Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

03.11.2008 року до суду звернувся [PERSON] із позовом до відповідача [PERSON] В позові просив суд: - визнати недійсним договір від 01.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] про дарування квартири [ADDRESS],. - визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], яка є двокімнатною, загальною площею 50,20 кв.м , житловою - 31,20 кв.м. В позові він зазначив, що він проживав із [PERSON] в шлюбі з 16.06.1989 року по [INFO] (по день її смерті). В період шлюбу ними набути вказана квартира (надалі - спірна). Він вважав її майном, яке належить подружжю на рівних правах відповідно до сімейного законодавства. В подальшому він з*ясував, що вказану квартиру, яка була оформлена на ім*я дружини, остання подарувала своїй доньці [PERSON], відповідачці за його позовом ( у справі, яка розглядається). Він не надавав згоди дружині ([PERSON]) для такого дарування. 01.11.2005 року він під «психічним впливом» [PERSON] та нотаріуса підписав заяву-дозвіл на укладення договору дарування. Після смерті його дружини [PERSON] йому стало відомо про договір дарування квартири від 01.09.2005 року. Вважає його недійсним, оскільки майно (спірна квартира) є спільним майном подружжя, а згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і державної реєстрації згода другого із подружжя має бути подана письмово та повинна бути нотаріального посвідчена. Оскільки він такої письмової згоди на укладення договору 01.09.2005року не надавав, то такий договір суперечить законодавству. Тому він повинен бути визнаний судом недійсним з огляду на приписи ч. 1 ст. 215 ЦК України із застосуванням ч.1 ст. 203 ЦК України. Позовна заява була підписана представником позивача [PERSON] В ході розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] участь в ній приймав його представник [PERSON], яка була його дружиною ( копія свідоцтва про шлюб в томі 1, а.с. 123). [INFO] позивач [PERSON] помер (копія свідоцтва про смерть в томі 1 , а.с. 122). У зв*язку зі смертю позивача провадження у справі було зупинене ухвалою суду від 16.04.2009 року (том 1, а.с. 125-126). В подальшому провадження також зупинялось у зв*язку із розглядом інших цивільних справ. У справі приймала участь [PERSON], як правонаступник померлого позивача [PERSON] Справа була доручена для розгляду судді Наборозняку М.І. 27.11.2013 року (том 2, а.с.100) після задоволення відводу іншого судді. В судовому засіданні 15.01.2014 року (т. 2 , а.с.134) суд визначив, що належним позивачем у справі є [PERSON], оскільки вона надала належні докази про те, що вона прийняла спадщину у вигляді майна, після смерті свого чоловіка [PERSON] (первісного позивача), звернувшись у передбачений законом 6-місячний строк із заявою до нотаріуса про те, що вона спадщину приймає. Ухвалу з цього приводу суд прийняв по причині того, що [PERSON] вступила у справа, як правонаступник померлого позивача [PERSON] 23.01.2014 року представник відповідача [PERSON] (за первісним позовом) [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до відповідача [PERSON] про визнання за [PERSON] права власноті на спірну квартиру [ADDRESS] , яке вона набула на підставі оспорюваного [PERSON] договору дарування [PERSON] вказаної квартири на її ім*я. У зустрічному позові просила відхилити первісний позов [PERSON]; зазначила обставини набуття її матір*ю [PERSON] спірної квартири. Вказала, що вона у 16 червня 1989 року уклала шлюб із [PERSON], 28 червня 1989 року в порядку обміну з колишньою дружиною [PERSON] - [PERSON] ; у серпні 1989 року внесла пайовий внесок у ЖБК «Дніпро» в сумі 2833,29 грн. Також вказала, що 16.08.2005 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на спірну квартиру, жилою площею 31.2 кв.м, загальною - 50,2 кв.м. А 01.09.2005 року вона ([PERSON]) подарувала спірну квартиру їй ([PERSON].) В тексті позовної заяви вказала, що між [PERSON] та [PERSON] була домовленість про те, що він «переуступить» їй своє членство у ЖБК на всю квартиру, вона набула всі права власника цієї квартири. Тому [PERSON] не визнає вимоги щодо належності [PERSON] права власності на ? частку спірної квартири, яке одному із подружжя. [PERSON] в наданих суду заявах (після листопада 2013 року), письмових поясненнях, а також безпосередньо в судовому засіданні (вона та її представники) позов підтримала, зустрічний не визнала. Вважає, що оспорюваний договір є недійсним, оскільки в період відчуження спірної квартири 01.09.2005 року [PERSON] перебувала в шлюбі із [PERSON], тому від нього повинна була бути письмова згода на таке відчуження, посвідчена нотаріально. Але такої згоди не було. У випадку недійсності договору спірна квартира вважається такою, що належить померлій [PERSON]; враховуючи, що вона була набута в шлюбі між нею та [PERSON], то вона належала вказаному подружжю в рівних частинах, про що і вказував [PERSON] у позовній заяві від 03.11.2008 року і у зв*язку з цим просив визнати за ним ? частину квартири. Оскільки, у зв*язку із його смертю спір судом розглянутий не був, то суд повинен задовольнити вимоги (саме в такій конструкції їх викладення). Враховуючи, що за померлим [PERSON] (у випадку, якби спір був вирішений за його життя) перебувала ? частину спірної квартири (як за одним із подружжя), то на момент його смерті на таке майно відкрилась спадщина. Оскільки вона є єдиним спадкоємцем (таким, що вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини) майна [PERSON], то за нею слід визнати право власності на вказане майно (1/2 частку спірної квартири) в порядку спадкування за заповітом та за законом. [PERSON] та її представник в судовому засіданні первісний позов не визнали; зустрічний просять задовольнити на підставі викладених у ньому обставин. Також пояснили, що [PERSON] 01.09.2005 року давав згоду [PERSON] на дарування спірної квартири дочці [PERSON]; таку його заяву нотаріус посвідчив згодом, 11.11. 2005 року. Допитаний за клопотанням [PERSON] свідок [PERSON] пояснив, що він був близьким другом [PERSON]; знає, що останній погоджувався на дарування квартири [PERSON] на користь її дочки [PERSON]; квартира була подарована навесні 2005 року, а восени того ж року він ([PERSON]) приїхав до Києва із Полтавської області у написав погодження щодо дарування квартири письмово. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов первісний позов підлягає задоволенню, зустрічний - відхиленню. Згідно зі ст. 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Сторони не оспорюють розміри спірної квартири, дати укладання оспорюваного договору, договору міни, осіб, які їх підписували, обставини перебування в шлюбах [PERSON], їх розірвання, смерті [PERSON], [PERSON] Тому суд приймає за достовірну інформацію з цього приводу, викладену в тексті первісного та зустрічного позову. При вирішенні спору суд приймає до уваги, враховуючи позовні вимоги первісного та зустрічного позову, належні право встановлюючі документи на спірну квартиру. Суд вважає таким документом свідоцтво про право власності на спірну квартиру , видане [PERSON] Головним управління житлового забезпечення КМДА 16.08.2005 року (том 1 , а.с.65). Саме на нього є посилання в оспорюваному договорі дарування від 01.09.2005 року (том 1, а.с.64). У серпні-вересні 2005 року був чинним СК України. Саме з огляду на його норми суд вирішує спір щодо права померлого [PERSON] на частину спірної квартири. Ст. 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 1989 року (том 1, а.с.8), шлюб припинився у зв*язку зі смертю дружини [PERSON] [INFO] (том 1, а.с.9). Отже, спірна квартира набута подружжям під час перебування в шлюбі. Суд не досліджує обставини щодо коштів (грошей), чи іншого майна подружжя, за рахунок якого набута спірна квартира, враховуючи, що сторони за первісним та зустрічним договором на період розгляду справи (листопад2013 року - до червня 2014 року не заявили саме позовних вимог про це. Тобто, вони не заявили вимог про визнання [PERSON] такою, що набула майно ( квартиру повністю, чи частку спірної квартири) за власні кошти до укладання шлюбу із [PERSON] (чи встановлення факту про таке ). Тому суд не застосовує норми КПШС України, ЦК України 1963 року. Суд застосовує норми СК України, який був чинним року (і є в поточний час) в день отримання подружжям (в даному випадку лише [PERSON]) 16.08.2005 року правовстановлюючого документу на спірну квартиру. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об*єктом спільної сумісної власності подружжя, частини майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки свідоцтво на квартиру було видано 16.08.2005 року, то суд вважає, що саме в цей день подружжя набуло (оформило) право власності на спірне майно - спірну квартиру. Тому суд вважає її спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] (при їх житті). [PERSON] пред*явив вимогу про визнання за ним ? частини спірної квартири (її половини, враховуючи приписи ст. ст. 63, 70 СК України, про що і вказано [PERSON] було в позовній заяві у 2005 році). Суд вважає, що після смерті одного із подружжя, тобто після припинення шлюбу право спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу не припиняється. Відповідач [PERSON] не надала належних та допустимих доказів про те, що у подружжя [PERSON] та [PERSON] була домовленість що спільного майна (спірної квартири) про розміри часток кожного інші, ніж рівні. Суд також враховує, що шлюбного договору між вказаним подружжям укладено не було. Стаття 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (стаття 70 СК України). Крім того, суд враховує, що вимоги позивача [PERSON] у 2005 році (в частині визнання за ним права на половину квартири) є схожими на поділ квартири, хоч вже і після смерті його дружини, але спрямовані до нового власника квартири - [PERSON] Новий власник спірної квартири за договором дарування [PERSON] не пред*явила до [PERSON], а в подальшому до [PERSON] позовних вимог, які могли б стосуватись визначення часток зазначеного подружжя в у праві власності на спірну квартиру інших чином, ніж порівну. Судом достовірно встановлено, що при укладенні оспорюваного договору дарування (том 1, ас. 64) письмового, нотаріально посвідченого погодження [PERSON] на відчуження спірної квартири не було при його укладенні. Подальша згода на укладання договору не має правового значення при вирішенні спору. Оскільки ч. 3 ст. 65 СК України вимагає саме такого оформлення згоди іншого з подружжя на укладання договору про відчуження нерухомості ( в даному випадку спірної квартири), то вказаний договір укладений з порушенням вимог закону. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу. З огляд у на викладене (та зазначені норми закону) у суду є підстави визнати оспорюваний договір дарування недійсним. Суд враховує, що позивачем [PERSON] судовий збір сплачено в максимальному обсязі, як за майновий спір. Отже, суд має повноваження при вирішенні спору, враховувати, що за первісним позовом [PERSON] його вимоги про визнання права власності на ? частину спірної квартири (як його рівна частка у спільній сумісній квартири [ADDRESS]) слід було задовольнити ( у випадку, якби суд вирішував спір на його користь, як позивача). Оскільки [PERSON] помер, а договір суд визнає недійсним, то суд приймає до уваги, що спірна квартира за недійсним договором належить вже не обдарованому ([PERSON].), а вважається власність померлої [PERSON] Тому вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на половину вказаної квартири (як за одним із подружжя) підлягали б задоволенню саме в такому викладенні у випадку, якби останній був живим на період ухвалення судового рішення. Проте, враховуючи правонаступника [PERSON], суд вважає, що вона може набути право власності на майно [PERSON] в порядку спадкування за заповітом від 18.07.2008 року , складеним [PERSON] на її користь. Вказаний заповіт та заява [PERSON] міститься в матеріалах спадкової справи, копія якої надіслана суду нотаріусом (том 2, а.с. , 182, 203). В заповіті вказано, про те, що [PERSON] заповідає їй «все інше майно, яке належатиме йому за законом і на яке він матиме право за законом на день його смерті». Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] належало 12 частина спірної квартири з моменту оформлення права на неї (16.08.2005 року), таке його право суд поновлює з 01.09.2005 року, оскільки договір від імені [PERSON] на відчуження квартири є недійсним, то сторони повертаються у первісний стан. У зв*язку з цим право власності [PERSON] на ? частку квартири повинно бути закріплене за [PERSON], яка його успадкувала (прийняла) відповідно до поданої нею заяви від 25.08.2008 року до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ( том 2, а.с. 182). Враховуючи наявний спір, суд вважає, що в нотаріальному порядку [PERSON] не може вирішити питання щодо оформлення документів на зазначене спадкове майно. Суд вирішує вказане питання в судовому порядку згідно зі ст.ст. 1216, 1218, 1220 1223, 226 1233 ЦК України, які регламентують спадкування - перехід прав від фізичної особи, яка померла до інших осіб за заповітом. Тому визнає за [PERSON] право власності на ? частку спірної квартири в судовому порядку за спадкуванням на підставі заповіту. Суд вважає, що вимоги [PERSON] за зустрічним позовом задоволенню не підлягають. Вони обґрунтовуються договором дарування , який оспорив [PERSON], а в подальшому його право наступник [PERSON] Предметом позову було - недійсність договору дарування в цілому; вимоги про недійсність договору в частині заявлено не було. [PERSON] заявляє позов про визнання за нею права власності на спірну квартиру повністю (а не на ? частину). Оскільки суд визнає договір дарування від 01.09.2005 року недійсним, то суд відмовляє їй в задоволенні зустрічного позову, враховуючи, що вимоги сторін в даному конкретному випадку - взаємовиключні. На підставі викладеного та

Outcome: approved