Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

02 червня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого посилається на те, що вона є власником житлового приміщення, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 2010 року, який посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко О. М. та зареєстрованого у реєстрі за № 2-4160. У належній їй квартирі зареєстровані троє осіб: вона зі своїм сином, а також її колишня невістка - [PERSON] , що є відповідачем у справі. Більше одного року за вказаною адресою відповідач не проживає, квартирою не користується, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в квартирі немає, а тому, на думку позивача, відповідач втратив право користування житловим приміщенням. Зазначила, що реєстрація відповідача порушує її права, як власника нерухомого майна, вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У зв`язку з чим, позивач була вимушена звернутися до суду з позовом та просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 07 червня 2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху з наданням їй часу для усунення недоліків її позовної заяви, що було зроблено позивачем 24 червня 2021 року (а.с. 24). Ухвалою суду від 15 липня 2021 року позовну заяву позивача було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін і відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив на позовну заяву (а.с. 30). Сторони відзиву, відповіді на відзив та заперечень не подавали, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Дослідивши наявні письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи зі встановлених таких обставин. Судом установлено, що позивач [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко О. М. та зареєстрованого у реєстрі за № 2-4160, який наданий суду у засвідченій позивачем копії, є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 8-9). Указаний факт належності на праві приватної власності позивачеві зазначеного нерухомого майна також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 9348411 від 07 грудня 2010 року (а.с. 10). Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1642 від 25 травня 2021 року, виданої Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради, власникові житлового приміщення [PERSON] , установлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано троє осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 27). Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, а саме відповідно до акту № 453 від 13 березня 2020 року та акту № 1308 від 17 травня 2021 року, складених Відділом реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, за підписами жителів квартир [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] , гр. [PERSON] , 1971 року народження, є зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , проте на час складання цих актів, за вказаною адресою не проживає (а.с. 20,21). Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України установлено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає більше одного року в квартирі [ADDRESS] , де право власності належить позивачеві, при цьому відповідач не знятий з реєстрації, доказів поважності причин не проживання відповідача суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач порушує права позивача як власника квартири, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном, і може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved