Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

04.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначив, що квартира [ADDRESS], знаходиться у спільній приватній власності позивача та третіх осіб - [PERSON] та [PERSON] У вказаній квартирі, окрім [PERSON], також зареєстровані його дружина - [PERSON], їх неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також дід позивача - відповідач по справі - [PERSON] Однак, відповідач не проживає у вказаній квартирі з березня 2016 року, в той же час комунальні послуги нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, позивач позбавлений можливості оформити субсидію. На підставі викладеного [PERSON] просив [PERSON], [INFO], визнати таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов та заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовної заяви [PERSON] не заперечували. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11.01.2018 року було постановлено про заочний розгляд справи. У зв'язку з неявкою учасників судового засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов до наступного висновку. Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 17.12.1996 року співвласниками квартири [ADDRESS], є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). З Довідки виконавчого комітету Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 11.07.2017 року вих. № 2190 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], його дружина - [PERSON], їх неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також дід позивача - [PERSON] (а.с. 5). Факт того, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає у квартирі [ADDRESS], підтверджується Актом від 06.07.2017 року, складеним депутатом Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області Антипенко Л.В., в присутності свідків [PERSON], [PERSON] про факт не проживання [PERSON], [INFO], з березня 2016 року. На даний час місце знаходження відповідача невідомо (а.с. 6). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У зв'язку з тим, що в квартирі позивача зареєстрований відповідач, який фактично там не проживає, позивач [PERSON], як власник, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. Пунктами 3, 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Суд, ухвалюючи рішення, згідно з частиною першою статті 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням. Враховуючи, що відповідач є дідом власника квартири [PERSON], та з огляду на відсутність доказів наявності між сторонами домовленості про збереження за відповідачем права користування житлом понад строк, встановлений ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач понад один рік не проживає у квартирі [ADDRESS], що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим приміщенням. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved