Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

04 березня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON]про [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів визначених рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16.02.2011 року справа №2-130/11 про стягнення аліментів із [PERSON] в користь [PERSON] розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на утримання дитини: [PERSON], [INFO] щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дял дитини відповідного віку, починаючи з 11 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття на 1/3 частину заробітку (доходу) на утримання дитини: [PERSON], [INFO], щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути із відповідача в її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в сумі 86687 грн. 00 коп. В обгрунтування позову позивачем вказано, що від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16.02.2011 року на відповідача покладено обовязок по стягненню аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на утримання дитини [PERSON], [INFO] щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області станом на 01.02.2018 року заборгованість по аліментах становить 86\~687 грн. 00 коп. Останній раз аліменти на утримання сина позивачка отримувала у січні 2015 року, коли відповідач працював в ТзОВ «Кузнецовський хлібзавод». Тобто, з огляду на вищезазначений розрахунок відповідач знає, що має обовязок по щомісячній виплаті аліментів своєму сину, але свідомо не виконує обумовлене вище рішення суду. Хоча, наскільки відомо позивачу відповідач має чималий дохід, є особою працездатного віку та є фізично та психічно здоровим, ну утриманні інших малолітніх дітей немає. Позивачка перебуває в шлюбі з іншим чоловіком від якого у них народилась спільна дитина донька Софія, [INFO]. Теперішній чоловік всіляко намагається забезпечити позивачку та дітей, оскільки на даний час вона не має можливості вийти на роботу, тому що змушена доглядати їхню малолітню доньку та перебуває у декретній відпустці. На день присудження аліментів сину сторін було лише 2 повних років, але зараз він є школярем і потребує значно більших витрат для забезпечення його гармонійного розвитку, тому позивачці досить обтяжливо станом на сьогодні утримувати спільного з відповідачем сина лише на кошти її теперішнього чоловіка. В судове засідання позивач не зявилась, хоча була завчасно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Подала клопотання до суду про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштовго рекомендованого відправлення, у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Враховуючи, що позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача, з урахуванням викладених обставин суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення повністю, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що 04 серпня 2009 року, сторони уклали шлюб, який розірвано на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20.04.2011 року. Сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №279853 від 15.07.2017року. Рішенням Кузнецовського міського суду від 16 лютого 2011 року у справі №2- 130/11 з відповідача в користь позивачки стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на утримання дитини [PERSON], [INFO], щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ №101000 від 17.07.2015 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та отримала прізвище після державної реєстрації\~«Бакалейко». Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень вбачається, що додану відмітку, а саме внесені виправлення до графи 11 у звязку зі зміною матірю дитини прізвища при державній реєстрації шлюбу, прізвище сина [PERSON] сторін «Мамчиць» змінено на прізвище «Бакалейко». Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.183СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення або покращення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення або збільшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України\~ передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181СК України). Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та навпаки). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 05 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст. 360-7ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як встановлено судом, відповідач має можливість утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, належним чином, як того вимагає Закон, виплати по виконавчому листу не здійснює. З моменту постановлення Кузнецовським міським судом Рівненської області рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Згідно з п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. При визначенні\~розміру аліментів\~суд,\~враховує рівність\~сторін щодо\~обовязку утримувати\~дитину,\~а тому\~з огляду\~на вищенаведене,\~суд вважає\~за необхідне\~змінити розмір\~аліментів,\~визначених рішенням\~Кузнецовського міського\~суду від\~16.02.2011\~року у\~справі №2-130/11\~за позовом\~[PERSON]\~до [PERSON]\~з розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на утримання дитини [PERSON] [INFO], щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття на 1/3 частину заробітку (доходу) на утримання дитини: [PERSON], [INFO], щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовну вимогу про зміну розміру аліментів задовольнити в повному обсязі. Що стосується позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, то суд приходить до наступних висновків. Як випливає з розрахунку заборгованості по аліментах від 07 лютого 2019 року №905/15.3/33-19 виконавчий документ був предявлений до виконання. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 27 січня 2015 року, що містяться в матеріалах справи, відповідач свої аліментні зобовязання належним чином не виконує, у період з 27.01.2015 року до 01.02.2019 року аліменти на користь позивача взагалі не сплачував, а тому загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період становить 86687, 00 грн. Дані розрахунки складено головним державним виконавцем Ковбасюк І.В. у відповідності до вимог статті 71\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» і сторонами не оспорюються. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до частини першої статті 196\~Сімейного кодексу\~України,\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з розясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 15\~травня 2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» передбачена статтею 196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). Доказів відсутності вини відповідача у несплаті аліментів останній суду не подав і судом їх не здобуто. Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів за період з 27.01.2015 року до 01.02.2019 року включно підтверджується належними доказами - розрахунками заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу у вказаний період, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує правову природу пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК Українипеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Суд погоджується з розрахунком пені, поданим позивачем, відповідно до якого пеня становить 543 419,65 грн. Проте, оскільки позивач подала до суду вимогу про стягнення пені у сумі 86687, 00 грн., тобто в межах суми заборгованості по аліментах, суд враховуючи вимоги ч.1 ст. 13 ЦПК України щодо меж розгляду справи, та вимог ст. 196 СК України, про те, що розмір пені, не може бути більший 100 % заборгованості, доходить висновку прро наяність підстав для задоволення вимог позивача у повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог ст.141\~ЦПК України\~з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір по справі за одну вимогу немайнового та одну вимогу майнового характеру у розмірі 1536,80 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved