Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

03.06.2019 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - сина [PERSON] , з матір`ю. 18.06.2019 суд постановив ухвалу про залишення позову без руху з підстав недодержання вимог ст. 177 ЦПК України. 05.08.2019 позивач на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху подала позовну заяву у новій редакції, згідно якої заявила вимоги про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 євро від дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Позов обґрунтований такими обставинами. 14.03.2015 [PERSON] та громадянин Італійської Республіки [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 395. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Протягом останніх років сімейне життя сторін поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Між сторонами втрачені всі фізичні та духовні зв`язки, відсутні спільні інтереси, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім`ю. У них постійно виникали сварки, свідком яких нерідко ставав їх син, що негативно впливає на його психічний стан. У зв`язку з викладеним подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження неможливе і суперечитиме інтересам позивача та сина сторін. Після розірвання шлюбу син повинен проживати з позивачем, яка спроможна забезпечити його усім необхідним та створити належні соціально-побутові умови проживання та виховання. Водночас відповідач досить часто виїжджає за кордон на тривалий час, а його робота передбачає повну зайнятість, що унеможливлює його присутність протягом дня поряд з сином, зокрема під час його хвороби та канікул. Відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте він не бере участі в утриманні дитини. Матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Ухвалою від 29.08.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 10.12.2019. В підготовчому засіданні позивач відмовилась від вимоги про визначення місця проживання дитини, інші вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач заявив про повне і безумовне визнання вимог про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів у заявленому розмірі, що відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України дає суду підстави ухвалити рішення в підготовчому засіданні. За приписом частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життєві і сімейні цінності сторони втратили почуття взаємної любові і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання. Спору щодо місця проживання дитини між сторонами немає - за погодженням сторін їх малолітній син [PERSON] буде проживати з матір`ю, а батько зможе регулярно підтримувати з ним особисті стосунки і прямі контакти та погоджується надавати кошти на утримання дитини в розмірі 1 000 євро. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, за нормою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (ст. 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (статті 180 Сімейного кодексу України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 Сімейного кодексу України). За приписом частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Отже зважаючи на те, що відповідач безумовно визнав позов, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на результат розгляду справи та визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за вимогу про розірвання шлюбу, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, а тому за цю вимогу суд стягує з відповідача 50 відсотків судового збору в дохід держави. Розмір судового збору, який повинен сплатити відповідач в дохід держави, визначається за правилами статті 176 ЦПК України як сукупність всіх виплат за шість місяців у гривні за офіційним курсом Національного банку України на дату ухвалення рішення (2 623,50 грн. за 100 євро).

Outcome: approved