overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

02 лютого 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. Позивач вказує, що з 11.07.2012 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 23.07.2015 позивача визнано інвалідом ІІІ групи з діагнозом патології ЦНС, яка обмежує життєдіяльність, здатність до пересування І ст., самообслуговування 0-1 ст., трудової діяльності І ст. Їй постійно потрібно кошти на лікування. Оскільки позивач пенсії не отримує, просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 02.02.2016 на час встановлення інвалідності. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву. Відповідач надав заяву про визнання позову. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 275,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

02 лютого 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказав, що з відповідачкою вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2003 року, актовий запис № 06, від якого мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем. З червня 2015 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причини. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивач вважає неможливим примирення і подальше збереження сім'ї, тому просив розірвати шлюб з відповідачкою. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує позовні вимоги (а.с. 13). Відповідачка, думку якої по суті позову з*ясовано у порядку судового доручення за місцем її фактичного проживання (перебування), згідно письмової заяви (а.с. 27) визнала позовні вимоги повністю, вважаючи також неможливим збереження сім'ї та примирення з позивачем, просила залишити за нею право іменуватися шлюбним прізвищем (а.с. 27). З'ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 16 серпня 2003 року зареєстрували шлюб (а.с. 6), від якого мають двох малолітніх дітей: - доньку [PERSON], [INFO] ( а.с. 6), - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7), які проживають з позивачем у справі, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Служба єдиного замовника №3 м. Костянтинівка» №306 від 01 лютого 2016 року (а.с. 8). З червня 2015 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

02 лютого 2016 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що 28 серпня 2010 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу вони мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Відповідач став зловживати спиртними напоями, внаслідок чого вони припинили спільне проживання та на даний час їх шлюб існує лише формально. За таких обставин просила розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб. В судове засідання позивач не з'явилася. Надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності. [PERSON] підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] В судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі заочне рішення. Перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що шлюб може бути розірвано у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що 28 серпня 2010 року між сторонами укладений шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис № 1418. Від шлюбу сторони мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO]. На даний час родина розпалася остаточно, відновити її неможливо: сторони втратили почуття взаємоповаги, кохання. На даний час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин, зважаючи на категоричну позицію позивача про небажання перебувати у шлюбі, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства, інтересам сторін та порушувало б права і свободи подружжя, гарантовані ч.1 ст.51 Конституції України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

02 лютого 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна, посилаючись на те, що її син [PERSON] являється інвалідом І групи та знаходиться на обліку у лікаря психіатра. Внаслідок хвороби страждає стійким психічним розладом здоровя, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому потребує постійного піклування зі сторони іншої особи. Заявник вважає, що він може бути призначений опікуном свого сина [PERSON] В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав, посилаючись на обставини викладені в заяві та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав. Вислухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 39 та ч. 1 ст. 41 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 274 від 19.04.2016, у [PERSON] має місце помірна розумова відсталість з ДЦП (F71 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), тому за своїм психічним станом він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатною особою, а також на встановлення над ним опіки і призначення опікуном заявника [PERSON], яка є його матірю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

02 лютого 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 01.02.2016 р. о 19 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є безпорадним у зв'язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу не може задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, достатньому для нормальної життєдіяльності, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 01.02.2016 р. о 19 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра КЗ «ДСШМД» ДОР». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що з хворим контакт малопродуктивний, на питання не відповідає, знаходиться в світі своїх переживань, періодично дрібно тремтить лівою ногою, зрідка шепоче: «Харе, Крішна». [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїднирй синдром з кататонічними розладами. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

02 лютого 2016 року Малинським районним судом ухвалено заочне рішення по цивільній справі. 18 лютого 2016 року до суду надійшла заява ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» про ухвалення додаткового рішення , яким додатково стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 133,25 грн. В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду заяви повідомлені судом належним чином. Суд , дослідивши заяву вважає, що вона є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. 2. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. 3. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. 4. На додаткове рішення може бути подано скаргу. 5. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Судом встановлено , що 02 лютого 2016 року судом ухвалено заочне рішення яким вирішено: Стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» заборгованості за договором № 120352078 від 05 серпня 2013 року про отримання обладнання в системі LeaseIT « в розмірі 82982,85 грн. з яких 9891,10 грн.\~\~компенсації вартості наданого обладнання, 73090,95 грн. плата за прострочення щомісячних платежів та судові витрати в розмірі 1244,75 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України « Про судовий збір » , ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру для юридичних осіб встановлені у розмірі - 1,5 відсотки ціни позову , але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Виходячи з ціни позову ставка судового збору при подані позову повинна станови 1378 грн., які повністю сплачені позивачем . Судом стягнуто судові витрати в розмірі 1244,75 грн. Додатково стягненню підлягають судові витрати в розмірі 133,25 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

02 лютого 2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким позовні вимоги за позовом Малгіної - [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу повністю задоволено, люб, укладений 13 червня 2014 року між Малгіною - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському району реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис за № 107 від 13.06.2014 р - розірвано. Проте у зазначеному рішенні судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Сторони про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, до суду не зявилися. Згідно із ч. 3 ст. 220 ЦПК України присутність сторін не є обов'язковою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

02 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись в позовній заяві, що з 04 листопада 1995 року знаходиться з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований Виконкомом Білозірскої міської ради міста Добропілля Донецької області, актовий запис № 153. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Спору з приводу розподілу майна, спору щодо мешкання та утримання малолітньої дитини не має. З відповідачем спільне життя не склалось, з причини непорозуміння в сім'ї через несумісність характерів. Подружні відносини не підтримують, з серпня 2015 року проживають окремо. Примирення не можливе. Позивач в позовній заяві просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON] Сторони в судове засідання не з'явилися. Про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Сторони надали суду заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність. Позивачем надано до суду письмову заяву, в якій просить розірвати шлюб. Відповідачем до суду надано письмову заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем мешкання сторін, для відома. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 1995 року, який зареєстрований Виконкомом Білозірскої міської ради міста Добропілля Донецької області, видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 04.11.1995 року, актовий запис № 153. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Спір щодо розподілу майна та щодо місця проживання та утримання дитини відсутній. Відповідно до ст.51 Конституції України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом з'ясовано, що подружжя втратили почуття любові та поваги один до одного, майновий спір відсутній, та спору щодо виховання та утримання дитини не мають. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам як позивача, так і відповідача, а також дитини. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

02 лютого 2016 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з названою позовною заявою, в якій вказав, що 16 листопада 1985 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Пархомівської сільської ради Володарського району Київській області, актовий запис № 4. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. По справі встановлено, що 16 листопада 1985 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Пархомівської сільської ради Володарського району Київській області, актовий запис № 4 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач причиною розірвання шлюбу зазначив, що між сторонами відсутні спільні інтереси, тому подальше збереження сім'ї та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими, базуються на законі, тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

02 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2009 року. У шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2015 року був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON], сина [PERSON] залишено проживати з матір'ю. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. За таких обставин позивач поставила питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не прибула, проте надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у жодне судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Проте відповідачем надано заперечення, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Згідно з частиною 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved