Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

02 серпня 2018 року адвокат Репало Д.О. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . В даному домоволодінні зареєстровані [PERSON] (власник), [PERSON] (син власника), [PERSON] (невістка власника) та [PERSON] (онука власника). Після реєстрації 19 квітня 1997 року його сином [PERSON] шлюбу з [PERSON] , остання 07 липня 1997 року була зареєстрована у будинку, належному позивачу. Через постійні сварки та конфлікти в 2017 році відповідач зібрала свої речі та виїхала з будинку, однак з реєстраційного обліку не знялася. Рішенням Полтавського районного суд Полтавської області від 21 листопада 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач не проживає у належному позивачу будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в житловому приміщенні не має, і взагалі вказаним приміщенням вона не цікавиться. Реєстрація відповідача в житловому будинку, належному позивачу порушує права власності останнього, а тому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] та стягнути з відповідача на користь позивач судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2018 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання (а.с.21). 31 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] про вселення в житловий будинок, в обґрунтування якої зазначила, що до реєстрації шлюбу з [PERSON] , сином позивача за первісним позовом, у 1996 року за згодою власника будинку вона поселилась у будинок [ADDRESS] , а після реєстрації шлюбу 12 червня 1996 року за вказаною адресою була зареєстрована. У вересні 2011 року нею та її чоловіком був придбаний жилий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка, що розташовані в [ADDRESS] . У придбаному ними будку став проживати відповідач по даному позову [PERSON] , а вона, її чоловік та двоє дітей залишились проживати у належному [PERSON] будинку [ADDRESS] . Таким чином, ними всіма був узгоджений порядок користування нерухомим майном. Починаючи з 2017 року між нею та чоловіком стали виникати конфлікти, причиною яких, як на той час гадала, були різні побутові обставини. Пізніше їй стало відомо, про наявність у відповідача [PERSON] іншої жінки. Саме це стало причиною того, що 22 травня 2018 року після чергового конфлікту [PERSON] із застосування фізичного насильства вигнав її з будинку, забравши ключі від воріт, чим самим позбавив її можливості користуватись житловим приміщенням. Вона неодноразово зверталась як до колишнього чоловіка, так і до його батька [PERSON] з проханням припинити самоправні дії. Впевнившись, що в добровільному порядку вирішити спірні питання їй не вдається, у серпні 2018 року вона звернулась до Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області. За її заявою була проведена перевірка і встановлено, що двері будинку ніхто не відчиняє, а проживаюча на даний час в будинку донька [PERSON] не відповідала на телефонні дзвінки та не відчиняла двері. Вона проживала у будинку разом із своєю сім`єю тривалий час, в ньому знаходиться їх спільне із [PERSON] майно, її особисті речі (одяг, взуття тощо), речі необхідні для її професійних занять. Вважає, що відносно неї були вчені неправомірні дії, оскільки її примусово позбавлено відповідачами право проживати у будинку, і причини її не проживання у спірному будинку є поважними. Вселившись в житловий будинок в якості члена сім`ї власника, а саме як його невістка, вона має право користуватись житловим приміщенням нарівні з власником будинку, оскільки іншої угоди при її вселенні про порядок користування ним не було. Враховуючи вказане, просила вселити її [PERSON] , в житловий будинок [ADDRESS] (а.с.50-52). Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2018 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом адвоката Репало Д.О. в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про вселення в житловий будинок, та справі присвоєно єдиний номер (а.с.59, 60). Представником позивача за первісним позовом адвокатом Репало Д.О. 09 січня 2019 року надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що з зустрічними позовними вимогами не згодний, а викладені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Вказав, що посилання [PERSON] на те, що вона за згодою власника будинку була зареєстрована та проживала в ньому з 12 червня 1996 року, а тому має і на даний час проживати в будинку як член сім`ї власника, є безпідставними, оскільки шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. На його думку цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірне житло власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї та не проживають у помешканні. Окрім того, [PERSON] з будинку вибула, однак не знялася з реєстрації, протягом тривалого часу не проживає у будинку. Тим більше, раніше вона не зверталася до відповідних відомств щодо створення їй перешкод у користуванні житлом та зробила це лише після пред`явлення позову. Зазначив, що [PERSON] має інше житло та фактично мешкає там протягом тривалого часу (а.с.71-73). 28 січня 2019 року від позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшла письмова відповідь на відзив відповідача, у якому вказувала на те, що той факт, що шлюб між нею та сином власника будинку [PERSON] був розірваний, не впливає на законність та правомірність її поселення в будинку [ADDRESS] та реєстрації в ньому. Після придбання нею та її чоловіком у 2011 році жилого будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] , [PERSON] разом із дружиною перейшов жити у новий будинок, а її з чоловіком сім`я залишилась проживати у його будинку. Вважає, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє її права користування житловим приміщенням (а.с.86, 87). 19 лютого 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.107, 108). В судовому засіданні 19 квітня 2019 року представник позивача адвокат Репало Д.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, посилались на обставини, викладені в позовній заяві, у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] просив відмовити. 05 червня 2019 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача адвоката Репало Д.О., в якій він просив суд проводити розгляд справи без участі сторони позивача за первісним позовом та врахувати наявні докази у справі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] всудовому засіданні 19 квітня 2019 року позов до неї не визнала, зустрічний позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеному в зустрічній позовній заяви та додала, що ще до реєстрації шлюбу з [PERSON] - сином позивача, з 1996 року почала проживати у спірному житловому будинку. А потім, вже у 1997 році зареєстрували шлюб. Коли з чоловіком придбали новий будинок, який розташований в [ADDRESS] , право власності на вказаний будинок оформлено на її чоловіка [PERSON] Домовились з позивачем за первісним позовом [PERSON] , що вона із сім`єю буде проживати у спірному на цей час житлі, а батько чоловіка буде проживати у новому будинку. Внаслідок сварок із чоловіком, починаючи з серпня 2017 року вона періодично уходила проживати до своєї подруги, однак речі із будинку не забрала та навідувалась щоб переодягнутися. В квітні-травні 2018 року у будинку виконувала роботи з пошиття одягу. 22 травня 2018 року її чоловік [PERSON] влаштував скандал та вигнав її з будинку. У будинку залишились її речі, швейні машинки, які їй необхідні для роботи. Проживала у подруги по [ADDRESS] . Приходила разів п`ять, однак у будинок потрапити не могла, оскільки у хвіртку вставлено замок, іншого житла для проживання вона не має. В заяві до суду від 10 липня 2019 року подальший розгляд справи [PERSON] просила проводити без її участі. Представник відповідача адвокат Дяченко М.В. в судовому засіданні 19 квітня 2019 року заперечувала проти позовних вимог [PERSON] , посилаючись на обставини, викладені у письмовому відзиві на позовну заяву, та надані під час розгляду справи пояснення, вважала первісний позов таким, що не підлягає задоволенню, наполягала на задоволенні зустрічного позову про визнання права постійного користування житловим приміщенням з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. 05 серпня 2019 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача адвоката Дяченко М.В., в якій вона просила суд проводити розгляд справи без її участі. З`ясувавши думку сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08 грудня 2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 січня 2009 року (а.с.7, 8). В даному домоволодіння станом на 31 липня 2018 року відповідно до довідки Гожулівської сільської ради №02-31/1819 від 31 липня 2018 року зареєстровані [PERSON] (власник), [PERSON] (син власника), [PERSON] (невістка власника) та [PERSON] (онука власника) (а.с.9). 19 квітня 1997 року між сином позивача [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, а тому [PERSON] 07 липня 1997 року була зареєстрована у будинку, належному позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого 19 квітня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського міськвиконкому та копією паспорта [PERSON] (а.с.11, 12). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Оскільки у 2011 році в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка, що розташовані в [ADDRESS] , між членами сім`ї був узгоджений порядок користування нерухомим майном. [PERSON] став проживати у придбаному будинку, а [PERSON] , [PERSON] та дві їх доньки залишились проживати у належному [PERSON] будинку по [ADDRESS] . В 2017 році між [PERSON] та [PERSON] подружні стосунки погіршились, наслідком яких стало розірвання шлюбу, встановлення [PERSON] на двері до спірного домоволодіння замку. Про непорозуміння в сім`ї сторін підтвердила допитана судом старша донька [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , яка повідомила, що вона у спірному будинку не проживає, однак часто навідується до будинку, оскільки там проживають її батько та молодша сестра. Її мати, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, починаючи з осені 2017 року у будинку не проживає. В будинку залишились дві швейні машинки, на яких мати працювала. Новий 2018 рік зустрічали без матері. Де вона мешкає, їй не відомо, можливо у подрузі [PERSON] . 22 травня 2018 року після сварки матері з батьком вона не приходить до будинку. Восени 2018 року, батько виїжджав за кордон, а перед від`їздом поставив на двері до подвір`я замок. Допитана судом молодша донька сторін у справі - [PERSON] , також повідомила суд про погіршення стосунків між її батьками з кінця листопада 2017 року, коли її мати приходила додому тільки щоб переодягнутися. Оскільки мати займалася пошиттям одягу, взимку 2017-2018 років вона була у будинку та знімала мірки на пошиття суконь у її однокласниць, однак замовлення так і не виконала. Тато виїхав за кордон, а перед від`їздом поставив замок на двері до подвір`я. Допитані судом сусіди сторін, свідки [PERSON] та [PERSON] також повідомили, що з грудня 2017 року не бачили у спірному будинку [PERSON] . Так, свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] просила у неї викопати та відсадити кущ відростку рослини, а тому на початку весни 2018 року вона намагалась їй зателефонувати на мобільний, однак телефон не відповідав. Тоді вона звернулась до [PERSON] , останній повідомив, що [PERSON] з початку Нового 2018 року більше в будинку не проживає, а тому вказана рослина їм не потрібна. На її думку [PERSON] сподівався, що на початку березня [PERSON] вернеться до будинку. Свідок [PERSON] повідомив, що вікна його будинку виходять на подвір`я сім`ї [PERSON] , починаючи з грудня 2017 року сусідку [PERSON] він не бачив та не чула її голос. Коли звернувся до [PERSON] дізнатися чому не видно [PERSON] , оскільки його дружина пообіцяла відросток кущу, він повідомив, що [PERSON] у будинку не проживає. Свідок [PERSON] , який починаючи з 17 серпня 2016 року перебуває у відношеннях з [PERSON] , повідомив, що [PERSON] з початку зими 2017 року не проживала у будинку [ADDRESS] . Він та [PERSON] дуже переживали за це, і намагались знайти її. Потім [PERSON] прийшла, і знову пішла і не поверталась три-чотири дня. В подальшому так все повторювалося. Остаточно перестала проживати з листопада-грудня 2017 року. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] бувша дружина її брата [PERSON] . Вона є продавцем джинсів, і підтримає стосунки із [PERSON] , оскільки остання виконувала її замовлення по перешиттю джинсів. У травні 2018 року вона не змогла у неї прийняти замовлення та повідомила по телефону, що її вигнали з дому. Вона з нею приходила до дому, де вона проживала, а її бувший чоловік [PERSON] в будинок її не впустив та ключі не дав. У [PERSON] за місцем проживання залишались джинси, яка вона їй віддала щоб перешити, і вона приходила до неї щоб забрати джинси. Свідок [PERSON] , батько [PERSON] , пояснив, що його донька проживала у будинку [ADDRESS] . Він з дружиною приходив до неї в гості. На день народження доньки [INFO] вони не прийшли, а прийшли 01 січня 2018 року, приходили також на Пасху в квітні 2018 року. Він не помітив, що у сім`ї доньки існують якийсь суперечки, а 22 травня 2018 року дочка зателефонувала йому, плакала та повідомила, що її вигнали з дому. На другий день він приїхав, чоловік доньки сказав, що в хату доньку не впустить та не віддасть ключі. Дочка в той час знаходилась у сусідки на ім`я [PERSON] . Таким чином, з показань свідків вбачається, що [PERSON] з будинку [ADDRESS] пішла проживати в інше місце у зв`язку із сварками, що виникали між нею на її чоловіком, а з листопада 2018 року бувшим чоловіком [PERSON] . У спірному будинку залишились її речі, які вона не може забрати, оскільки не має доступу до будинку. До того ж, між бувшим подружжям на час розгляду справи існує спір щодо придбаного у період шлюбу будинку, в якому в даний час проживає позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] . Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною 1 ст.156 ЖК України визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як роз`яснив Верховний Суд України, право члена сім`ї власника жилого будинку (квартири), який не є співвласником, на користування цим будинком (квартирою) згідно зі ст.156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку (квартирі). Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку (квартирі), якщо вона вийшла зі складу сім`ї останнього і перейшла проживати в інше місце. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З даним позовом представник Репало Д.О., який діє в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] звернувся до суду 02 серпня 2018 року. В той час, судом встановлено, що 22 травня 2018 року між бувшим подружжям відбулась сварка, після якої [PERSON] була вимушена піти із спірного будинку. До цього часу вона періодично приходила до спірного будинку. Вселившись в житловий будинок в якості члена сім`ї власника, а саме як його невістка, [PERSON] має право користуватись житловим приміщенням нарівні з власником будинку, оскільки іншої угоди при її вселенні про порядок користування ним не було, як це передбачено ч.1 ст.156 ЖК України. З огляду на зазначені норми закону, суд вважає, що позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник адвокат Репало Д.О. не надали суду доказів щодо тривалості непроживання [PERSON] в спірному будинку, що унеможливлює встановити час, з якого відповідач за первісним позовом перестала без поважних причин проживати в належному позивачу будинку, і встановити що вона не користується ним понад установлені законом строки. Крім того, не надано суду докази щодо місця постійного проживання [PERSON] на час розгляду справи. З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В той час, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] доведено, що причиною її не проживання у спірному житловому будинку стали сварки між нею та бувшим чоловіком та те, що відповідачі за зустрічним позовом чинять їй перешкоди у проживанні у спірному житлі, а інше житло, в якому би вона могла проживати у неї на даний час відсутнє. Враховуючи вказане, вимоги зустрічної позовної заяви суд вважає такими, що підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову адвоката Репало Д.О. в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються по позивача. Судові витрати по справі, сплачені позивачем за зустрічним позовом при подачі позовної заяви до суду, складають 704 грн. 80 коп. (а.с.48). Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, а тому судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. слід стягнути з відповідачів за зустрічним позовом на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved