Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

03.12.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб зареєстрований між нею та відповідачем [PERSON] , стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання спільної дитини - сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/2 частини від всіх доходів відповідача, а також стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі мінімального прожиткового мінімуму, що на момент подачі позову складає 1330,00 грн., щомісячно до досягнення малолітнім сином трирічного віку та судові витрати. Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивачка посилається на те, що сімейне життя між сторонами не склалося через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні життя та обов`язки. Вони на даний час проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка посилається на те, що на даний час дитина проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від участі у витратах на утримання спільної дитини, матеріальної допомоги не надає. Суперечки про місце проживання дитини та поділ майна наразі між сторонами немає, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Окрім того, у зв`язку з перебуванням в декретній відпустці по догляду за дитиною, єдиним її доходом є соціальні виплати, яких не вистачає навіть на утримання дитини. Так як вона позбавлена можливості працювати і отримувати додатковий дохід, оскільки весь свій час приділяє піклуванню над дитиною, то потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання. 05.02.2016 року позивач в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на її утримання та утримання неповнолітньої дитини підтримала повністю та просила їх задовольнити. 05.02.2016 року відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнав частково. Проти розірвання шлюбу не заперечував, також не заперечував проти стягнення з нього аліментів в меншому розмірі. В обґрунтування заперечень посилався на те, що він на даний час надає позивачу матеріальну допомогу виходячи із своїх фінансових можливостей, розмір його доходу складає 4-5 тис. грн. в місяць, а також на те, що на його утриманні знаходиться мати інвалід. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.08.2014 року сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис за № 2220. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає з позивачкою, що підтверджується поясненнями сторін, довідкою форми №3, долученої до матеріалів справи. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. Примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, оскільки їх шлюб носить формальний характер. У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи обставини наведені вище, а саме те, що сім`я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про розірвання шлюбу належить задовольнити. За наслідками судового розгляду, суд вважає, що позов в частині вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини належить задовольнити частково, з огляду на таке. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом частин 1 та 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що на час розгляду справи малолітній син [PERSON] , [INFO] проживає з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Отже, відповідач як батько дитини зобов`язаний брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, враховуючи, що відповідач зобов`язаний брати участь у витратах на утримання дитини і між сторонами існує спір про розмір таких витрат з боку батька, наявні підстави для стягнення аліменти з відповідача на утримання малолітньої дитини за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України на кожну сторону покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не представлено суду доказів на підтвердження того, який розмірі складають витрати на утримання дитини, а також не обґрунтовано, у зв`язку з чим, вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі Ѕ частини. Відповідно до пояснень позивача розмір його місячного доходу складає, 4-5 тис. грн., що матеріалами справи не спростовується. Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія КВ -1 № 008268 , наданої відповідачем, його мати [PERSON] є інвалідом третьої групи, обмежено працездатна. Таким чином, доводи відповідача про утримання ним матері, видаються суду достатньо аргументованими. За таких обставин, враховуючи, що позивачкою не обґрунтовано розміру позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, відповідач має на утриманні обмежено працездатну матір, беручи до уваги матеріальне становище відповідача, а також, те, що обов`язок утримувати дитини лежить на обох батьках у рівних частинах, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі ј частини його сукупного доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ст.ст. 182, 191, аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з 03.12.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її утримання, суд враховує наступне. Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України, передбачено, що дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Відповідно до ч. 3 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч. 2 ст. 80 СК України, розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Отже, оскільки малолітній [PERSON] проживає з позивачкою, дитині не виповнилося повних три роки, дохід відповідача дозволяє йому брати участь в утриманні дружини, наявні підстави для стягнення аліментів з відповідача на утримання дружини за рішенням суду. З урахуванням обставин, встановлених в ході судового розгляду, а саме, матеріального становища відповідача, наявності у нього на утриманні обмежено працездатної матері, а також висновку суду про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини у розмірі 1200 грн. щомісячно. У відповідності до вимог ст.ст. 79, 84 СК України аліменти на утримання дружини підлягають стягненню з 03.12.2015 і до досягнення дитиною трьох років. Отже, суд приходить до висновку про те, що позов в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дружини належить задовольнити частково. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову частково з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. та на користь держави судовий збір в розмірі 974 грн. 40 коп.

Outcome: partial