Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

\~04.12.2020\~р.\~до Жовтневого\~районного суду\~м.\~Запоріжжя надійшла\~позовна заява\~ [PERSON] до ТОВ «Керуюча компанія «Наш дім - Запоріжжя» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні, середнього заробітку за час заборгованості з виплати заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 16 квітня 2019 року на підставі наказу № 11-к від 15.04.2019 р. вона працювала на посаді майстра служби головного енергетика ТОВ «Керуюча компанія «Наш дім Запоріжжя». 22 липня 2019 року її було звільнено з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 90-к від 09.07.2019 р. На день звільнення ТОВ «Керуюча компанія «Наш дім - Запоріжжя» повинно було виплатити заборгованість по заробітній платі: за квітень (3159,62 грн.), за травень (5635,00 грн.), за червень (4793,16 грн.), липень (6624,20 грн.) 2019 року. Всього сума заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі, складає 20212,08 грн. Також відповідач не виплатив [PERSON] компенсацію за невикористані нею 17 днів відпустки. Посилаючись на вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача заборгованість з невиплаченої при звільненні заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за період з 22 липня 2019 року по час постановлення рішення. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року провадження по цій справі відкрито, призначено розгляд справи у підготовче судове засідання. (а.с. 25-26) Ухвалою суду від 30 січня 2020 року закрито підготовче провадження по зазначеній справі та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. (а.с. 46) Позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує та просить його задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 1\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 16 квітня 2019 року на підставі наказу № 11-к [PERSON] було прийнято на роботу до ТОВ «Керуюча компанія «Наш дім - Запоріжжя» на посаду майстра служби головного енергетика. (а.с. 8-9) 22 липня 2019 року [PERSON] було звільнено з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з посади майстра служби головного енергетика ТОВ «Керуюча компанія «Наш дім - Запоріжжя» на підставі наказу № 90-к від 09.07.2019р. (а.с. 9) Згідно ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 1 ст.\~94\~КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст.\~2\~Закону основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та зробити з ним розрахунки в строки визначені законодавством. Відповідно до ст. 43 Конституції України громадяни України мають право на своєчасне одержання винагороди за працю. Згідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищую шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 21, ст. 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством. На день звільнення [PERSON] з ТОВ «Керуюча компанія «Наш дім - Запоріжжя», останнє повинно було виплатити їй заборгованість по заробітній платі: за квітень - 3159,62 грн., травень - 5635,00 грн., червень - 4793,16 грн., липень - 6624,20 грн. 2019 року. Всього сума заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі, складає 20212,08 грн. (а.с. 10). Але виплата суми заборгованості по заробітній платі внаслідок невідомих причин, на день звільнення з підприємства не відбулася. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також підприємством позивачу не виплачено компенсацію за невикористані 17 днів відпустки, що підтверджується листом ГУ Держпраці у Запорізькій обл. (вих. № 08/02.8-05/7081 від 13.11.2019 р.). (а.с. 17) Згідно з ч. 2 п. 2 розділу II постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Відповідно середня заробітна плата для виплати компенсації за невикористану відпустку: (5635,00 грн. (за травень) + 4793,26 грн. (за червень)) / (61 к. день - 4 святкових дня) = 182,95 грн. Тобто компенсація за 17 днів невикористаної відпустку розрахунком позивача становить: 182,95 грн. х 17 днів = 3110,15 грн. (три тисячі сто десять грн. 15 коп.). Суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок сум є вірним, оскільки іншого розрахунку відповідачем по справі на надано. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нарахувані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Стороною відповідача не надано суду будь-якого належного чи допустимого доказу того, що підприємством вживаються залежні від неї заходи щодо належного виконання покладеного на нього зобов`язання, а тому суд приходить до висновку, що повний розрахунок при звільненні [PERSON] з підприємства не проведений з вини роботодавця. Згідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 Відповідно до п. 8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів. Розмір середнього заробітку за термін затримки виплати заробітної плати з 22.07.2019 р. по 04.03.2020 р. (день постановлення рішення) за розрахунком позивача становить: заробіток за два останні повні місяці травень та червень 2019 року: 5635,00 грн. + 4793,26 грн. = 10428,26 грн. Відповідно середньоденна заробітна плата складає: 10428,26 грн. / 39 робочих днів = 267,39 грн. Час заборгованості з виплати заробітної плати з 22.07.2019 р. (день звільнення) по 04.03.2020 р. (день постановлення рішення) становить 158 (сто п`ятдесят вісім) робочих днів. Сума заборгованості середнього заробітку за час заборгованості з виплати заробітної плати (після утримання податків та обов`язкових платежів) складає: 267,39 грн. х 158 робочих днів = 42247,62 грн. (сорок дві тисячі двісті сорок сім грн. 62 коп.). Суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок сум є вірним, оскільки іншого розрахунку відповідачем по справі на надано. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Керуюча компанія «Наш дім - Запоріжжя» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні, середнього заробітку за час заборгованості з виплати заробітної плати є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п. 1.ч. 1 ст. 5\~Закону України «Про судовий збір»\~позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved