERSON] вибув для відбування покарання з Чортківськогої УВК (№26) у Личаківську ВК (№30), у зв`язку з чим до вказаної установи виконання покарань для вручення відповідачу направлено судову повістку, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, які він особисто отримав 05.01.2021р., що підтверджується письмовою розпискою. Представник позивача [PERSON] - адвокат Істеревич А.З. у судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, згідно з якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання: за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ч. З ст. 185 КК України - у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, [PERSON] призначено покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів Тернопільського апеляційного суду від 24 червня 2020 року, вирок Тернопільського міськрайонного суду від 03 квітня 2020 року апеляційну скаргу обвинуваченого [PERSON] адвоката Шевчука В.О. залишено без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2020 року, щодо [PERSON] , - без змін. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2020 року встановлено, що [PERSON] у період з 01 по 21 липня 2019 року з метою вчинення крадіжки, маючи у своєму користуванні лише одну кімнату, шляхом підбору ключа, проник іншу в кімнату, яка була зачинена власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У подальшому переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно з корисливих мотивів викрав з приміщення вказаної кімнати вісім картин, з яких одна із зображенням осіннього міського пейзажу Західної Європи XVIII-XIX століття в експресіоністичному стилі виконання вартістю 896,25 грн., одна із зображенням рибака над озером вартістю 2500 грн., три картини із зображенням пейзажу зими вартістю 2500 грн. кожна, одна картина із пейзажем озера вартістю 1500 грн., три картини з зображенням натюрморту вартістю 500 грн. кожна, три сервізи посуду із золотим обрамленням вартістю 1500 грн. кожен, мийку з нержавіючої сталі вартістю 1200 грн., стаціонарний бронзовий годинник у вигляді слона вартістю 250 грн, дві вази вартістю 43,33 грн. кожна, книгу «Тернопільська гімназія» вартістю 1000 грн., тарілку із закарпатської кераміки вартістю 350 грн. та одинадцять виделок вартістю 6,67 грн. кожна, які на праві власності належать [PERSON] , яка є сестрою власника квартири [PERSON] . З викраденим майном обвинувачений [PERSON] з місця вчинення злочину втік, чим заподіяв власнику вищевказаних речей потерпілій [PERSON] , матеріальну шкоду на загальну суму 21356,28 грн. Із цього ж вироку суду вбачається, що частину речей, а саме: картину із зображенням осіннього пейзажу Західної Європи XVIII-XIX століття в експресіоністичному стилі виконання вартістю 896,25 грн., дві вази вартістю 43,33 грн. за кожну, одинадцять виделок вартістю 6,67 грн. кожна, [PERSON] було повернуто. Таким чином унаслідок кримінального правопорушення позивачу заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 20300 грн. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 7 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Виходячи із змісту ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом установлено, що [PERSON] вчинив викрадення належного [PERSON] майна на загальну суму 20300 грн., яке позивачу не повернуте. Зазначені обставини встановлені вироком суду, який набрав законної сили, а тому не підлягають доказуванню. Відтак, заподіяна відповідачем матеріальна шкода підлягає стягненню в користь позивача відповідно до ст. 1177, 1166 ЦК України. Добровільно кошти в розмірі 20300 грн. відповідачем позивачу не відшкодовані. За вказаних обставин суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача в її користь 20300 грн. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved