Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

02 квітня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0446 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованій за адресою: [ADDRESS], становила 1/3; визначити, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0446 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованій за адресою: [ADDRESS], становить 1/3; визначити, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0446 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованій за адресою: [ADDRESS], становить 1/3. Вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина на ? частину будинку [ADDRESS] та частина земельної ділянки на якій розташований будинок. Позивач зазначає, що він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та було видано свідоцтво про право власності на частину будинку. Однак видати свідоцтво про право на спадщину на частину земельної ділянки нотаріус відмовляється, так як частка кожного із співвласників земельної ділянки не визначена. А тому так як позивач не має можливості отримати спадщину, звернувся до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, звернувся до суду із заявою в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду із заявою в якій зазначає, що заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від представника третьої особи надійшла заява про слухання справи в їх відсутність та зазначено, що у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Так як відповідач визнала позовні вимоги у відповідності до положень ч.3 статті 200 ЦПК України суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін. Оцінивши в сукупності надані суду докази, врахувавши заяви сторін, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Як встановлено в судовому засіданні, 05.06.2000 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були видані Державні акти про право приватної власності на землю згідно з якими земельна ділянка розташована на [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) передана для обслуговування жилого будинку у спільну приватну власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] - донька, [PERSON] - син. Як вбачається з матеріалів справи, 29.07.2014 року [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої матері, а саме: на частину (по ? частки, що становить по 1/3 частки кожному із спадкоємців) житлового будинку з відповідною частиною споруд, що знаходиться в [ADDRESS]. Постановами від 29.07.2014 року державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. відмовила [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки від площі 0,0446 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованій за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з тим, що не визначена частка земельної ділянки, що належала померлій. Згідно з положеннями статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (стаття 1226 ЦК України). У відповідності до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 369 ЦК України). У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України). Водночас стаття 86 ЗК України визначає, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Крім того, у відповідності до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. В судовому засіданні не встановлено, що між співвласниками укладався договір про зміну розміру часток у власності на земельну ділянку, а тому суд приходить до висновку, що частки співвласників є рівними (ідеальними). Таким чином на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved