Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

03 червня 2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком [ADDRESS] та визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] , який належить їй на праві власності. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала і пояснила , що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] , однак не має можливості в повній мірі користуватися належним їй житловим будинком, так як в ньому значиться зареєстрованим її колишній чоловік [PERSON] , який не проживає в будинку та відмовляється добровільно знятися з реєстрації. Вона співмешкає з іншим чоловіком, відповідач для неї чужа людина і його проживання в одному будинку порушує її право власності, суперечить загальним моральним засадам суспільства. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, в судовому засіданні та у письмовому відзиві на позовну заяву просить відмовити в задоволенні позову з таких підстав. Він зареєстрований в будинку в [ADDRESS] , який належить на праві власності позивачці - його бувшій дружині [PERSON] Через порушення психіки позивачка влаштовувала сварки, не впускає його в будинок . Він власного житла не має, тимчасово проживає у дочки. Вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що він не проживає у спірному будинку без поважних причин. За період з 1995 року по 2018 рік він здійснював ремонт в цьому будинку за власні кошти, а тому набув право на проживання у будинку. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд знаходить, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали у 1992 році, що стверджується повторно виданим свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 16.01.2019 р (а.с.5). [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності на 1/2 частку житлового будинку, виданого 05 жовтня 1995 року державним нотаріусом на підставі ст. 22 КпШС УРСР (а.с.10), та договором дарування від 12.10.1995 р., відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] належну йому 1/2 частку цього будинку (а.с.9). Сторони визнали, що після розлучення з 1992 року по 2018 рік вони неодноразово сходилися та проживали разом без реєстрації шлюбу та розходилися. З червня 2018 року разом не проживають. Свідок [PERSON] показав, що він є сусідом [PERSON] і йому відомо, що протягом року [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] . Свідок [PERSON] показала, що сторони є її батьками, але у шлюбі вони не перебувають. Влітку 2018 року вона забрала батька - [PERSON] з будинку по [ADDRESS] до себе, так як між батьками постійно виникали конфлікти і вона турбувалася за життя батька. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За даними довідки відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Сторони у родинних стосунках не перебувають. Будь-які договори щодо порядку користування належним позивачці будинком між сторонами відсутні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Верховний Суд (постанова від 22.08.2018 у справі № 583/3745/16-ц) роз`яснив, що тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Враховуючи вищевказані обставини, та те що між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, [PERSON] , залишаючись зареєстрованим у будинку по [ADDRESS] , власником якого є позивачка [PERSON] , є сторонньою для неї особою, яка перешкоджає позивачці належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує її права, як власника. Посилання відповідача на наявність у нього права на спірний житловий будинок не підтверджені належними та допустимими доказами, в розумінні статей 58, 59 ЦПК України. На підставі викладеного позов слід задовольнити. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в користь позивачки.

Outcome: approved