Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

02 липня 2015 року позивачка звернулась до Заводського районного суду з позовною заявою до відповідача в якій просить суд розірвати між ними шлюб. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 04 березня 2006 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON], [INFO], який в теперішній час та після розлучення буде мешкати разом з нею. Позивач з відповідачем припинили шлюбні відносини, сторони не мешкають разом, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин, сторони мають різний погляд що до життєвої позиції, розуміння здорової атмосфери сімейного життя, тому позивачка просить розірвати їх шлюб. Позивачка в судове засідання не зявилась, але надала до суду заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій позов не визнав, та просив розглянути справу без застосування технічних засобів. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи сторони з 04 березня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, яке було видане Дніпровським відділом РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області та актовим записом № 135. Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке було видане Баглійським відділом РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 454, де в графі мати та батько записано позивача та відповідача. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не мешкають разом, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин, сторони мають різний погляд що до життєвої позиції, розуміння здорової атмосфери сімейного життя, дитина мешкає разом з позивачкою. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Ухвалою суду від 28.09.2015р. сторонам було надано термін для примирення, але це не дало позитивних наслідків, оскільки протягом терміну для примирення, відповідач не намагався примиритися з позивачкою, вчиняв сварки, конфлікти, ображав позивачку нецензурною лайкою, завдав їй фізичного болю, що підтверджується висновком Заводського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України ЖЕО №7154. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. На підставі викладеного, враховуючи, що подальше збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved