Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

03 листопада 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки і піклування - служба у справах дітей Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення опіки та призначення опікуна. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є матір`ю відповідачки [PERSON] . [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , в актовому записі про народження якої зазначено відомості про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України, тобто, зі слів її матері [PERSON] . Місце проживання неповнолітньої [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . В липні 2018 року [PERSON] привезла позивачці на виховання в м. Хмельницький [PERSON] та повідомила, що в неї не має ні сил, ні бажання, ні матеріальної можливості виховувати доньку, оскільки вона виховує її без допомоги біологічного батька дитини. Також, відповідачка наголосила, що їй потрібно влаштовувати своє особисте життя, а тому і залишає [PERSON] для виховання та утримання. Починаючи з липня 2018 року, позивачка не отримувала будь-яких відомостей про свою доньку, відповідачка не цікавилась як зростає її донька, як живе, жодного разу не зателефонувала та не приїхала до них, пропустила найважливіші події в житті [PERSON] (як її донька почала ходити, говорити та ін.). 30 червня 2020 року позивачці зателефонували з пологового будинку міста Харкова та повідомили, що [INFO] , її донька [PERSON] народила ще одну дівчинку, яку назвала [PERSON] , однак забирати її з пологового будинку вона наміру не має. Після цього, [PERSON] приїхала в місто Харків та забрала онуку з медичного закладу на виховання. Відомості про батька [PERSON] в актовому записі про народження також були зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. [PERSON] стверджує, що відповідачку вона та мої неповнолітні онуки бачили за останні два роки лише два рази, а саме в липні 2018 року та липні 2020 року. Весь цей час [PERSON] проживає окремо і її місце перебування позивачці не відоме. Донька не піклується про фізичний і духовний розвиток дівчаток, не здійснює підготовку їх до самостійного життя, не спілкується з дітьми взагалі, не проявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Відповідачка ухиляється від виховання дітей, свідомо нехтує своїми материнськими обов`язками. Своєю байдужою поведінкою завдає шкоду моральному розвитку дітей. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] материнських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходів) відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання даної позовної заяви і до досягнення повноліття найстаршою дитиною; призначити [PERSON] опікуном малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та визначити місцем їх проживання за її місцем проживання - [ADDRESS] . Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування - службу у справах дітей Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області, оскільки малолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування - службу у справах дітей Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області на службу у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області. 08 липня 2021 року представник третьої особи - служби у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області подав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 13 вересня 2021 року представник третьої особи - органу опіки і піклування служби у справах дітей Хмельницької міської ради подала до суду подання про призначення [PERSON] опікуном малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні [PERSON] вимоги позову підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направила до суду нотаріально завірену заяву від 02.03.2021 року, згідно якої не заперечила проти позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також, щодо призначення [PERSON] їх опікуном. Представники третіх осіб: органу опіки і піклування - служби у справах дітей Хмельницької міської ради та служби у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 24 січня 2017 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного Кодексу України від 24 січня 2017 року; та малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) від 02 липня 2020 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного Кодексу України від 02 липня 2020 року. Позивач [PERSON] є матір`ю відповідачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим повторно міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області 01 березня 2006 року. В липні 2018 року відповідачка [PERSON] залишила доньку [PERSON] позивачці [PERSON] , після чого зникла, не цікавилась як зростає донька, її духовним та фізичним розвитком, не відвідувала дитину. Доньку [PERSON] відповідачка залишила одразу після народження у пологовому будинку м. Харків, внаслідок чого з пологового будинку її забирала бабуся - [PERSON] . На даний час, відповідачка проживає окремо, її точне місце перебування не відоме, що підтверджується копією відповіді Зарічанського відділу поліції ХВП ГУНП в Хмельницькій області від 31.07.2020 року № 7804,121,122-2-20. [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дівчаток, не здійснює підготовку їх до самостійного життя, не спілкується з дітьми взагалі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Відповідачка ухиляється від виховання дітей, свідомо нехтує своїми материнськими обов`язками. Своєю байдужою поведінкою завдає шкоду моральному розвитку дітей. У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Суд враховує нотаріально завірену заяву [PERSON] , надіслану нею до суду, згідно якої, відповідачка не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, суд приходить до переконання, що нехтування відповідачкою [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо доньок [PERSON] та [PERSON] є наслідком свідомої та винної поведінки відповідачки, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 247 Сімейного кодексу України - встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині відповідно до законів України, а також права власності дитини на ці виплати. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. При визначенні розміру аліментів суд згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» враховує думку сторін, стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Позбавлення батька або матері батьківських прав не впливає на обсяг прав самих дітей. Тобто дитина зберігає всі майнові права, засновані на кровній спорідненості, зокрема, право на аліменти, права власності на нерухоме майно або право користування житловим приміщенням. Якщо згідно з положеннями частин 3 і 4 ст. 60 Цивільного Кодексу України, судом над дитиною встановлюється опіка чи піклування і опікуном призначається особа інша, ніж державний дитячий заклад, то аліменти необхідно стягувати на користь особи, що призначається опікуном або піклувальником. Якщо за рішенням суду дитина передається до відповідного дитячого закладу, то поширеною є думка про те, що аліменти не можуть стягуватися на користь такого закладу. Адже, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Відповідно передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів. Відповідно до частини третьої ст. 166 Сімейного Кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно прийматиме рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 181 ч. 3 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 182 цього ж Кодексу передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , слід стягнути аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідачки, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину,щомісячно, починаючи з 03 листопада 2020 року і до повноліття дітей. Визначаючи даний розмір суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей і платника аліментів; доказів перебування на утриманні відповідача інших осіб, чи інших обставин, які б мали значення при визначенні розміру аліментів суду не надано, як і доказів їх хвороб останньої. Також судом встановлено, що станні два роки малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з [PERSON] у квартирі в [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності, та перебувають на її повному утриманні, що підтверджується копією довідки про фактичне місце проживання дітей № 17 від 15.10.2020 року, копією договору купівлі - продажу квартири від 10.07.2018 року, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.07.2020 року. Згідно подання органу опіки і піклування служби у справах дітей Хмельницької міської ради від 10.09.2021 року вих. № 2915/01-3-1, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , має постійний дохід, відповідно до висновку про стан здоров`я від 22.10.2020 року - здорова; станом на 02.09.2021 року на території України до кримінальної відповідальності не притягується, незанятої чи непогашеної судимості не має та у розшуку не перебуває. Малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з бабусею [PERSON] , вона піклується про них, створила належні умови для їх проживання та розвитку. Згідно ст. 243 Сімейного Кодексу України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також: судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 244 Сімейного Кодексу України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про призначення [PERSON] опікуном малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволених позовних вимог, з відповідачки в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. за вимогу майнового характеру, та на користь позивачки - судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., сплачений нею за подачу даного позову (за вимоги немайнового характеру). На підставі викладеного та

Outcome: approved