Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

04 жовтня 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. В обґрунтування вимог позову вказала, на те, що з 23.09.2017 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. Сімейне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з тим, що в них різні характери та погляди на життя, в результаті чого в них постійно виникають суперечки та непорозуміння. Тривалий час проживають окремо. Вважає, що примирення неможливе. Спору про розподіл майна немає. Просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до свідоцтва про одруження, серія [NUMBER] , виданогоНовокаховським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 280, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.09.2017 року. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, майнового спору між ними немає, позивач до примирення не прагне, тому суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і не може бути збережена. Останнім часом непорозуміння між сторонами загострилось, що негативно впливають на нормальний клімат в сім`ї, тому шлюб носить формальний характер і його збереження не відповідає інтересам сім`ї, тому позовні вимоги слід задовольнити. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їхньої дитини. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу прізвище змінювала, що вбачається з дослідженого свідоцтва про укладення шлюбу та враховуючи ту обставину, що остання не ставить питання зміни прізвища, то після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище, яке вона отримала при реєстрації шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає інтересам дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн, яке є частково обґрунтованим. Так, згідно з ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 23 червня 2021 року, Додатку до нього, акта прийняття клієнтом виконаних робіт (наданих послуг) та детального опису робіт (наданих послуг) від 24 червня 2021 року, вбачається, що позивач домовилась щодо отримання юридичної допомоги від адвоката Ляшко Л.В. з підготовки позовної заяви про розірвання шлюбу за гонорар в розмірі 2000 грн, який був сплачений до подачі позову. Натомість, із акту прийняття клієнтом виконаних робіт та детального опису робіт вбачається, що частина виконаних робіт (наданих послуг) на суму 500 грн пов`язана із консультацією клієнта з приводу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що не охоплюється предметом справи про розірвання шлюбу. Також із вказаних акту прийняття клієнтом виконаних робіт та детального опису робіт вбачається, що при підготовці справи про розірвання шлюбу адвокат обрахувала вартість вивчення судової практики та підготовки правової позиції, що з огляду на досить сталу практику розгляду подібних справ, обставини даної справи та зміст позову викликає сумніви в обґрунтованості таких видатків. Крім того, знання судової практики з певного юридичного питання охоплюється кваліфікацією адвоката, а отже не може становити окремі види робіт для клієнта. Той факт, що адвокатом не вказано конкретного періоду часу, який було витрачено на вивчення судової практики розв`язання спорів про розірвання шлюбу та формування правової позиції, окремо свідчить про необґрунтованість зазначених послуг адвоката. Таким чином, обґрунтованими суд вважає витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн, що пов`язані із підготовкою позовної заяви. Також на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved