Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

03 жовтня 2018 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили зобов»язати [PERSON] міську раду в особі управління майном комунальної власності міста вчинити дії по приватизації квартири [ADDRESS] на [PERSON], [PERSON], [PERSON] без ордеру на жиле приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те,що реалізуючи право на приватизацію займаної квартири за адресою [ADDRESS] позивачі звернулись з заявами до управління майном комунальної власності міста [PERSON] міської ради, проте їм було відмовлено у прийнятті документів на приватизацію, оскільки не наданий ордер. Також звернулись до комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» [PERSON] міської ради із запитом щодо надання інформації про наявність ордеру на квартиру [ADDRESS], відповідно до якого видана довідка №3256 від 07.08.2018 року про те, що ордер за даною адресою не видавався. Та до Державного архіву Полтавської області із запитом щодо надання відомостей про виділення [PERSON] у 1953-1954 рр. квартири, на що отримали 14.08.2018 року за №04-15/Б-221 відповідь про відсутність документів Щемилівського цегельного заводу, Щемилівського керамічного заводу. Вказували,\~що вони\~вселені до\~квартири на\~законних підставах,\~незаконність проживання\~ніхто не\~оспорює,\~неможливо знайти\~документи на\~підставі яких\~була вселені\~[PERSON]\~та [PERSON]\~та їх\~відсутність позбавляє\~їх можливості\~реалізувати своє\~право на\~приватизацію квартири,\~враховуючи,\~що у\~них є\~всі необхідні\~документи для\~проведення приватизації\~квартири,\~вважали зазначені рішення відповідачів такими, що порушують їх конституційні права на житло, такими, що не відповідають діючому законодавству України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тому звернулись до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 08 жовтня 2018 року відкрите провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. 30.10.2018 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] міської ради в особі управління майном комунальної власності міста згідно якого відповідач вказує, що по вказаному спору права позивачів на приватизацію квартири [ADDRESS] ніким не порушується та не оспорюється, тому просили в задоволенні позовних вимог відмовити повному обсязі. Ухвалою суду від 02.11.2018 року залучено Територіальну громаду м. Полтави в особі [PERSON] міської ради у якості співвідповідачів. 02.11.2018 року на адресу суду надійшли пояснення від третьої особи: комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» [PERSON] міської ради згідно яких просили в задоволенні позову відмовити, оскільки на їх думку права позивачів ніким не порушені. Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачі не з`явились, надавши до суду заявою про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали. Представник відповідача [PERSON] міської ради в особі управління майном комунальної власності міста в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про день час та місце слухання справи про причину неявки суд не повідомив. Представник Територіальної громади м. Полтави в особі [PERSON] міської ради в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленими про день час та місце слухання справи про причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» [PERSON] міської ради в судове засідання не з»явився звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв»язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. У відповідності до положень ч.1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також\~ст. 4 ЦПК України\~гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, та у своїй сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджено документально, що позивачка [PERSON] з 06.05.1972 року зареєстрована та постійно проживає у [INFO]. На момент вселення у помешканні проживала її мати [PERSON], яка разом з її батьком [PERSON] вселились до зазначеної квартири у 1953 році. Відомо, що батько на той час працював на Щемилівському цегельному заводі де і отримав ордер на квартиру. [PERSON] помер 12.07.1976, що підтверджується свідоцтвом про смерть ІІІ-КЕ № 358451. [PERSON] померла 03.04.1997 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КЕ № 064878. В спірній квартирі зареєстровані позивачі а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Реалізовуючи право на приватизацію займаної квартири позивачі звернулись з відповідною заявою до управління майном комунальної власності міста [PERSON] міської ради, проте їм було відмовлено у прийнятті документів на приватизацію, оскільки не наданий ордер на підставі якого батьки позивачки [PERSON] вселилась в квартиру. Крім того позивачі звертались до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» [PERSON] міської ради із запитом щодо надання інформації про наявність ордеру на квартиру [ADDRESS] відповідно до якого видана довідка №3256 від 07.08.2018 року про те, що ордер за даною адресою не видавався. Також зверталися до Державного архіву Полтавської області із запитом щодо надання відомостей про виділення [PERSON] у 1953-1954 рр. квартири, на що отримали 14.08.2018 року за №04-15/Б-221 відповідь про відсутність документів Щемилівського цегельного заводу, Щемилівського керамічного заводу. Враховуючи, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] вселені до квартири на законних підставах, незаконність проживання ніхто не оспорює, неможливо знайти документи на підставі яких були вселені [PERSON] та [PERSON] та їх відсутність позбавляє їх можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири; враховуючи, що у них є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеної квартири, просимо задовольнити вимоги щодо зобов'язання відповідача вчинити дії по приватизації квартири. У відповідності до ст. 1 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», державний житловий фонд\~це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України. Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли в зв»язку з приватизацією житла, відмови уповноваженого органу в проведенні приватизації, виникають з житлових правовідносин та повинні розглядатися судом в порядку цивільного судочинства, та вказаний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року за № 2482-Х11, цим же Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п.2 ст.2 цього Закону. Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків, памяток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають у аварійному стані, квартири (будинки, кімнати), які віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки) житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно з п.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року затверджене «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації. Аналіз наведених вище норм діючого законодавства визначає право позивачів на одержання спірної квартири у приватну власність, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги, підлягають задоволенню. Ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Відповідно правового змісту положень ст.ст.\~12,\~81,\~82 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON] до\~[PERSON]\~міської\~ради в\~особі\~управління\~майном комунальної\~власності\~міста,\~Територіальної\~громади\~м.\~Полтави\~в\~особі [PERSON]\~міської\~ради,\~третя\~особа:\~комунальне\~підприємство\~«Житлово-експлуатаційна\~організація\~№\~2»\~[PERSON]\~міської\~радипідлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved