Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

03.05.2019 року до канцелярії суду надійшла вказана заява [PERSON] , в якій заявниця просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем її матір`ю [PERSON] , померлою [INFO] за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , що тяжко захворівши на початку 2017 року, проживала разом з донькою, заявницею у справі, за її адресою: у квартирі [ADDRESS] , будучи при цьому зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] здійснювала догляд за хворою до самої її смерті, від спадщини не відмовлялася. Проте при зверненні у 2018 році до Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину заявницею [PERSON] було отримано відмову у вчиненні нотаріальної дії, через відсутність підтвердження факту прийняття спадщини після смерті матері, у зв`язку з тим, що вони мають різні місця реєстрації. Так, хоча заявниця здійснювала догляд за хворою матір`ю, яку забрала проживати до себе, вона не вважається такою, що прийняла спадщину, у зв`язку з чим зараз вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні 03.09.2019 року заявниця [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити з наведених у заяві мотивів, крім того, через канцелярію суду представник заявниці адвокат Пантелей В.В. подав письмову заяву, відповідно до якої просив не викликати у якості свідка [PERSON] , вказану заяву розглянути без його участі та участі його довірительки. Представники заінтересованих осіб Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області та Золочівської селищної ради в судове засідання 03.09.2019 року також не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Від Золочівського селищного голови [PERSON] .В. через канцелярію суду надійшла письмова заява, в якій він просив розгляд справи проводити без участі їх представника, вирішення справи відніс на розсуд суду. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання 03.09.2019 року з`явився, та не заперечував проти задоволення вимог своєї сестри [PERSON] , пояснив суду, що на час смерті їхньої матері сестра дійсно проживала разом з нею та здійснювала її догляд. Суд, вислухавши пояснення заявниці, заінтересованої особи [PERSON] та свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , про що 27 січня 1994 року Палацом новонароджених м. Харкова складено актовий запис № 346, та цього ж дня видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [INFO] у віці 52 років померла [PERSON] , про що 27 вересня 2017 року виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області складено актовий запис № 16 та видано відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . З повідомлення завідувача Четвертої Харківської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. від 13 липня 2018 року № 1812/01-16, наданого [PERSON] , вбачається, що остання не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а тому вважається такою, що пропустила строк для прийняття спадщини. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області від 22.12.2018 року № 1021 мати [PERSON] [PERSON] , [INFO] на момент її смерті [INFO] згідно запису в по господарській книзі № 3 на 2016-2020 роки № ОПО 0202503 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживала без реєстрації за адресою реєстрації доньки [PERSON] : [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24 березня 1998 року комісії по приватизації державного житлового фонду ВАТ «Конгресівське» квартира по [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно інформації щодо спадкової справи, наданої на виконання ухвали суду від 06.05.2019 року завідувачем Четвертої Харківської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. від 21 травня 2019 року № 1076/01-16 та інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.05.2019 року № 56222712 після [PERSON] , померлої [INFO] , до нотаріальної контори з заявами про прийняття чи про відмову від неї ніхто не звертався, спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавалися. З виписки з по господарської книги від 21.05.2019 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.03.1998 року, про що в по господарській книзі № 4 на 2016-2020 роки № ОПО 0203351 Харківської області Золочівського району Олександрівської сільської ради зроблено відповідний запис. 02 серпня 2019 року постановою завідувача Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Козелько Т.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] з тих мотивів, що [PERSON] не була зареєстрована разом зі спадкодавцем на час смерті. Допитана у якості свідка у судовому засіданні 03.09.2019 року [PERSON] повідомила суду, що вона є сусідкою заявниці з квартири [ADDRESS] , яка забрала до себе хвору мати [PERSON] та проживала разом з нею на час її смерті у квартирі [ADDRESS] . При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. За змістом пунктів 3.21., 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема, за місцем проживання спадкоємця та навпаки, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За таких обставин на підставі досліджених доказів, суд доходить висновку, що заявниця [PERSON] мала підстави для звернення до суду, бо у поза судовому порядку встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час її смерті немає можливості. Заявницею доведено, що вона дійсно проживала зі своєю матір`ю [PERSON] на час її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , хоча фактично її мати була зареєстрована за іншою адресою. Інших осіб, які заявляли б свої права на спадкове майно, судом не виявлено. Відтак, порушене право підлягає захисту у обраний заявником спосіб, шляхом встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті.

Outcome: approved