Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

02 квітня 2021 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява обґрунтована тим, що 11.01.2008 між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин, оскільки сторони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Подальше спільне життя буде суперечити інтересам позивачки, так як немає бажання проживати із відповідачем однієї сім`єю. Посилаючись на вищезазначені обставини [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб між сторонами. Ухвалою судді від 14.04.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання на 24.05.2021. У судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 27). Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує, просив розірвати шлюб (а.с. 19) У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів з урахуванням положень, передбачених ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 11.01.2008 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] , виданим 11.01.2008 Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції (а.с. 6). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7, 8) Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 21 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Нормою ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, на примирення сторони не згодні. Шлюб розпався через різницю в поглядах на шлюб та сім`ю, у зв`язку з чим сторони втратили одне до одного відповідні почуття, які характерні для подружніх стосунків. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. З огляду на зазначене суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає і вони про це не просили суд, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції про сплату судового збору № 0.0.2071756469.1 від 31.03.2021 встановлено, що позивачкою [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 908,00рн (а.с. 1). Заяву про визнання позову відповідачем [PERSON] подано до початку розгляду справи по суті. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення ст. 142 ЦПК України, позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову. З огляду на зазначене та у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі [PERSON] в розмірі 50 відсотків, що становить 454,00 грн, на користь позивачки [PERSON] . На підставі викладеного та,

Outcome: approved