Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

03 лютого 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 14.11.2012 зареєстрував шлюб з [PERSON] та 17.01.2013 прописав її в своєму будинку № 31, кв. 3 по вул. Магістральна в с. Лемеші Козелецького району Чернігівської області. 20.12.2013 Козелецьким районним судом шлюб між сторонами було розірвано. В серпні 2013 відповідач забрала всі свої речі і поїхала на своє постійне місце проживання [INFO], але не знялась з реєстраційного обліку. На неодноразові прохання знятись з реєстраційного обліку відповідач відмовляється. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в [ADDRESS] та скасувати реєстрацію за зазначеною адресою. В судове засідання позивач не зявився, надавши до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, на адресу суду надійшла заява про слухання справи в її відсутність. Позовні вимоги визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши, проаналізувавши матеріали справи і оцінивши докази у їх сукупності слід прийти до наступних висновків. Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно[ADDRESS] в житловому будинку № 31 по вул. Магістральна в с. Лемеші Козелецького району Чернігівської області, належить [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до копії будинкової книги (а.с. 16), в [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та [PERSON] 08 січня 2014 року комісія у складі секретаря Лемешівської сільської ради [PERSON], депутата Лемешівської сільської ради [PERSON], фахівця з соціальної роботи Козелецького районного центру соціальних служб сімї, дітей та молоді [PERSON], склали акт (а.с. 8) про те, що громадянка [PERSON], [INFO], яка зареєстрована з 17.01.2013 року в [ADDRESS], за час реєстрації фактично не проживала за вказаною адресою. Особистих речей в приміщенні немає. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 72 ЖК України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, наприклад, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). У зв'язку із цим, відповідно до ст. 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежать від вирішення питань про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати у розмірі 229,40 грн., оскільки вони підтверджені квитанцією від 10.01.2014 року за № 111/114. На підставі викладеного та

Outcome: approved