Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

03 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що чоловік перестав піклуватись про створення нормальних сімейних стосунків, що призвело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин з травня 2015 року. Спільного домашнього господарства сторони не ведуть, неповнолітніх дітей не мають. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог. Майнових претензій до відповідача вона не має. Відповідач [PERSON], будучі належним чином, в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, повідомленим судом про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, двічі не зявився до Шишацького районного суду Полтавської області, в супереч вимогам ч. 3 ст. 27 та ст. 77 ЦПК України про причини своєї неявки суд жодним чином не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього про неможливість прийняття участі в судових засіданнях не надходило. В зв'язку з цим, суд відповідно до норм ст.ст. 169, 224 ЦПК України розглядає справу у заочному порядку та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Іваненко) [PERSON] та відповідач [PERSON] 18 жовтня 1995 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-КЕ № 272418, виданим у день реєстрації шлюбу Шишацький районним відділом РАГС Полтавської області (а.с.4). Позивач в категоричній формі бажає розірвати шлюб, збереження сімї вважає неможливим. З пояснень позивача наведених у позовній заяві вбачається, що подружжя спільно не проживає та не веде спільного домогосподарства з травня 2015 року, а отже шлюб має формальний характер. Спільних неповнолітніх дітей подружжя не має. Матеріальних претензій один до одного сторони не висловлюють. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам щонайменше одного з них (позивача), суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи те, що позивач не виявила наміру змінити прізвище на дошлюбне, суд вважає необхідним у відповідності до вимог ст. 113 СК України залишити за нею після розірвання шлюбу набуте нею у шлюбі прізвище - «Легейда». Судові витрати у справі у вигляді сплаченого позивачем судового збору на суму 551,20 грн., суд на підставі ст. 88 ЦПК України розподіляє пропорційно до розміру задоволених позовних та повністю покладає їх на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved