Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

03.09.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та визначення місця проживання дитини, відповідно до якого просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі - 5100 грн. щомісяця та стягувати їх починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання, та визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . Батьком дитини є [PERSON] . Після припинення шлюбних відносин донька залишилася проживати з позивачем та перебуває на її повному матеріальному утриманні та вихованні. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2020 року прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 21.10.2020 року. У зв`язку із знаходженням судді Кузнецової В.В. на лікарняному в період з 05.10.2020 року по 23.10.2020 року судове засідання відкладено на 09.11.2020 року. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та надала суду свою уточнену позовну заяву в частині стягнення аліментів, відповідно до якої просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.08.2020 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] . Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Представник третьої особи звернувся до суду з позовом про розгляд справи без її участі. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Як вбачається з зазначеного свідоцтва про народження батьком дитини є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Позивач вказує, що подружні стосунки між нею та відповідачем припинені та сторони проживають окремо. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На сьогодні позивач утримує доньку за власні кошти. Як зазначає позивач, [PERSON] з моменту окремого мешкання не виконує належним чином обов`язки по утриманню дитини, не надає належної матеріально допомоги. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі наведеного, суд вважає, що аліменти підлягають стягненню з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.08.2020 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] , що буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вказує позивач і це не заперечується відповідачем, сторони дійшли згоди щодо місця проживання дитини з позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікованої Україною 27.02.1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи правними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Водночас суд бере до уваги, що проживання дитини з матір`ю в повній мірі відповідатиме інтересам дитини в силу природних почуттів матері до дитини та дитини до матері. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в розмірі 840,80 грн., пов`язані із сплатою судового збору, а також на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн..

Outcome: approved