Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

02 квітня 2015 року позивач звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради про стягнення невиплаченої заробітної плати. (а.с. 1). Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні, в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 18.03.2013 року вона була прийнята на роботу бухгалтера до КП «Жилсервіс-5» ДМР. 02.02.2015 року позивач звільнилась з роботи за угодою сторін відповідно до п. 1 т. 36 КЗпП України. На день звільнення з роботи КП «Жилсервіс-5» ДМР нарахувало позивачу заробітну плату за період з 01.10.2014 року по 02.02.2015 рік у розмірі 18\~322 грн. 74 коп., але виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відмовилося. Позивач вважає, що дії відповідача незаконними, оскільки у відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належать працівникові від підприємства, установи, організації, проводиться в день його звільнення. Враховуючи вищевикладене, позивач звернулась до суду та просила суд стягнути з відповідача на свою корить нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за період з 01.11.2014 року по 02.02.2015 рік в сумі 18\~322 грн. 74 коп. (а.с. 1) В судовому засіданні позивач підтримала заявлений позов та, посилаючись на викладені в позові підстави, просила задовольнити його в повному обсязі. (а.с. 33) Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та надала до матеріалів справи письмові докази, відповідно до яких на момент звільнення позивача підприємство з нею повного розрахунку не здійснило, тому у відповідача дійсно наявна заборгованість по заробітній платі перед позивачем у розмірі 13 714 грн. 82 коп. Крім того, посилалась на те, що затримка розрахунку при звільнені відбулась у відсутності вини КП «Жилсервіс-5» ДМР, оскільки відповідач не має можливості вплачувати заробітну плату у строки, встановлені чинним законодавством України, тому просила суд позовні вимоги позивача задовольнити частково. (а.с. 33) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Встановлено, що згідно наказу № 108/18.03-к від 18.03.2013 року позивача було прийнято на посаду бухгалтера 1 категорії згідно штатного розкладу, а 02.02.2015 року на підставі наказу № 2-к позивача було звільнено з 03.02.2015 року з посади бухгалтера 1 категорії за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією аркуша трудової книжки, копією наказу № 108/18.03-к від 18.03.2013 року, копією наказу № 2-к від 02.02.2015 року та довідкою відділу кадрів КП «Жилсервіс-5» ДМР, наявними в матеріалах справи. (а.с. 2-6) Судом встановлено, що у відповідача перед позивачем станом на 28.04.2015 рік наявна заборгованість по заробітній платі за період з 18.03.2013 року по 02.02.2015 рік у розмірі 13 714 гр. 82 коп., що підтверджується копією довідки про заборгованість з заробітної плати № 405 від 28.04.2015 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 27) Правовідносини які склалися між сторонами врегульовані нормами Цивільного Кодексу України, КЗпП України, Закон України «Про оплату праці», Постановою пленуму ВС України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди». Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмо повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органи належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організацій повинні виплатите працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. З ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 ЦК України захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, арбітражем або третейським судом шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідносини; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Враховуючи вищезазначене, а саме те, що позивач була працевлаштована з 18.03.2013 року та звільнена 02.02.2015 року, приймаючи до уваги, що згідно довідки про заборгованість з заробітної плати від 28.04.2015 року у КП «Жилсервіс-5» ДМР станом на 28.04.2015 рік перед позивачем наявна заборгованість по заробітній платі за період з 18.03.2013 року по 02.02.2015 рік у розмірі 13 714 грн. 82 коп., з огляду на те, що позивачу частково була виплачена сума заборгованості по заробітній платі, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а отже суд вважає необхідним стягнути з Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] у рахунок повернення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 листопада 2014 року по 02 лютого 2015 року суму у розмірі 13\~714 грн. 82 коп. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп. Крім цього, відповідно до вимог закріплених ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним рішення суду в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved