Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

02.09.2014 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що під час шлюбу в 1997 році сторонами придбаний житловий будинок [ADDRESS], який складався з двох кімнат та гаражу. З 1994 до 2004 роки він займався як й відповідачка підприємницькою діяльністю, що дало можливість власними силами до 2007 року здійснити його реконструкцію, внаслідок чого на теперішній час на місці старого будинку існує двоповерховий будинок інвентаризаційна вартість якого складає 246 157 грн. Крім цього, під час шлюбу ними фактично побудовано магазин-склад розташований на [ADDRESS] який відповідачка використовує для підприємницької діяльності який позивач оцінює в 100000 грн. та торгівельний кіоск який розташований на торгівельних місцях [NUMBER] Скадовського кооперативного ринку по вул. Р. Люксембург,36 вартість якого складає 40000 грн. Крім цього, до спільного майна він відносить бортовий причеп марки «ПФ Фермер» 2003 року випуску, кузов № [NUMBER], р.н. [NUMBER]. вартістю 2000 грн. та автомобіль Форд Транзит 1994 року випуску який реалізований на аукціоні в рахунок завданої ним матеріальної та моральної шкоди третій особі за 24323,28 грн. Таким чином, позивач має право на майно, на суму 206240,14 грн. Оскільки автомобіль вибув з власності по вині позивача, відповідачка має право на компенсацію половини його вартості 12161,64 грн. Оскільки причепом розпорядилась відповідачка, позивачеві належить компенсація в сумі 1000 грн. У зв'язку з перевищенням частки позивача, відповідачка має отримати компенсацію в сумі 11161,64 грн. Просить виділити позивачеві 1/2 ідеальну частку житлового будинку [ADDRESS] 1/2 ідеальну частку складу-магазину розташованого на [ADDRESS] , 1/2 ідеальну частку торгівельного кіоску який розташований на торгівельних місцях [NUMBER] Скадовського кооперативного ринку по вул. Р. Люксембург,36. Відповідачці виділити бортовий причеп марки «ПФ Фермер» 2003 року випуску, кузов №300000711, р.н. [NUMBER], 1/2 ідеальну частку житлового будинку [ADDRESS] 1/2 ідеальну частку складу-магазину розташованого на [ADDRESS], 1/2 ідеальну частку торгівельного кіоску який розташований на торгівельних місцях [NUMBER] Скадовського кооперативного ринку по вул. Р. Люксембург, 36. Стягнути з позивача на користь відповідачки грошову компенсацію в зв'язку з перевищенням частки в розмірі 11161,64 грн. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити, вважає, що доводи відповідачки щодо самостійної реконструкції будинку суперечать доказам по справі, показам свідків та письмовим доказам, які свідчать, що на час розлучення будинок було повністю реконструйовано. Вважає, що строк позовної давності позивачем не порушений, отже після розлучення він залишився проживати в спірному будинку до 16.05.2007 року, коли його було арештовано. Тільки після звільнення з місць позбавлення волі 22.12.2011 року у позивача виникли перешкоди в користуванні спільним майном, отже стало відомо, що відповідачка фактично має іншу сім'ю яка проживає в його будинку, у зв'язку з чим відповідача було позбавлено можливості користуватися будинком. Таким чином, про порушення свого права позивачеві стало відомо після 22.12.2011 року. Відповідачка позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити. Звернулась із зустрічним позовом в якому просить стягнути на її користь 12161,64 грн. що становить 1/2 вартості автомобіля «Форд Транзит» який проданий з аукціону по вині позивача та виключити житловий будинок [ADDRESS] з числа спільного майна подружжя. Представник відповідача пояснив, що під час шлюбу придбаний житловий будинок з двох кімнат. Шлюб розірвано 07.02.2007 року. В травні 2007 року відповідача арештовано та засуджено до покарання у виді позбавлення волі, тоді як відповідачка за власні кошти після цього до 2009 року повністю реконструювала будинок внаслідок чого він на теперішній час збільшився у вартості та площі. Таким чином, вимогу позивача про визнання за ним право власності на 1/2 частину будинку не може бути задоволено, отже на теперішній час це нова будівля. Позивачкою доведено джерело отримання коштів на будівництво будинку, надані копії численних кредитних договорів. Під час спільного життя сторонами придбавався бортовий причеп, однак ним розпорядився відповідач самостійно ще до його ув'язнення, отже місце його перебування відповідачці невідоме. Магазин - склад відповідачка також побудувала після розлучення з відповідачем про що свідчать наявні правоустановчі документи. Будь-яких кіосків на ринку на праві власності відповідачка не має. З визначеною позивачем вартістю майна, окрім автомобіля, відповідачка не погоджується. Вважає, що позивачем порушений строк звернення до суду. Просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] та задовольнити зустрічний позов, тобто стягнути з останнього 12161,64 грн. що становить 1/2 вартості автомобіля «Форд Транзит» який проданий за борги позивача та переданий відповідачкою 17.01.2012 року покупцю, виключити житловий будинок з спільного майна подружжя. Свідок [PERSON] пояснив, що раніше сторони разом займалися торгівлею на ринку. Позивач возив товар, відповідачка торгувала з 1993 року. Вони здійснювали торгівлю в декількох місцях. Хто офіційно був оформлений підприємцем він не знає. Відомо, що на ринку Скадовська позивач варив два металевих кіоски, однак за чиї кошти придбавалися матеріали йому невідомо. Кіоски існують й зараз, однак назвати номер торгівельного місця не може. На його думку коштує кіоск від шести тисяч доларів США. Йому відомо, що сторони спільно перебудували будинок. Будівництво було завершено протягом двох років після придбання старого будинку. Пам'ятає, що після арешту позивача на вулиці залишався його причеп. Свідок [PERSON] пояснив, що позивач варив металеві кіоски на ринку Скадовська для здійснення підприємницької діяльності. Будинок перебудували через пару років після придбання. Чи залишався причеп після арешту позивача він не пам'ятає. Свідок [PERSON] пояснила, що з жовтня 2002 до серпня 2007 року працювала разом з відповідачкою яка була зареєстрована як приватний підприємець, на ринку м. Скадовська. Іноді бачила її чоловіка який привозив товар. Відомо, що у відповідачці на той час був металевий навіс виконаний з прутів та полиць де працював реалізатор. Також до арешту позивача вона була в будинку відповідачки де вони щось святкували разом з позивачем. Будинок вже тоді мав два поверхи. Склад-магазин побудувався в 2008 році. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає навпроти спірного будинку та стверджує, що його перебудова почалась з 2007 року, після арешту позивача. Закінчила будувати відповідачка в 2009 році. Причепа на вулиці біля будинку сторін вона не бачила. Свідок [PERSON] пояснив, що відповідачка навесні 2007 року стала будувати другий поверх будинку та прибудови. Металевий контейнер на ринку в якому здійснює діяльність гр. [PERSON], відповідачці не належить. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] та можливість часткового задоволення вимог [PERSON] з наступних підстав. Сторони з 03.03.1994 року до 27.02.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що останні не оспорюють. Як вбачається з договору купівлі-продажу, 03.11.1997 року [PERSON] придбано житловий будинок [ADDRESS] У відповідності до ст.22 КпШС України який діяв на час виникнення правовідносин, вказане майно слід вважати спільним майном подружжя, отже для визнання майна, придбаного в період шлюбу, об'єктом спільної сумісної власності подружжя немає значення на ім'я кого з подружжя воно зареєстроване та оформлене. Крім цього, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, яке їм належить на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. ч.1, 3 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків. Що виникли з моменту набрання ним чинності. Таким чином, норми СК України поширюються на правовідносини які виникли після набрання ним чинності, тобто до правовідносин сторін після розірвання ними шлюбу в 2007 році. Згідно ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, однак розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до норм ЦК України. У відповідності до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначено в ст.72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки яка обчислюється від дня, коли особа дізналась або могла дізнатися про порушення свого права власності. Відповідачка не заперечувала, що позивач після розірвання шлюбу в лютому 2007 році до його арешту в травні 2007 року проживав в спільному будинку, а після звільнення з місць позбавлення волі 22.12.2011 року довідавшись про створення нею іншої сім'ї став проживати окремо. Таким чином, строк позовної давності слід рахувати з 23.12.2011 року, коли позивач був позбавлений фактично користуватися спільним майном. Враховуючи, що з позовом він звернувся 02.09.2014 року, строк звернення до суду ним не порушений. Не порушеним слід вважати й строк звернення до суду з боку відповідачки із зустрічним позовом, отже автомобіль проданий з аукціону та фактично переданий 17.01.2012 року представнику покупця, тому з цього дня у неї виникло право вимагати відшкодування частини його вартості. Враховуючи, що будинок зареєстрований на відповідачку, зі зверненням позивача з позовом щодо визнання на нього права власності, у неї також виникло право оспорювати право власності на спірне майно. Стосовно вимоги позивача про виділення 1/2 частки в праві власності на житловий будинок суд звертає увагу на наступне. Як вбачається з договору купівлі-продажу на час придбання будинок складався з житлового будинку літ «А» жилою площею 11,8 кв. м, біля нього розташовані сарай літ «Б», гараж літ «В», навіс літ «Г» та «Д» Будинок придбаний за 5657 грн. З рішення виконавчого комітету Скадовської міської ради № 117 від 27.05.1998 року вбачається, що [PERSON] надана згода на реконструкцію будинку з прибудовою згідно погодженого проекту з улаштуванням чотирьох кімнат. Термін дії рішення два роки. До рішення додається план реконструкції будинку. Позивач, посилаючись на покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], стверджує, що реконструкцію будинку повністю завершено до розірвання шлюбу, тоді як відповідачка заперечуючи проти доводів позивача посилається на покази інших свідків, а саме [PERSON], [PERSON], які стверджують протилежне. Враховуючи, що покази свідків є досить суперечливими та не конкретними, суд вважає, що на них не може ґрунтуватися висновок суду про повне завершення реконструкції будинку за участю позивача в строк до травня 2007 року, тобто факт завершення будівництва в розумінні готовності його до експлуатації, отже саме об'єкт в такому стані позивач вважає спільним майном подружжя та наполягає на виділення йому частки в праві власності. Також на думку суду, посилання позивача на здійснення ним та відповідачкою підприємницької діяльності не доводить факту отримання прибутку в розмірі необхідному для будівництва як стверджує останній, тоді як відповідачкою надані копії кредитних договорів які свідчать, що вона в період після 2007 року мала в розпорядженні конкретні кошти. Виходячи з цього, для з'ясування цих обставин, суд опирається на письмові докази надані сторонами. Так, згідно Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка затверджена 09.01.2014 року, початком будівництва зазначено 2007 рік, закінченням 2009 рік.(а.с. 48) При цьому суд не погоджується з доводами представника позивача, що вказані данні є неправдивими, та звертає увагу, що заповнювалась Декларація задовго до звернення позивача до суду, отже підстави внесення неправдивих відомостей не вбачається. Відповідно до технічного паспорту від 03.12.2013 року будинок на теперішній час складається з житлового будинку літ «А-1» який має житлову кімнату площею 11,1 кв. м та інші кімнати, а всього загальна площа складає 61,2 кв. м по першому поверху, прибудови літ «А-11» яка містить дві житлові кімнати площами 20,5 кв. м та 8,4 кв м, коридор площею 5,5 кв. м, а всього площа складає по літ. «А» 95,6 кв. м.(а.с. 52 звор. бік) крім цього, добудовані господарські будівлі. При цьому суд звертає увагу, що в Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, йдеться про будівництво житлового будинку. Даних про реконструкцію раніше існуючого будинку Декларація не містить, тоді як згідно п. 3 ДБН В 3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22.07.2009 року №295 реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Крім цього, суд звертає увагу на протокол про адміністративне правопорушення та припис стосовно [PERSON] від 30.12.2013 року складені Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Херсонській області, які засвідчують факт побудови [PERSON] житлового будинку без дозвільних документів, а не реконструкції будинку. Тобто на стан 30.12.2013 року будинок мав статус об'єкту самочинного будівництва у розумінні ч.1 ст.376 ЦК України. (а.с. 237-238 ) Частина 1 ст. 376 ЦК зазначає, що самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт який виник в результаті реконструкції, перебудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу, без розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дії об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником отримано право власності. Витяг з рішення виконкому №103 від 24.05.2000 року про надання дозволу [PERSON] добудувати до будинку топкову, містить схему яка в розділі «існуючи будівлі» зазначає будівлі по конфігурації схожі на будівлі заплановані в порядку реконструкції, однак листом Скадовського міського голови від 12.02.2015 року, роз'яснено, що позначення будівель в схемі не свідчить про підтвердження таким чином на то час готовності житлового будинку. При цьому суд погоджується з доводами відповідачки яка стверджує, що під зазначеннями будівель «А» та «А-1» розумілися запроектовані будівлі житлового будинку які потребували добудови топкової та саме у зв'язку з чим вона зверталась до виконкому. Суд вважає, що доводи відповідачки не позбавлені логіці, отже без зазначення запроектованих будівель у разі їх відсутності, неможливо було б зазначити на схемі розташування топкової, яка примикає до приміщення «А-1» яка планувалась в якості добудови в проекті реконструкції будинку. Таким чином, суд робить висновок, що витяг з рішення №103 від 24.05.2000 року не доводить факт повної готовності прибудов на стан його винесення. Від експертного дослідження будинку, сторони відмовились, чим позбавили суд можливості з'ясувати данні щодо об'єкту спору, в тому числі чи то є реконструйований спільний житловий будинок, чи об'єкт нового будівництва. Таким чином, у відсутності даних щодо наявності фактичної частки вартості житлового будинку придбаного сторонами в 1997 році на теперішній час в об'єкті який існує на час спору, задовольнити вимоги позивача навіть в меншому від заявленого розмірі, не уявляється за можливе, отже згідно п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року, що до складу спільного майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. З наведених вище підстав, тобто за відсутністю даних щодо фактичного об'єкту, слід відмовити [PERSON] в задоволенні вимоги про виключення житлового будинку зі спільного сумісного майна подружжя. Позивач також просить визнати за ним право власності на 1/2 частину торгівельного кіоску який розташований на ринку на торгівельних місцях [NUMBER], тоді як належних доказів наявності такого майна у власності відповідачки він не надав. Дійсно свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що в минулих роках, позивач здійснював зварювальні роботи та таким чином виготовив особисто два металеві кіоски на ринку Скадовська, однак зазначити їх конкретне місце знаходження на теперішній час, конфігурацію та інші ознаки за якими можна такі кіоски ідентифікувати, свідки не змогли. Призначити відповідну експертизу щодо оцінки вартості кіоску не уявилось за можливе у зв'язку з відсутністю на час розгляду клопотання письмових даних щодо ідентифікації об'єкта дослідження.( а.с. 185-186) Як свідчить подана пізніше довідка директора Скадовського кооперативного ринку, на торгівельних місцях зазначених позивачем знаходиться торгівельний кіоск гр. [PERSON] Даних щодо права власності, вартості цього кіоску не має. З цього, суд зробив висновок про необґрунтованість позовних вимог в частині виділення частки в праві власності на кіоск. Крім цього, на думку суду слід вважати недоведеною вимогу позивача з приводу частки в праві власності на склад - магазин, право власності на який набуте відповідачкою 21.11.2007 року на підставі рішення виконкому Скадовської міської ради від 21.11.2007 року № 269. При цьому суд не погоджується з доводами представника позивача, який вважає, що з урахуванням дати звернення відповідачки із заявою про видачу свідоцтва на будівлю, а це 29.06.2007 року та винесення виконкомом рішення щодо узаконення будівлі 21.11.2007 року, будівля не могла бути побудована після розірвання шлюбу через великий обсяг робіт. Так, зі Свідоцтва про право власності вбачається, що будівля має незначну корисну площу 11,8 кв. м та як вбачається з технічного паспорту представляє одну кімнату з воротами.(а.с.63) За таких обставин, враховуючи, що шлюб розірвано 27.02.2007 року, суд вважає цілком можливим розпочати та завершити самочинне будівництво протягом чотирьох місяців. До показів свідків з приводу спільного майна сторін, суд відноситься критично, враховуючи їх неспроможність надання з цього приводу детальних показів що в свою чергу унеможливлює ідентифікацію об'єкту, вирішення питання щодо стану готовності об'єкту до експлуатації до розірвання сторонами шлюбу. Бортовий причеп, право власності на який зареєстровано за позивачем, та яким як встановлено в ході розгляду справи користувався позивач маючи право керувати транспортним засобом, на думку суду не доцільно виділяти відповідачці. Крім цього, здійснити його розподіл унеможливлюється відсутністю погодженими сторонами або визначеними експертом даними щодо його вартості, тоді як судом роз'яснено право призначення такої експертизи у відповідності до п. 22 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року. Сторонами не оспорюється, що під час шлюбу в 2003 році ними придбаний автомобіль Форд Транзит д.н. [NUMBER] 1994 року випуску який був зареєстрований на позивача та який реалізований на аукціоні в рахунок погашення боргу позивача за 24323,28 грн., та узгодили вказану вартість автомобіля. Як вбачається з постанови державного виконавця автомобіль передано відповідачкою представнику покупця 17.01.2012 року. У відповідності до ст.541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. В даному випадку мають місце солідарні зобов'язання сторін які виникли при відчуженні належного подружжю автомобіля. Згідно ч.1 ст.544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу(регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь половину вартості автомобіля «Форд Транзит», яку сторонами узгоджено в розмірі 24323,28 грн., тобто 12161,64 грн.

Outcome: partial