Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

02 листопада 2017 року [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що з 24.07.2009 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстровано виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області за актовим записом № 40. Від шлюбу у них 04.09.2005 року народився син - [PERSON]. Станом на момент подання позовної заяви до суду [PERSON] та [PERSON] припинили сімейні відносини і перестали вести спільне господарство. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Основною причиною розпаду сімї являється відмінність характерів та відсутність взаєморозуміння і довіря. Крім того, [PERSON] зазначає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Просить розірвати шлюб між нею і [PERSON], залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «Химич» та покласти судові витрати на відповідача. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак 02.11.2017 року подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити (а.с. 7). Відповідач у судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд без його участі, проти розлучення не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Частинами 9 та 10 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що до початку шлюбних відносин, 04 вересня 2005 року, у сторін народилась дитина син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 122608 від 13.01.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Мурованокуриловецького РУЮ Вінницької області, де у графі «батько» зазначений [PERSON], а у графі «мати» - [PERSON] (а.с. 5). Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], 24 липня 2009 року, зареєстрували шлюб, про що виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області зроблено відповідний актовий запис за № 40, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-МИ № 046220 від 24.07.2009 року (а.с. 3). Станом на 02.11.2017 року позивач та відповідач перестали проживати разом, вести спільне господарство, внаслідок чого фактично припинили шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст. 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ч. 1 ст. 16 «Загальної декларації прав людини», прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Як вбачається із положень ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За правилами ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. За положеннями ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Із змісту ч. 2 ст. 114, ч. 2-3 ст. 115 СК України вбачається, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що причини, які спонукають [PERSON] наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, сторони не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача і відповідача, а тому є всі підстави для розірвання шлюбу, оскільки перешкод для цього, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, не встановлено. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна із основних його засад, яка ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому шлюб припиняється внаслідок розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, крім цього береться до уваги також те, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Оскільки [PERSON] при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після його розірвання надалі ним іменуватися, а тому прізвище позивача залишити без змін «Химич». Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.. На підставі Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, ч. 9-10 ст. 7, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24, ч. 3 ст. 56, ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, ч. 2 ст. 114, ч. 2-3 ст. 115 СК України та

Outcome: approved