Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

02.10.2017 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної затопленням квартири. Свої вимоги мотивувала тим, що вона зі своєю сімєю проживає в приміщенні житлового блоку № 49 по вул. Незалежності, 5 в м. Волочиськ, який належить їй на праві власності. Поверхом вище у квартирі № 56 проживає відповідач [PERSON] зі своєю сімєю. 24 липня 2017 року було затоплено належне позивачу приміщення житлового блоку. Затоплення сталося з вини відповідача, у ванній кімнаті якої пошкодився гнучкий водопровідний шланг для підключення холодного водопостачання. Внаслідок затоплення їй було завдано майнового збитку на суму 13690 грн. крім того, за виконану роботу оцінювача вона сплатила 1500 грн. Крім майнової шкоди, [PERSON] було заподіяно і моральну шкоду, оскільки в результаті затоплення квартири вона перенесла сильний психологічний стрес, а також ця подія викликала у неї сильні душевні страждання. Її переживання ще більше посилилися коли відповідач відмовилася зустрічатися з нею та добровільно відшкодувати заподіяну їй шкоду. Розмір моральної шкоди вона оцінює в розмірі 4000 грн. У звязку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача понесені майнові та моральні збитки, а також судові витрати. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 23.11.2017 у справі №671/1570/17, в якості співвідповідачів було залучено [PERSON] та [PERSON], а в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Волочиське комунальне підприємство ЖЕК(а.с. 49). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили його задоволити. Крім того, адвокат [PERSON] пояснив, що позовні вимоги були висунуті до [PERSON], оскільки на момент затоплення і звернення до суду стороні позивача не було відомо хто є власниками квартири [ADDRESS]. Проживала там [PERSON] В акті ВКП ЖЕК від 26.07.2017 також вказано, що власник даної кімнати є остання. Враховуючи, що співвласниками квартири є [PERSON] і [PERSON], а [PERSON] там постійно проживає, то вважає, що з усіх співвідповідачів має бути стягнута шкода, заподіяна [PERSON], а також судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, оскільки ніякого відношення до квартири [PERSON] не має. Вказала, що вона проживає та зареєстрована за адресою: [INFO]. Її мати [PERSON] і [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Ванна кімната у співвласників спільна. 24.07.2017 через несправність шланга відбулось затоплення квартири позивача. В той період [PERSON] була за кордоном, тому саме [PERSON] за усною домовленістю із матірю зверталась до ВКП ЖЕК, а також усувала наслідки затоплення. Чоловік [PERSON] пропонував позивачу під розписку надати кошти в сумі 400 грн., однак остання відмовилась. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлявся. Судова кореспонденція поверталась до суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання». Судом, враховуючи думки учасників справи, було вирішено проводити розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили. Під час судового розгляду [PERSON] також вказала, що вона пропонувала кошти [PERSON] в сумі 4000 грн., однак та відмовилась. Відповідач вважає, що заявлена позивачем шкода є завищеною, а тому вона позов не визнає. [PERSON] подала суду та іншим учасникам справи відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнала, зазначивши, що умислу на спричинення шкоди позивачу у неї не було, оскільки за її дорученням донька [PERSON] неодноразово зверталась до ВКП ЖЕК, а саме 19, 25, 26 липня 2017 року щодо створення комісії для встановлення причин поломки шланга від крана до лічильника, про заміну крана та про прийняття мір для запобігання стрибків тиску в мережі водопостачання для уникнення прориву шланги. Передчасний вихід з ладу гнучких підводок (шлангу) виник не з її вини. Крім того, вона є малозабезпеченою особою, з 07.06.2017 по даний час у неї відсутній будь-який дохід. Щодо моральної шкоди, зазначила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування моральної шкоди (а.с. 126-127). У відповіді на відзив наданої суду 26.01.2018, позивач [PERSON] вказала, що збитки, завдані їй, як власнику житлового блоку № 49 повинні бути відшкодовані в повному обсязі з підстав передбачених ст.ст. 22, 1192 ЦК України. Крім того, як передбачено ст. 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження майна несе його власник. Оскільки приміщення житлового блоку № 56 по вул. Незалежності, 5 в м. Волочиськ належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], саме вони як власники повинні нести відповідальність за свою власність, а також вжити всіх необхідних заходів спрямованих на запобігання виникнення будь-яких обставин з негативними наслідками, у даному випадку, - залиття. Відповідно до ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру) зобовязані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію. Правовідносини щодо утримання жилих будинків регулюються Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 78. Згідно вказаних Правил власники житла безпосередньо зобовязані утримувати лише майно, що розташоване в межах житлового будинку (квартири), що їм належить, в той час як роботи (послуги) щодо підтримання належного стану зовнішніх конструкцій багатоквартирного будинку, утримання ліфтів, сходинок, міжповерхових дверей та іншого майна, яке є обєктом спільного користування мешканців багатоквартирного будинку, здійснюється іншим субєктом організацією, яка надає житлово-комунальні послуги, хоча і за рахунок самих власників та наймачів, які сплачують квартирну плату. Також, внаслідок залиття квартири в результаті винних та неправомірних дій [PERSON], [PERSON] та [PERSON] їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні права власності. Зокрема, внаслідок пошкодження квартири водою, вона зазнала немало переживань та страждань з приводу того, що особи, які пошкодили її майно та повинні відповідати за свої дії протягом майже 6 місяців не мають на меті добровільно відшкодувати завдані матеріальні збитки. Хвилювання та думки, як відновити квартиру тримають її у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на стан здоровя. Вона з 09.01.2018 по 18.01.2018 знаходилась на лікуванні у Волочиській ЦРЛ. Залиття квартири створило для неї та її сімї дискомфорт та нервове напруження (а.с. 151-153). Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Про судовий розгляд справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду долучив до справи свої пояснення з додатками (а.с. 116-125). Вислухавши учасників справи та їх представників, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновків, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Статтею 1166 ЦК України\~встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі. Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.\~\~ Судом встановлено, що позивачеві на праві приватної власності належить жилий блок № 49 у гуртожитку, що знаходиться за адресою: вул. Незалежності, 5, м. Волочиськ Хмельницької області (а.с. 6-7). Даний жилий блок знаходиться на 8 поверсі 9-ти поверхового будинку (а.с. 5, 8). Згідно з актом про залиття (аварію), що трапилась на системі центрального опалення, гарячого (холодного) водопостачання від 26.07.2017 (далі - Акт про залиття) у кімнаті № 49 по вул. Незалежності, 5 24.07.2017 сталось залиття, причиною якого було пошкодження гнучкого водопровідного шланга у ванній кімнаті для підключення холодного водопостачання у кімнаті № 56. В результаті обстеження встановлено, що затоплення мало місце з вини мешканців кімнати № 56 (а.с. 9). Блок № 56, що знаходиться за адресою: вул. Незалежності, 5, м. Волочиськ Хмельницької області є жилим блоком спільного заселення, приватизований, де зареєстровано дві сімї, а саме: [PERSON] (зареєстрована одна) та [PERSON] (зареєстрований один) (а.с. 43). Згідно з письмових пояснень третьої особи - Волочиського комунального підприємства ЖЕК (а.с. 116), в акті про залиття (аварію), що трапилась на системі центрального опалення, гарячого (холодного) водопостачання від 26.07.2017 власником кв. 56 вказана [PERSON] зі слів останньої, так як встановити чи дійсно громадянка [PERSON] являється власником кв. 56, буд. 5/1, вул. Незалежності на момент складення Акту не було можливим. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнали факт затоплення 24.07.2017 квартири позивача через пошкодження гнучкого водопровідного шлангу. Суд не бере до уваги посилання відповідача [PERSON] на те, що шкода позивачу завдана не з її вини, оскільки дане твердження [PERSON] доведено не було, а навпаки, це спростовується матеріалами цивільної справи, дослідженими в судовому засіданні. Зокрема, вина мешканців кімнати № 56 встановлена наведеним вище Актом про залиття. Дійсно, відповідно до записів у журналі обліку заявок на оперативне усунення несправностей, [PERSON] зверталась до ВКП ЖЕК в телефонному режимі 19.07.2017 із заявкою про заміну крану на воду (а.с. 117-118). Разом з тим, працівниками ВКП ЖЕК було проведено обстеження, в ході якого виявлено придатність крану для подальшої експлуатації (а.с. 119). Суд звертає увагу, що причиною залиття стала не несправність крана, а пошкодження водопровідного шланга. В подальшому, 25.07.2017, уже після залиття кімнати № 49, яке сталось 24.07.2017, [PERSON] звернулась до ВКП ЖЕК із повідомленням про виривання шлангу (а.с. 120-121, 123). Працівниками ВКП ЖЕК було проведено обстеження, в ході якого встановлено, що вказаний шланг несертифікований, виготовлений з неякісних матеріалів, що призвело до його пошкодження ( Акт обстеження від 25.07.2017 - а.с. 122). Листом ВКП ЖЕК № 507 від 31.07.2017 відповідача [PERSON] повідомлено про те, що квартири, кімнати багатоповерхових будинків приватизовані, і є приватною власністю, тому водопровідні труби, шланги, запірна апаратура, які знаходяться в квартирах обслуговується за кошти власників. Робочий тиск у водопровідній мережі внутрішньо-будинкових мереж встановлює Волочиське КП водопровідно-каналізаційне господарство «Джерело» (а.с. 124). Відповідно до довідки ВКП ВКГ «Джерело» № 174 від 28.07.2017, робочий тиск в розвідній водопровідній мережі в частині м. Волочиськ, що по вул. Незалежності, 5 становить: в денний час доби 32-36 метрів, в нічний час доби 22-26 метрів (а.с. 125). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що він є чоловіком відповідача [PERSON] Вони з дружиною проживають в [INFO]. Йому відомо про затоплення кімнати [PERSON], оскільки він був очевидцем того, як дружина в житловому блоці № 56 усувала наслідки залиття водою. Даний блок належить його тещі і [PERSON] [PERSON] перебувала у той час закордоном. До [PERSON] додзвонитись не могли, але звязались із його дружиною. Також свідок вказав, що пропонував позивачу під розписку 400 грн., але остання відмовилась. Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобовязує. Власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Отже, суд приходить до висновку, що саме використання відповідачами [PERSON] та [PERSON] несертифікованого, виготовленого з неякісних матеріалів шлангу, стало причиною затоплення позивача, а тому заподіяна останній шкода має бути відшкодована. Суд відхиляє клопотання адвоката [PERSON] від 05.02.2018 в частині визнання недопустимими доказами: Акта обстеження від 25.07.2017 та Акта залиття від 26.07.2017. Клопотання обґрунтовується, в основному, заявою відповідача [PERSON] від 26.07.2017 до ВКП ЖЕК із відомостями, вказаними на її звороті. Однак, в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт звернення [PERSON] із такою заявою до третьої особи. Начальник ВКП ЖЕК в листі № 49 від 31.01.2018 поінформував суд, що 26.07.2017 [PERSON] до ВКП ЖЕК не зверталась. Стороною відповідача жодним доказом така інформація спростована не була. Відтак, суд не може вважати належним і допустимим доказом вищевказану заяву відповідача (а.с. 129). Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зі звіту матеріального збитку, що виник внаслідок затоплення водою жилого блоку №49 у гуртожитку за адресою: вул. Незалежності, 5, м. Волочиськ Хмельницької області (а.с. 12, 154-162) слідує, що ринкова вартість відшкодування матеріального збитку, який виник внаслідок вказаного затоплення, з врахуванням фізичного зносу, без врахування ПДВ, становить 15190 грн. з яких: -13690 грн. вартість матеріального збитку (8892 грн. вартість матеріалів, виробів та конструкцій з врахуванням фізичного зносу та ПДВ і 4800 грн. вартість загальновиробничих витрат. Дана сума була заокруглена оцінювачем до двох гривень); -1500 грн. вартість проведеної оцінки, що підтверджується актом прийому передачі робіт з оцінки № 111 від 22.08.2017 (а.с. 10). Крім того, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення на її користь з боку відповідача 1500 грн., сплачених ТОВ «Фірма «Гудвіл» за складання звіту про оцінку майна, оскільки зазначена сума є збитками в розрізі положень\~ст. 22 ЦК України, які понесла позивач. Суд не погоджується із висновками адвоката [PERSON] про неналежність і недопустимість доказу - Звіту про оцінку майна з підстав, наведених нею в клопотанні від 05.02.2018 з огляду на таке. Посилання представника відповідача на завищення оцінювачем обємів пошкодження, (зазначених в таблиці 3 на арк. № 9 Звіту) порівняно із Актом обстеження складеного ВКП ЖЕК від 26.07.2017 спростовується, на думку суду тим, що інформація для здійснення оцінки матеріальних збитків була отримана не лише із вказаного Акту, а і з фото-візуального огляду, який дав можливість оцінювачу [PERSON] відступити від вказаних в Акті обємів пошкоджень. Не погоджується суд із твердженням адвоката про те, що матеріальний збиток виник внаслідок затоплення квартири атмосферними опадами, що випливає із мети оцінки, вказаної на арк. № 7 Звіту. Так, у Звіті про оцінку майна неодноразово зазначається, що матеріальний збиток виник внаслідок затоплення водою жилого блоку № 49 у гуртожитку. Така інформація чітко вказується на титульній сторінці Звіту, в його «Резюме. Визначення завдання на оцінку», в розділі «Оцінка», а також і у самому висновку. Підтвердили факт затоплення позивача і самі відповідачі [PERSON] і [PERSON], свідок [PERSON], відтак у суду не виникає ніяких сумнівів, що оцінка матеріального збитку проведена саме за наслідками затоплення квартири позивача водою. Стосовно доводів представника відповідача про те, що Звіт про оцінку майна, не є належним та допустимим доказом завданих\~позивачу матеріальних збитків, оскільки\~\~під час складання даного звіту було використано «Правила визначення вартості будівництва «Реформування ціноутворення та взаємовідносини в будівництві», ДБН Д.1.1.-1-2000, які втратили чинність з 01.01.2014 суд вважає за необхідне вказати наступне. Відповідно до Звіту товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Гудвіл», вартість матеріального збитку, що виник внаслідок затоплення водою житлового блоку № 49 у гуртожитку, за адресою: Хмельницька область, Волочиський район, м. Волочиськ, вул. Незалежності, будинок № 5 становить 13690 грн. При здійсненні\~вказаного\~розрахунку,\~оцінювач керувався не тільки «Правилами визначення вартості будівництва» ДБН Д.1.1.-1-2000, а і Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», Національним стандартом № 2 «Оцінка нерухомого майна», «Міжнародними стандартами оцінки», «Правилами визначення фізичного зносу житлових будинків», Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Нормами професійної діяльності оцінювача», тощо. Зі змісту Звіту не вбачається, що розрахунок матеріальної шкоди здійснювався лише на підставі «Правил визначення вартості будівництва» ДБН Д.1.1.-1-2000. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України слідує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що вищевказаний Звіт про оцінку майна є належним, допустимим та достовірним доказом вартості, завданого [PERSON] матеріального збитку. Відповідачем не надано\~суду належних та допустимих доказів на спростування\~\~висновків\~вказаного звіту. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві послалася на те, що вона являється малозабезпеченою особою, з 07.06.2017 по даний час у неї відсутній будь-який дохід, згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 15.01.2018 та довідки Волочиського районного центру зайнятості від 15.01.2018 (а.с.137-138). Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Разом з тим, суд не вбачає необхідності зменшувати розмір відшкодування, оскільки наведена вище норма встановлює не обовязок, а право суду це зробити. В даному випадку, суд виходить з того, що шкода позивачеві завдана двома відповідачами. Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Доказів матеріального становища іншого відповідача [PERSON] суду надано не було. З огляду на викладене, вимога позивача стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] 15190 грн. за завдану майнову шкоду є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до переконання, що з вини відповідачів [PERSON] та [PERSON], через затоплення квартири, позивачу дійсно спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, а позов частковому задоволенню. Так, згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року). Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану,

Outcome: partial