Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~04 липня 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2012 року, який набрав законної сили 12 червня 2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки. Вироком суду встановлено, що [PERSON] 03 травня 2012 року, приблизно о 08 годині, керуючи технічно справним автобусом «ЛАЗ А-183», реєстраційний номер [NUMBER], рухався по проїзній частині Житомирського шосе в м. Києві, зі сторони КПП-506 УДАІ ГУМВС України в м. Києві в напрямку пр. Перемоги, а саме: слідував по маршруту №37 «с.м. Святошин - СК Чайка». У салоні вказаного автобуса знаходилися пасажири, серед яких перебувала потерпіла [PERSON]. Підїжджаючи до зупинки громадського транспорту «Укрчастотнагляд», він здійснив зупинку для висадки і посадки пасажирів, під час якої із салону автобуса через задні двері вийшла потерпіла [PERSON] Після цього. [PERSON] розпочав рух, виїжджаючи на ділянку проїзної частини з правого боку, де велися дорожні роботи. В цей час пішохід - потерпіла [PERSON], йшла вздовж правої бічної частини автобуса, у попутному із ним напрямку. Під час руху [PERSON] допустив порушення Правил дорожнього руху, а саме: керуючи технічно справним автобусом «ЛАЗ А-183», відїжджаючи від зупинки громадського транспортну «Укрчастотнагляд», розташованій на Житомирському шосе в м. Києві, перед початком руху та зміною напрямку руху праворуч, проявив неуважність до Дорожньої обстановки, не переконався. що цей маневр буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху. продовжив рух. внаслідок чого навпроти зупинки громадського транспорту «Укрчастотнагляд» в м. Києві скоїв наїзд на пішохода - потерпілу [PERSON], яка йшла вздовж правої бічної частини автобуса, у попутному із ним напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу - потерпілій [PERSON], спричинені тілесні ушкодження, а саме: поширена рвана рана по передньо-медіальній поверхні лівої гомілки від підколінної ямки, до тильної поверхні стопи шириною до 20 см з нерівними рваними краями, з наявністю в дні її уламків великогомілкової кістки з проміжним уламком, ушкоджених поверхневої власної та глибокої фасції гомілки, розчавлених м'язів, судин та підшкірних нервів; уламковий перелом обох кісток гомілки в середній третині діафізу зі зміщенням уламків; відкритий перелом середньої третини діафізів кісток лівої гомілки, які в своїй сукупності згідно із висновком судово-медичної експертизи № 919/Е від 27 червня 2012 року відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. З огляду на викладене, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь заподіяну їй моральну шкоду в сумі 95000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовну заяву підтримали, посилаючись на обставини, викладені у ній, просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України, причин неявки суду не повідомив (а.с. 58). Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судом прийнято рішення провести заочний розгляд справи. Заслухавши думки учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно зясувавши усі обставини, суд доходить висновку про задоволення позовної заяви в повному обсязі, з огляду на таке. Вироком Святошинського районного суду м. Києва у справі № 2608/13260/12 від 07 грудня 2012 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Потерпілою від цього злочину є [PERSON]. Внаслідок ДТП остання отримала наступні тілесні ушкодження: поширена рвана рана по передньо-медіальній поверхні лівої гомілки від підколінної ямки, до тильної поверхні стопи шириною до 20 см з нерівними рваними краями, з наявністю в дні її уламків великогомілкової кістки з проміжним уламком, ушкоджених поверхневої власної та глибокої фасції гомілки, розчавлених м'язів, судин та підшкірних нервів; уламковий перелом обох кісток гомілки в середній третині діафізу зі зміщенням уламків; відкритий перелом середньої третини діафізів кісток лівої гомілки, які в своїй сукупності згідно із висновком судово-медичної експертизи № 919/Е від 27 червня 2012 року відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (а.с. 15-17). Вказаним вище вироком частково задоволено цивільний позов потерпілої [PERSON] Стягнуто із Комунального підприємства «Київпастранс» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 18683,09 грн, та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн (а.с. 17). Зазначений вирок ухвалою Апеляційного суду міста Києва змінено в частині вирішення цивільного позову. Відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди та збільшено суму моральної шкоди до 95000 грн (а.с. 18-22). Із довідки Комунальної установи «Могилів-Подільська окружна лікарня інтенсивного лікування» № 01/01-04- вбачається, що [PERSON] з 2013 року по цей час періодично лікується стаціонарно та амбулаторно в Могилів-Подільській ОЛІЛ з приводу травми після ДТП в 2012 році. Хвора постійно лікується, протягом пяти років, перенесла низку оперативних втручань (а.с. 14). Із довідок МСЕК Серії АВ № 0441211 від 23 жовтня 2015 року та № 0962150 від 06 жовтня 2017 року вбачається, що у [PERSON] встановлено другу групу інвалідності довічно (а.с. 12, 13). Згідно п. 10 ч. 1 ст. 56 Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК України), потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в т.ч. у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи. яка її завдана, в т.ч. якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. В п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ. заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За приписами ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно частини четвертої цієї ж статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Відповідно до\~ст.\~1187\~ЦК України\~джерелом підвищеної\~небезпеки є\~діяльність,\~повязана з\~використанням,\~зберіганням або\~утриманням транспортних\~засобів,\~механізмів та\~обладнання,\~використанням,\~зберіганням хімічних,\~радіоактивних,\~вибухо-\~і вогненебезпечних\~та інших\~речовин,\~утриманням диких\~звірів,\~службових собак\~та собак\~бійцівських порід\~тощо,\~що створює\~підвищену небезпеку\~для особи,\~яка цю\~діяльність здійснює,\~та інших\~осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. У п. 3 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За приписами пункту 5 цієї ж постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності до п. 9 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами\~ч.\~1,\~2\~ст.\~10\~ЦПК України\~суд при\~розгляді справи\~керується принципом\~верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до\~ч.\~1-3\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. \~ \~ \~ \~Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність моральної шкоди, завданої відповідачем внаслідок його протиправних дій, встановлених вироком суду, наявність тривалих душевних страждань, які продовжуються до цього часу, які, зокрема, полягають у реабілітації після отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень. Ураховуючи викладене вище, суд доходить висновку про повне задоволення позову.

Outcome: approved