Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

03 березня 2015 року [PERSON]В, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж тридцять відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення цією дитиною повноліття, тобто до 08 січня 2022 року, вказуючи, що з травня 2014 року вони припинили шлюбно-сімейні відносини та сумісне проживання й їхня донька [PERSON] залишилася проживати з нею, а також, що в даний час відповідач приймає участь в утриманні доньки, яка, на її думку, є недостатньою з урахуванням фактичних потреб дитини, й відповідач спроможний створити для доньки сприятливі умови виховання та надати достатню фінансову допомогу, оскільки працює на посаді електромеханіка на судах дальнього плавання іноземних судновласників за контрактами. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, а представник відповідача [PERSON] частково визнав позов, подав адресовані суду свої письмові заперечення на позовну заяву, які приєднані судом до матеріалів справи (а.с.34-35), та просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 5000,00 грн. щомісячно. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників сторін, суд доходить висновку що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. 08 січня 2004 року у сторін народилася донька [PERSON]; з 14 лютого 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року у справі № 522/16482/14-ц (а.с.8, 9, 82). Але фактично сторони припинили шлюбно-сімейні відносини та сумісне проживання в травні 2014 року, та з цього часу їх донька [PERSON] перебуває на вихованні матері та проживає разом з нею. Позивач є інвалідом другої групи з дитинства, в звязку з чим отримує державну соціальну допомогу (а.с.6). Відповідач за фахом є моряком, працює на посаді електромеханіка на судах дальнього плавання іноземних судновласників за контрактами. Суд критично оцінює доводи представника відповідача стосовно того, що на теперішній час відповідач проходить лікування та не працює, оскільки з наданих суду копій медичних документів слідує, що лише в період з 18 жовтня 2014 року по грудень 2014 року включно відповідач проходив лікування та медичне обстеження (36-49). Крім того, як слідує з наданої суду Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформації, в період з 24.04.2015 року по 04.02.2016 року відповідач неодноразово перетинав державний кордон України (а саме : 24.04.2015 року вїхав з м. Стамбулу до м.Одеси; 19.05.2015 року виїхав з м. Одеси до м. Стамбулу; 25.07.2015 року вїхав з м. Дубаї до м. Одеса; 08.09.2015 року виїхав з м. Одеси до м. Стамбулу; 15.11.2015 року вїхав з м. Дубай до м. Києва; 01.12.2015 року виїхав з України; 23.12.2015 року вїхав з м. Стамбулу до м. Одеси; 14.01.2016 року виїхав з м. Одеси до м. Мінськ; 01.02.2016 року вїхав з м. Стамбулу до м. Одеси; 04.02.2016 року виїхав з м. Одеси до м.Стамбул), що, на думку суду, свідчить про те, що у вищевказані періоди відсутності в Україні (з 19.05.2015 р. по 25.07.2015 р., з 08.09.2015 р. по 15.11.2015 р., з 01.12.2015 р. по 23.12.2015 р., з 14.01.2016 р. по 01.02.2016 р.) відповідач працював на судах дальнього плавання іноземних судновласників за контрактами, одже має стабільний заробіток (а.с.107). Інших неповнолітніх дітей та/або непрацездатних утриманців сторони не мають, будь-які стягнення по виконавчим документам з них не провадяться. При цьому, суд враховує, що батьки відповідача, які є пенсіонерами, отримуються пенсію, отже не є утриманцями відповідача. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обовязок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що донька сторін потребує матеріальної допомоги батька, який може надавати їй таку допомогу. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги, що відповідач у добровільному порідку бере участь у додаткових витратах на дитину, про що свідчать надані ним суду квитанції про внесення ним оплати за навчання доньки в ПЗОШ «Крок» у 2015 році у загальному розмірі 37600,00 грн. (а.с. 66, 67). Крім того, надані представником відповідача суду фіскальні чеки про сплату відповідачем позивачу аліментів на утримання доньки шляхом : трьох поштових переказів від 18.09.2015 р. по 4999,00 грн. кожний, поштового переказу від 19.09.2015 р. на суму 4999,00 грн., поштового переказу від 21.10.2015 р. на суму 4999,00 грн., поштового переказу від 18.12.2015 р. на суму 4999,00 грн., поштового переказу від 26.01.2016 р. на суму 4999,00 грн., поштового переказу від 02.03.2016 р. на суму 4999,00 грн., поштового переказу від 06.07.2016 р. на суму 4999,00 грн., поштового переказу від 27.04.2016 р. на суму 4999,00 грн., та поштового переказу від 06.07.2016 р. на суму 4999,00 грн., - свідчать про те, що відповідач у добровільному порядку бере участь в утриманні доньки. Проте позивач не згодна з таким розміром аліментів, оскільки відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, який відповідатиме фактичним потребам їхньої дитини, й суд погоджується з цими доводами позивача. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка прийнята резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р. та ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що сплата аліментів відповідачем на користь позивача на утримання їхньої доньки у розмірі ? ч. з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості та інтересам дитини сторін. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved