Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

04 березня 2016 року [PERSON] звернулася в Печерський районний суд м. Києва з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2012 року частково задоволено її позов до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. За рішенням суду на її користь з [PERSON] стягнуто суму у розмірі 2550 гривень 60 копійок. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2013 року з [PERSON] додатково стягнуто 663 гривні 26 копійок. Таким чином, за судовими рішеннями загальна сума боргу [PERSON] склала 3213 гривень 86 копійок. 06 червня 2013 року було відкрито виконавче провадження № 38344578 про стягнення цієї суми. У строк наданий для добровільного виконання рішення суду кошти [PERSON] сплачені не були, заборгованість була стягнута лише 29 жовтня 2015 року. За період існування боргу (з 07 лютого 2013 року по 29 жовтня 2015 року) інфляційні втрати складають суму в розмірі 2402 гривні 06 копійок, три проценти річних - 262 гривні 83 копійки, а всього - 2664 гривні 89 копійок. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України 2664 гривні 89 копійок. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року відкрито провадження в справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року цивільну справу передано на розгляд до Солом'янського районного суду м. Києва. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася та час та місце розгляду справи повідомлялась Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки у судове засідання до суду подано не було. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2012 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2309 гривень матеріальної шкоди та 214 гривень 60 копійок судового збору. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 7). Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2013 року зазначене рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2012 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди та судових витрат скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 500 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, 82 гривні 96 копійок витрат за виготовлення кошторисної документації та судові витрати в сумі 107 гривень 30 копійок. В решті частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2012 року залишено без змін (а.с. 8-9). Постановою старшого державного виконавця ВДВС Печерського районного управління юстиції від 06 червня 2013 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1320/12, виданим 18 травня 2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми в розмірі 3213 гривень 86 копійок (а.с. 10). 29 жовтня 2015 року судові рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 3213 гривень 86 копійок були виконані, що підтверджується заявою про видачу готівки № 106984526 від 29 жовтня 2015 року (а.с. 11). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач посилається на те, що з дня набрання рішенням суду законної сили - 07 лютого 2013 року до моменту виконання рішення суду - 29 жовтня 2015 року вона має право на стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України можливе в разі прострочення виконання грошового зобов'язання. Вбачається, що зобов'язання відповідача є грошовим, оскільки виникло з рішення суду про стягнення коштів і боржником було прострочено виконання цього рішення суду. Рішення суду набрало законної сили 07 лютого 2013 року, а виконано лише 29 жовтня 2015 року. Період прострочення виконання складає 994 дні. Сукупний індекс інфляції за цей період складає 1,747, тому інфляційне збільшення суми боргу становить 2402 гривні 06 копійок. Загальний розмір трьох процентів річних за 994 дні прострочення від суми боргу 3213 гривень 86 копійок становить 262 гривні 57 копійок. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 551 гривня 20 копійок судового збору.

Outcome: approved