Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

04.07.2016 [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеним позовом, з проханням : визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті її матері [PERSON] померлої [INFO], а саме: на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; на ? частину земельної ділянки площею 0,0724 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Вишеньки, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] за №3/379 від 03.03.2004 року; на ? частину земельної ділянки площею 0,1691 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Вишеньки, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] за №3/380 від 03.03.2004 року та на ? частину квартири [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла її матір [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]; земельної ділянки площею 0,0724 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]; земельної ділянки загальною площею 0,1691 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою : [ADDRESS], та квартира [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіт не склала. Крім того позивач зазначає, що в строки встановлені ст. 1270 ЦК України, вона як спадкоємець першої черги, подала до Сьомої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом, після смерті матері [PERSON], і тому відповідно до ст. 1269 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. 28.03.2014 року державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Також після смерті її матері спадщину прийняв її брат, син померлої - [PERSON]. Спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку в спадщині після смерті її матері немає. Позивач також зазначає, що вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки її брат [PERSON] відмовляється надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на майно, що належало за життя її матері [PERSON]. В зв'язку з чим державний нотаріус Сьомої Київської державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Позивач пояснила, що не погоджується з доводами відповідача, що їх покійній матері належала лише ? частина спірної квартири в м.Києві, оскільки мати цього не визнавала. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, що проти визнання за позивачем права власності на ? частину будинку та ? частину земельних ділянок, які належали їх матері не заперечує, вимогу про визнання права власності на ? частину квартири визнає частково, вважає, що за позивачем може бити визнано право власності на ? частину квартири. Він не надав нотаріусу правовстановлюючі документи для оформлення спадщини, тому що в них сестрою виник спір, оскільки позивач не визнає, що квартира, в якій він проживає, була придбана за рахунок коштів, що вони з матір'ю отримали після продажу належної їм в рівних частках квартири. Дослідивши письмові матеріали даної цивільної справи, копію спадкової справи № 146/2014 відкритої після смерті [PERSON], перевіривши повноваження представника позивача [PERSON] (а. с. 58-59), суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла матір позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27 лютого 2014 року видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві, свідоцтвом про народження позивача щодо родинних відносин від 01.09.1970 року видане Вишеньківською сільською радою Бориспільського району Київської області та щодо зміни прізвища позивача з «[PERSON]» на «[PERSON]», свідоцтвом про укладення шлюбу від 23.09.1989 року видане виконкомом Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області (а. с. 13, 14, 15). Після її смерті відкрилась спадщина на : житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,0724 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою : Київська область, Бориспільський район, с. Вишеньки; земельну ділянку площею 0,1691 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Вишеньки; квартири [ADDRESS]. Ця обставина визнана відповідачем та ним не оспорюється за виключенням квартири [ADDRESS],- яку відповідач вважає їх спільною частковою власністю з померлою. Позивач прийняла спадщину, а саме 28 березня 2014 року подала до Сьомої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи № 146/2014 відкритої щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а. с. 122). Постановою державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] від 19.05.2016 № 855/02-31, [PERSON] було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], з причини ненадання спадкоємцями правовстановлюючих документів на спадкове майно (а. с. 17). Також встановлено, що відповідач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується заявою від 21.08.2014 (а.с. 118 на звороті). У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності та була зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 26.12.2005 № 5112у, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації» - 03.01.2006 року в Книзі 269-21 за реєстровим № 44681, що підтверджується інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації від 26.05.2016 № КВ-2016 № 20542, договором купівлі-продажу квартири від 26.12.2005, Витягом з Державного реєстру правочинів (а. с. 21, 65, 66). Відповідно до вимог ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За змістом ст.ст.333,655,657,640 Цивільного кодексу України з моменту державної реєстрації права власності на спірну квартиру за спадкодавцем [PERSON] з 03.01.2006 року, остання із вказаної дати набула право власності на вказане нерухоме майно. Твердження відповідача, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана за рахунок їх з матір'ю спільних коштів, отриманих від продажу квартири [ADDRESS], - на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 грудня 2005 року (а.с.81-82), суд вважає необґрунтованими та недоведеними, оскільки на час розгляду справи в суді право власності відповідача на частку у спірній квартирі визнано не було, вищевказаний договір купівлі-продажу квартири від 26.12.2005, на підставі якого відбулась реєстрація права власності на квартиру за спадкодавцем [PERSON] (а. с. 65), не змінений та не визнаний недійсним. За життя [PERSON] відповідачем вимоги щодо переведення на нього прав покупця, не заявлялось і на даний час зустрічних позовних вимог відповідачем також заявлено не було. Сторонам та їх представникам судом було роз'яснено, що відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було роз'яснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Відповідно до інформації Бориспільської районної ради Бориспільського районного «Бюро технічної інвентаризації» від 24.05.2016 № 14586, право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою : [ADDRESS],- зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.12.1999 року, виданого державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] № 2-1546. В БТІ зареєстровано в Кн. 2 стор. 88, реєстраційний номер 387 від 11.12.1999 року та підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.12.1999, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1546 (а. с. 23, 70). Згідно рішення Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 30.09.2015 № 2249-69-VI, вулицю Чапаєва перейменовано на вул. Храмову (а. с. 24). Відповідно до інформації Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 25.05.2016 № 02-32-892, згідно даних з книги по господарського обліку № 23 за 2010-2015 роки за померлою громадянкою [PERSON] обліковуються земельні ділянки : загальною площею 0,0724 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою : [ADDRESS]; площею. 0,0688 га для ведення особистого селянського господарства за адресою : [ADDRESS]; площею 0,1006 га для ведення особистого селянського господарства за адресою : [ADDRESS]. Крім того зазначили, що документів, які посвідчують право власності у Вишеньківській сільській раді відсутні (а. с. 25). Крім того відповідно до інформаційних довідок Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області № 61/2016 від 28.05.2016 та № 65/2016 від 28.05.2016, згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян на ім'я [PERSON] зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] за № 3/379 від 03.03.2014 на земельну ділянку площею 0,0724 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Вишеньки та державний акт на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] за № 3/380 від 03.03.2014 на земельну ділянку площею 0,1691 га для ведення особистого селянського господарства в с. Вишеньки. Крім того зазначено, що в архівних примірниках Управління не виявлено зазначені державні акти (а. с. 26-27). За змістом ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Крім того відповідно до ч. 1 ст. 1278 частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що позивач яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], в тому числі з моменту відкриття спадщини, в порядку спадкування за законом набула право на зазначене спадкове майно, проте за відсутності правовстановлюючих документів позбавлена можливості зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на належну їй 1/2 частину спадкового майна. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6 890 гривень, що підтверджується квитанцією від 17.06.2016 (а.с. 50) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved