Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

04.12.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання договору, відшкодування збитків та повернення сплачених коштів з урахуванням процентів, в якому просить суд: розірвати договір купівлі-продажу майна на прилюдних торгах укладений між позивачем та відповідачем через неналежне виконання його умов відповідачем; стягнути з відповідача на користь позивача сплачені за договором купівлі-продажу кошти у сумі 48596,09 грн., а також збитки у розмірі втрат на участь в електронних торгах в сумі 2814,21 грн.; стягнути з відповідача проценти за безпідставно набуті кошти в розмірі 33742,03 грн.; покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 14.04.2015 року було проведено електронні торги з реалізації арештованого майна - транспортного засобу Деу Матиз, д.н.з. [NUMBER] , у яких продавцем виступав відповідач. Для участі у цих торгах позивач сплатив гарантійний внесок організатору торгів в сумі 1880,66 грн. та взяв участь в електронних торгах. За результатами проведених торгів по зазначеному автомобілю, позивача було визнано переможцем згідно протоколу №102800 від 27.07.2015 року та позивачем було внесено кошти за майно на рахунок відповідача, а також сплачено винагороду організатору торгів, визначену протоколом торгів. На підтвердження результатів торгів з реалізації транспортного засобу, головним державним виконавцем Телявським А.М. було складено Акт державного виконавця про проведення електронних торгів (аукціону) з реалізації арештованого майна від 04.09.2015 року. У зазначену дату державним виконавцем було також складено вимогу №74/3 про передачу позивачу транспортного засобу на ім`я директора майданчика тимчасового тримання транспортних засобів. Однак позивач не зміг отримати належний йому транспортний засіб на вказаному майданчику, оскільки автомобіль на майданчику був відсутній. У зв`язку із цим позивач двічі звертався до державного виконавця із заявами від 02.10.2015 року та від 19.02.2016 року. Таким чином, відповідачу було відомо про невиконання ним умов торгів та про безпідставність набуття ним сплачених коштів. На заяву позивача від 19.02.2016 року останній отримав відповідь про те, що державному виконавцю не відомо місцезнаходження автомобіля і на адресу зберігача ним направлено вимогу про передачу позивачу транспортного засобу, а також подання про притягнення зберігача до відповідальності. Оскільки отримати автомобіль можливості не було позивач повторно 08.07.2016 року звернувся з вимогою до відповідача виконати свої зобов`язання з передачі автомобіля позивачу або аналогу такого транспортного засобу. До сьогоднішнього часу відповідач не передав позивачу транспортний засіб чим суттєво порушив умови договору як продавець на електронних торгах. Позивач звернувся за захистом своїх прав до Дніпровського районного суду м. Києва (справа №755/13530/16-ц) про стягнення з відповідача коштів за автомобіль та компенсації збитків. Рішенням Апеляційного суду м. Києва, залишеним без змін постановою Верховного суду від 16.10.2019 року, встановлено, що по вказаній справі відповідач є належним відповідачем, підтверджено наявність між позивачем та відповідачем договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах та факт порушення умов договору відповідачем, проте зазначено, що позивачем було обрано неправильний спосіб захисту порушеного права. Одним із правових наслідків невиконання або неналежного виконання сторонами своїх зобов`язань, визначених ЦК України, є розірвання договору однією стороною у зв`язку із істотним порушенням договору другою стороною на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 651 ЦК України). При цьому істотність порушення договору полягає у завданні конкретної шкоди однією зі сторін договору, що призводить до позбавлення другої сторони можливості отримати бажаний результат, очікуваний нею при укладенні договору. Через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу майна на публічних торгах має місце істотне порушення договору та є підстави для розірвання договору. Крім того, є підстави для застосування правових наслідків розірвання договору через порушення його умов відповідачем, передбачених ч. 5 ст. 653 ЦК України у вигляді відшкодування збитків позивача, завданих таким розірванням. Збитками є кошти сплачені позивачем для участі в торгах та укладання вказаного договору в сумі 2814,21 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, про що позивач повідомив відповідача 02.10.2015 року, відповідачем безпідставно були отримані та використані кошти від позивача у розмірі вартості автомобіля за результатами електронних торгів, а саме 48596,09 грн. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Сума нарахованих процентів за період становить 33742,03 грн. Ухвалою суду від 05.12.2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу термін на усунення виявлених недоліків. 24.12.2019 року до суду надійшло клопотання позивача про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 24.12.2019 року відкрито провадженні у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, третя особа у справі отримала копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з додатками до неї 13.01.2020 року, однак своїм правом на надання пояснень щодо передавленого позову не скористалась. Відповідач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з доданими до неї документами 14.01.2020 року, однак у встановлений судом термін не подав до суду свого відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за змістом протоколу проведення електронних торгів №102800 від 14.04.2015 року, позивач став переможцем стосовно лоту №54085 - транспортний засіб марки DAEWOO MATIZ, сума сплаченого гарантійного внеску - 1880,66 грн., розмір додаткової винагороди організатору торгів - 677,03 грн., сума яку необхідно перерахувати на рахунок продавця (ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві) - 48596,09 грн. (а.с. 6-7). 07.08.2015 року позивач сплатив на користь ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві 48596,09 грн., додаткову винагороду організатору торгів в сумі - 677,03 грн., а також комісію банку в сумі 256,52 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних квитанцій (а.с. 8). 04.09.2015 року начальником ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві затверджено акт державного виконавця про проведення електронних торгів (аукціону) з реалізації арештованого майна (предмета застави) - транспортного засобу DAEWOO MATIZ, 2007 р.в., булого кольору, д.н.з. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] . Переможець аукціону - [PERSON] . Кошти надійшли своєчасно та в повному обсязі на рахунок ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві згідно протоколу №102800 від 14.04.2015 року. Цей акт є підставою для подальшого оформлення переможцем прилюдних торгів права власності на придбане рухоме майно (а.с. 9). За змістом наявної в матеріалах справи копії вимоги державного виконавця від 04.09.2015 року №74/3 директору майданчика тимчасового тримання транспортних засобів, державний виконавець просив терміново передати транспортний засіб DAEWOO MATIZ, 2007 р.в., булого кольору, д.н.з. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , переможцю аукціону на підставі протоколу №102800 проведення прилюдних торгів по реалізації майна від 14.04.2015 року - [PERSON] (а.с. 10). 02.10.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою у якій зазначив, що за результатами звернення до Директора майданчика тимчасового тримання транспортних засобів із вимогою державного виконавця, а також в ході обстеження майданчика тимчасового тримання транспортних засобів, транспортний засіб DAEWOO MATIZ, д.н.з. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , у зазначеному місці зберігання не виявлено. Позивач просив відповідача повідомити йому місце знаходження транспортного засобу та забезпечити його видачу в найкоротший термін без стягнення додаткових коштів за зберігання у фактичному місці знаходження вказаного транспортного засобу відповідно до умов прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (а.с. 11). Своїм листом від 05.10.2015 року відповідач повідомив позивачу, що 15.09.2015 року виходом за адресою: [ADDRESS] , вказаний транспортний засіб не розшукано, про що складено відповідний акт. 16.09.2015 року державним виконавцем на адресу зберігача вищевказаного описаного та арештованого майна - представника ПП « [PERSON] » [PERSON] направлено вимогу про передачу вказаного транспортного засобу. Оскільки станом на 13.10.2015 року до відділу не надходило повідомлень від зберігача вказаного майна про місце перебування майна, державним виконавцем повторно на адресу представника ПП « [PERSON] » [PERSON] направлено вимогу про передачу транспортного засобу переможцю електронних торгів. 15.10.2015 року державним виконавцем на адресу Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності зберігача майна [PERSON] в порядку ст. 388 КК України (а.с. 12). 19.02.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій зазначив, що за підсумками розгляду його заяви від 02.10.2015 року відповідач повідомив, що місце знаходження транспортного засобу державному виконавцю не відоме, ним направлено вимогу зберігачу майна щодо передачі позивачу транспортного засобу та подання про притягнення зберігача до відповідальності. Оскільки позивачу до сих пір не відомо результати розгляду справи та з метою реалізації свого права власності, позивач просив повідомити місце знаходження придбаного ним транспортного засобу та забезпечити його видачу в найкоротший термін без стягнення додаткових коштів за зберігання у фактичному місці знаходження вказаного транспортного засобу відповідно до умов прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (а.с. 13). Своїм листом від 25.03.2016 року відповідач повідомив позивача про те, що 05.02.2016 року державним виконавцем на адресу ліквідатора ПП «Нива-В.Ш.» направлено вимогу про передачу вказаного транспортного засобу переможцю електронних торгів. 15.03.2016 року на адресу УП в Дніпровському районі ГУПН у м. Києві направлено запит про надання інформації з приводу розгляду подання державного виконавця про притягнення до кримінальної відповідальності зберігача майна [PERSON] в порядку ст. 388 КК України (а.с. 14). 08.07.2016 року позивач знов звернувся до відповідача із заявою у якій зазначив, що за підсумками розгляду його заяви від 19.02.2016 року відповідач повідомив, що місце знаходження транспортного засобу державним виконавцем не встановлено, ним направлено вимогу зберігачу майна щодо передачі позивачу транспортного засобу та подання про притягнення зберігача до відповідальності. Відповідно до ст. 618 ЦК України, боржник відповідає за порушення зобов`язання іншими особами, на яких було покладено його виконання. Позивач зазначив, що оскільки його не поінформовано про результати розгляду справи та з метою реалізації його права власності на придбаний автомобіль, позивач просив повідомити місце знаходження транспортного засобу та забезпечити його передачу у власність в найкоротший термін без стягнення додаткових коштів за зберігання у фактичному місці знаходження вказаного транспортного засобу відповідно до умов прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, або передати у власність інший транспортний засіб в не гіршому стані та з аналогічними або кращими характеристиками (а.с. 15). Своїм листом від 01.09.2016 року відповідач повідомив позивача про те, що 24.03.2016 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, яка прийнята до виконання РСЦ МВС України в м. Києві, та вказаний ктз поставлено на автоматизований облік АІС «Розшук». 25.03.2016 року та 27.04.2016 року державним виконавцем повторно на адресу ліквідатора ПП «Нива-В.Ш.» направлено вимогу про передачу транспортного засобу переможцю електронних торгів, однак вимоги повернулись до відділу у зв`язку з закінченням терміну зберігання. 27.04.2016 року державним виконавцем на адресу зберігача майна - представника ПП «Нива-В.Ш.» Казанцева О.Л. направлено вимогу про передачу транспортного засобу, однак вимога повернулась за закінченням терміну зберігання. 27.04.2016 року до УП в Дніпровському районі ГУПН у м. Києві повторно направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності зберігача майна [PERSON] в порядку ст. 388 КК України. 14.06.2016 року до УП в Дніпровському районі ГУПН у м. Києві направлено запит про надання інформації з приводу розгляду подання державного виконавця про притягнення до кримінальної відповідальності зберігача майна [PERSON] в порядку ст. 388 КК України (а.с. 16-17). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.04.2017 року було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві, Управління Державної казначейської служби у Дніпровському районі м. Києва, треті особи: [PERSON] , ПАТ «Альфа-банк», [PERSON] , ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, про стягнення коштів. Суд апеляційної інстанції зокрема зазначив, що вимога позивача про анулювання результатів електронних торгів та ув`язку із цим стягнення з відповідача сплачених коштів не ґрунтується на нормах чинного цивільного законодавства України, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено анулювання результатів електронних торгів. Позовні вимоги про анулювання результатів електронних торгів та повернення сплачених грошових коштів не підлягають задоволенню, оскільки в супереч вимогам ст. 16 ЦК України, позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права (а.с. 18-20). Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або не настання певної події. За замістом статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Транспортні засоби реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах). Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуте стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином. Зазначений висновок узгоджується з положеннями статей 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України, які відносять публічні торги до договорів купівлі-продажу. Таким чином, визначений позивачем як відповідач - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві є належним відповідачем у справі, оскільки саме ним порушено умови договору щодо передачі належного позивачу майна. Виходячи з аналізу норм ЦК України та положень Закону України «Про виконавче провадження», до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про договір купівлі-продажу. Відповідно до положень ст.ст. 662, 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. За змістом ст.ст. 665, 620 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу. У разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання. Отже, нормами чинного законодавства не передбачене право покупця вимагати повернення йому сплачених за договором коштів (без визнання такого договору недійсним або його розірвання). При цьому, позивач просить суд розірвати договір купівлі-продажу автомобіля через неналежне виконання продавцем умов договору. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже, одним із правових наслідків невиконання або неналежного виконання сторонами своїх зобов`язань, визначених ЦК України, є розірвання договору однією стороною у зв`язку з істотним порушенням договору другою стороною на підставі рішення суду. При цьому істотність порушення договору полягає у завданні конкретної шкоди однією із сторін договору, що призводить до позбавлення другої сторони отримати бажаний результат, очікуваний нею при укладенні договору. Практичне застосування статті 651 ЦК України висвітлено у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13, в якій зазначено, зокрема, що суд оцінює істотність порушення договору, використовуючи термін «значна міра», яка проявляється у позбавленні сторони бажаного результату, який вона мала отримати при укладенні договору. При цьому вина сторони, яка істотно порушила договір, не має будь-якого значення ні для оцінки порушення як істотного, ні для виникнення права у другої сторони вимагати розірвання договору. Важливим критерієм істотності порушення договору також є розмір завданої шкоди, спричиненої таким порушенням, і який позбавляє потерпілу сторону можливості отримати бажане при укладенні договору. Мова йде не лише про завдання шкоди у грошовій формі, що є прямими збитками, а також і про становище такої сторони, коли вона позбавляється можливості використовувати отримані результати договору. В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідачем, як продавцем транспортного засобу, істотно порушені умови договору купівлі-продажу автомобіля, що виразилось у не переданні покупцеві придбаного ним товару. Таким чином, покупця позбавлено бажаного результату за договором купівлі-продажу, а саме отримання придбаного товару, що вказує на обґрунтованість вимог позивача про розірвання договору купівлі-продажу, тому такі вимоги позовної заяви підлягають до задоволення. Відповідно до положень ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. За змістом ст.ст. 623, 22 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. До своїх збитків позивачем, зокрема, віднесено сплачену ним продавцю транспортного засобу ціну товару за договором купівлі-продажу у сумі 48596,09 грн. Ураховуючи, що суд дійшов висновку про розірвання договору купівлі-продажу з підстав істотного порушення відповідачем умов цього договору, реальними збитками позивача від розірвання договору дійсно є сплачена ним продавцю грошова суму у розмірі 48596,09 грн. за товар, який не був переданий покупцю, тому такі вимоги позивача підлягають до задоволення. На час проведення електронних торгів з реалізації арештованого транспортного засобу 14.04.2015 року діяв Тимчасовий Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року №656/5. Відповідно до п. 1 розділу 1 Порядку: гарантійний внесок - грошовий завдаток, зарахований на рахунок Організатора, який за одним лотом сплачує фізична або юридична особа - учасник електронних торгів, розмір якого визначений, виходячи зі стартової ціни лота, та дорівнює сумі винагороди організатору електронних торгів (далі - Організатор) за надані ним послуги з реалізації майна; ціна продажу лота - фактична ціна реалізації лота на торгах; учасник електронних торгів (далі - учасник) - фізична особа, що має повну дієздатність, та юридична особа в особі представника, уповноваженого виступати від її імені, яка сплатила гарантійний внесок та допущена Організатором до участі в електронних торгах відповідно до вимог цього Порядку. За змістом п.п. 1, 2 розділу 3 Порядку, винагорода Організатору за організацію та проведення електронних торгів встановлюється у відсотковому відношенні до ціни продажу лота. Розмір винагороди за організацію та проведення електронних торгів становить з урахуванням витрат, пов`язаних зі зберіганням, організацією та проведенням реалізації майна, у тому числі пов`язаних з оцінкою майна, 5 % від вартості реалізованого майна. У разі якщо майно реалізоване за ціною, вищою від стартової, Організатор здійснює перерахунок винагороди пропорційно до збільшення ціни майна та зазначає у протоколі електронних торгів суму винагороди, яку покупець повинен додатково сплатити, а також рахунок Організатора, на який необхідно сплатити ці кошти. Згідно п. 1 розділу 7 Порядку, після закінчення електронних торгів на Веб-сайті відображаються відомості про завершення електронних торгів. Система автоматично формує та розміщує на Веб-сайті протокол електронних торгів по лоту у день проведення таких електронних торгів або не пізніше наступного робочого дня. До протоколу вноситься, зокрема, така інформація: стартова ціна та ціна продажу лота, цінові пропозиції учасників, особливі ставки покупки лота учасників; сума сплаченого гарантійного внеску; розмір винагороди Організатору, яку переможець електронних торгів повинен додатково сплатити у разі реалізації майна за ціною, вищою від стартової, та реквізити рахунку для її сплати. У відповідності до п. 2 розділу 9 Порядку, на підставі копії протоколу переможець електронних торгів протягом десяти банківських днів з дня формування протоколу здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно в такому порядку: зазначена в протоколі електронних торгів сума коштів, яка дорівнює різниці між ціною продажу придбаного лота і сумою винагороди Організатору за цим лотом, перераховується переможцем на рахунок органу державної виконавчої служби; сума гарантійного внеску, зарахованого на рахунок Організатора, визнається частиною оплати переможцем придбаного ним на електронних торгах майна і залишається Організатору в рахунок оплати наданих ним послуг з проведення електронних торгів; різниця між сумою гарантійного внеску та сумою винагороди Організатору перераховується переможцем на рахунок Організатора, у разі якщо майно реалізовано за ціною, вищою від стартової. Гарантійний внесок переможця електронних торгів зараховується до ціни продажу. Іншим учасникам внесена сума гарантійного внеску повертається протягом трьох робочих днів після отримання від органу державної виконавчої служби повідомлення про повний розрахунок переможця електронних торгів за придбане майно. Зі змісту протоколу проведення електронних торгів №102800 від 14.04.2015 року вбачається, що позивач став переможцем торгів з ціною продажу у розмірі 51153,78 грн. Вказана ціна складається з оплаченого позивачем попередньо гарантійного внеску у сумі 1880,66 грн. + додаткової винагороди організатору торгів у сумі 677,03 грн. + 48596,09 грн. суми до перерахунку на рахунок продавця (ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві). Отже, загалом ціна договору купівлі-продажу становить 51153,78 грн. Суми гарантійного внеску (1880,66 грн.) та додаткової винагороди (677,03 грн.) є прямими збитками позивача у зв`язку з розірванням договору купівлі-продажу та мають бути стягнені з відповідача, оскільки входять в ціну товару і саме порушення зобов`язання відповідачем призвели до розірвання вказаного договору. Натомість організатор торгів не є винним у такому розірванні та виконав свої повноваження у встановлений законом спосіб. У разі якщо позивач не став би переможцем торгів, гарантійний внесок був би йому повернутий, тож наведені суми є збитками позивача у зв`язку з розірванням договору купівлі-продажу та мають бути відшкодовані винною особою. До збитків позивача у зв`язку з розірванням договору купівлі-продажу слід також віднести сплачену останнім комісію банку в розмірі 256,52 грн. за перерахування відповідачу 48596,09 грн. та сплату додаткової винагороди в сумі 677,03 грн., оскільки позивач мав сплатити кошти в безготівковому порядку, здійснив оплату через Ощадний банк України та не мав реальної можливості уникнути таких витрат для виконання свого обов`язку по сплаті ціни продажу транспортного засобу. При цьому, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування безпідставно набутими грошима у розмірі 33742,03 грн., з огляду на наступне. В обґрунтування відповідних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 1212, 1048 ЦК України. Однак, підставою перерахування позивачем коштів відповідачу є купівля ним транспортного засобу з електронних торгів, тобто оформлення сторонами договору купівлі-продажу, тож безпідставність набуття відсутня. А договір купівлі-продажу вважається розірваним лише з часу набуття рішенням суду законної сили. Крім того, відповідно до положень ст. 653 ЦК України наслідками розірвання договору у зв`язку із істотним порушенням договору однією зі сторін є лише можливість вимагати іншою стороною відшкодування збитків завданих таким розірванням. Також слід зазначити, що відшкодування збитків є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає із зобов`язальних відносин, що мають вчинятись сторонами на виконання взятих на себе грошових зобов`язань. У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування безпідставно набутими грошима у розмірі 33742,03 грн. У відповідності до вимог положень ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений позивачем розмір судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial