overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

02 квітня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 21 липня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міського управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №131. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо з листопада 2013 року, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 21 липня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міського управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №131 (свідоцтво про шлюб [NUMBER] видане 21.07.2001 року - а.с.4). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO]. (свідоцтво про народження серія [NUMBER]- а.с. 5). Сторони проживають окремо з листопада 2013 року, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

02 квітня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказувала, що їй належить будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 травня 2006 року. У вказаному будинку зареєстрована позивач, її діти та колишній чоловік. З 09 лютого 2013 року вона з чоловіком разом не проживає, а 12 квітня 2013 року розірвала шлюб. Відповідач проживає у своїх батьків, а тому його особисті речі в будинку відсутні, останній не приймає участі у догляді за будинком та веденні господарства. Відповідач не бажає знятися з реєстрації в добровільному порядку, що позбавляє позивача належним чином володіти та розпоряджатися своєю власністю. У зв'язку з цим вона звернулася до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в надісланій суду заяві просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно, про що свідчить оголошення в газеті, у зв'язку з чим суд допустив заочний розгляд справи в порядку ст.224 ЦПК України на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до даних рішення Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 18 травня 2006 року за №20, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивачу [PERSON] належить будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-10, 22-23). Згідно відповіді САДР УДМС України в Миколаївській області щодо місця реєстрації відповідача [PERSON], останній зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.26). На підставі рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.21). Виходячи з даних акту про непроживання від 07 травня 2014 року та висновку Жовтневого РВ УМВС України в Миколаївській області від 20 січня 2014 року, [PERSON], [INFO], не проживає за адресою: [ADDRESS] з 09 лютого 2013 року, а мешкає з цього часу у своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. Останній не приймає участі у догляді за будинком та веденні господарства, за місцем реєстрації відсутні його особисті речі (а.с.11, 14). Аналізуючи викладені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не проживає у житловому будинку [ADDRESS] більш встановленого ч.2 ст.405 ЦК України строку без поважних причин і до теперішнього часу не пред'являв позивачу ніяких вимог щодо користування приміщенням. Відповідно до вимог ст.ст.319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного, виходячи з положень ст.405 ЦК України, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

02 квітня 2014 року позивач звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачкою вони уклали шлюб 14.09.2000 року, який зареєстрували у Виконачому комітеті Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 16. Дітей від шлюбу не мають. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. На даний час вони з відповідачкою шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, справу розглянути у його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, однак в судове засідання надала заяву, в якій вимоги позивача визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про одруження, 14.09.2000 року між [PERSON] та [PERSON]. зареєстровано шлюб у Виконачому комітеті Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 16. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

02 квітня 2014 року позивач звернулась до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу з відповідача щомісячно, з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 17.02.2007 року. [INFO] року у них народився син - [PERSON]. Наразі дитина перебуває на повному утриманні матері. При цьому відповідач не бере участі у вихованні сина та не надає матеріальної допомоги на його утримання, сторони проживають окремо уже довгий час. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте надала суду письмову заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву, відповідно до якої просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти стягнення аліментів на дитину не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 26.07.2011 року, актовий запис №81 (а.с.4). Визначаючи розмір аліментів у сумі 1/4 від усіх видів доходу відповідача, судом враховано положення ст. 182 СК України, а також визначений законом розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років - 1286 грн., стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача. Статтею 88 ЦПК України передбачений порядок розподілу судових витрат між сторонами, так, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

02 квітня 2014 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову позивач вказувала, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 1997 року. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні, однак відповідач, матеріальної чи іншої допомоги на утримання дитини не надає. В судове засідання позивач не з'явилась, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі статті 224 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 1997 року (а.с.12). Внаслідок шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого, батьками зазначені сторони (а.с.5). Відповідно до довідки виконавчого комітету Галицинівськоюї сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 19 червня 2014 року № 274, дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем і знаходиться у неї на утриманні (а.с.23). Згідно частини 6 статті 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Мати і батько, відповідно до приписів частини 1 статті 141 СК України мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Відповідно до вимог частини 2 статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Визначаючи розмір аліментів, у відповідності до вимог, передбачених статтею 182 СК України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

02 квітня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 22 жовтня 2011 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання не з'явилася, заявила клопотання про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 жовтня 2011 року, актовий запис № 2199 (а/с 4). Від даного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] (а/с 5). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

02 квітня 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 02 вересня 2006 року у Костянтинівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецької області, від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини сторони припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. З 01 лютого 2014 року мешкають окремо. Позивачка вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON]. в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказуючи, що позовні вимоги підтримує, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Просила після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02 вересня 2006 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 345, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.6). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.5) З 01 лютого 2014 року сторони мешкають окремо, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

02 квітня 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що з 27 квітня 2011 року знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає, тому позивач просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову і до повноліття дитини. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказуючи, що позовні вимоги підтримує (а.с.14). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказуючи, що позов визнає в повному обсязі, заперечень проти задоволення позову не має (а.с.13). Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що в судовому засіданні встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] і відповідач [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2011 року (а.с.2), мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.3). Відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України. Тому, з нього повинні бути стягнені аліменти в судовому порядку у відповідності із ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України. Відомостей про наявність у відповідача інших утриманців і обставин, що перешкоджають задоволенню позову, суд не має. У відповідності із ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

02 квітня 2014 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів у зв'язку із навчанням. При цьому посилаючись на те, що відповідач є її батьком, перебував у шлюбі з її матір'ю [PERSON] з 29 вересня 1990 року.. Від цього шлюбу [INFO] народилась позивач [PERSON] З 01 вересня 2010 року позивач продовжила навчання у Донецькому державному університеті управління на першому курсі денної бюджетної форми навчання, тому потребує матеріальної допомоги, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку і доходів щомісяця з дня подачі позову і до закінчення навчання - до 30 червня 2014 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити (а.с.16). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував (а.с.17). З'ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29 вересня 1990 року, має дочку - позивача по справі [PERSON], [INFO] (а.с.3, 5). Шлюб між відповідачем та [PERSON] було розірвано 12 травня 1995 року (а.с.6). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2010 року з відповідача було стягнуто заборгованість по аліментам та пеню за їх несвоєчасну сплату (а.с.2). Після досягнення позивачем повноліття, вона продовжила навчання у Донецькому державному університеті управління на першому курсі денної бюджетної форми навчання із строком навчання з 01 вересня 2010 року по 30 червня 2014 року (а.с.4). Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, або до припинення навчання. У відповідності із ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 182, 198-200 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved