Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

02 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 30 вересня 2011 року. У подальшому він визнав батьківство дитини останньої. Однією сімєю з [PERSON] проживали до 16 вересня 2018 року. Основою до розпаду сімї послугувало те, що дружина стала проживати з іншим чоловіком. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, суперечить його інтересам, [PERSON] просить розірвати шлюб із [PERSON] Ухвалою від 05 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 12) Ухвалою від 01 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а. с. 18) У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 21). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася без повідомлення причин. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 20). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не зявилася без повідомлення причин, відзив на позов не подала, а також, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 30 вересня 2011 року у виконавчому комітеті Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області, про що складено відповідний актовий запис за №24. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно спільне прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БП №132881 (а. с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-БП №145708, виданого Ковпаківським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції 12 січня 2013 року, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дитини [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] (а. с. 6). Зі змісту позовної заяви вбачається, що основою до розпаду сімї послугувало те, що [PERSON] покинула сімю та стала мешкати з іншим чоловіком, внаслідок чого позивач не бажає продовжувати з нею сімейні відносини. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, враховуючи обставини, викладені позивачем в заяві до суду, та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що намір [PERSON] розірвати шлюб з відповідачем є виваженим та свідомим. Причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими та подальше спільне життя подружжя і збереження сімї не можливе. Сторони у справі не мають наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений при зверненні до суду з даним позовом, у розмірі 704 грн. 80 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved