Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

02.09.2014 року [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, зареєстрованого 31.01.1997 року Цюрупинським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонської області, актовий запис № 3, мотивуючи тим, що шлюбно-сімейні стосунки не склалися з причин відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя, втрати любові та поваги один до одного, в зв'язку з чим їх сім'я фактично розпалася, вони разом не проживають та сумісного господарства не ведуть. Спору про місце проживання дитини немає, та просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини, доньки: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. В судовому засіданні позивачка [PERSON], та представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів, але у меншому розмірі а саме розмірі 1/4 частини, на утримання дитини, оскільки він на теперішній час навчається у вищому навчальному закладі Одеській національній морській академії, на контрактній основі, про що надав копію контракту, і те що, на його утриманні знаходиться його мати інвалід другої групи інвалідності, що підтверджується довідкою та копією посвідчення, якій він має купувати ліки. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача, та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного: Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Частиною 2 ст.112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.01.1997 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданого Цюрупинським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонської області, актовий запис № 3. Як вбачається з свідоцтва про народження від шлюбу вони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, з тих підстав, що між ними немає взаєморозуміння. Спору про місце проживання дитини, не має. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є недоцільним та суперечить інтересам сторін, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено в судовому засіданні, що в період шлюбу у сторін народилась дитина, донька: [PERSON], [INFO], батьком якого є [PERSON], що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження. Являючись батьком дитини відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач інших аліментних зобов'язань не має. Дитина входить до складу сім'ї позивачки, що підтверджено довідкою від 22.08.2014 року, тобто дитина проживає разом з матір'ю, та знаходиться на її утриманні. Згідно довідки про доходи від 10.10.2014 року про доходи відповідач працює в Ізмаїльському факультеті Одеської національної морської академії, на посаді провідного спеціаліста. Відповідно копії договору про надання освітньої послуги за заочною формою навчання при навчанні у м. Ізмаїл, відповідач [PERSON], є студентом Одеської національної морської академії, на платній основі. На утриманні у відповідача знаходиться його мати 1941 р.н., інвалід другої групи інвалідності згідно довідки від 13.03.1987 року та копії посвідчення від 02.02.1994 року. Згідно п.п.2,3 ч.1,ч.2 ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків та інші обставини які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується розміру аліментів, які підлягають стягненню суд виходить, з наступного. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи те, що між сторонами не досягнуто домовленості про розмір аліментних виплат, та відповідно наявних доказів про матеріальний стан відповідача, та находження на його утриманні матері другої групи інвалідності, суд, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки, аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Суд відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. При вирішення питання щодо судових витрат суд керується загальними правилами ст. 88 ЦПК України і стягує з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial