Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

04.09.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом з вимогою стягнути на її користь з відповідача коштів за депозитним договором, інфляційних втрат та 3 % річних в зв'язку з невиконанням зобов'язання. В своїй заяві (з урахуванням уточнених позовних вимог від 24.10.2017 року) позивач вказала, що між ним та Кредитною спілкою «Глобинська» (далі КС «Глобинська») були укладені договори про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «ВКЛАД СТРОКОВИЙ»: № 14 від 19 січня 2017 року терміном дії до 18 серпня 2017 року на суму 20000 грн., № 15 від 19 січня 2017 року терміном дії до 19 вересня 2017 року на суму 14000 грн., № 16 від 19 січня 2017 року терміном дії до 19 жовтня 2017 року на суму 15500 грн. Після закінчення терміну дії договорів вона звернулася до КС «Глобинська» з вимогою повернути їй грошові кошти, а також відсотки за зазначеними договорами, разом з тим відповідач не виконав його вимогу про повернення коштів. Посилаючись на викладене, позивач просила суд, стягнути з відповідача на її користь заборгованість за депозитними договорами: № 14 в сумі 20000 грн., № 15 в сумі 14000 грн., № 16 в сумі 15500 грн., відсотки за депозитними договорами: № 14 в сумі 1983,33 грн., № 15 в сумі 1586,66 грн., № 16 в сумі 1976,25 грн., інфляційне збільшення боргу за договорами: № 14 в сумі 789,68 грн., № 15 в сумі 302,40 грн., № 16 в сумі 54,00 грн., 3 % річних за договорами: № 14 в сумі 111,78 грн., № 15 в сумі 41,42 грн., № 16 в сумі 7,64 грн. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися подали суду заяви в яких просили справу розглядати у їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився подав суду письмові заперечення на позов. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за депозитними договорами. Між [PERSON] та КС «Глобинська» були укладені договори про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «ВКЛАД СТРОКОВИЙ»: - № 14 від 19 січня 2017 року терміном дії до 18 серпня 2017 року, відповідно до п. 1.1 якого Спілка прийняла від вкладника внесок члена кредитної спілки в розмірі 20000 грн. (а.с.5); - № 15 від 19 січня 2017 року терміном дії до 19 вересня 2017 року відповідно до п. 1.1 якого Спілка прийняла від вкладника внесок члена кредитної спілки в розмірі 14000 грн. (а.с.23); № 16 від 19 січня 2017 року терміном дії до 19 жовтня 2017 року відповідно до п. 1.1 якого Спілка прийняла від вкладника внесок члена кредитної спілки в розмірі 15500 грн. (а.с.9). Як вбачається із заперечень, відповідач після закінчення терміну дії зазначених договорів вклад не повернув (а.с.30-31). Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як зазначено в ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строку (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За змістом ст.ст. 526 та 1058 Цивільного кодексу України, зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що строк дії Договорів про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок сплив, відповідач не повернув позивачу у зазначеному в договорах термін суму вкладу, а тому останні підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Судом встановлено, що розмір вкладу по договорам складає: № 14 в сумі 20000 грн., № 15 в сумі 14000 грн., № 16 в сумі 15500 грн., позивачем заявлено вимогу про стягнення вкладу на зазначену суму, тому позов в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача відсотків за депозитними договорами суд зазначає наступне. Судом встановлено, що за усіма депозитними Договорами відповідно до п. 1.3 встановлена процентна ставка в розмірі 17% річних. В своїх заперечення проти позову відповідач зазначив, що відсотки по договорах нараховувалися щомісячно та згідно Заяви [PERSON] зараховувалися на Додатковий пайовий внесок, а отже вважаються виплаченими. Відповідно до п.п. 4 п. 2.3 Депозитних договорів, виплата процентів здійснюється Вкладнику щомісяця. Як вбачається з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони в Договорах визначили сплату відповідачем на користь позивача відсотків за користування депозитом та строк їх виплати. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суду не надано відповідачем жодного доказу на виконання умов договорів в частині виплати позивачу відсотків за депозитними договорами. Отже, за підрахунками суду відповідач має заборгованість перед позивачем за відсотками: -за Договором № 14 в розмірі 1974,79 грн.(20000х17%х212:365); -за Договором № 15 в розмірі 1591,01 грн. (14000х17%х244:365); -за Договором № 16 в розмірі 1978,05 грн. (15500х17%х274:365). Відповідно до положень частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи зокрема в межах заявлених позивачем вимог. Позивачем заявлено вимогу про стягнення відсотків на суму: за Договором № 14 в розмірі 1983,33 грн.; за Договором № 15 в розмірі 1586,66 грн.; за Договором № 16 в розмірі 1976,25 грн. Тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню а саме на суму за Договором № 14 в розмірі 1974,79 грн.; за Договором № 15 в розмірі 1586,66 грн.(в межах заявлених вимог); за Договором № 16 в розмірі 1976,25 грн. (в межах заявлених вимог). До посилань представника відповідача в запереченнях на те, що КС «Глобинська» виступає податковим агентом вкладника, як на підставу для стягнення відсотків у меншому розмірі на суму 18% податків та 1,5 % військового збору, суд відноситься критично з огляду на таке. Пунктом 18.1. ст.18 Податкового Кодексу України визначено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Згідно п.163.1. ст.163 Податкового Кодексу України, об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Із зазначених норм законодавства вбачається, що доходи оподатковуються під час їх виплати або надання, але не під час вирішення питання про стягнення сум у зв'язку з невиконанням умов договорів. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних в зв'язку з невиконанням зобов'язання. Частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобов'язальні відносини, що склалися між сторонами на підставі договорів №14, № 15 та № 16 мають майново-грошовий характер, тому у цьому випадку, відповідно до ст. 625 ЦК України позивач має право на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми у зв'язку з невиконанням відповідачем грошових зобов'язань. Виконанням проведеним належним чином необхідно вважати отримання коштів кредитором або перерахування їх на його рахунок. Суд розраховуючи інфляційне збільшення боргу та 3% річних враховує те, що інфляційного збільшення боргу починається з першого дня наступного місяця після останньої сплати боржником боргу в межах заявлених позивачем вимог, оскільки інфляційне збільшенням боргу є збільшення розміру заборгованості у порівняні з попереднім місяцем. Розрахунок інфляційного збільшення боргу проводився з урахуванням Листа Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та розмірів індексів інфляції, опублікованих в газеті «Урядовий кур'єр». Судом встановлено, що за підрахунками суду інфляційне збільшення суми боргу становить: -за Договором № 14 в розмірі 659,24 грн.; -за Договором № 15 в розмірі 160,93 грн.; -за Договором № 16 - відсутнє інфляційне збільшення боргу, оскільки термін дії зазначеного договору закінчився 19.10.2017 року, позивач просить стягнути зазначене збільшення станом на 24.10.2017 року, а інфляційним збільшенням боргу є збільшення розміру заборгованості у порівняні з попереднім місяцем. Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційного збільшення суми боргу: за Договором № 14 в розмірі 789,68 грн.; за Договором № 15 в розмірі 302,40 грн.; за Договором № 16 в розмірі 54,00 грн. Тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме на суму визначену розрахунками суду. Судом встановлено, що за підрахунками суду 3% річних склали: -за Договором № 14 в розмірі 121,01 грн.; -за Договором № 15 в розмірі 44,85 грн.; -за Договором № 16 в розмірі 7,18 грн. Позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних: за Договором № 14 в розмірі 111,78 грн.; за Договором № 15 в розмірі 41,42 грн.; за Договором № 16 в розмірі 7,64 грн. Тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме: за Договором № 14 на суму 111,78 грн. (в межах заявлених позивачем вимог); за Договором № 15 на суму 41,42 грн. (в межах заявлених позивачем вимог); за Договором № 16 на суму 7,18 грн. Вирішення питання розподілу судових витрат. При подачі позову до суду позивачем підлягав до сплати судовий збір в розмірі 640,00 грн., разом з тим, його було звільнено від сплати судового збору, тому він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial