Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

04.07.2019 року позивач - [PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 14.11.1998 року, від спільного проживання вони мають двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та дочку - [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду з даним позовом є те, що останнім часом вони не можуть проживати разом, між ними відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, вони не підтримують сімейно - шлюбні відносини та ведення спільного господарства, відповідач відверто заявляє, що має намір створювати нову сім`ю з іншим чоловіком, шлюб носить формальний характер, тому просив його розірвати. 01.08.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 30.08.2019 року позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та зазначив, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на даний час шлюбні відносини з відповідачем припинені, подальше сумісне життя і збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить їх інтересам, він прийшов до висновку, що єдиний вихід для них з відповідачем побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю у спільних дітей - це розлучення, тому просив не надавати строк для примирення. Також, зазначив, що буде приймати участь у вихованні та матеріальному утриманні дітей. 27.09.2019 року відповідач - [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу, після розлучення просила залишити прізвище « [PERSON] ». Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.11.1998 року у відділі РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київській області, актовий запис № 1295, від шлюбу мають двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та дочку - [PERSON] , [INFO] , протягом тривалого часу сімейно - шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, втратили взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам, що підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами. Отже, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу між сторонами підлягає до задоволення, оскільки вони мають стійке волевиявлення щодо його розірвання, а примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач сплатив при подачі позову судовий збір в розмірі 768,40 грн. ( а.с.1). Таким чином, враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 384,20 грн. та повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 384,20 грн.

Outcome: approved