Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

02 грудня 2011 року [PERSON] звернулася до суду позовом до [PERSON] про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилалася на те, що 26 серпня 2010 року о 11-15 годині [PERSON] навмисно спричинив їй тілесні ушкодження легкого ступеню, а саме, двічі ударив її шматком цегли по правій руці і по лівому колінному суглобу. В цей же день вона викликала «швидку допомогу», та була оглянута судовим експертом. Позивач зазначила. що постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2011 року [PERSON]. був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п.«е» ст.. 1 Закону України «Про амністію в 2011 році», в зв'язку з чим, провадження у кримінальній справі було закрито. Діями відповідача [PERSON] їй була спричинена матеріальна шкода, а саме: в цей день, кидаючи в неї цеглу, [PERSON] влучив у скло вікна її будинку, розбивши його, вартість скла складає 100 грн. Крім того, на лікування нею було витрачено 20 грн., оплатила вартість проведення огляду судово-медичного експерта - 123 грн., а всього, завдана їй матеріальна шкода складає 143 грн. Крім матеріальної шкоди, діями відповідача їй була спричинена і моральна шкода, яка полягає в тому, що вона перенесла душевні страждання в зв'язку з заподіянням фізичного болю, тілесних ушкоджень, перенесла образу, моральну шкоду вона оцінює в 10 000 грн. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд: -стягнути на її користь з відповідача [PERSON] завдану матеріальну шкоду в розмірі 143 грн. грн.; -стягнути на її користь з відповідача [PERSON] на відшкодування завданої моральної шкоди 5 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, посилалася на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просила суд задовольнити вимоги, посилалася на те. що вона проживає по [ADDRESS], відповідач [PERSON] - по [ADDRESS]. 26 серпня 2010 року близько 11-15 годин вона побачила, як [PERSON] спилює гілки на дереві, яке росте на її ділянці та кидає їй у двір. Вона стала робити зауваження, але у відповідь став кидати в неї шматки цегли, потрапив у праве передпліччя та ліве коліно, після чого вона впала на землю. Вона зверталася до органів міліції, також до суду із скаргою приватного обвинувачення, але кримінальна справа відносно відповідача була закрита на підставі амністії. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, посилався на те, що вимоги обґрунтовані а підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилався на те, що дійсно, між ним та позивачкою був конфлікт, але, він не спричиняв [PERSON] тілесних ушкоджень, вона сама впала. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, свідка, дослідивши докази, надані сторонами, суд приходить до наступного. В судому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її рідним братом, їх будинки розташовані напрати один одного. 26 серпня 2010 року вона бачила, як її брат спилював гілки дерева, у дворі [PERSON] нікого не було. Суд критично оцінює пояснення свідка [PERSON], не бере їх до уваги, оскільки її пояснення суперечать іншим доказам, які досліджені судом. Так, судом встановлено, що постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2011 року була закрита кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження,), у зв'язку з застосуванням до нього Закону України «Про амністію в 2011 році». [PERSON] обвинувачувався в тому, що 26 серпня 2010 року близько 11-15 годин, він, знаходячись на території будинку де проживає по [ADDRESS], став навмисно кидати шматки цегли в [PERSON], при цьому, наніс останній два удари шматками цегли у праве передпліччя та ліве коліно, спричинивши [PERSON] легкі тілесні ушкодження. У відповідності до постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав та свобод, шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України, у порядку, встановленому КПК України. Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлене особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні. У відповідності до ч 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали обставини ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як зазначалося вище, вирок відносно [PERSON] не виносився, в той же час, суд приходить до переконання, що постанова суду від 26 жовтня 2011 року надає право робити висновок про наявність вини у вчиненні злочину [PERSON] Загальними нормами кримінально-процесуального законодавства України передбачено, що обвинувачений у вчиненні кримінального злочину має право на доведення відсутності своєї вини, ставити питання про постановлення виправдовувального вироку у кримінальній справі, також і в тому разі, коли є підстави для закриття кримінальної справи внаслідок акту амністії або закінчення строків притягнення до відповідальності. [PERSON], надавши згоду на закриття відносно нього кримінальної справи, розпорядилися своїм правом на звільнення від кримінальної відповідальності за обставинами, що у відповідності до ст. 6 УКПК України, не є реабілітуючими. Крім того, факт нанесення тілесних ушкоджень позивачу [PERSON] підтвердили свідки [PERSON], та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні, кожен окремо пояснили, що 26 серпня 2011 року [PERSON] кидав шматки цегли у [PERSON], спричинив останній тілесні ушкодження.. Згідно до висновку судово-медичного експерта № 510Е від 18 червня 2014 року, встановлено, що у [PERSON] були виявлені тілесні ушкодження у виді синців на правому передпліччі, в області правого зап'ястка, лівого колінного суглобу, саднин на правому передпліччі, в області лівого колінного суглобу, у своїй сукупності та кожне окремо, відносяться до легкого ступеню тяжкості, виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею та за давністю утворення можуть відповідати даті події, вказаній потерпілою (26 серпня 2010 року.) Досліджені судом докази доводять провину відповідача [PERSON] у спричиненні позивачці [PERSON] тілесних ушкоджень. Згідно до наданих позивачкою [PERSON] квитанцій, на придбання ліків та проведення судово-медичного обстеження нею витрачено 41,78 грн. Згідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] повинен відшкодувати позивачці завдану матеріальну шкоду в сумі 41,78 грн., та позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає … у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку із ушкодженням здоров'я. Суд приходить до переконання, що позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, які вона понесла в зв'язку з ушкодженням її здоров'я, завданням фізичного болю. У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обстави, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги наявність провини в діях відповідача в настанні наслідків, тяжкість завданих позивачу тілесних ушкоджень, а також, враховуючи вимоги розумності та справедливості, приходить до переконання. що розмір моральної шкоди повинен бути визначений в розмірі 1 000 грн., в зв'язку з чим, вимоги позивача в зазначеній частині підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній особі, відшкодовується особою, яка заподіяла її. В зв'язку з наведеним, завдана позивачу моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем [PERSON] Враховуючи вищевикладене і

Outcome: partial