Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

04.12.2015 року до суду звернулося Запорізьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у порядку зворотної вимоги (регресу). В позові позивач посилався на те, що 11.10.2014 року о 17 годині 30 хвилин на території домоволодіння №13 по вул. 9 Січня в м. Гуляйполе Запорізької області трапився нещасний випадок за участю [PERSON] та [PERSON] на грунті з'ясування неприязних стосунків, внаслідок чого [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження і настала його тимчасова непрацездатність, так як останній перебував в трудових відносинах з Комунальною установою Гуляйпільська центральна районна лікарня Гуляйпільської районної ради Запорізької області, позивачем було сплачено [PERSON] за період непрацездатності 193,59 грн., вина відповідача встановлена вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 07.05.2015 року, посилаючись на ст.1191 ЦК України прохали стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 193,59 грн. та судовий збір в сумі 1218 грн. 29.12.2015 року до суду звернувся позивач з клопотанням про розгляд справи за відсутністю його представника. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність свого представника. Відповідач позов визнав, суду пояснивши, що позивач до нього з вимогою про сплату коштів не звертався, він коли отримав позов, то сплатив 193,59 грн., що підтверджується квитанцією. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на боці позивача: [PERSON] суду пояснив, що 11.10.2014 року о 17 годині 30 хвилин на території домоволодіння №13 по вул. 9 Січня в м. Гуляйполе Запорізької області трапився нещасний випадок за участю [PERSON] та його на грунті з'ясування неприязних стосунків, внаслідок чого йому були спричинені тілесні ушкодження і настала його тимчасова непрацездатність, так як останній перебував в трудових відносинах з Комунальною установою Гуляйпільська центральна районна лікарня Гуляйпільської районної ради Запорізької області, позивачем було сплачено за період непрацездатності з 16.10.2014 року по 17.10.2014 року 193,59 грн., вина відповідача встановлена вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 07.05.2015 року. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на боці позивача: Комунальна установа Гуляйпільська центральна районна лікарня Гуляйпільської районної ради Запорізької області, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи у свою відсутність не надала. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 11.10.2014 року о 17 годині 30 хвилин на території домоволодіння №13 по вул. 9 Січня в м. Гуляйполе Запорізької області [PERSON], маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, з метою помсти за побиття його дружини, образ його та членів його сім'ї: дружини та двох його малолітніх дітей протягом тривалого часу, навмисне наніс деревяним бруском близько 5 ударів в область голови [PERSON], спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді рубця, садна та синця на голові, кваліфіковані за висновком судово-медичної експертизи №391 від 13.11.2014 року як легкі тілесні ушкодження, що підтверджується вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 07.05.2015 року. [PERSON] знаходився у трудових відносинах з Комунальною установою Гуляйпільська центральна районна лікарня Гуляйпільської районної ради Запорізької області, що підтверджується листками непрацездатності. 20.10.2014 року Комунальною установою Гуляйпільська центральна районна лікарня Гуляйпільської районної ради Запорізької області складено акт про нещасний випадок невиробничого характеру, що підтверджується його копією. В період з 11.10.2014 року по 17.10.2014 року [PERSON] був тимчасово непрацездатний, що підтверджується листками непрацездатності. Розрахунком допомоги по тимчасовій непрацездатності [PERSON] остання склала за період з 16.10.2014 року по 17.10.2014 року 193,59 грн., що підтверджується розрахунком. Позивач перерахував Комунальній установі Гуляйпільська центральна районна лікарня Гуляйпільської районної ради Запорізької області допомогу по тимчасовій непрацездатності [PERSON] в сумі 193,59 грн., що підтверджується заявою-розрахунком та витягом. 07.05.2015 року вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області відповідач був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, і йому призначено покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. 25.12.2015 року відповідачем добровільно перераховано 193,59 грн., що підтверджується квитанцією. Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження внаслідок його побиття [PERSON] 11.10.2014 року, вина якого встановлена вироком суду, внаслідок чого було складено акт про нещасний випадок невиробничого характеру та [PERSON] було виплачено за період 16.10.2014 року по 17.10.2014 року допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі 193,59 грн. Відповідно до ч.2 ст.999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Преамбулою Закону України №1105 передбачено, що страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров`я громадян у процесі їх трудової діяльності. Відповідно до Закону України №1105 страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності є обов'язковим особистим страхуванням. Закон України №1105 не передбачає права страховика, який здійснив страхову виплату застрахованій особі за договором особистого соціального страхування, зворотної вимоги до винної особи. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма міститься у главі 82 ЦК України й регулює відносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи у разі настання страхового випадку застрахованій особі і не є шкодою в розумінні ст.1166 ЦК України. Здійснення Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності виплат за договором особистого соціального страхування у разі настання страхового випадку застрахованій особі не є шкодою в розумінні ст.1166 ЦК України, відповідно Запорізьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, а отже не набуває права зворотної вимоги до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України. Така правова позиція міститься у постанові судової палати по господарських справах Верховного Суду України від 05.02.2013 року по заяві відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 05.11.2012 року в справі №5028/6/34/2012 за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігові до приватного підприємства Пасс-Авто про стягнення 1249,92 грн. (№3-1 гс 13). А тому позов не підлягає задоволенню, як такий, що не грунтується на законі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так як рішення у справі ухвалено на користь відповідача, то відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд не стягує з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору в сумі 1218 грн. як судові витрати, які понесені ним і документально підтверджені.

Outcome: dismissed