Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

02.07.2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення з них солідарно матеріального та морального збитку, заподіяного внаслідок ДТП. При цьому позивач посилається на те, що 28 лютого 2013 року, о 09 годин 20 хвилин на 12 км об'їзної дороги м. Одеси сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення між автомобілем марки «DAEWOO LANOS», державний номер [NUMBER], 2003 року випуску, під керуванням [PERSON], та автомобілем марки «Вольво F 16» (тягач), державний номер [NUMBER],1989 року випуску, з причепом [NUMBER] до автомобілю «Вольво F 16», яким керував [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2013 року по справі № 495/2300/13п про притягнення до адміністративної відповідальності було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, [PERSON]. Власником автомобілю марки «DAEWOO LANOS» державний номер [NUMBER], 2003 року випуску, є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER]. Власником автомобіля «Вольво F 16» (тягач), державний номер [NUMBER],1989 року випуску, з причепом [NUMBER] до автомобілю «Вольво F 16», яким керував [PERSON], є [PERSON]. Цивільно-правова відповідальність власника причепу [NUMBER] до автомобілю «Вольво F 16» (тягач) державний номер [NUMBER], застрахована страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія», що підтверджується страховим полісом серія АЕ № 2112423 з терміном дії з 23 лютого 2013 року до 23 лютого 2014 року. Згідно звіту № 4956 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу, вартість відбудовного ремонту автомобіля марки «DAEWOO LANOS» становить 32741,09 грн. Також позивач просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 5000 грн., витрати пов'язані з проведенням авто товарознавчого дослідження у розмірі 700 грн., а також 7 грн. за послуги банку за перерахунок коштів, вартість телеграм про сповіщення [PERSON], [PERSON], та представника страхової компанії «Гарантія» у розмірі 204,84 грн. про час та місто проведення зовнішнього візуального огляду автомобіля, витрат на оплату судового збору у розмірі 406,53 грн., 114, 70 грн. - на оплату судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів, а також 11,55 грн. за послуги банку за перерахунок коштів по оплаті судового збору, у загальній сумі 708,50 грн. У ході розгляду справи [PERSON] у добровільному порядку відшкодував [PERSON] моральну шкоду, також були відшкодовані витрати, пов'язані з веденням справи та стягненням збитку, а саме: виплачені [PERSON] гроші у сумі 708,50 грн. у рахунок відшкодування оплати вартості телеграм про сповіщення [PERSON], [PERSON], та представника страхової компанії «Гарантія» у розмірі 204,84 грн. про час та місто проведення зовнішнього візуального огляду автомобіля, витрати на оплату судового збору у розмірі 406,53 грн., 114, 70 грн. - на оплату судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів, а також 11,55 грн. за послуги банку за перерахунок коштів по оплаті судового збору, а також 1000 гривень франшизи за договором страхування у зв'язку з чим позивач в подальшому відмовився від стягнення виплачених сум (а.с. 150-151). У зв'язку з добровільним відшкодуванням моральної шкоди, виплатою 1000 грн. франшизи, відшкодуванням витрат, пов'язаних з веденням справи, отриманням витребуваних доказів по справі [PERSON] змінив свої позовні вимоги. Позивач просив стягнути з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» на користь [PERSON] страхове відшкодування - грошову компенсацію за спричинену внаслідок ДТП матеріальну шкоду у розмірі 31741,09 грн. - вартості відбудовного ремонту автомобіля та витрати, пов'язані з проведенням автотоварознавчого дослідження у розмірі 700 грн., а також 7 грн. за послуги банку за перерахунок коштів, у загальній сумі 32448, 09грн, а також 2912,4 грн. пені за прострочення виплати страхового відшкодування. Після отримання заперечень на позовну заяву з боку Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» та інформації про те, що також була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volvo F 16», державний номер [NUMBER], 1989 року випуску (тягоча) Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія» ТАСТ «Гарантія», що підтверджується страховим полісом АВ/3777035, [PERSON] останнє змінив позовні вимоги та просив стягнути солідарно з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» (04070, м. Київ, вул. Костянтинівська, б. 56, офіс 13) та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» ТАСТ «Гарантія», (65039, м. Одеса, вул. Транспортна, 3), на користь [PERSON] страхове відшкодування - грошову компенсацію за спричинену матеріальну шкоду у розмірі 31741,09 грн. - вартості відбудовного ремонту автомобіля та витрати, пов'язані з проведенням авто товарознавчого дослідження у розмірі 700 грн., а також 7 грн. за послуги банку за перерахунок коштів, у загальній сумі 32 448, 09 грн. та просив стягнути з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» (04070, м. Київ, вул. Костянтинівська, б. 56, офіс 13), на користь [PERSON] 2912,4 грн. пені за прострочення виплати страхового відшкодування. У якості третьої особи з боку відповідача було притягнуто Моторно (транспортне) страхове бюро України. В останнє судове засідання представник позивача - [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Третя особа - [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представники відповідачів Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» ТАСТ «Гарантія» та третьої особи на боці відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України у судове засідання не з'явилися, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надавали, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Проте відповідачі - Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» ТАСТ «Гарантія» надали в письмовому вигляді заперечення стосовно первісних позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, після останніх уточнень позову жодного разу в судове засідання не з'явилися. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився. Суду стало відомо, що [PERSON] помер [INFO], у підтвердження чого до суду надійшов витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 24 травня 2014 р., виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Згідно відповідей П'ятої Одеської державної нотаріальної контори м. Одеси № 890/01-16 від 23 травня 2014 року, Першої Одеської державної нотаріальної контори м. Одеси № 866/01-16 від 16 квітня 2014 року. спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилась, у зв'язку з чим не можливо визначити коло його спадкоємців. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази по справі суд вважає що за умови заочного розгляду справи, позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28 лютого 2013 року, о 09 годин 30 хвилин, на 12 км об'їзної дороги м. Одеси сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення між автомобілем марки «DAEWOO LANOS», державний номер [NUMBER], 2003 року випуску, під керуванням [PERSON], та автомобілем «Вольво F 16» (тягач), державний номер [NUMBER],1989 року випуску, з причепом [NUMBER] до автомобілю «Вольво F 16», яким керував [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, що підтверджується довідкою б/н виданою відділом забезпечення діяльності підрозділів ДПС УДАІ ГУМВС України в Одеській області 28 лютого 2013 року (а.с. 30, 47), протоколом ДТП, схемою ДТП, протоколом про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON], звітом аварійного комісару про результати огляду місця ДТП (а.с. 44-46), поясненнями, які були надані [PERSON] працівникам ДАІ. Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2013 року по справі № 495/2300/13п про притягнення до адміністративної відповідальності було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП [PERSON] (а.с.41). Власником автомобілю марки «DAEWOO LANOS», державний номер [NUMBER], 2003 року випуску, є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] (а.с. 30). Власником автомобіля «Вольво F 16» (тягач), державний номер [NUMBER], 1989 року випуску, з причепом [NUMBER] до автомобілю «Вольво F 16», яким керував [PERSON], є [PERSON]. Ці відомості підтверджені листом Управління державної інспекції УМВС України в Одеській області за № 7/2-1564 від 12.11.13 р. (а.с. 109-110), а також звітом про результати огляду місця ДТП, складеним аварійним комісаром страхової компанії «Гарантія» Манченко 28 лютого 2013 року (а.с. 44-46). У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він мав намір влаштуватися на роботу до [PERSON]. Потрібно було терміново перевезти вантаж. Він не встигнув оформити трудовий договір. Було застережено, що оформлення буде проведено відразу ж після його повернення з поїздки. Але в першу ж поїздку трапилась дорожнє - транспортна подія. Під час перевезення вантажу у нього були товарно-транспортні накладні й подорожній лист. Через аварію [PERSON] надалі був позбавлений права працювати на зазначеному автомобілі. Цивільно-правова відповідальність власника причепу [NUMBER] до автомобілю «Вольво F 16» (тягач) державний номер [NUMBER]. застрахована страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія», що підтверджується страховим полісом серія АЕ № 2112423 з терміном дії з 23 лютого 2013 до 23 лютого 2014 року. Ліміт страхової відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого, складав 50 (п'ятдесят) тисяч гривень. Згідно Звіту № 4956 від 31 березня 2013 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу, виконаному судовим експертом авто товарознавцем [PERSON], вартість відбудовного ремонту автомобіля марки «DAEWOO LANOS» становить 32 741,09 грн. (а.с. 9-40). Судовий експерт має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта по спеціальності 12.2 «Визначення вартості дорожніх транспортних засобів, розміру шкоди, спричиненого власнику транспортного засобу» (Свідоцтво [NUMBER], видане Центральною експертно-кваліфікаційною комісією Міністерства юстиції України 27.05.2004 року), стаж роботи по даному виду досліджень з травня 2004 року, термін дії свідоцтва до липня 2013 року. На огляд транспортного засобу - автомобіля марки «DAEWOO LANOS», державний номер [NUMBER], запрошувалися телеграмами (а.с. 31-36) представник страхової компанії «Гарантія» та власник автомобіля (фури) марки «Вольво F 16» с причепом державний номер [NUMBER] - [PERSON], але у встановлений час до місця огляду вони не прибули. Позивачем було понесені додаткові витрати за проведення незалежної автотоварознавчої експертизи експертом автотоварознавцем [PERSON] За проведення оцінки з визначенням суми матеріального збитку, позивачем було сплачено 707 гривень, що підтверджується рахунком № 27 від 04 березня 2013 року (а.с. 49), а також квитанціями №№ 5413.51.1, 5413.51.2. від 04.03.2013 року (а.с. 50). Таким чином, розмір матеріальної шкоди - 33448,09 грн., завданої позивачу, не перевищує ліміту відповідальності [PERSON] у розмірі 50000 грн., встановленого відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2112423. З урахуванням викладеного, у даному випадку особою, яка має відшкодовувати шкоду, заподіяну у результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, є Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія». Одразу після того, як сталося ДТП, позивач повідомив страхову компанію Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про настання страхового випадку, доказом чого є звіт про результати огляду місця ДТП, складеним аварійним комісаром страхової компанії Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» Манченко 28 лютого 2013 року та повідомлення про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. За умовами договору страхування Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» взяло на себе зобов'язання виплатити страхове відшкодування при настанні страхового випадку, в тому числі за ризиком ДТП. З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів, цивільно-правової відповідальності передбачено обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, яке регулюється Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон - № 1961-IV). У п. 16 (абзаці 1, 3) Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова) вказано, що відповідно до статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон № 1961-IV). Страхове відшкодування [PERSON] за збиток, причинений у результаті ДТП, що мала місце 28 лютого 2013 року за участю [PERSON], який керував автомобілем «Вольво F16» державний номер [NUMBER], причіп державний номер [NUMBER], що належать [PERSON], страховою компанією не нараховувалося і не виплачувалося. Про причини, з яких Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» не виплатило страхове відшкодування, [PERSON] стало відомо тільки 13 березня 2014 року, після ознайомлення с запереченнями на позовну заяву (а.с. 149). У запереченнях проти позовної заяви Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» (а.с. 142-144; 155-157), посилається на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2013 року по справі № 495/2300/13п про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] (а.с. 41), в якій вказано, що дорожньо-транспортна пригода трапилась за участю транспортного засобу «Volvo F 16» (тягач), державний номер [NUMBER], та автомобілю марки «DAEWOO LANOS», державний номер [NUMBER]. Тому, на думку вказаного відповідача, причеп [NUMBER] до автомобілю «Вольво F 16», власником якого є [PERSON], не був учасником ДТП. Суд критично відноситься до вказаних доводів Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», посилаючись на наступне. Як вказано в абзаці 4 пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У звіті про результати огляду місця ДТП, складеному аварійним комісаром Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» Манченко Р.В. 28 лютого 2013 року (а.с. 44-46) вказано, що дорожньо-транспортна пригода трапилась за участю транспортного засобу «Volvo F 16», державний номер [NUMBER], 1989 року випуску, з причепом [NUMBER] до автомобілю «Вольво F 16», власником якого є [PERSON]. У тому ж звіті вказаний поліс на причеп серія АЕ № 2112423 з терміном дії з 23.02.2013 року до 23 лютого 2014 року (а.с. 123). Про участь у дорожньо-транспортній пригоді причепу [NUMBER] до автомобілю «Вольво F 16» свідчить також схема місця ДТП, фото з міста події та пояснення [PERSON] . Законодавець не визнає єдиним доказом участи транспортних засобів у ДТП - постанову суду про притягнення винної особи до адміністративної відповідності. Участь транспортного засобу в ДТП може доказуватися різними доказами. Таким чином, відсутність відомостей про причеп [NUMBER] до автомобілю «Вольво F 16» у постанові Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2013 р. по справі № 495/2300/13п про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], не може бути підставою для відмови виплати страхового відшкодування. Згідно пункту 17. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» посилається також на ст. 36.3 Закону № 1961-IV, яка передбачає, що якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з'єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ. Посилання відповідача на ст. 36.3 Закону № 1961-IV, є необґрунтованою, оскільки дії зазначеної статті не поширюється на з'єднані між собою тягач і причіп/напівпричіп. В указаній статті приведений вичерпуючий перелік транспортних засобів, які знаходяться у з'єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), коли виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача. Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху - Причіп - транспортний засіб, призначений для руху тільки в з'єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів ставляться також напівпричепи й причепи-розпуски. Як вбачається з матеріалів справи, Страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія» був застрахований причеп [NUMBER] до автомобілю «Вольво F 16», власником якого є [PERSON], що підтверджується полісом на причеп серія АЕ № 2112423 з терміном дії з 23.02.2013 до 23 лютого 2014 року. Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Враховуючи, що причеп призначений для руху тільки в з'єднанні з іншим транспортним засобом, Страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія» був застрахований причеп [NUMBER] до автомобілю «Вольво F 16, отже, Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» зобов'язано відшкодувати шкоду, заподіяну майну потерпілого [PERSON] внаслідок експлуатації вказаного транспортного засобу. Факт участі причепу [NUMBER] до автомобілю «Вольво F 16» у ДТП підтверджено звітом про результати огляду місця ДТП, складеному аварійним комісаром Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» Манченко Р.В. 28 лютого 2013 року, схемою місця ДТП, де вказано, що є пошкодження транспортного засобу - причепу [NUMBER] у вигляді потертості рами причепу, пошкодження лівої стороні рами причепу. У пункті 17. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано: необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). З заперечень на позовну заяву, отриманих судом 12 березня 2014 року, стало відомо про наявність страхового полісу АВ/3777035 на автомобіль «Volvo F 16», державний номер [NUMBER], 1989 року випуску, оформленого на ім'я [PERSON], Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія» ТАСТ «Гарантія», (65039, м. Одеса, вул. Транспортна, 3), яка на думку Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», і повинна нести відшкодування по даній ДТП. Позивачем надані суду докази неодноразового звернення [PERSON] до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», що підтверджується повідомленням про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; та заявою, листами, копіями квитанцій про відправку листів, копіями повідомлень про отримання листів та інше. Відповідь на свої звернення [PERSON] отримав лише у судовому засіданні 20 травня 2014 року. Відмовлено у виплати страхового відшкодування було більш ніж через один рік з моменту заподіяння шкоди. Пунктом 36.2. Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Станом на 10 березня 2014 року ніякої відповіді [PERSON] від страховика не отримав, незважаючи на те, що протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Пунктом 36.5. Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Сума пені, яка підлягає стягненню з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» складає 2 912,4 грн., що підтверджується розрахунком пені (а.с. 122). Після одержання заперечень на позов від Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», [PERSON] звернувся із заявою про виплату відшкодування до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» ТАСТ «Гарантія», (65039, м. Одеса, вул. Транспортна, 3) та отримав відповідь за № 118-11/2 від 21 березня 2014 року з відмовою у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з тим, що з дати ДТП (з 28 лютого 2013 року) пройшло більше одного року. При цьому Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» ТАСТ «Гарантія» посилалось на ст. 37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд вважає відмову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» ТАСТ «Гарантія» відшкодувати матеріальну шкоду необґрунтованою, суперечною діючому законодавству. Вище вказаний відповідач визнав, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volvo F 16» (тягач), державний номер [NUMBER], 1989 року випуску, оформленого на ім'я [PERSON], була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія» ТАСТ «Гарантія», (65039, м. Одеса, вул. Транспортна, 3), страховий поліс АВ/3777035, діючий станом на 28.02.2013 р. Але у зв'язку з тим, що з дати дорожньо-транспортної пригоди (28.02.2013 р.) до дати звернення (20.03.2014 р.) пройшло більше одного року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» ТАСТ «Гарантія» відмовило у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на ст.. 37.1.4 Закону України № 1961-IV. В абзаці 4 пункту 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано: «На вимоги, що випливають із договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поширюється загальний строк позовної давності, встановлений тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), що обчислюється із дня закінчення дії договору. Строки, передбачені статтею 33 Закону № 1961-IV для звернення до страховика, а у випадку, зазначеному в статті 41 цього Закону, - до МТСБУ, із заявою про дорожньо-транспортну пригоду, не є строками здійснення потерпілим свого права на отримання страхового відшкодування. Тому у разі відмови страховика від прийняття документів на отримання страхового відшкодування з посиланням на пропущення цих строків потерпілий має право звернутися до суду з метою вирішення спору по суті». Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що оскільки і автомобіль «Volvo F 16», державний номер [NUMBER], і причеп [NUMBER] до автомобілю «Вольво F 16» на момент ДТП були застраховані, обидва транспортних засобі приймали участь у ДТП, тому обидві страхові компанії повинні солідарно відшкодувати заподіяну шкоду шляхом виплати страхового відшкодування. Договорами страхування, які укладені з [PERSON], передбачена франшиза, яка складає 1000 гривень (одна тисяча грн.), яка добровільно сплачена [PERSON], тому позовні вимоги до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» ТАСТ «Гарантія» повинні бути зменшені на 1000 (одну тисячу) гривень. Франшиза (у страхуванні) - частина збитку, не виплачувана (утримувана) компанією при наступі страхового випадку. Грошова компенсація за спричинену матеріальну шкоду складає 31741,09 грн., а саме: 32741,09 грн. - 1000 грн. = 31741,09 грн. Також суд вважає, що згідно з пунктом 34.3. Закону № 1961-IV з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» ТАСТ «Гарантія» на користь [PERSON] повинні бути стягнути витрати, що пов'язані з проведенням авто товарознавчого дослідження у розмірі 707 грн.

Outcome: approved