Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

02 квітня 2018 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] «УЗВБ» про стягнення заборгованості із заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог вказував про те, що він перебував у трудових відносинах з [PERSON] «УЗВБ», працюючи у ВСП «Шахтобудівельне управління № 2» з 2006 року по 25 вересня 2017 року, та був звільнений з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (у звязку із скороченням штату працівників). З дня звільнення і по день подачі позову підприємство з ним не розрахувалось по нарахованій за період з 2016 року по 25 вересня 2017 року заробітній платі, а тому утворилась заборгованість загальною сумою 13500 гривень. У звязку з цим просив стягнути з відповідача в його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 13500 гривень Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 квітня 2018 року відкрито провадження в даній справі, задоволено клопотання позивача щодо проведення її судового розгляду за правилами загального позовного провадження та витребування у відповідача доказів, зокрема довідок про суми середньоденного заробітку позивача та розмірів заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем. 03 травня 2018 року відповідачем [PERSON] «УЗВБ» було надано до суду витребувані довідки, згідно яких середньоденний заробіток позивача становив 207 грн. 83 коп., заборгованість відповідача перед позивачем станом на 25 вересня 2017 року становила 13543 грн. 45 коп., а станом на 02 травня 2018 року 11259 грн. 32 коп., оскільки від часу звільнення йому було виплачено частину заборгованості по заробітній платі в сумі 2284 грн. 13 коп. 07 травня 2018 року представником позивача подано до суду заяву про зміну позовних вимог у справі, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 11259 грн. 32 коп. Ухвалою суду від 22 травня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду 06 червня 2018 року. Позивач та його представник в судове засідання при розгляді справи по суті не зявились. Від представника позивача до суду надійшла заява, за якою він просив проводити розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечив щодо проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача у судові засідання як у підготовчому провадженні, так і для розгляду справи по суті повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено наявними у справі розписками про отримання судових викликів, про причини своєї неявки суд не повідомив, можливість подання відзиву щодо позовних вимог проігнорував. У відповідності до ч.1 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких умов, у відповідності до ч.1 та 2\~ст.280\~\~ЦПК України, за погодженням із позивачем суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. За поданими сторонами письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановлено наступні факти. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивач з 02 лютого 2009 року перебував у трудових відносинах із [PERSON] «УЗВБ», працюючи столяром пятого розряду будівельно-монтажної дільниці ВСП «Шахтобудівельне управління №2», та 25 вересня 2017 року був звільнений у звязку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копіями сторінок трудової книжки [PERSON] серії УКР № 3012692. \~ \~ \~ \~Вказані факти підтверджуються також і витребуваними у відповідача копіями його наказів № 10-к від 02.02.2009 року про прийняття позивача на роботу та № 77-к від 25.09.2017 року про його звільнення. \~ \~ \~ \~Аналогічна інформація, викладена у повідомленні Головного управління Держпраці у Львівській області № 12151/2/15-04 від 29 листопада 2017 року. Разом з тим, вказане повідомлення містить також інформацію про чисельні порушення відповідачем законодавства України в частині строків виплати заробітної плати та формування з цього приводу заборгованості перед працюючими та звільненими працівниками на загальну суму близько 4 млн. грн., з яких заборгованість перед позивачем по заробітній платі на день його звільнення становила 13,5 тис. грн. Вказані порушення також зафіксовані актом перевірки додержання [PERSON] «УЗВБ» законодавства про працю та загальнообовязкове соціальне страхування № 13091022494, від 27 жовтня 2017 року та приписом за результатами даної перевірки № 13/09/102/2494-2015 від 27 жовтня 2017 року, складеними Головним управлінням Держпраці у Львівській області. \~ \~ \~ \~Ці обставини відповідачем не заперечуються, про що свідчать витребувані у нього документи. А саме, згідно довідок [PERSON] «УЗВБ» №№ 03/03/343, 03/03/344, 03/03/345, 03/03/346 всі від 02 травня 2018 року: середньоденний заробіток [PERSON] становив 207 грн. 83 коп., заборгованість відповідача перед позивачем станом на 25 вересня 2017 року становила 13543 грн. 45 коп., а станом на 02 травня 2018 року 11259 грн. 32 коп., оскільки від часу звільнення йому було виплачено частину заборгованості по заробітній платі в сумі 2284 грн. 13 коп. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Тобто судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст. 116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для задоволення позову та стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі. При цьому у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved