Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

04.12.2018р. до місцевого суду звернулась Держекоінспекція у Вінницькій області із цивільним позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з Відповідача на рахунок Держави суму збитків завданих внаслідок порушення природоохоронного законодавства у розмірі 32000грн., а також відшкодувати витрати за оплату судового збору у розмірі 1762грн. В обґрунтування цієї вимоги Інспекція зазначила, що на його адресу 08.12.2017р. надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 003 від 26.11.2017р., складений єгерем ПП ТМРГ «Фауна» за ч.2 ст.85 КУпАП, Акт та пояснення відносно [PERSON] по факту полювання останнім в межах лісових мисливських угідь ПП ТМРГ «Фауна» в кварталі 46 лісового масиву «Гущинецька дача» біля села Гущинці Калинівського району Вінницької області, по ліцензії на кабана № [NUMBER], будучи в загоні здійснив постріл по козулі і поранив її, після чого собаки породи «Лайка» задушили поранену козулю. Стріляв без дозволу, ліцензії на козулю виписано не було. Вищевказані матеріали Інспекцією було направлено до Калинівського районного суду Вінницької області для вирішення питання про притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності. Постановою суду від 16.03.2018р. по справі № 132/4021/17 провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.85 КУпАП стосовно [PERSON] закрито, в зв'язку із закінченням на момент розгляду справи трьохмісячного строку, протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення. Вказану справу судом закрито не по причині відсутності в діях Відповідача складу адміністративного правопорушення, що не звільняє його від цивільно-правової відповідальності, передбаченої ст. 42 Закону України «Про мисливське господарство та полювання». Таким чином, внаслідок порушення правил використання об'єктів тваринного світу, [PERSON] наніс державі збитків на суму 32000грн. Розрахунок цих збитків, здійснено у відповідності до спільного наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства екології та природних ресурсів України від 19.06.2017р. № 301/222. 11.04.2018р. на адресу Відповідача була направлена претензія щодо добровільної сплати суми збитків, яка була проігнорована останнім, через що виникла необхідність стягнення вказаної суми у судовому порядку, у зв'язку із чим, просить задовольнити позов. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 07.12.2018р. за даним позовом відкрите провадження за правилами загального позовного провадження, а на підставі ухвали суду від 12.02.2019р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. У відзиві на позовну заяву, відповідач [PERSON], в інтересах якого діє адвокат Каленяка Е.А., просить у задоволенні позовної заяви Держекоінспекції у Вінницькій області відмовити, оскільки позовні вимоги не визнає з наступних підстав. 26.11.2017р. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інші брали участь у полюванні в межах лісових мисливських угідь ПП ТМРГ «Фауна». Полювання здійснювалося на підставі дозволів на добування мисливських тварин, а саме ліцензія № [NUMBER] (дозвіл на добування кабана) та ліцензія № [NUMBER] (дозвіл на добування козулі). Так, остання ліцензія № [NUMBER] була виписана на ім'я [PERSON], про що зроблено відмітку в контрольній картці мисливця та засвідчено підписом представника розпорядника полювання [PERSON], та саме в межах цієї ліцензії була добута козуля, збитки за добуванням якої намагається стягнути Позивач. На підтвердження цього, на зворотному боці ліцензії розпорядником полювання зроблено відмітку «Згідно акту від 26.11.2017р. було добуто козулю підранка вікова група середньовічні, стать самець, вага тварини 25кг.». Таким чином, проставляючи дану відмітку, розпорядник полювання [PERSON] не зазначає про добуту тварину в результаті перестрілу, а зазначає про добуту тварину згідно акту від 26.11.2017р., в якому вказано про те, що добуто підранок з попереднього полювання. Ліцензію на додатково добуту тварину розпорядник полювання не закрив, тому відповідно питання про відшкодування вартості додатково закритих ліцензій не ставилось. Крім того, згідно наданого звіту ПП ТМРГ «Фауна», в мисливський сезон 2017-2018 роки на території господарства добуто 22 козулі, які добуто по ліцензіям, перелік яких додано до звіту. Виходячи з цього, твердження Позивача про те, що Відповідачем 26.11.2017р. без дозволу ліцензії добуто козулю, не відповідають дійсності, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Заперечуючи проти доводів викладених відповідачем у поданому відзиві на позов, позивач Держекоінспекція у Вінницькій області у наданій відповіді зазначає, що твердження Відповідача про наявність ліцензії на козулю не відповідають дійсності, оскільки на момент проведення інструктажу з правил безпеки при проведенні полювання у останнього не було ліцензії № [NUMBER], про даний факт також свідчать письмові пояснення учасника полювання [PERSON] від 26.11.2017р., який власноручно зазначає, що «на момент загону ліцензії на козулю не було. Після чого, мисливці зібрали чотири тисячі на ліцензію козулі. І лише після цього, ліцензія була виписана». Крім цього, згідно листа ПП ТМРГ «Фауна» № 16 від 17.05.2018р., ліцензія на козулю № [NUMBER] була видана 26.11.2017р. о 13.00год., тобто після здійснення полювання. Даний факт також підтверджується протоколом про адмінправопорушення № 003 від 26.11.2017р., в якому зафіксований час вчинення правопорушення - 26.11.2017р. о 11.30год. Таким чином, Відповідач спочатку незаконно, з порушенням вимог Закону України «Про мисливське господарство та полювання», добув козулю, а вже згодом було виписано ліцензію на козулю № [NUMBER]. Представник позивача - СТОРОЖ М.Г. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач - ЦЕЛЬНЕР О.Б. про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на його ім'я, однак до суду не з'явився, із заявою чи клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Інтереси відповідача в суді представляє адвокат Каленяк Е.А., а тому неявка відповідача не перешкоджає розгляду цивільної справи. Представник відповідача - адвокат КАЛЕНЯКА Е.В. в судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог та просив позов залишити без задоволення, з підстав, зазначених у відзиві на позов. Вислухавши вступне слово учасників справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] - 26.11.2017р. близько 11год.30хв. полював згідно ліцензії № [NUMBER] на кабана, будучи в загоні, здійснив постріл по козулі та поранив її, після чого собаки породи «Лайка» задушили поранену козулю. Дозволу, ліцензії на полювання козулі в нього не було, чим порушив п.п. 1, 7 ст.20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.85 КУпАП. Дані обставини, встановлені постановою судді Калинівського районного суду Вінницької області Павленко І.В. від 16.03.2018р., що набрала законної сили. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Положенням про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затверджене наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 312 від 11.08.2017р., дає позивачу право на звернення до суду з позовом за відшкодуванням збитків. Відшкодування збитків передбачене ст.22 ЦК України, де зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі. Відповідно до ст.179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Згідно ч.1 ст.180 ЦК України, тварини є особливим об'єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.42 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законами України. Притягнення порушників до відповідальності не звільняє їх від обов'язку відшкодувати збитки, завдані внаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання. Вказані дії, а саме порушення правил використання об'єктів тваринного світу, є порушенням п.п. 1, 7 ст.20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», відповідно до яких, з метою раціонального використання мисливських тварин, охорони диких тварин, а також середовища їх перебування забороняється: полювання без належного на те дозволу, а саме без документів, визначених статтею 14 цього Закону (зокрема, без дозволу на добування мисливських тварин (ліцензії), полювання на тварин, які не зазначені у дозволах на добування мисливських тварин або понад встановлену в цих дозволах норму; полювання з порушенням установленого для певної території (регіону, мисливського господарства, обходу тощо) порядку здійснення полювання. Згідно ст.63 Закону України «Про тваринний світ», порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в порушенні правил використання об'єктів тваринного світу, жорстокому поводженні з тваринами. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Відповідно до п.п. 6, 7 р.ІІ Положення про Державну екологічну інспекцію у Вінницькій області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України № 652 ВІД 28.09.2017р., Інспекція відповідно до своїх функцій розраховує розмір шкоди, збитків і втрат, заподіяних внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах. Судом встановлено, що внаслідок порушення правил використання об'єктів тваринного світу, відповідач [PERSON] наніс Державі збитків на суму 32000грн., розмір яких здійснено у відповідності до спільного наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства екології та природних ресурсів України від 19.06.2017р. № 301/222, який в передбаченому законом порядку не спростований, а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь Держави, оскільки згідно ст.47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», грошові стягнення на шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, перераховуються на рахунок місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища за місцем заподіяння екологічної шкоди. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Доказами відповідно до ст.76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.3, 4 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Заперечення відповідача [PERSON] на позов, а саме те, що він 26.11.2017р. полювання здійснював на підставі дозволу на добування мисливської тварини, а саме ліцензії № [NUMBER] (дозвіл на добування козулі), а тому порушень правил використання об'єктів тваринного світу не допускав, а відтак не повинен нести жодної цивільно-правової відповідальності, та надані з цього приводу письмові докази, в повному обсязі спростовуються аргументованими поясненнями позивача, викладеними у відповіді на відзив, з якими погоджується суд, оскільки вони ґрунтуються на обставинах події та вимогах закону, та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме письмовою заявою [PERSON] від 26.11.2017р., де він власноручно підтверджує факт полювання на козулю без наявності відповідного дозволу (ліцензії); протоколом про адміністративне правопорушення № 003 від 26.11.2017р., складеного єгерем ПП ТМРГ «Фауна» [PERSON], де в графі «суть правопорушення», встановлений факт здійснення полювання [PERSON] - 26.11.2017р. о 11год.30хв. на козулю без відповідного дозвілу (ліцензії), та де в графі «пояснення порушника» [PERSON] зауважень з приводу складеного протоколу не виклав, фактично повністю погодившись з його змістом, та підтвердивши постріл в козулю, засвідчивши це своїм особистим підписом; постановою судді Калинівського районного суду Вінницької області Павленка І.В. від 16.03.2018р., яка набула законної сили, відповідно до якої судом встановлено факт порушення [PERSON] положень п.п. 1, 7 ст.20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.85 КУпАП за фактом здійснення полювання 26.11.2017р. о 11год.30хв. на козулю без відповідного дозвілу (ліцензії), який повністю доведений матеріалами справи, а також тим, що він при розгляді цієї справи свою вину визнав, що зафіксовано в цьому ж судовому рішенні; листом ПП ТМРГ «Фауна» № 16 від 17.05.2018р., згідно якого, ліцензія № [NUMBER] на козулю була видана 26.11.2017р. о 13.00год., тобто після здійснення полювання [PERSON] Згідно ч.ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved