Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

03.06.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі народився син: [PERSON], [INFO]. Сторони припили подружні відносини, проживають окремо. Дитина проживає біля позивача і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач добровільно допомогу на утримання дитини не надає, має змогу надавати таку допомогу. Позивач з відповідачем перебувають у ворожих відносинах, не спілкуються між собою. Згоди щодо добровільної сплати аліментів сторонами не досягнуто. Вказані обставини змусили позивача звернутись до суду із позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилась. Надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а. с. 17). [PERSON] не з'явився в судове засідання. Надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог в повному обсязі (а. с. 18). У відповідності до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено. Дитина народилися за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі (а. с. 4). Відповідач записаний батьком в свідоцтві про народження дитини (а. с. 5). Дитина знаходиться на утриманні позивачки (а. с. 8), відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, має змогу надавати таку допомогу. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі (а. с. 18). Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права та обов'язки сторін, а тому у суду наявні підстави щодо прийняття визнання позову відповідачем та ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved