Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

03.09.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , в якому просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 14.04.2008 р. № DNJ0АD00001615 у розмірі 48068,80 доларів США, що за курсом НБУ22,03 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.07.2015 року складає 1058955,62 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 3654 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 14 квітня 2008 року відповідач [PERSON] уклав з позивачем АТ КБ «ПриватБанк» Кредитний договір № DNJ0АD00001615, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 16982,45 доларів США, строком до 12 квітня 2013 року. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, відповідач повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно кредитного договору. Банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, однак відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача за кредитом, яка складає станом на 21.07.2017 року 48068,80 доларів США, яка складається з наступного: 12904,47 доларів США - заборгованість за кредитом; 2021,67 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 411,09 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 30431,77 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,35 доларів США - штраф (фіксована частина), 2288,45 доларів США - штраф (процентна складова). 12 листопада 2015 року по справі ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі. 29 квітня 2021 року представник відповідача [PERSON] , адвокат Лапшин В.В. звернулася з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 25 травня 2021 року у заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 12 листопада 2015 року - скасоване. Розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні. По справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 22 червня 2021 року справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Матеріали справи містять заяви від учасників справи про розгляд справи у їх відсутність. 21 вересня 2021 року від представника відповідача надійшла заява, у якій останній зазначив, що у вересні 2012 року у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за спірним кредитно-заставним договором, починаючи з липня 2012 року, Банк звернувся до Жовтоводського міського суду з вимогами, щодо звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості по вказаному вище договору. Сума заборгованості на момент звернення до суду в 2012 року складала 12904,47 доларів США - заборгованість за кредитом, 1816,94 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 362,34 доларів США - заборгованість за комісією користування кредитом, 5856,53 доларів США - пеня за порушення зобов`язання; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина), 1047,01 доларів США - штраф (процентна частина). 22 листопада 2012 року рішенням Жовтоводського міського суду позов Банку був задоволений в повному обсязі визнано борг у вказаному вище розмірі і звернуто стягнення в рахунок заборгованості на автомобіль, який був предметом застави згідно того ж самого кредитно-заставного договору. Таким чином банк скористався своїм правом і достроково звернувся до суду у вересні 2012 року і тим самим змінив строк виконання зобов`язання. Враховуючи вищезазначене, представник відповідача вважає, що позов поданий у вересні 2015 року щодо повторного стягнення суми заборгованості є зловживання позивача своїм правом. До даної заяви додано копію рішення Жовтоводського міського суду від 22.11.2021 року. Суд, дослідивши надані позивачем докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 14 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № DNJ0АD00001615, за умовами якого загальний розмір кредиту складає 17136,52 доларів США, частина кредиту в розмірі 15676,58 доларів США надається з метою придбання позичальником автомобіля марки Great Wall 2006 року випуску кузов [NUMBER] державний номер [NUMBER] , частина кредиту в розмірі 982,82 доларів США надається з метою оплати перших страхових платежів за Договорами страхування на перший рік дії кредиту, частина кредиту у розмірі 6,83 доларів США надається з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі, частина кредиту в розмірі 470,30 доларів США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту не пізніше ніж 14.04.2008 року. Дата погашення кредиту 12.04.2013 року. Процентна ставка 11.04 річних. З метою виконання зобов`язань позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 4914,08 доларів США для сплати чергових страхових платежів. Предметом застави за даним договором визначено автомобіль марки Great Wall 2006 року випуску кузов [NUMBER] державний номер [NUMBER] (а.с.10-14). Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, відповідач повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно кредитного договору. Банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, однак відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача за кредитом, яка складає станом на 21.07.2017 року 48068,80 доларів США, яка складається з наступного: 12904,47 доларів США - заборгованість за кредитом; 2021,67 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 411,09 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 30431,77 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,35 доларів США - штраф (фіксована частина), 2288,45 доларів США - штраф (процентна складова). Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом також встановлено, що рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNJ0АD00001615 від 14.04.2008 року в сумі 22018 доларів США, що за курсом НБУ від 02.07.2012 року складає 175928,48 грн. - вилучено у [PERSON] предмет застави автомобіль Great Wall 2006 року випуску кузов [NUMBER] державний номер [NUMBER] , що йому належить на праві приватної власності та звернуто стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу а також з наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ. У описовій частині даного рішення приведено складові заборгованості відповідача перед банком, зокрема заборгованість за кредитом - 12904,47 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 1816,94 доларів США, заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 362,34 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору 5856,53 доларів США, штраф (фіксована частина) 31,29, штраф (процентна складова) - 1047,01 доларів США. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, ПАТ «ПриватБанк», звернувшись у 2012 році із позовом про дострокове повернення кредиту, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. До того ж, ухваленням рішення за даним позовом по справі 0414/2086/2012 закінчився строк дії договору щодо подальшого нарахування грошових зобов`язань відповідачу за кредитно-заставним договором. Відповідно до п.13.7 дослідженого кредитно-заставного договору у разі продажу предмета застави всі суми виручені в результаті такої реалізації, використовуються у першу чергу, для відшкодування всіх витрат (включаючи витрати на юридичні послуги), яких банк зазнав у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет застави. Будь-які кошти, що залишаються після відшкодування витрат, зазначених у попередньому реченні, використовуються для погашення інших забезпечених вимог. У разі, якщо таких сум недостатньо для повної сплати всіх забезпечених вимог, непогашена частина забезпечених вимог становить заборгованість позичальника перед банком, яка негайно належить до сплати банку. Між тим, матеріали справи не містять розрахунку, з якого б вбачалось, які суми були отримані банком від виконання рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2012 року та яким чином вони обраховані при здійсненні розрахунку заборгованості у цій справі. Належних та допустимих доказів того, що рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2012 року не виконано матеріали справи не містять. Водночас з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що і після звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави банк продовжував нараховувати відповідачу проценти та пеню, внаслідок чого розмір заборгованості в порівнянні з заборгованістю, зафіксованою у рішенні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2012 року, зріс більш ніж у два рази. Таким чином, наданий Банком розрахунок заборгованості відповідача за спірним кредитним договором (а.с. 6-8), не є належним і допустимим доказом, тому, як не відповідає фактичним обставинам справи. Заслуговує на увагу і та обставина, що повторне заявлення до стягнення штрафів не ґрунтуються на законі, оскільки в розумінні положень частини 2статті 549 ЦК Українита умов договору такий різновид неустойки як штраф є одноразовою санкцією. Повторне їх стягнення фактично буде подвійним стягненням, що суперечить статті 61 Конституції України та загальним засадам притягнення особи до юридичної відповідальності. У разі прострочення відповідачем виконання зобов`язання перед позивачем за кредитно-заставним договором, встановленого рішенням суду, позивач мав право на нарахування установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також на нарахування трьох процентів річних від простроченої суми (ст.625 ЦК України) Позовних вимог про стягнення сум, визначених статтею 625 ЦК України, за період невиконання рішення суду позивачем не заявлено. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04). Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов, в межах заявлених вимог, не підлягає задоволенню оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» вже звернув стягнення на заставне майно відповідача, що підтверджується рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2012 року, а тому вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту вдруге є необґрунтованими, а нарахування відсотків та неустойки після закінчення строку кредитування ані договором, ані Законом не передбачено, отже такі вимоги є безпідставними. З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється.

Outcome: dismissed