Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

02 листопада 2017 року до Словянського міськрайонного суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про набуття права власності за набувальною власністю. Дана позовна заява мотивована тим, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 01 березня 1999 року позивачці, її чоловіку [PERSON] та їх сину [PERSON] належала квартира [ADDRESS] (колишня Свердлова) м. Словянськ Донецької області по 1/3 частки кожному. Після смерті чоловіка [PERSON], його 1/3 частку квартири успадкував онук відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 серпня 2017 року. Син позивачки [PERSON] з січня 2001 року у вказаній квартирі не проживає. Рішенням суду його було визнано безвісно відсутнім. Таким чином, з січня 2001 року в квартирі проживали лише чоловік позивачки, який вже помер та сама позивачка. Вони підтримували квартиру у належному стані, своєчасно сплачували всі витрати. У звязку із наведеним, з січня 2001 року позивачка є такою, що відкрито, безперервно володіє 1/3 часткою квартири [ADDRESS] (колишня Свердлова) м. Словянськ Донецької області, що належала її синові [PERSON] Позивачка належним чином утримує житло, сплачує комунальні платежі, робить поточні ремонти, тобто, на теперішній час продовжує відкрито користуватися зазначеним помешканням, а тому вважає, що набула право власності на спірне майно за набувальною давністю, проте не може належним чином оформити документи на право власності. Просить визнати за собою право власності за набувальною давністю на 1/3 частку квартири [ADDRESS] (колишня Свердлова) м. Словянськ Донецької області. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги [PERSON] просить задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки. Зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вивчивши матеріали справи та обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 01 березня 1999 року, власниками квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], в рівних частках є: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7,7 з.б.). Згідно із свідоцтвом про одруження серія; ЯУ № 928458, 23 серпня 1952 року позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Згідно із свідоцтвом про народження серія: ЮБ №487996, 21 червня 1960 року в них народився син [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про смерть серія: І-НО № 969234, [PERSON] помер 20 жовтня 2016 року в м. Словянськ Донецької області (а.с. 12). За життя [PERSON] був складений заповіт, згідно із яким спадкоємцем зазначеного в заповіті майна є його онук відповідач [PERSON], [INFO]. Так, згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07 серпня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованим в реєстрі за № 4027, [PERSON], [INFO] став власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] після смерті свого дідуся [PERSON], [INFO], який помер 20 жовтня 2016 року (а.с. 13). Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване за [PERSON] у встановленому законом порядку, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 93866077 від 07 серпня 2017 року (а.с. 14). Рішеннями Словянського суду Донецької області від 05 грудня 2003 року та від 30 серпня 2011 року, син позивачки [PERSON] був визнаний безвісно відсутнім (а.с.16,17). Згідно із актом ОСББ «Габарит» м. Словянська Донецької області, [PERSON], [INFO] проживав за адресою: [INFO] (раніше Свердлова). [ADDRESS], зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] з березня 1975 року. 31 січня 2001 року [PERSON], вийшов з квартири та не повернувся. Його батьки [PERSON] та [PERSON], утримували вказану квартиру в технічно нормальному стані, сплачували всі експлуатаційні та комунальні послуги по утриманню вказаного помешкання. 20 жовтня 2016 року [PERSON] помер, після чого, його дружина [PERSON] продовжує проживати за вказаною адресою та утримувати квартиру в технічно нормальному стані, в повному обсязі несе всі витрати по утриманню квартири № 85 яка розташована в будинку № 57 по вул. Вокзальній м. Словянськ донецької області (а.с. 18). Судом були досліджені також численні квитанції про сплату комунальних послуг та інших витрат понесених позивачкою та її чоловіком на утримання вказаної квартири [ADDRESS] донецької області (а.с. 19-62). Згідно із ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема, можуть бути встановлені на підставі письмових доказів. Суд зазначає, що відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Виходячи з досліджених судом доказів, суд доходить до висновку, що факт добросовісного заволодіння, відкритого, безперервного володіння квартирою № 85 яка розташована в будинку № 57 по вул. Вокзальній м. Словянськ донецької області позивачкою [PERSON] в судовому засіданні повністю доведений. Відповідно до ст. 344 Цивільного Кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно за набувальною давністю, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Крім того, як роз'яснено в п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Пунктом 13 вищезазначеної постанови передбачена можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю згідно з положеннями статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Таким чином, оцінивши подані позивачкою письмові докази, а також виходячи з вищенаведених законодавчих положень та роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved