Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

03.06.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з підстав, викладених у позовній заяві. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 02.04.2012 року Галицьким районним судом м. Львова ухвалено рішення у справі №2-851/11, яким вирішено стягнути з КС «Либідь» на його користь 12 815,75 гривень - заборгованості по депозитних вкладах; 6 193,85 гривень - відсотків на суму вкладів депозитів; 2 257,13 гривень - відшкодування збитків, у зв`язку з інфляцією; 2 686,80 гривень - пені, а всього 23 953,53 гривень. На виконання судового рішення, яке набрало законної сили 13.04.2012 року, Голосіївським районним відділом ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №43546093. Окрім того, позивач зазначає, що рішення суду не виконано та заборгованість не погашено, у зв`язку з чим, відповідно до п.2.7 договорів про внесення депозитного вкладу на депозитних рахунок нарахована пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сумі 209866,72 гривень. Відтак просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 209866,72 грн. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.06.2021 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи в судове засідання. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Виклик сторін до суду був здійснений шляхом скерування судових повісток на поштову адресу сторін, а також через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (через веб-сайт Галицького районного суду м. Львова). Відповідачі не подали відзиву на позовну заяву та інших заяв до суду від них не надходило. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2012 року у справі №2-851/11 позов [PERSON] до Кредитної спілки «Либідь» про стягнення суми депозитних вкладів задоволено частково. Вирішено стягнути на його користь 12815,75 грн. - заборгованості по депозитних вкладах, 6193,85 грн. - нарахованих відсотків, 2257,13 грн. - відшкодування збитків, у зв`язку з інфляцією, 2686,80 грн. пені, а всього 23953,53 грн. Даним рішенням суду встановлено факт наявності заборгованості у кредитної спілки «Либідь» перед позивачем по договорах про внесення депозитного вкладу №156/08 від 11 січня 2008 року, 28/2008ЛФ від 12 березня 2008 року, 71/2008ЛФ від 18 червня 2008 року в розмірі 23953,53 грн. /а.с.4-7/. Рішення суду набрало законної сили 13.04.2021 року. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України). Отже, передумовою для стягнення пені є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст. 3 цього ж Закону, розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пунктом 2.7 договорів №156/08 від 11 січня 2008 року, 28/2008ЛФ від 12 березня 2008 року, 71/2008ЛФ від 18 червня 2008 року про внесення депозитного вкладу передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення депозиту та нарахованих на нього процентів спілка виплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день такого прострочення. Позивачем до позову долучено розрахунок, відповідно до якого розмір пені за період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року становить 209866,72 гривень. Доказів того, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання, що дає підстави для стягнення на користь позивача пені матеріали справи не містять, оскільки відсутні будь-які відомості про видачу виконавчого листа №2/1304/149/2012 на виконання рішення. Позивачем не долучено жодного доказу, який б підтвердив звернення з даним виконавчим листом до виконавчої служби і що ухвалене рішення на даний час є невиконаним. Окрім того, згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансової послуги. Таким чином, згідно чинного законодавства вбачається, що Кредитна спілка «Либідь» є фінансовою, а не банківською установою. Кредитна спілка «Либідь» не є позичальником, а [PERSON] не є кредитодавцем, між ними не укладались кредитні договори, а також відповідач не отримував кредитні кошти (позики) від [PERSON] . Позивач у своєму позові зазначив розрахунок пені на підставі облікової ставки НБУ, однак не обґрунтував із посиланням на діюче законодавство, щодо належності розрахунку та стягнення пені за період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року в розмірі 209866,72 гривень, згідно облікової ставки НБУ із застосуванням до пені, а також, що облікова ставка НБУ стосується фінансової установи, якою є Кредитна спілка «Либідь». Згідно з преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», предметом регулювання даного закону є договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Тобто, дія Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не поширюється на правовідносини, які виникли між юридичною та фізичною особою. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] є фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності, тому до правовідносин, що виникли між сторонами у спорі, не підлягає застосуванню Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Отже, суд вважає що відсутні факти, якими позивач обґрунтовує підстави своїх вимог, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та документально не підтвердженими, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача. При поданні позову позивач судовий збір не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed