Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

04.12.2019 позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 17.02.2018, встановити місце проживання дитини разом із матір`ю та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у них із відповідачем відсутні спільні інтереси, вони мають різні погляди на життя, між ними відсутнє взаєморозуміння. Подружні відносини між ними припинились 08.07.2018, з цього часу вони проживають окремо. Сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. 24.12.2019 суддею Лизенко І.В. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивачка не з`явилась, належним чином була повідомлена про час, дату та місце його проведення. До суду надала письмову заяву, у якій просить розглядати справу за її відсутності, зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.29). Відповідач також не з`явився у судове засідання, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, при цьому від відповідача надійшла письмова заява, у якій він просить розглядати справу за його відсутності, вказує, що позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення (а.с.28). Справу розглянуто згідно ч. 3\~ст.\~211\~ЦПК України за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.3 ст.200\~ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст.206\~ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.02.2018 [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Решетилівським районним відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, що підтверджується актовим записом № 16 згідно свідоцтва про шлюб (а.с.\~5). Подружні стосунки та спільне проживання сторони припинили та відновлювати їх не бажають. Сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними записами згідно копій свідоцтва про народження (а.с.9). З копії розпорядження голови районної державної адміністрації Решетилівського району Полтавської області № 183 від 31.10.2019 вбачається, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю, батькові встановлені дні та години спілкування з дитиною (а.с.16). Спір щодо поділу майна відсутній. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110\~цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2\~ст.114 Сімейного кодексу України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст.\~160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Відповідно до принципу, затвердженого ст. 6 Декларації про права дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від\~20\~листопада 1959\~року, малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір`ю. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII\~від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зважаючи на наведене, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом із матір`ю, при цьому враховує, що дитину, яка є малолітньою та не досягла десяти років, недоцільно розлучати з матір`ю, оскільки це негативно може вплинути на психічний стан та розвиток дитини. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти та задовольнити позовні вимоги. Суд не бере до уваги роздруківки особистої переписки сторін та ксерокопію зустрічної позовної заяви про оспорювання батьківства відповідача, яка є предметом розгляду іншої справи, оскільки ці матеріали не мають доказового значення по справі, не є належними та допустимими доказами. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн, ця сума підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного, відповідно дост.ст.104,105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved