Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

04 вересня 2014 року, [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В своїй заяві позивач вказує, що 23 листопада 2012 року відповідач, [PERSON] взяв у неї позику в сумі 200000 грн. (двісті тисяч гривень), яку зобов'язався повернути через один рік, тобто до 23 листопада 2013 року, про що написав розписку. Однак у визначений термін відповідач борг не повернув, а тому [PERSON], прохає суд стягнути із останнього суму боргу. Позивач, [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву, в якій позов підтримала та прохала розглянути справу у її відсутність(а.с.18). Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій прохав розглянути справу у його відсутність(а.с.24). Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи, 23.11.2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] борг в сумі 200000 (двісті тисяч) гривень терміном на один рік, про що написав розписку (а.с.3). Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язуться повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на утвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, викладена правова позиція, із якої вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] отримав у [PERSON] у позику грошові кошти, власноручно написавши розписку, то позов в частині стягнення боргу підлягає задоволенню. Крім цього, як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] є інвалідом ІІ групи (а.с.8), а тому згідно п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вище викладене із відповідача на користь держави слід стягнути 2000 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved