Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

04 вересня 2007 року між [PERSON] (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «8 Березня» (орендар) було укладено договір оренди землі, зареєстрований в Запорізькому регіональному «Центрі ДЗК» 24 січня 2009 року за № 040927400041. Дана обставина визнається особами, які беруть участь у справі. Відповідно до зазначеного договору оренди землі: - орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Різдвянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області (п. 1); - обєктом оренди є земельна ділянка площею 5,6039 га, кадастровий номер: 2323684700:02:010:0015 (п. 2, довідка про присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, акт прийому-передачі земельної ділянки від 04.09.2007); - договір укладено на 8 (вісім) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір продовжити його дію. За відсутності письмових заперечень орендодавця про продовження договору протягом місяця після закінчення строку договору, поновлення договору оренди земельної ділянки здійснюється на тих же умовах і на той самий строк. При поновленні договору оренди землі на новий строк, його умови можуть бути змінені за згодою сторін (п. 8); - після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (п. 20); - дія договору припиняється, зокрема в разі закінчення строку, на який його було укладено (п. 36). [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,6039 га, кадастровий номер: 2323684700:02:010:0015, розташованої на території Різдвянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЗП № 016667 від 10.04.2003. 27.08.2015 позивач направив на адресу відповідача лист-заяву про закінчення договору та повернення земельної ділянки, в якому просив після закінчення строку дії договору оренди землі, з 05.09.2015, не обробляти в подальшому земельну ділянку та повернути її позивачу не пізніше 10.09.2015 у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому відповідач одержав її в оренду. Листом від 07.09.2015 вих. № 98 відповідач на зазначену заяву позивача повідомив його про те, що користуватиметься вказаною земельною ділянкою в 2015-2017 роках на законних підставах, оскільки договір оренди набуває чинності (вважається укладеним) після його державної реєстрації. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обовязку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобовязаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Виходячи з пояснень сторін, між ними існує спір про момент закінчення строку дії договору оренди землі, а саме, на думку позивача, строк договору закінчився 05.09.2015, а на думку відповідача, строк дії договору обчислюється з дати його державної реєстрації, а відтак він закінчується 05.09.2017. Суд зазначає про помилковість позиції відповідача з приводу обчислення строку дії договору, виходячи з такого. За правилом ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, є обовязковим для субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальною юрисдикції при застосуванні таких норм права. З огляду на положення ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, при розгляді даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 19 лютого 2014 року по справі № 6-162ц13 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 37520393), і приходить до наступних висновків. За змістом ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме станом на 04.09.2007) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме станом на 04.09.2007) до істотних умов договору оренди землі віднесено, зокрема строк дії договору оренди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. Таким чином сторони у даній справі дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди землі, в тому числі щодо строку його дії, 04.09.2007, скріпивши договір своїми підписами, що і є моментом укладення договору. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Відповідно до ст. 631 ЦК України з моментом укладення договору повязується початок дії договору. Відтак, правильною є позиція позивача у даній справі щодо закінчення строку дії вищезазначеного договору оренди землі 05.09.2015. Представником відповідача у судовому засіданні визнано, що в порядку, передбаченому ст. 33 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі не продовжувався. Відповідач не повідомляв позивача письмово у строк, передбачений пунктом 8 договору оренди землі, про намір продовження строку дії договору. Таким чином, у звязку із закінченням строку дії вищезазначеного договору оренди землі 05.09.2015 відповідач був зобовязаний повернути земельну ділянку позивачу на підставі п. 20 цього договору та ст. 34 Закону України «Про оренду землі». Посилання представника відповідача на те, що до моменту державної реєстрації договору оренди землі від 04.09.2007, тобто до 24.01.2009, відповідач користувався цією ж земельною ділянкою на підставі попереднього договору оренди землі, судом відхиляються, оскільки відповідач не надав суду доказів існування такого договору. Разом з цим, в будь-якому випадку, наявність попереднього договору оренди землі жодним чином не впливає на строк дії договору оренди землі, укладеного між сторонами 04.09.2007, оскільки в ньому відсутні будь-які умови щодо особливостей обчислення строку оренди у звязку з існуванням інших договірних зобовязань. З огляду на викладене, суд визнає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви додано квитанцію від 11.11.2015, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1 946,17 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з відповідача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved