Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

02 червня 2017 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] року померла мати позивачів [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на земельну ділянку площею 2,1978 га, що знаходиться на території Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку). 18.01.1995 року [PERSON] було складено заповіт, яким вона все своє майно заповіла позивачам. Реалізовуючи своє право на спадщину позивачі звернулись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку, однаку видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено. Відмова мотивована тим, що позивачами не надано правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на земельну ділянку за спадкодавцем. Позивачам надали роз'яснення про те, що у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, вказане питання підлягає вирішенню в судовому порядку. Крім того, в документах, що підтверджують родинні зв'язки позивачів зі спадкодавцем, наявні розбіжності, а саме: свідоцтво про народження позивача [PERSON] видане на ім'я «[PERSON]», а в графі «мати» зазначено «[PERSON]», свідоцтво про народження [PERSON] видане на ім'я «[PERSON]», а в графі «мати» зазначено «[PERSON]», в заповіті спадкодавця зазначено як «[PERSON]», а в державному акті на право власності на землю та свідоцтві про смерть спадкодавця її ім'я та по батькові зазначено як «[PERSON]». Розбіжності у написанні імені, по батькові та прізвища спадкодавці у свідоцтвах про народження позивачів та інших документів також позбавляють їх можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. На підставі зазначеного просили суд визнати за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по ? частині право власності на земельну ділянку площею 2,1978 га, у межах згідно з планом, розташованої на території Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] ( належної спадкодавцеві згідно Державного акту серії [NUMBER], від 03.10.2007 року), в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. В судове засідання представник позивача не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду надав клопотання, в якій зазначив, що не заперечує проти позову та просить розглядати справу без участі представника. Частина 4 статті 174 ЦПК України встановлює, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON],що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 02.07.2012 року Виконавчим комітетом Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області, серія [NUMBER] (а.с.8). 18 січня 1995 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого жилий будинок, що знаходиться в селі Королівка Фастівського району Київської області, та все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті заповіла своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с.11). Реалізовуючи своє право на спадщину позивачі звернулись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Пилипівської сільської ради. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б підтверджували факт права власності на земельну ділянку за спадкодавцем. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно». Також у даному Листі зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що спадкодавець за життя набула у власність земельну ділянку за розпорядженням голови Фастівської РДА № 349 від 10.05.2007 року, тобто є власником земельної ділянки площею 2,1978 га, яка знаходиться на території Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі зазначено розпорядження був виготовлений на ім'я спадкодавця державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 915158, кадастровий номер - [NUMBER], проте оригінал державного акту був втрачений. Також судом встановлено, що відповідно до даних паспорта [PERSON], серії [NUMBER] виданого Фастівським МРВ ГУ МВС України в Київській області в вересні 1999 року прізвище записано як «[PERSON]» та паспорта [PERSON], серії [NUMBER] виданого Радянським РУ ГУ МВС України в місті Києві в березні 2000 року прізвище записано як «[PERSON]» (а.с. 16,18). Разом з тим, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] видане на ім'я «[PERSON]», а в графі «мати» зазначена «[PERSON]», свідоцтво про народження [PERSON] видане на ім'я «[PERSON]», а в графі «мати» зазначена «[PERSON]», в заповіті спадкодавця зазначено як «[PERSON]», а в державному акті на право власності на землю та свідоцтві про смерть спадкодавця її ім'я та по батькові зазначено як «[PERSON]». Факт родинних відносин між померлою [PERSON] і позивачами підтверджується співпаданням зазначення їх родових прізвищ, які відображені в наданих суду документах. Суд вважає доведеним, що позивачі є спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON], прийняли спадщину після смерті спадкодавця, тому набули право спадкування на земельну ділянку, але не мають правовстановлюючого документа - оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, тобто на спадкове нерухоме майно, саме тому у суду є всі підстави для визнання за ними права власності в порядку спадкування за заповітом, оскільки іншого порядку визнання права власності в даному випадку не існує. На підставі викладеного,

Outcome: approved