Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

02.10.2020 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.10.2019 року о 12 годин 30 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «МАN», державний реєстраційний номер [NUMBER] по пр. Лозовепківському, 7 в м. Харкові, перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно справний стан свого транспортного засобу, що призвело до пошкодження гальмівної системи та зіткнення з автомобілем «Lexus GX», державний реєстраційний номер [NUMBER] , чим була заподіяна матеріальна шкода, цей факт зафіксовано компетентними органами. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля є [PERSON] . Відповідача згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення Дзержинського районного суду м. Харкова, визнано винним у правопорушенні, передбаченим ст. 124 КУ про АП та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. Вказана постанова набрала законної сили. На момент адміністративного правопорушення цивільно-правова відповідальність Відповідача була застосована у Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО3336302. У зв`язку з тим, що у ДТП визнано винним Відповідача, Позивач звернувся до ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» з заявою про дану подію та надав копії документів, для отримання належного страхового відшкодування за шкоду спричинену у наслідок ДТП та надав пошкоджений Автомобіль для огляду. ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» було перераховано Позивачу страхове відшкодування у розмірі ліміту встановленого Законом №1961-IV, що становить 100 тисяч гривень. Для оцінки вартості матеріальної шкоди Автомобіля Позивач звернувся до Харківського Науково-Дослідного Інституту Судових Експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, який згідно діючого законодавства склав висновок експертного авто товарознавчого дослідження № 21178 від 11.01.2020 р., згідно до якого, вартість матеріальної шкоди складає 220 603,41 грн. З урахуванням наведеного Відповідач несе відповідальність по відношенню до матеріальної шкоди у розмірі 120 603,41 грн. Представник позивача подав до суду заву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся завчасно та належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд, з метою запобігання порушенню вимоги розумного строку, розглядає справу за відсутності сторін відповідно до ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної(немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.12.2019 року по справі №638/19427/19, яка набрала чинності 08.01.2020 р., [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу про адміністративні правопорушення України, і призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 грн. На момент адміністративного правопорушення цивільно-правова відповідальність Відповідача була застосована у Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО3336302. У зв`язку з тим, що у ДТП визнано винним Відповідача, Позивач звернувся до ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» з заявою про дану подію та надав копії документів, для отримання належного страхового відшкодування за шкоду спричинену у наслідок ДТП та надав пошкоджений Автомобіль для огляду. ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ.-КООП» було перераховано Позивачу страхове відшкодування у розмірі ліміту встановленого Законом №1961-IV, що становить 100 тисяч гривень. Для оцінки вартості матеріальної шкоди Автомобіля Позивач звернувся до Харківського Науково-Дослідного Інституту Судових Експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, який згідно діючого законодавства склав висновок експертного авто товарознавчого дослідження № 21178 від 11.01.2020 р., згідно до якого, вартість матеріальної шкоди складає 220 603,41 грн. З урахуванням наведеного Відповідач несе відповідальність по відношенню до матеріальної шкоди у розмірі 120 603,41 грн. У статті 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Вищевикладене узгоджується з висновками викладеними в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. Аналогічні по суті висновки зроблені, зокрема, в постановах Верховного Суду України: від 14 вересня 2016 року в справі № 6-725цс16; від 26 жовтня 2016 року у справі № 756/12292/14-ц; від 21 грудня 2016 року у справі № 760/25782/14-ц. Згідно зі ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Пунктом 1 ч.2, ч.3 ст.22 Цивільного Кодексу України передбачено, що збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст.1187 Цивільного кодексу України, встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved