Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

03.11.2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів, посилаючись на те, що 11.03.2011 року він, позивач, передав [PERSON] кошти у розмірі 14 000,00 доларів США в рахунок вартості автомобіля марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, державний номер [NUMBER] (далі по тексту - автомобіль), про що відповідачем була складена розписка та видана довіреність на керування зазначеним автомобілем. При цьому між ними була досягнута домовленість, що в подальшому відповідач укладене з ним, позивачем, договір купівлі-продажу, проте [PERSON] своїх зобов'язань щодо укладення договору купівлі-продажу не виконав, а тому позивач вважає, що отримані ним кошти у розмірі 14 000,00 доларів США, що на день подання позову складає 111 580,00 гривень, повинні бути йому повернені. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просять суд задовольнити позовні вимоги, обґрунтовуючи їх положеннями ст.1212 ЦК України, згідно яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. 25.03.2013 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] з позовними вимогами про застосування наслідків невиконання взятого на себе зобов'язання та відшкодування матеріальної шкоди заподіяної невиконанням взятого на себе зобов'язання, посилаючись на те, що у вересня 2009 року між ним, [PERSON], та [PERSON] була досягнута домовленість щодо придбання відповідачем на особливих умовах автомобіля марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, державний номер [NUMBER], а саме: 04.07.2007 року він, [PERSON], придбав зазначений автомобіль за 70 000,00 доларів США, з яких 45 500,00 доларів США отримав у якості кредиту в Одеській філії ТОВ «Укрпромбанк» з терміном повернення до 03.07.2011 року. За період з 04.07.2007 року по 23.09.2009 року він сплатив банку 18 010,48 доларів США та відсотки за користування кредитом. На вересень 2009 року залишилося сплатити банку 31 000,00 доларів США, яких у нього не було. А тому за усною домовленістю між ним, [PERSON], та [PERSON] було вирішено, що відповідач купляє у нього автомобіль за 45 000,00 доларів США, він надає йому довіреність на керування автомобілем, а [PERSON] в свою чергу сплачує йому, [PERSON] 14 000,00 доларів США та остаточно сплачує кредит банку у розмірі 31 000,00 доларів США до 23.11.2009 року. Оскільки [PERSON] усієї суми не мав, то 23.09.2009 року він сплатив йому, [PERSON], 10 000,00 доларів США та письмово зобов'язався до 23.11.2009 року сплатити банку всі платежі та доплатити йому 4 000,00 доларів США. Проте виявилося, що [PERSON] кредит не погасив, з причин чого утворилася заборгованість за тілом кредиту, нарахованих і прострочених відсотків, пені, штрафу, й при цьому він, [PERSON], почав уникати зустрічей. 11.03.2011 року [PERSON] передав йому, [PERSON], ще 4 000,00 доларів і пообіцяв виконати зобов'язання за кредитом до 07.09.2011 року, про що надав розписку, а він, [PERSON], надав нову довіреність на керування автомобілем. В подальшому, [PERSON] не виконав свої зобов'язання, а навпаки звернувся до суду із позовом, суд виніс заочне судове рішення, пославшись на розписку від 11.03.2011 року, яку він, [PERSON], не складав, а тому він позивач, за зустрічним позовом, забрав у нього автомобіль. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що 14 000,00 доларів США були завдатком від оговореної вартості автомобіля 45 000, доларів США, що відповідає положенням ст.570 ЦК України, а тому відповідно до ст.571 ЦК України, згідно якої якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора, тобто завдаток у розмірі 14 000,00 доларів США не підлягає поверненню. Крім того, [PERSON] вважає, що з вини [PERSON] виникла заборгованість перед банком - ТОВ «Укрпромбанк» з 23.09.2009 року по 21.11.2012 року (дата повернення кредиту) у розмірі 12 0306 доларів США (99 678,60 гривень), які він просить стягнути з [PERSON] Також ним понесені матеріальні витрати, пов'язані з перебуванням автомобіля на штрафмайданчику - 15 500,00 гривень; вартість нової гуми - 9 780,00 гривень; вартість дисків - 5 670,00 гривень; вартість ремонту салону - 66 260,00 гривень та 5 600,00 гривень, а всього - 202 488,60 гривень, які він просить стягнути з відповідача. Крім того, просить стягнути спричинену моральну шкоду у розмірі 1000,00 гривень та судові витрати. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України). У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] передав [PERSON] кошти у розмірі 14 000,00 доларів США в рахунок вартості належного на праві власності [PERSON] автомобіля марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, державний номер [NUMBER], про що [PERSON] була складена розписка від 11.03.2011 року, оригінал якої був оглянутий судом. При цьому [PERSON] склав розписку про те, що отримав від [PERSON] автомобіль та довіреність і зобов'язався в строк до 07.09.2011 року дослівно: «…снять кредит и переоформить автомобиль на себя или закрыть кредит. В случае невыполнения своих обязательств ставим машину в реальную продажу и реализацию и все вопросы погашения кредита я беру на себя». Судом з'ясовано, що договір купівлі-продажу вищевказаного автомобіля між [PERSON] та [PERSON] не укладався, на час розгляду справи автомобіль відповідачу за первісним позовом [PERSON] повернутий. З огляду на те, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За приписами ч.1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Таким чином, залишення завдатку у кредитора чи стягнення подвійної суми завдатку в порядку ст. 571 ЦК застосовується у випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У разі коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавались. Оскільки договору купівлі-продажу автомобіля, який би за своєю формою і змістом відповідав вимогам закону, між [PERSON] та [PERSON] укладено не було, а сторони лише виражали свій намір укласти такий договір в майбутньому, суд дійшов висновку, що сума у|в,біля| розмірі 14 000,00 доларів США (еквівалент 111 580,00 гривень), сплачена позивачем в рахунок вартості| автомобіля, є авансом. З огляду на наведене суд вважає обґрунтованим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 111 580,00 гривень. Позовні вимоги [PERSON] щодо застосування наслідків невиконання взятого на себе зобов'язання, при цьому без будь-якого посилання позивача на правове обгрунтування цих вимог, суд вважає безпідставними та недоведеними. Судом встановлено, що [PERSON] перебував в договірних відносинах з банком - ТОВ «Укрпромбанк», на підтвердження чого позивачем за зустрічним позовом надано Додатковий договір №1 від 30 жовтня 2009 року до кредитного договору №259/ФКВ-07 від 04 липня 2007 року; додаток до цього договору з графіком платежів; лист на ім'я [PERSON] від ПАТ «Дельта Банк» за №05-1132157 від 31.01.2013 року про відступлення права вимоги від ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк», про необхідність погашення заборгованості у розмірі 22 700,00 гривень до 31.03.2013 року. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За приписами статті 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Стаття 521 ЦК України передбачає, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу. Тобто правочин щодо заміни боржника у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому боржникові, та за згодою кредитора - ТОВ «Укрпромбанк». Втім будь-яких доказів стосовно того, що борг [PERSON] перед ТОВ «Укрпромбанк» був належним чином, як того вимагає чинне законодавство, переведений на [PERSON], суду не надано, а відтак - у останнього не виникли зобов'язання щодо погашення заборгованості по кредитному договору №259/ФКВ-07 від 04 липня 2007 року. Стосовно позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної невиконанням взятого на себе зобов'язання суд виходить з наступного. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Виходячи з вищенаведеного та з урахуванням положень ст.60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач [PERSON] повинен довести наявність збитків, як матеріальних так і моральних, наявність неправомірної поведінки відповідача, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням збитків, розмір відшкодування та його обрахування . Втім позивачем [PERSON] не надано належних доказів спричинення йому матеріальної шкоди, пов'язаної з перебуванням двох його автомобілів на штрафмайданчику у розмірі 15 500,00 гривень саме з вини відповідача [PERSON] та причинно-наслідкового зв'язку між перебуванням автомобілів на штрафмайданчику і діями [PERSON] Крім того, суд критично оцінює надані позивачем докази щодо необхідності проведення ремонту автомобіля, заміни гуми, дисків, тощо саме з причин неналежного користування цим автомобілем відповідачем [PERSON] Доводи [PERSON] суд вважає непереконливими, оскільки наявні в матеріалах справи докази та встановлені на їх підставі обставини справи не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення [PERSON] до цивільної відповідальності, а отже, не дають і достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: approved