Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

04.08.2015 року до Словянського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] А,В. про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, відшкодування понесених витрат звернулася [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги наступним: З 24.10.2009 року по 13.02.2015р. вона та відповідач перебували у шлюбі, під час якого, з метою придбання для їх сімї житла у м. Словянську вона вирішила продати належну їй на праві власності 1/3 частку квартири у [ADDRESS]. 21.10.2011 року квартира була продана і вона отримала свою частку вартості квартири 5000,00 доларів США, що на той час було еквівалентно 40150,00 грн. За отримані кошти в сумі 40150,00 грн. та їх з відповідачем сумісні кошти, набуті під час шлюбу, вони придбали житловий будинок за № 35 по вул. Салтикова-Щедріна у м. Словянську та земельну ділянку за цією самою адресою за ціною 36400,00 грн. та 11622,00 грн. відповідно. Між продавцем нерухомості та відповідачем 07.12.2011р., за її згоди, були укладені відповідні договори купівлі-продажу. Далі, посилаючись на те, що у звязку з тим, що майно, набуде одним з подружжя до шлюбу є його особистою приватною власністю, просила суд визнати за нею 5/6 часток житлового будинку та земельної ділянки, а 1/6 частку житлового будинку та земельної ділянки визнати спільною її та відповідача власністю та поділити її, визнавши за кожним з них право власності на 1/12 частку цього майна та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги, просила суд визнати за нею 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки, а іншу 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки визнати спільною її та відповідача власністю та поділити її, визнавши за кожним з них право власності на 1/4 частку цього майна та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. 15.09.2015 року відповідач [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги наступним: він дійсно перебував із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 24.10.2009 року по 13.03.2015 року, але будинок по провулку Салтикова-Щедріна № 35 і земельна ділянка були придбані на його с особисті гроші, які він відкладав із своєї заробітної плати в період з 2004р. по 2008 рік включно, що [PERSON] на гроші, отриманні від продажу належної їй 1/3 частки квартири в м. Павлограді придбала інший будинок у м. Словянську - по провулку Паровозників, буд. 26. Під час укладання [PERSON] угоди купівлі-продажу цього будинку він писав нотаріусу заяву про те, що цей будинок придбано на особисті кошти [PERSON] і він не має на нього прав. Просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок за № 35 по провулку Салтикова-Щедріна у м. Словянську та земельну ділянку за цією адресою. Ухвалою Словянського міськрайонного суду від 18.09.2015 року позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] обєднані в одне провадження. В судовому засідання позивач [PERSON] підтвердила свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, додатково суду пояснила, що фактично квартира у місті Павлограді була продана за 15000,00 доларів США, але в договорі купівлі-продажу було зазначена інша, менша сума - 74573,00 грн., яка відповідає вартості квартири за оцінкою КП «БТІ». Вона отримала від своєї матері [PERSON] 5000,00 доларів США. Будинок та земельну ділянку по провулку Салтикова-Щедріна вони придбали за 6000,00 доларів США, з яких 5000,00 доларів - це її особисті гроші, а 1000,00 доларів - їх спільні з відповідачем гроші. Будинок та земельна ділянка були оформлені на [PERSON]В,, так, як вона в той час була вагітна, їй було важко пересуватися. У 2014 році їх з відповідачем відносини дуже погіршилися, відповідач вигнав її з цього будинку, вона була вимушена перейти жити в будинок № 26 по провулку Паровозників у м. Словянську, який вона купила для своєї матері на особисті гроші матері, які та їй передала після продажу квартири в м. Павлограді. В подальшому вона переоформила цей будинок на матір, уклавши договір дарування. Зараз вона у звязку із проведенням АТО тимчасово мешкає у м. Павлограді в орендованому житлі, по закінченні АТО бажає повернутися до м. Словянська та жити в належному їй будинку по провулку Салтикова-Щедріна, буд. 35. Вона була присутня під час нотаріального укладання договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки по провулку Салтикова-Щедріна, буд. 35, писала двічі заяву про надання дозволу чоловіку [PERSON] на укладання цих договорів купівлі-продажу від неї, як дружини, пояснити чому вона надавала такий дозвіл а не зазначила те, що нерухомість купуються більшою часткою за її с особисті гроші пояснити суду не змогла. Також заявила суду про те, що вона повторно уклала шлюб, що тепер її прізвище Козлова, але на даний час вона ще не отримала паспорт на нове прізвище. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON], на їх задоволені наполягав, зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнав, проти їх задоволення заперечував, дав суду пояснення, які співпадають із викладеним позивачем [PERSON], додатково пояснив, що від продажу квартири у м. Павлограді [PERSON] отримала 24850,00 грн., які були витрачені на придбання будинку, що це є ? частка вартості будинку, тому ? частка будинку та земельної ділянки є особистою власністю позивача, а інша ? частка - їх спільною власністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, заперечував проти їх задоволення, підтримав свої зустрічні вимоги, на їх задоволенні наполягав, суду пояснив наступне: значний проміжок часу він мешкав у гуртожитку, працював на підприємстві та отримував заробітну плату. Він до укладання шлюбу з [PERSON] протягом 2004-2008 років щомісячно частку заробітної плати обмінював на долари США як у банківських установах, так і у випадкових осіб, отримані долари США зберігав для придбання житла, зібрав таким чином 6000,00 доларів США, за яки і були придбані житловий будинок та земельна ділянка по провулку Салтикова-Щедріна № 35. [PERSON] на гроші, які були отримані нею від продажу квартири у м. Павлограді придбала інший будинок - № 26 по провулку Паровозників у м. Словянську. Він був присутнім під час купівлі [PERSON] цього будинку та писав заяви про те, що він не має відношення до цього будинку та земельної ділянки, так, як вони придбані на особисті гроші [PERSON] Довідок на підтвердження придбання ним доларів США до шлюбу у нього не має, банківські квитанції не збереглись. На його прохання йому за місцем роботи дали довідку про його заробіток за період з 2004 по 2009 роки, чому довідка без підпису головного бухгалтера та має двічі зазначення розміру його заробітку за 2008 рік він не знає, вважає, що повторне зазначення 2008 року є помилкою, потрібно було другого разу зазначати «2009 рік». Представник відповідача [PERSON] [PERSON] підтримав зустрічні позовні вимоги [PERSON], на їх задоволені наполягав, позовні вимоги [PERSON] не визнав, проти їх задоволення заперечував, дав суду пояснення, які співпадають із викладеним [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила наступне: вона є рідною матірю [PERSON], після укладання шлюбу якої вона вирішила продати квартиру, співвласниками якої були вона та дві її дочки, яка знаходилася у м. Павлограді. Квартиру продали за 15000,00 доларів США, 5000,00 з яких вона передана [PERSON] на придбання свого житла. Потім вона вирішила придбати житло у м. Словянську, але сама цього зробити не могла за сімейними обставинами, тому вона передала [PERSON] ще грошей, на яки вона й купила будинок по провулку Паровозників, якій потім їй подарувала. Чому в договорі купівлі-продажу квартири була зазначена інша сума пояснити не змогла, зазначаючи, що саме стільки коштувала квартира за даними КП «БТІ». З наданих суду письмових документів та доказів слідує наступне: [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 24.10.2009 року по 13.03.2015 року, шлюб розірвано судом за позовом [PERSON]В.(а.с. 8). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 9), на утримання якого з [PERSON] на користь [PERSON] рішенням Словянського міськрайонного суду з 24.03.204р. стягнуті аліменти (а.с. 10). 07.12.2011 року [PERSON] купив житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами за № 35 по провулку Салтикова-Щедріна у м. Словянську, продаж було здійснено за 36400,00 грн. Договір посвідчено нотаріально. У абзаці другому п. 5 цього договору зазначено, що покупець повідомляє продавцю про те, що укладає цей договір за згодою дружини [PERSON], справжність підпису якої на заяві нотаріально засвідчена 07.12.2011р. (а.с. 11). Право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами за № 35 по провулку Салтикова-Щедріна у м. Словянську зареєстроване за [PERSON] в державному реєстрі (а.с. 12). 07.12.2011 року [PERSON] купив земельну ділянку загальною площею 0,0629 га, передану для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за № 35 по провулку Салтикова-Щедріна у м. Словянську, продаж було здійснено за 11622,00 грн. Договір посвідчено нотаріально. У абзаці другому п. 5 цього договору зазначено, що покупець повідомляє продавцю про те, що укладає цей договір за згодою дружини [PERSON], справжність підпису якої на заяві нотаріально засвідчена 07.12.2011р. (а.с. 16). 21.07.2015р. [PERSON] сплачено адвокату [PERSON] 3000,00 грн. за надання правової допомоги (а.с. 18). [PERSON] 28.07.2015р. сплачено судовий збір в сумі 401,50 грн. (а.с. 2). 21.10.2011р. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Продаж здійснено за 74573,00 грн., договір посвідчено нотаріально (а.с. 33). [PERSON] сплачено 15.09.2015р. судовий збір на загальну суму 974,40 грн. (а.с. 34, 35). З довідки про доходи від 14.09.2015 року, виданої начальником Словянської дистанції колії слідує, що заробітна плата [PERSON] складала: 2004р. 9681,82 грн.; 2005р. 14472,09 грн., 2006р. 17136,56 грн.; 2007р. 24579,37 грн.; 2008р. 39372,81 грн.; 2008р. 46574,86грн., всього 151817,51 грн. Зазначена довідка не містить зазначення того, є ці суми є розміром нарахованої або отриманої заробітної плати, до відрахування податків або після (а.с. 47). [PERSON] в період з 01.04.2004р. по 30.10.2009р. мешкав у відомчому гуртожитку ДП «Донецька залізниця», мав пільги по сплаті житла (а.с. 58). [PERSON] подарувала 26.12.2013р. [PERSON] житловий будинок № 26 по провулку Паровозників у м. Словянську (а.с. 64). Інвентаризаційна вартість житлового будинку по провулку Салтикова-Щедріна, буд. 35 склала 56461,00 грн. (а.с. 43). Розглядаючи справу суд виходив з наступного законодавства України: Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; розпорядження майном, що є обєктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Згідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до до п.п. 2, 3 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: -набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; -майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімяю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуде ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Таким чином, за змістом ст.ст. 3,60,63,65,69,70,71,74 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з цим, в силу п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою власністю дружини, чоловіка є речі (майно), придбані нею (ним) за кошти, які належали їй (йому) особисто. Законадавець має на увазі кошти, які були набуті до шлюбу, або одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало подружжю до шлюбу, одержані за договором дарування, одержані в порядку спадкування. Рівність прав і обовязків у шлюбі та сімї включає в себе також їх рівність в майнових відносинах, які регулюються положеннями Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільнлої сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Отже, указаною нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільнеється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію). Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїзх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У звязку із визнанням обома сторонами справи фактів придбання 07.12.2011 року житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м. Словянськ, провул. Салтикова-Щедріна, буд. 35 на імя [PERSON] за 36400,00 грн. та 11622,00 грн. відповідно в період знаходження [PERSON] та [PERSON] між собою в шлюбі, тому доказуванню, відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК України, ст. 60 СК України, підлягають обставини придбання цього будинку як [PERSON] за власні кошти, набуті ним до укладання шлюбу, та обставини придбання цього будинку [PERSON] за кошти, отримані [PERSON] за продаж майна, набутого до укладання шлюбу. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на тому, що на придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м. Словянськ, провул. Салтикова-Щедріна, буд. 35 вона витратила особисті 5000,00 доларів США, пояснюючи, що квартира у м. Дніпропетровську була продана за 15000,00 доларів США, що за належну їй 1/3 частини від цієї квартири 5000,00 доларів США й були придбані будинок та земельна ділянка, а будинок № 26 по провулку Паровозників у м. Словянську був придбаний нею за особисті кошти її матері [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначені обставини підтвердила, пояснивши, що квартира у м. Павлограді була продана за 15000,00 доларів США, 5000,00 доларів з яких вона передала доньці [PERSON] для придбання житла у м. Словянську, а будинок № 26 по провулку Паровозників у м. Словянську був придбаний за решту грошей від продажу квартири. Будь-якого документального підтвердження цих обставин позивач [PERSON] суду не надала, більш того, з договорів купівлі-продажу [PERSON] будинку та земельної ділянки за № 26 по провулку Паровозників у м. Словянську від 14.09.2012р. слідує, що кипівля як житлового будинку, так і земельної ділянки вчиняється за письмовою згодою [PERSON], який стверджує, що гроші на придбання цього майна передані [PERSON] її матірю [PERSON] У договорах купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м. Словянськ, провул. Салтикова-Щедріна, буд. 35, які, за ствердженням [PERSON] були придбані на її гроші, таке зазначення відсутнє, більш того, [PERSON] дала письмову згоду [PERSON] на вчинення договорів купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу квартири у м. Павлограді містить зазначення того, що продаж квартири вчинена за 74573,00 грн., що є значно меншою сумою, ніж 15000,00 доларів США за курсом НБУ на той час 1 долар США = 8 гривень, тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] стосовно того, що житловий будинок та земельна ділянка по провулку Салтикова-Щедріна буд. 35, були придбані загалом за 6000,00 доларів США, 5000,00 доларів США з яких є її особистою власністю та наьуті до укладання шлюбу, є безпіджставними та недоведеними, тому не підлягають задоволенню. В судовому засіданні відповідач [PERSON] наполягав на тому, що житловий будинок та земельна ділянка за адресою: м. Словянськ, провул. Салтикова-Щедріна, буд. 35 був придбаний ним на власне імя за власні кошти, набуті до укладання шлюбу, пояснивши, що він протягом 2004-2008 років відкладав гроші зі власної заробітньої плати та витрачав їх на придбання доларів США, що за чей час він зібрав 6000,00 доларів США, на яки і придбав цей будинок та земельну ділянку. Будь-якого документального підтвердження цього суду не надано, довідка про розмір заробітної плати [PERSON]В, за період з 2004р. по 2008р. не може бути доказом цього, так, як довідка не містить підпису головного бухгалтера, не містить зазначення нарахованої та виплаченої заробітньої плати, розміру утриманих податків. Наявність самої довідки не є доекахом того, що [PERSON] протягом значного часу не витрачав заробітну плату на свої потреби, а збирав для купівлі житла. Підтвердження перебування грошових коштів на рахунках будь-яких банківських установ та/або придбання в ціх банківських установах іноземної валюти за зазначений період суду надано не було, тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] стосовно того, що він придбав нерухомість на власні кошти, які він набув до укладання шлюбу, є безпіджставними та недоведеними, тому не підлягають задоволенню. Суд, заслухавши пояснення відповідача, предстаників сторін та свідків, вивчивши усі наявні письмові докази по справі, приходить до висновку про те, що житловий будинок та земельна ділянка за адресою: Донецька область, місто Словянськ, провулок Салтикова-Щедріна, буд. 35, є особистою спільною власністю подружжя [PERSON], частки кожного з подружжя є рівними, тому в разі поділу цього спільного майна подружжя кожному з подружжя бклавіну А.В. та [PERSON] належить по ? частині житлового будинку та земельної ділянки за адресою: Донецька область, місто Словянськ, провулок Салтикова-Щедріна, буд. 35. Таким чином, заявлені позивачами вимоги підлягають задоволенню тільки в частині поділу цього нерухомого майна та визнання за кожним з них права особистої приватної власності на ? й1ого частку. За таких умов позовні вимоги в частині віждкодування іншою стороною понесених сторонами по справі судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: partial