Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

03.10.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки та просить розірвати шлюб, який було зареєстровано 21 серпня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис № 146. При цьому посилається на те, що 21 серпня 1999 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання неможливе. Шлюбні відносини вони не підтримують на протязі останніх восьми років. Відповідачка звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та згідно доповнення до зустрічного позову від 01.03.2017 року просить визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю; провести розділ майна в натурі, визначити порядок проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS]. При цьому посилається на те, що з [PERSON] вона перебуває в шлюбі з 21 серпня 1999 року. Приблизно на початку 2001 року йому біла подарована однокімнатна квартира за адресом [ADDRESS], в якій вони зареєструвалися і стали спільно проживати. За час проживання вона зробила в квартирі капітальний ремонт, з заміною конструктивних елементів (були поставлені металопластикові вікна, заміна стелі на кухні) і добудовою однієї кімнати, регулярно проводилися поточні та косметичні ремонти. Участі в проведенні ремонтів її чоловік не приймав, так як зловживав спиртними напоями, що було причиною сімейних сварок, які останнім часом переросли в рукоприкладство з його боку. В звязку з чим вона звернулася до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, зустрічний позов не визнав. Відповідача в судовому засіданні позов не визнала, зустрічний позов підтримала. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження 21 серпня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради було зареєстровано шлюб між [PERSON]та [PERSON], про що зроблений актовий запис № 146. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. 11.04.2017 р. судом надавався сторонам строк для примирення, проте сторони протягом наданого їм строку не примирилися та позивач наполягає на розірванні шлюбу. Таким чином, суд вважає, що оскільки сімя фактично розпалась, та існує формально, наданий для примирення строк результатів не дав, тому шлюб між [PERSON] до [PERSON] слід розірвати. Після розірвання шлюбу відповідачці слід відновити дошлюбне прізвище „Носкова. Відповідно до договору дарування квартири від 15.04.2002 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3418 [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар квартиру під № 15 у будинку під № 22 по вулиці Манежній у місті Одесі, яка складається з 1 (однієї) жилої кімнати, загальною площею 36,6 кв.м. в тому числі, жилою площею 16,2 кв.м. Договір зареєстровано в КП „ОМБТІ та РОН 16.04.2002 року. Відповідно до п. 2ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Згідно ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості обєкту в стані що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення, при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена ринкова вартість квартири не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкту. Будь-яких доказів того, що відповідачкою було затрачено значні кошти на проведення ремонту квартири № 15 у будинку під № 22 по вулиці Манежній у місті Одесі,внаслідок чого істотно збільшилася вартість квартири, суду не надано. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Як вбачається, з копії технічного паспорту від 27.09.2007 року на квартиру № 15 у будинку під № 22 по вулиці Манежній у місті Одесі, до квартири добудовано приміщення загальною площею 15,2 кв.м., яке є самочинно збудованим. Оскільки прибудова у встановленому порядку в експлуатацію не прийнята, то право власності на неї не виникло. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зустрічний позов задоволенню не підлягає в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved