Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

03 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно, додаткові витрати в розмірі 8000 грн. щомісячно, а також стягнути з відповідача витрати на юридичні послуги у розмірі 1500 грн., судовий збір в розмірі 114 грн. 70 коп. та 7 грн. за послуги банку. Позов обґрунтований такими обставинами. З 1990 року до 2013 року позивач з відповідачем знаходились в шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти мешкають разом із позивачем та знаходяться на його утриманні. Відповідач не бере жодної участі у витратах на утримання та розвиток неповнолітнього сина [PERSON] Як зазначає позивач, дитина має тяжкі захворювання, йому показано спеціальне лікування (реабілітація), яке коштує чимало грошей. Крім того, син сторін навчається у Національному університеті «Одеська юридична академія» Міністерства освіти, науки, молоді та спорту України, де рік навчання коштує 15760 грн. Як зазначає позивач, навчатися у вказаному навчальному закладі [PERSON] залишилося ще три роки, тобто загальна сума за навчання складає 47280 грн. Позивач також зазначає, що син потребує доброго харчування, додаткових витрат на одяг, на проїзд, а також на оплату додаткових занять з вчителями, необхідних для вступу у вищий учбовий заклад. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили задовольнити позов. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову, подали письмові заперечення, в яких зазначили, що за домовленістю між сторонами їхні діти залишаються проживати з батьком. За ініціативою позивача та його матері утримання дітей буде здійснюватися ними за умови, що діти залишаються з батьком. Позивач з дітьми проживає у квартирі, яка придбана сторонами в шлюбі і яка є предметом судового спору, що розглядається Малиновським районним судом м. Одеси. Відповідач проживає у квартирі зі своєю матір'ю, яка є тяжко хворою людиною похилого віку, яка страждає на онкологічне захворювання та потребує утримання та догляду, які здійснюються тільки відповідачем. Відповідач не працює, має нестабільний прибуток за рахунок разового заробітку. Незважаючи на нестабільне фінансове становище, відповідач зробила сину дорогий подарунок, для чого вона була змушена взяти споживчий кредит. Крім того, відповідач зазначила, що приводом для звернення позивача до суду з позовом стала саме наявність в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання ідеальних часток кожного із подружжя по ? частині. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов може бути задоволений частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами, [PERSON] та [PERSON], 14 лютого 1990 року укладено шлюб. [INFO] у позивача і відповідача народився син [PERSON]. [INFO] у позивача і відповідача народився син [PERSON], який є неповнолітнім. Сторонами визнано той факт, що подружжя [PERSON] припинили шлюбні відносини та сумісне проживання наприкінці 2012 року, а шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано в 2013 році. Судом встановлено, що діти позивача і відповідача [PERSON] та неповнолітній [PERSON] проживають разом із позивачем. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ніде не працює і не має постійного доходу. Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] а також довідкою Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 25.03.2014 року щодо відсутності інформації про доходи [PERSON] за 2013 рік. Суд бере до уваги той факт, що платник аліментів [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю - [PERSON] у квартирі загальною площею 33,60 кв. м., що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію від 17.02.2014 року. Відповідно до листа КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 12» [PERSON] стоїть на «Д» обліку за місцем праці в МКБ № 10, та в період загострення захворювань потребує сторонньої допомоги, яку їй і надає відповідач [PERSON] Як вбачається з індивідуального договору № ЮКд5-12-0057 про підготовку фахівця від 01.08.2012 року неповнолітній [PERSON] навчається в Юридичному коледжі Національного університету «Одеська юридична академія», та здобуває освітньо-кваліфікаційний рівень молодшого спеціаліста за спеціальністю «Правознавство». Згідно з п. 2.3 вказаного договору щорічні витрати на підготовку фахівця складають 15760 грн. Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру № 6639 та № 5519 від імені позивача за навчання [PERSON] 30.07.2012 року було внесено 15760 грн., а 22.08.2013 року - 7870 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). З урахуванням зазначених обставин, що на думку суду мають істотне значення, суд вважає за можливе частково задовольнити позов про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, а саме присудити аліменти на утримання в розмірі 400 грн. щомісячно та додаткові витрати в розмірі 200 грн. щомісячно. Відхиляючи частину позовних вимог, суд дійшов до висновку, що твердження позивача про те, що він витрачає великі гроші на лікування неповнолітнього [PERSON], який страждає низкою захворювань, а також те, що дитина потребує такого лікування, не знайшли свого підтвердження в судовому засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як регламентує ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем до суду надано довідку, видану спортивно-оздоровчим комплексом «ШТОРМ» від 03.09.2013 року про те, що [PERSON], 1997 року народження, проходить курс лікування (реабілітації) по системі Кінезотерапія, який включає заняття в залі реабілітаційних тренажерів, гімнастики та в басейні. Разом із тим, позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив необхідність проходження неповнолітнім [PERSON] вказаного курсу лікування. При цьому суд наголошує на тому, що спортивно-оздоровчий комплекс «Шторм» не є закладом охорони здоров'я, та позивачем не доведено те, що його акредитовано в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України та він має право надавати медичну допомогу. Відповідно до ст. 33 Основ законодавства України про охорону здоров'я медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров'я, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах. Суд не бере до уваги квитанцію від 21.06.2013 року, на яку позивач посилався як на доказ того, що ним оплачено проходження реабілітації неповнолітнього сина [PERSON] по системі Кінезотерапія, оскільки вказана квитанція не містить необхідних реквізитів, не зазначено отримувача платежу, призначення платежу, не міститься печатка з назвою закладу, тому суд вважає її неналежним доказом. Неналежними доказами є й результати доплерографії сосудів головного мозку та ультразвукової ехоенцефалографії, а також результати досліджень аналізів [PERSON], так як вони не являються діагнозом і потребують консультації та призначення лікаря. Крім того, при з'ясуванні обставин у справі і перевірці їх доказами судом були встановлені наступні обставини. Позивач наполягав на тому, що обидва сини сторін знаходяться на утриманні позивача. Вказане твердження суперечить фактичним обставинам справи та не підтверджується її матеріалами. Так, в судовому засіданні позивач зазначив, що його офіційний доход складає приблизно 5000 грн., а неофіційний - приблизно 15000 грн. Аналогічні показання були надані матір'ю позивача - [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка. Однак в матеріалах справи міститься довідка ПП «СНОК-ЮГ» від 01.04.2014 року, відповідно до якої місячний оклад [PERSON] складає 1300 грн., а загальна сума доходу [PERSON] в період з 01.10.2013 р. по 31.03.2014 р. складає 7600 грн. Крім того, відповідно до довідки Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси від 07.05.2014 року інформація про доходи [PERSON] за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. відсутня. За таких обставин суд дійшов до висновку, що доводи позивача про те, що діти знаходяться на його утриманні не знайшли свого підтвердження, а сам факт проживання дітей з позивачем не підтверджують цих обставин. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 2000 грн. щомісячно та додаткових витрат на дитину в розмірі 8000 грн. щомісячно є надмірними, а вказані суми є завищеними та такими, що не ґрунтуються на обставинах та матеріалах справи. Крім аліментів та додаткових витрат на дитину позивач просив також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн., судовий збір в розмірі 114 грн. 70 коп. та 7 грн. за послуги банку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як регламентує ст. 80 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більш ніж за 6 місяців, а у позовах про строкові платежі і видачі - сукупністю всіх платежів або видач, але не більш ніж за три роки. Із матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги [PERSON] заявлено на загальну суму 164000 грн. (аліменти - 2000 грн. * 6 міс. = 12000 грн. + додаткові витрати на дитину - 8000 грн. * 19 міс. = 152000 грн.). Позовні вимоги задоволено частково на суму 6200 грн. (аліменти - 400 грн. * 6 міс. = 2400 грн. + додаткові витрати на дитину - 200 грн. * 19 міс. = 3800 грн.). Таким чином, позовні вимоги задоволено на 38% (6200 : 164000 * 100 = 38), а відхилено відповідно 62% позовних вимог. Сума судових витрат, понесених позивачем складає 1614 грн. 70 коп. - із них 1500 грн. оплата правової допомоги та 114 грн. 70 коп. судовий збір. Таким чином сума витрат, які підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача складають 613 грн. 59 коп., що становить 38% від 1614 грн. 70 коп. Вимога позивача щодо стягнення 7 грн., які були сплачені позивачем за послуги банку не підлягають відшкодуванню в зв'язку із тим, що в розумінні ст. 79 ЦПК України послуги банку не є судовими витратами. В матеріалах справи міститься квитанція про сплату представником відповідача [PERSON] судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп. за забезпечення доказів. Оскільки частка відхилених позовних вимог складає 62%, то стягненню з позивача на користь відповідача понесених судових витрат підлягає 75 грн. 51 коп. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави стягується судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, що складає 81 грн. 55 коп.

Outcome: partial