Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

03.10.2019 позивачка звернулася до суду з даним позовом, у якому просить витребувати належне їй майно з чужого незаконного володіння відповідача [PERSON] , поділити квартиру [ADDRESS] та присудити їй ѕ оціночної вартості такої у зв`язку із обставинами, що мають істотне значення; визнати за нею право проживання з дітьми в квартирі доки рішення суду не набере законної сили; стягнути в її користь 43600 грн. матеріальної шкоди та 60000 грн. моральної шкоди, шляхом стягнення з відповідача [PERSON] 93240,00 грн. та із відповідача [PERSON] 10360,00 грн., а також стягнути з всі судові витрати з відповідача [PERSON] .. Вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 10.09.1994 року, у якому у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] .. Малолітня донька проживає із нею та знаходиться на її утриманні. Під час шлюбу вони обоє працювали, їздили на заробітки, вели спільний побут. Подружнє життя не склалось. Відповідач зловживав спиртним, застосовував фізичне та психологічне насильство, наніс їй ножові поранення, на даний час перебуває під вартою по кримінальній справі. Вважає, що нерухоме майно, що є предметом спору, належить їй на праві спільної сумісної власності як таке, що набуте ними в шлюбі. Вказала, що з огляду на скрутне матеріальне становище, відсутність у неї іншого житла, наявність житла у відповідачів, а також відсутність коштів для компенсації частки відповідачам, і загрозу її життю, так як відповідач вчинив відносно неї злочин, тому вважає, що справедливим буде присудити їй ѕ оціночної вартості спірної квартири. У спірній квартирі проживає відповідачка [PERSON] , яка самовільно зайняла квартиру та чинить їй перешкоди у доступі до її власності. У зв`язку із цим вона з дітьми змушена винаймати житло. Зазначені дії відповідачів, на її думку, порушують її право на вільне володіння майном та завдали їй матеріальних збитків у виді коштів на оренду житла. Сукупний розмір орендної плати за період з 15.03.2017 по час звернення з позовом до суду становить 43600 грн.. Ухвалою від 25.10.2019 у справі було відкрито провадження та звільнено позивачку від сплати судового збору. 25.10.2019 судом винесено ухвалу про забезпечення позову накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . 11.11.2019 відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому заперечила позов. Вказав, що ні майнової, ні моральної шкоди позивачці не завдавала, спірну квартиру не займала, ніколи в ній не проживала, жодних доходів від оренди цієї квартири не отримувала. Крім того зазначила, що спірна квартира була придбана її сином відповідачем [PERSON] не за спільні кошти, а за кошти, які подарував йому батько. На час купівлі квартири у 2001 році її син [PERSON] проживав у неї, з позивачкою вони розійшлися та фактично припинили сімейні стосунки. В подальшому вони з позивачкою зійшлися та у них народилась донька [PERSON] . Після чого у 2006 році вони знову неодноразово розходились. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] до неї є безпідставними, оскільки вона своїми діями не завдала їй жодної шкоди. \~ \~ \~ \~12.11.2019 відповідач [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив поновити строк на подання відзиву у зв`язку із перебуванням у місцях позбавлення волі. Зазначив, що позов не визнає. Вказав, що спірна квартира була придбана за кошти, подаровані його батьком. На час купівлі квартири ні він, ні позивачка не мали достатніх доходів на придбання житла. Майнові та моральної шкоди позивачці не завдавав. 12.11.2019 відповідач [PERSON] подав суду зустрічну позовну заяву, в якій відповідач просить визнати квартиру [ADDRESS] його приватною власністю, оскільки дане майно не було придбане в шлюбі за спільні кошти, а за його особисті гроші, які йому подарував його батько. 14.11.2019 позивачка подала відповідь на відзив, в якому вказала, що відповідачка [PERSON] чинила їй перешкоди у користуванні спірною квартирою, поміняла замки, там проживали сторонні люди. З приводу набуття спірної квартири вказала, що така була придбана нею з відповідачем [PERSON] під час перебування у шлюбі на підставі договору-купівлі продажу і спільною сумісною власністю подружжя, оскільки в той час вони перебували у шлюбі. 03.03.2020 відповідачі подали заперечення на відповідь на відзив позивачки. 16.03.2020 позивачка подала відзив на зустрічну позовну заяву. Вимоги за зустрічним позовом заперечила. Вказала, що спірна квартира придбана у шлюб, є спільною сумісною власністю подружжя і їй за законом належить право власності на Ѕ частину цього майна. Спірним вважає розмір частки у праві власності на цю квартиру. 20.03.2020 відповідач подав заперечення на відповідь позивачки на його відзив на позовну заяву. Ухвалою від 13.04.2020 було витребувано від відповідача [PERSON] копії технічного паспорта на квартиру по [ADDRESS] \~та зобов`язано\~відповідачів \~надати доступ\~ ФОП\~ [PERSON] \~до квартири\~ по [ADDRESS] для проведення її оцінки. Ухвалою від 08.07.2020 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири приватною власністю, а також підготовче провадження закрито, та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.10.2010. 16.12.2020 в судовому засіданні позивачка позов підтримала. Вказала, що шлюб із відповідачем уклали 1994 року, проживали спільно до 2017 року. У 2001 році придбали квартиру. Гроші були спільні. Вважає, що її частка у квартирі має бути 3/4 , так як із нею проживає двоє дітей. Крім того вказала, що відповідач [PERSON] вчинив щодо неї насильство, на даний час перебуває під вартою. Відповідачі чинили їй з дітьми перешкоди у проживанні в квартирі, у зв`язку із чим вони були змушені винаймати житло. Через це вона перенесла сильний стрес, приймала заспокійливі. Зустрічний позов не визнала. Вказала, що під час шлюбу працювала на ринку, мала доходи, які також були спільними із відповідачем. Усі гроші тримав її чоловік і у них був спільний бюджет. В подальшому частково змінила свої вимоги та просить визнати за нею Ѕ ідеальну частку квартири. Представник відповідачів вказав, що відповідачі первинний позов не визнають, зустрічний позов підтримують. Пояснив, що спірна квартира була придбана за кошти батька відповідача [PERSON] , однак документально не підтвердив договором дарування. Крім того зазначив, що син сторін є повнолітній і повинен сам захищати його права, тому позивачка не вправі заявляти вимоги про визначення їй частки у спірній квартирі у розмірі ѕ з врахуванням того що з нею проживають діти. 08.02.2021 відповідачка [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю відповідача [PERSON] .. Вказала, що позивачка не зверталась до неї з приводу доступу до квартири. Вона оплачувала усі комунальні послуги за неї. Спірна квартира була куплена за гроші її колишнього чоловіка - батька [PERSON] .. На час придбання квартири у 2001 році позивачка разом із її сином не проживала, спільного побуту не вели. Згодом вони помирились і стали знову проживати разом. Свідок [PERSON] в суді вказала, що вона є невісткою [PERSON] .. Останній працював в США і у 2001 році повернувся в Україну та дав своїм синам (її чоловікові та відповідачу [PERSON] ) по 5000 Доларів США. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком відповідача [PERSON] .. У 2001 році він приїхав з США та давав сину 5000 доларів США як подарунок. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку про на таке. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 10.09.1994 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис 392 (а.с.8). \~ \~ \~ \~Під час подружнього життя [INFO] у сторін [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.9). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~23.08.2001 року відповідач [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу придбав квартиру [ADDRESS] (а.с.11). \~ \~ \~ \~На підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 28.12.2019 у справі №459/3790/18 шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано (а.с.116). На підтвердження своїх позовних вимог позивачка надала суду також наступні письмові докази. \~ \~ \~ \~Довідку №01-14/95 від 17.12.2018 року, з якої встановлено, що дочка сторін навчається у 6-Б класі Червоноградської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №5 (а.с.10). \~ \~ \~ \~Довідкою ФОП « [PERSON] » від 01.10.2019Позивачка з 03.10.2018 року підтверджується, що позивачка працює продавцем в магазині «О,ля» у м.Червонограді та отримує заробітну плату у розмірі 4300 грн.(а.с.22). Позивачка також надала відомості з Державного реєстру фізичних осібплатників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, згідно із якими з 4 кварталу 2017 року по 3 квартал 2018 року вона не отримувала доходів, з 1 кварталу 2019 року по 2 квартал 2019 року отримувала заробітну плату у розмірі 12600 грн. та 12750 грн. (а.с.20,21). Також з копій договорів від 15.03.2017 та 29.08.2018 встановлено, що позивачка орендувала квартиру по [ADDRESS] за 1300 грн. в місяць, та по [ADDRESS] за 2000 грн. (а.с.13,14-15). З копії обвинувального акту від 25.06.2018 встановлено, що відповідач [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, потерпілою у якою є [PERSON] (а.с.16-17). [PERSON] перебуває на даний час під вартою (а.с.65). Відповідач [PERSON] надав суду довідки про склад сім`ї (а.с.63,64), з яких вбачається, що позивачка разом із сином [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] на підстав ордеру найму від 06.01.1961 \~ \~ \~ \~ Вирішуючи спір за первинним позовом, суд виходить з наступного. Сімейне законодавство встановлює загальні принципи регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Відповідно до ст. ст. 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із\~п.п.\~1,\~2\~ч.1\~ст.57\~СК України\~особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є: 1)\~майно,\~набуте нею,\~ним до\~шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до\~ст.ст.\~60,\~68\~СК України\~майно,\~ набуте\~подружжям за\~час шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~ на\~ праві\~ спільної\~ сумісної\~ власності\~незалежно від\~того,\~ що\~один з\~них не\~мав з\~поважної причини\~(навчання,\~ ведення\~домашнього \~ господарства,\~ \~догляд \~ за\~ \~дітьми,\~ хвороба\~ тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначено\~у абзацах\~1,\~2\~пункту 23\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~(далі\~ постанова\~ПВСУ від\~21.12.2007\~року №\~11),\~вирішуючи спори\~між подружжям\~про майно,\~необхідно встановлювати\~обсяг спільно\~нажитого майна,\~наявного на\~час припинення\~спільного ведення\~господарства,\~з`ясовувати\~джерело \~і час\~ його\~ придбання.\~Спільною \~сумісною власністю\~подружжя,\~що підлягає\~поділу (статті\~60,\~ 69\~СК,\~ч.\~3\~ст.\~368\~ЦК)\~відповідно \~до \~частин 2,\~3\~ст.\~325\~ЦК можуть\~бути будь-які\~види майна,\~за винятком\~тих,\~які згідно\~із законом\~не можуть\~їм належати\~(виключені\~з цивільного\~обороту),\~незалежно від\~того,\~на ім`я\~кого з\~подружжя вони\~були придбані\~чи внесені\~грошовими коштами,\~якщо інше\~не встановлено\~шлюбним договором\~чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ст.76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. З рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 28.12.2019 у справі №459/3790/18 встановлено, що подружнє життя сторін погіршилось у 2005 році. Тобто на час підбання спірного житла сторони перебували у шлюбі та проживали разом. Доказів на підтвердження протилежного відповідачем не надано та судом не здобуто. З аналізу наявних у матеріалах справи документів неможливо встановити доходи позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] на час придбання спірного майна. Відповідач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на спірне майно. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що вказана квартира набута ним за час шлюбу, але за особисті кошти, подаровані батьком, оскільки суду не подано доказів на підтвердження зазначеної обставини, як і доказів, що ця квартира є його особистою приватною власністю з інших підстав, передбачених ст.57 СК України. Пояснення відповідача [PERSON] про те, що кошти на придбання квартири були надані його батьком, суд оцінює критично, оскільки ні сам відповідач, ні його батько не надали доказів на підтвердження цього, договір дарування не укладали. Враховуючи обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, джерело і час його придбання, суд дійшов висновку , що сторони набули спірне майно у спільну власність і частки їх у даному майні є рівними. Заявлений позивачкою розмір частки ѕ не відповідає встановленим обставинам, оскільки спірна квартира є спільною сумісною\~власністю подружжя і за кожним із подружжя слід визнати право власності на 1/2 ідеальної частки цієї квартири без її реального поділу та залишити дане майно у спільній частковій власності. Тому позовні вимоги позивачки в частині поділу квартири слід задовольнити частково, визнати за нею право власності на 1/2 ідеальної частки спірної квартири, а в позовних вимогах відповідача [PERSON] про визнання квартири його приватною власністю слід відмовити повністю. Крім того, вирішуючи вимоги позивачки про визнання права проживання з дітьми в квартирі доки рішення суду не набере законної сили; стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із ст. 1166 цього Кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як вбачається із матеріалів справи позиція позивачки у спорі щодо наявності перешкод у користуванні спірною квартирою обґрунтована виключно позовною заявою. Жодних доказів про те чи дійсно існує спір між нею і відповідачами; жодних даних про факти перешкоджання їй у користуванні спірною квартирою, звернення її до відповідачів, правоохоронних органів чи інших уповноважених осіб з приводу вирішення поставлених нею у позові питань у матеріалах справи немає. Дослідженими судом доказами не підтверджено неправомірність дій відповідачів, та причинного зв`язку між діями відповідачів та шкодою. Тому неможливо встановити наявність вини зазначених осіб. Інших належних та допустимих доказів протилежного позивачкою не надано та судом не здобуто. Враховуючи недоведеність\~неправомірності дій\~відповідачів щодо\~перешкоджання позивачці\~у користуванні\~спірним майном,\~ відсутні будь-які правові підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Фактичні обставини\~справи у\~світлі викладених\~норм цивільного\~законодавства свідчать\~про те,\~що \~ \~вимоги позивачки про визнання права проживання з дітьми в квартирі доки рішення суду не набере законної сили; стягнення матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими та безпідставними, тому в позові в цій частині слід відмовити. \~ \~ \~ \~Сторони з врахуванням їх майнового стану були звільнені від сплати судового збору відповідно до ч.2 ст.8 ЗУ «Про судовий збір» та ч. 3 ст.136 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Згідно із ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже судовий збір з відповідача не підлягає стягненню та компенсується за рахунок держави.

Outcome: partial