Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

03 вересня 2013 року [PERSON] звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту окремого проживання та неведення спільного господарства з дружиною, заінтересована особа - [PERSON], мотивуючи необхідність встановлення зазначеного факту захистом у майбутньому від виникнення до нього можливих претензій за майновими зобов'язаннями його дружини. У судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені вимоги, в обґрунтування яких послався на факти і обставини, викладені в заяві, та зазначив, що з 11 травня 2012 року він перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який до теперішнього часу не розірваний. Під час перебування у шлюбі [PERSON] народила дитину - [PERSON], [INFO], батьком якої вказаний він. Після реєстрації шлюбу спільне життя з [PERSON] не склалося, оскільки у кожного з них різні, не співпадаючи погляди на питання подружніх взаємовідносин і поведінки у сім'ї, у зв'язку з чим між ними виникали суперечки та сварки, які призвели до втрати почуття любові. З червня 2012 року вони припинили шлюбні відносини, з цього часу вони мешкають окремо за різними адресами, не ведуть сумісне господарство і фактично не спілкуються між собою. За час окремого проживання він дійшов висновку, що примирення між ними та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить його інтересам, однак, приймаючи до уваги недосягнення дитиною однорічного віку, він позбавлений можливості розірвати шлюб у встановленому законом порядку. У липні 2013 року від знайомих він дізнався, що його дружина уклала з банківськими установами кредитні договори, за підставі яких отримала грошові кошти, які у подальшому витратила виключно на свої потреби. За даними договорами на теперішній час існує заборгованість. Враховуючи, що кредитні договори були укладені [PERSON] під час перебування з ним у зареєстрованому шлюбі, отримані нею грошові кошти можуть вважатися спільною сумісною власністю подружжя і як наслідок можуть створювати для нього у майбутньому зобов'язання щодо їх погашення, відношення до яких він особисто немає. Крім того, встановлення зазначеного факту йому також необхідно для особистих потреб і власного спокою. Посилаючись на викладені обставини, заявник просив суд встановити факт окремого проживання та неведення сумісного господарства з дружиною [PERSON] починаючи з 15 червня 2012 року без зазначення кінцевої дати встановлення названого факту. Заінтересована особа [PERSON], не погоджуючись із заявленими вимогами в судовому засіданні зазначила, що вона дійсно з 11 травня 2012 року перебуває із заявником [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання вони мають дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Після реєстрації шлюбу вони постійно мешкали за місцем її проживання - в квартирі [ADDRESS]. За місцем проживання [PERSON] - в квартирі [ADDRESS], за час перебування у шлюбі вони сумісно проживали лише два дні. Після реєстрації шлюбу стосунки між ними погіршились, однак незважаючи на це, вони періодично продовжували разом проживати в її квартирі у різний проміжок часу, а загалом біля трьох місяців. Остаточно шлюбні відносини між ними припинилися 13 - 16 липня 2013 року і саме з цього часу вони з [PERSON] припинили будь - які відносини. У період перебування у шлюбі вона за власною ініціативою оформила з банківськими установами два кредитних договори, до яких заявник не має ніякого відношення. За даними правочинами вона самостійно виконує взяті зобов'язання і будь - якої заборгованості по кредитах немає. Враховуючи викладені обставини, а також невідповідність дати припинення сімейних відносин, зазначену заявником - з 15 червня 2012 року, [PERSON] просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні заявлених вимог. Вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, допитавши свідків та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. За приписами частин 1 і 2 статті 234 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - не вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значеня для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до положень частини 1 і 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», з відповідними змінами і доповненнями, роз'яснив, що згідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального Кодексу України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст.?273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. За змістом наведених норм закону суд вправі розглядати справи про встановлення фактів, лише у разі коли ці факти безпосередньо породжують для заявника виникнення відповідного права. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 11 травня 2012 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану міста Макіївки Донецької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 11 травня 2012 року зроблено актовий запис № 247. Подружжя має доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає і виховується [PERSON] З наданих [PERSON] довідок про стан кредитної заборгованості убачається, що 26 серпня 2012 року між нею та ПАТ «Дельтабанк» було укладено кредитний договір на суму 9250 грн., станом на 26 грудня 2013 року заборгованість по кредиту відсутня. 08 жовтня 2012 року між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір на суму 6250 грн. строком дії до 08 жовтня 2014 року, станом на 22 січня 2014 року заборгованість за кредитним договором також відсутня. За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допитані за клопотанням заявника свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що знайомі з [PERSON] упродовж багатьох років, оскільки мешкають по сусідству. Свідкам відомо, що у травні 2012 [PERSON] одружився, після чого був відсутнім за місцем свого проживання дуже нетривалий час, а коли повернувся проживав в квартирі лише один. Дружину заявника вони жодного разу не бачили. Аналогічні пояснення в судовому засіданні дала свідок [PERSON], яка є матір'ю заявника, зазначивши, що після одруження у травні 2012 року її син з дружиною фактично ніколи не проживав, не вів сумісного господарства і їх родина існує лише формально, однак розлучитися в офіційному порядку [PERSON] позбавлений можливості, оскільки [PERSON], батьком якої зазначений її син, не досягла однорічного віку. Повідомлені свідками обставини не містять достовірних даних про фактичну дату припинення сімейних відносин заявника [PERSON] з дружиною [PERSON] саме з 15 червня 2012 року. Відсутність [PERSON] під час перебування у шлюбі за місцем проживання [PERSON] була підтверджена в судовому засіданні самою заінтересованою особою, яка зазначила, що після реєстрації шлюбу вона ніколи не проживала в квартирі свого чоловіка, а вони з [PERSON] проживали разом в належній їй квартирі. Крім того, [PERSON] в судовому засіданні наполягала, що шлюбні відносини із заявником остаточно були припинені 13-16 липня 2013 року, а не у червні 2012 року, як це вказується [PERSON] Обізнаність свідків про постійне проживання заявника за власною адресою та негативні обставини шлюбних відносин з його дружиною, не можуть свідчити, що їм достовірно було відомо про фактичне припинення шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON] саме з 15 червня 2012 року. Будь - яких інших достовірних і належних доказів на підтвердження факту припинення сімейних відносин та окремого проживання саме з 15 червня 2012 року заявником суду не надано. Обґрунтовуючи необхідність заявлених вимог, заявник стверджував, що порушив справу про встановлення факту окремого проживання та неведення спільного господарства з дружиною з метою унеможливлення в майбутньому, у випадку порушення заінтересованою особою своїх кредитних зобов'язань, звернення до нього як чоловіка [PERSON] з претензіями щодо погашення кредиту. Заявник [PERSON] й [PERSON] в судовому засіданні визнали, що на теперішній час будь - яких вимог майнового характеру від фізичних і юридичних осіб до [PERSON] не існує. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність заявником факту окремого проживання та неведення сумісного господарства [PERSON] та [PERSON] з вказаної ним дати - а саме з 15 червня 2012 року. Факт, який просить встановити заявник не породжує для нього виникнення, зміну або припинення його особистих чи майнових прав. За таких обставин законні підстави для задоволення заяви [PERSON] відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed