Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

03.07.2017 року [PERSON] (далі по тексту скаржник) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зі скаргою на дії державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області за участю заінтересованої особи [PERSON] (а.с.1-3). Так, скаржник просить суд: - визнати неправомірними дії державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області стосовно відмови у винесенні постанови про повернення виконавчого документа; - зобов'язати державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області усунути порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» шляхом повернення до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області виконавчого листа виданого 10.10.2003 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у справі № 2-1005/2003 р.; винесення постанови про повернення виконавчого документа; надіслання копії постанови про повернення виконавчого документа на адресу сторін виконавчого провадження. Такі вимоги скаржника мотивовані тим, що 10.10.2033 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області (суддя Магалюк В.І.) постановлено судове рішення у справі № 2-1005/2003 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. 10.10.2003 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області видано виконавчий лист у справі № 2-1005/2003 року на примусове виконання судового рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 10.10.2003 року. 03.11.2003 року державним виконавцем ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа виданого 10.10.2003 року у справі № 2-1005/2003 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області. У червні 2015 року [PERSON], не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою на судове рішення від 10.10.2003 року у справі № 2-1005/2003 року. 06.07.2015 року ухвалою апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу [PERSON] залишено без руху з наданням строку для сплати судового збору та подання заяви про відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення. 10.09.2015 року ухвалою апеляційного суду Одеської області поновлено строк подання апеляційної скарги та призначено до судового розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів в апеляційному суді Одеської області. Частиною 1 Статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV який діяв станом на 2015 рік визначено, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відмовлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду. Так, 18.09.2015 року [PERSON] звернувся до державної виконавчої служби з заявою про повернення виконавчого документа до суду. 05.10.2015 року [PERSON] повторно звернувся до державної виконавчої служби з заявою про повернення виконавчого документа до суду. 29.06.2017 року, зважаючи на систематичне грубе порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області з письмовою заявою про надання копії постанови про відкриття виконавчого провадження. Того ж дня 29.06.2017 року, [PERSON] вперше надано державним виконавцем копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.11.2003 року. Як наслідок, 29.06.2017 року [PERSON] стало відомо про те, що державним виконавцем не тільки не надається стороні виконавчого провадження копія постанови про повернення виконавчого документа, але така постанова, в порушення вимог Закону України «Про виконавче проваджена» взагалі державним виконавцем не винесена. Станом на 29.06.2017 року державний виконавець безпідставно та неправомірно відмовляється вчинити дії, які державний виконавець зобов'язаний вчинити відповідно до вимог статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV, який діяв станом на 2015 рік. Таким чином, з 05.10.2015 року по сьогоднішній день державним виконавцем тривалий час порушуються права та законні інтереси сторін виконавчого провадження - як боржника так і стягувача. Наслідком порушення державним виконавцем вимог закону України «Про виконавче провадження» є те, що станом з 05.10.2015 року по сьогоднішній день на примусовому виконанні державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження без належних правових підстав для цього. Враховуючи те, що [PERSON] ознайомлення з матеріалами судової справи за поданням державного виконавця проведено 23.06.2017 року, скарга подається у встановлений чинним законодавством строк. Представник ВДВС Білгород-Дністровського МУЮ подав до суду заперечення на скаргу [PERSON], згідно якого просив в задоволенні скарги відмовити, посилаючись на виконання усіх вимог та дій, передбачених положеннями Закону України «Про виконавче провадження», при примусовому виконанні рішення суду. В судовому засіданні скаржник [PERSON], заявлені у скарзі вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON], та державний виконавець Березнюк А.В., проти скарги [PERSON] заперечували та просили суд у її задоволенні відмовити в повному обсязі. Розглянувши скаргу [PERSON], вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, у вересні 2002 року [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Постановою Білгород-Дністровського районого суду Одеської області (суддя Магалюк В.І.) від 10.10.2003 року по справі № 2-1005/2003 року позов [PERSON] задоволено. Стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 23.09.2003 року до повноліття дитини. 10.10.2003 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області видано виконавчий лист у справі № 2-1005/2003 року на примусове виконання постанови Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 10.10.2003 року у справі №2-1005/2003 року. 03.11.2003 року державним виконавцем ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа виданого 10.10.2003 року у справі № 2-1005/2003 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області. 04.06.2015 року [PERSON] подав до апеляційного суду Одеської області заяву про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу на постанову Білгород-Дністровського районого суду Одеської області 10.10.2003 року по справі № 2-1005/2003 року. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.07.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без руху з наданням строку для сплати судового збору та подання заяви про відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на постанову Білгород-Дністровського районого суду Одеської області 10.10.2003 року по справі № 2-1005/2003 року. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.09.2015 року відкрито апеляційне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою [PERSON] на постанову Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 10.10.2003 року. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.09.2015 року підготовку цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою [PERSON] на постанову Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 10.10.2003 року до судового розгляду в апеляційній інстанції закінченою. Призначено розгляд справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області на 08.10.2015 року на 09 год. 30 хв. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.10.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Постанову судді Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 10.10.2003 року залишено без змін. У поданій до суду [PERSON] скарзі на дії державного виконавця, він посилається на те, що 18.09.2015 року він звернувся до ДВС з заявою про повернення виконавчого документа до суду. 05.10.2015 року [PERSON] повторно звернувся до державної виконавчої служби з заявою про повернення виконавчого документа до суду. 29.06.2017 року, зважаючи на систематичне грубе порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області з письмовою заявою про надання копії постанови про відкриття виконавчого провадження. Того ж дня 29.06.2017 року, [PERSON] вперше надано державним виконавцем копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.11.2003 року. Як наслідок, 29.06.2017 року [PERSON] стало відомо про те, що державним виконавцем не тільки не надається стороні виконавчого провадження копія постанови про повернення виконавчого документа, але така постанова, в порушення вимог Закону України «Про виконавче проваджена» взагалі державним виконавцем не винесена. Станом на 29.06.2017 року державний виконавець безпідставно та неправомірно відмовляється вчинити дії, які державний виконавець зобов'язаний вчинити відповідно до вимог статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV, який діяв станом на 2015 рік. Таким чином, на думку [PERSON], з 05.10.2015 року по сьогоднішній день державним виконавцем тривалий час порушуються права та законні інтереси сторін виконавчого провадження - як боржника так і стягувача. Наслідком порушення державним виконавцем вимог закону України «Про виконавче провадження» є те, що станом з 05.10.2015 року по сьогоднішній день на примусовому виконанні державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження без належних правових підстав для цього. Між тим, з такими доводами та твердженнями скаржника суд погодитися не може з наступних підстав. Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV, який діяв станом на 2015 рік, яким керується державний виконавець при проведенні виконавчих дій, визначено умови і порядок виконання рішення судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Частиною 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). В судовому засіданні державним виконавцем Березнюк А.В., було представлено до суду для огляду оригінал та копію для залучення до матеріалів справи виконавчого листа, виданого 10.10.2003 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області на примусове виконання постанови Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 10.10.2003 року у справі № 2-1005/2003 року (а.с.21). Як вбачається зі змісту вказаного виконавчого листа, він підлягає негайному виконанню. Таким чином, у державного виконавця, у відповідності до вимог ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», були відсутні підстави для повернення виконавчого листа, виданого 10.10.2003 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області на примусове виконання постанови Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 10.10.2003 року у справі № 2-1005/2003 року, оскільки він підлягав негайному виконанню. Крім того, як було вище зазначено та підтверджено в судовому засідання усіма учасниками судового процесу, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.10.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а постанову Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 10.10.2003 року у справі № 2-1005/2003 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, якою було стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 23.09.2003 року до повноліття дитини залишено без змін. В свою чергу, на думку суду, [PERSON]своїми діями перешкоджає та ускладнює проведення виконавчих дій державним виконавцем по примусовому виконанню виконавчого листа виданого 10.10.2003 року у справі № 2-1005/2003 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області, порушує права [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щодо отримання аліментів на його утримання . Відповідно до ст.383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Згідно із ст.387 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про безпідставність, необґрунтованість та неправомірність викладених [PERSON] у скарзі вимог, у зв'язку з чим в задоволенні такої скарги [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed