Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

03 лютого 2017 року до суду надійшла позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н в розмірі 11268 грн. 52 коп., в якій зазначено, що відповідно до договору, укладеного 23 серпня 2007 року\~ відповідачка отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка [PERSON] систематично порушувала свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості. Приймаючи до уваги, що позичальник [PERSON] неналежним чином виконувала передбачені договором зобовязання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, позивач просить стягнути на його користь з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 31 грудня 2016 року, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1597 грн. 92 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 8895 грн. 91 коп., фіксованої частини штрафу в розмірі 250 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 524 грн. 69 коп., а всього 11268 грн. 52 коп., судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини; просив позов задовольнити. Пояснив, що кредитний рахунок [PERSON] було відкрито 23 серпня 2007 року, видано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт 02 жовтня 2007 року, тому датою укладення кредитного договору слід вважати саме 23 серпня 2007 року. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити оскільки [PERSON] не знайомилася з документами, які регламентують умови кредитування, та не підписувала їх, а також не давала своєї згоди на збільшення кредитного ліміту; зазначив про відсутність у позивача правових підстав на стягнення заборгованості з [PERSON] у звязку з недоведеністю правонаступництва, так як картковий рахунок відповідачці був відкритий у ЗАТ КБ «Приватбанк», а не в ПАТ КБ «Приватбанк». Крім того посилався на безпідставність нарахування позивачем пені та штрафів, всупереч вимогам Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності. При цьому факт отримання [PERSON] кредитної картки, користування нею кредитними коштами, внесення платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитом, останній з яких був внесений 13 квітня 2014 року, представник відповідачки в судовому засіданні не заперечував. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 23 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до витягу із Статуту Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 73) 30 квітня 2009 року у звязку із зміною типу банку змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Як встановлено судом, 02 жовтня 2007 року [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 70), відповідно до якої [PERSON], ознайомившись у Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку, виявила бажання відкрити рахунок та оформити кредитку на своє імя. Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ЗАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 9-14). Відповідно до цієї заяви, яка підписана позичальником та банком, відповідачка погодилася з тим, що зщо дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. У заяві, зокрема, зазначено, що вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтверджує факт надання їй повної інформації про умови кредитування в Приватбанку. Відповідно до умов кредитного договору б/н від 23 серпня 2007 року відповідачка [PERSON] отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 1600 грн. (а.с. 69) на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості. Сторони узгодили розмір та термін внесення щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 71). Згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо в цей час жодна зі сторін не проінформує другу сторону про закінчення дії договору, він автоматично лонгується на цей же строк. Згідно п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору, позичальник дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і позичальник дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою у безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, що встановлюється банком. Відповідно до п.п. 6.5, 6.6 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, за перевикористання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії відповідно до визначених у договорі умов. У випадках невиконання зобовязань за договором, за вимогою банку позичальник повинен виконати зобовязання по поверненню кредиту, оплаті винагороди банку. Крім того, умовами кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, у звязку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Відповідачка [PERSON] не виконала належним чином зобовязань щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором. Як вбачається з розрахунку (а.с. 4-7) станом на 31 грудня 2016 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 11268 грн. 52 коп., а саме: заборгованість за кредитом 1597 грн. 92 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 8895 грн. 91 коп., а також штрафи відповідно умов до кредитного договору: штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 524 грн. 69 коп. З матеріалів справи (а.с. 4-7, 68, 74-80) вбачається, що останній платіж в рахунок повернення кредиту [PERSON] було здійснено 13 квітня 2014 року, строк дії платіжної картки до 31 серпня 2015 року. Тому при зверненні банку з вказаним позовом до суду 03 лютого 2017 року трирічний строк позовної давності щодо позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» пропущено не було. Саме до цього зводиться правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14, відповідно до якої за кредитним договором, де картка є його складовою і передбачено що, перебіг позовної давності починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місця дії картки. Наданий Банком розрахунок заборгованості повністю або частково не спростовано, з нього вбачається, що станом на 31 грудня 2016 року існує заборгованість відповідача за кредитом, яка складається з основного боргу, процентів та штрафів у відповідному розмірі. При цьому, щодо нарахування штрафів за порушення позичальником строків платежів, суд враховує те, що згідно з ст. 2 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. \~\~ Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року N 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Костянтинівка (Костянтинівська міська рада), де значиться зареєстрованою відповідачка, віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Судовим розглядом встановлено, що відповідачка [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорта відповідачки (а.с. 15) та витягом із реєстру Костянтинівської територіальної громади про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані (а.с. 24), тому в даному випадку слід застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З розрахунку заборгованості вбачається, що штрафи в розмірі 250 грн. та 524 грн. 69 коп. (фіксована частина та процентна складова) нараховані позивачем станом на 31 грудня 2016 року, тобто після 14 квітня 2014 року, у період дії\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами.\~ Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України\~визначено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. У відповідності до ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.\~ Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята\~статті 261 ЦК України). З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачка [PERSON] належним чином не виконала зобов'язань за кредитним договором б/н від 23 серпня 2007року, укладеним з позивачем, позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованість, що утворилась станом на 31 грудня 2016 року в загальному розмірі 10493 грн. 83 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 1597 грн. 92 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 8895 грн. 91 коп., задовольнивши вимоги позивача саме в цій частині. [PERSON] України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд приходить до висновку, що штрафи в розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 524 грн. 69 коп. (процентна складова), позивачем нараховані безпідставно в порушення вимог зазначеного\~ Закону, а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідачки, як на підставу для відмову в задоволенні позову, відсутність правонаступництва у ПАТ КБ «Приватбанк» після ЗАТ КБ «Приватбанк», як таке, що є неспроможним та спростовується матеріалами справи, зокрема, витягом із Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». Не заслуговують на увагу суду і твердження представника відповідача в частині того, що відповідачка [PERSON] не була ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг та не давала своєї згоди на збільшення кредитного ліміту, оскільки що при укладенні даного договору сторони погодили його умови, [PERSON] засвідчила, що надана їй банком інформація є повною, доступною і достовірною, що підтвердила своїм підписом; не оскаржувала і не порушувала питання про розірвання кредитного договору, а отже, не вважала його умови несправедливими. Крім того, як вбачається з виписки по рахунку, відповідачка [PERSON] до певного часу належним чином виконувала свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що відповідачка визнала свої зобовязання за договором та погодилася з ними. Щодо застосування до позовних вимог строку позовної давності, обставини, на які посилається представник відповідачки, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки, як встановлено судом, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до суду в межах встановленого законом трирічного терміну. Відповідно\~до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача має бути стягнуто судовий збір відповідно до задоволених позовних вимог в розмірі 1490 грн. 00 коп., в рівних частинах, по 283 грн. 18 коп. з кожного.

Outcome: partial