Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

02.08.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2004 року, в якому у них народилася спільна дитина - син [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя не склалося через діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю, плани на майбутнє. Між ними виникають непорозуміння, які завдають душевного дискомфорту, внаслідок чого вони припинили шлюбні відносини та перестали вести спільне господарство. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам, тому просив суд шлюб розірвати, а також заборонити вивезення їхнього спільного сина до населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.( а.с.2,3). В ході розгляду цивільної справи, 06.10.2017 року, відповідач [PERSON] через свого представника [PERSON], пред'явила зустрічний позов, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 28.08.2004 р., під час якого народився син [PERSON], [INFO]. Зазначила, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні, а відповідач не приймає жодної участі в утриманні дитини (а.с.24-291). У судовому засіданні [PERSON] уточнив свої первісні позовні вимоги, просив суд розірвати шлюб, визнає зустрічний позов . Представник [PERSON]- [PERSON], визнав первісний позов та просив суд задовольнити зустрічний позов. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до таких висновків. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 28 серпня 2004 року у другому відділі РАЦС Суворовського районного управління юстиції м.Одеси, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №215, що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження (а.с.9). Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії 1-БК № 107347, виданим 01 вересня 2007 року відділом РАЦС Дарницького районного управління юстиції м.Києва (а.с.10). Сторонами визнано, що подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть та примирення вважають неможливим. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При цьому суд враховує, що згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них. З огляду на зазначене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, належить розірвати. Та обставина, що спільна дитина сторін знаходиться на утриманні [PERSON], [PERSON] не оспорюється. Згідно з вимогами ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 цієї статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Будь-яких доказів того, що [PERSON] добровільно надає матеріальну допомогу позивачу за зустрічним позовом на утримання малолітньої дитини, суду надано не було. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам та встановленим обставинам справи, суд дійшов висновку, що за своїм сімейним та матеріальним станом [PERSON], який є особою працездатного віку, інших утриманців не має, повністю визнав заявлені вимоги за зустрічним позовом, може сплачувати аліменти в визначеному [PERSON] розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу). За змістом ст.88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень за вимогою майнового характеру про стягнення аліментів підлягають стягненню з [PERSON] на користь держави, від сплати якого [PERSON] звільнена при зверненні до суду з даною позовною вимогою. Суд стягує аліменти від дня пред'явлення позову, що передбачено ст.191 Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved