Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

04 квітня 2017 року позивач ПАТ «Кредобанк» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про встановлення ліміту кредитування в розмірі 1\~519 грн. 83 коп. та судовий збір у розмірі 1\~600 грн. 00 коп. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 05 жовтня 2015 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про встановлення ліміту кредитування № 5307943, згідно якого останньому було встановлено ліміт кредитування в сумі 995 грн. 22 коп. в безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача. Відповідно до п. 1.16 договору за користування кредитом відповідач сплачує позивачу відсотки у розмірі 30,00% річних. Повернення суми кредиту відповідно до п. 1.17 договору відбувається шляхом перерахування та/або внесення готівкою коштів на рахунок (картковий) визначений у п. 1.1 договору. Також відповідно до п. 1.30 договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню, в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 1.14 цього договору, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. Відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 06 лютого 2017 року виникла заборгованість за договором в загальній сумі 1 519 грн. 83 коп., з яких: 995 грн. 22 коп. - неповернута сума кредиту, 341 грн. 68 коп. - прострочені відсотки, 41 грн. 16 коп. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту та 141 грн. 77 коп. - пеня від сплати яких відповідач ухиляється, у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Однак, у поданих до суду заявах зазначав, що просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобовязання є кредитний договір, який укладається між сторонами відповідно до вимог ст.ст. 1046-1050, 1054-10561 ЦК України та відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обовязковим до виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі. Судом встановлено, що між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] 05 жовтня 2015 року був укладений договір про встановлення ліміту кредитування № 5307943, відповідно до якого останній отримав ліміт кредитування в розмірі 20 000 грн. 00 коп. шляхом перерахування на поточний рахунок, з яких відповідач використав 995 грн. 22 коп. Відповідно до п. 1.16 договору, за користування кредитом відповідач сплачує позивачу відсотки у розмірі 30,00% річних. Повернення суми кредиту відповідно до п. 1.17 договору відбувається шляхом перерахування та/або внесення готівкою коштів на рахунок, визначений у п. 1.1 договору. Також відповідно до п. 1.30 договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню, в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 1.16 цього договору, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. Встановлено, що відповідачем не виконувались в повному обсязі зобов'язання за договором, у зв'язку з чим 27 грудня 2016 року на його адресу було направлено повідомлення-вимогу щодо погашення заборгованості (а.с. 14), проте виконана вона не була і станом на 06 лютого 2017 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 1 519 грн. 83 коп., з яких: 995 грн. 22 коп. - неповернута сума кредиту, 341 грн. 68 коп. - прострочені відсотки, 41 грн. 16 коп. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту та 141 грн. 77 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязання, що вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості (а.с. 9-10). Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача за договором про встановлення ліміту кредитування № 5307943 від 05 жовтня 2015 року заборгованості у загальній сумі 1 519 грн. 83 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 600 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved