Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

03 лютого 2020 року позивач [PERSON] , в інтересах якої за діє адвокат Ярошевський О.Т., звернулася до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 03.06.1992 по 19.03.1997 працювала в шахтоуправлінні «Октябрське» ВО «Кривбасруда» (на теперішній час - ПАТ Кривбасзалізрудком») учнем лаборанта-радіометриста, лаборантом-радіометристом. 19.03.1997 була звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Працюючи лаборантом-радіометристом з позивачкою 03.06.1996 стався нещасний випадок, внаслідок якого отримала травму таза. 06.06.1996 комісією з розслідування було складено акт про нещасний випадок на виробництві. Висновком МСЕК від 09.12.1996 позивачу вперше встановлено 60% втрати професійної працездатності у зв`язку з нещасним випадком та третя група інвалідності. Після неодноразових переоглядів висновком МСЕК від 12.12.2001 позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності, третю групу інвалідності безстроково. Наслідки нещасного випадку викликають у позивача не тільки фізичні страждання: біль в лівому тазостегновому і правому колінному суглобах, які посилюються після ходи і фізичних навантажень, а й моральні страждання: болі у суглобах змушують докладати додаткових зусиль для організації свого життя, вимушена постійно проходити курси лікування, порушено нормальні життєві зв`язки внаслідок неможливості вести активне життя. Просить стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 160000 гривень. Ухвалою суду від 04 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 25 лютого 2020 року судом отримані клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, зобов`язання позивача надати до суду оригінали письмових доказів, та визнання явки позивача обов`язковою, які за результатами розгляду ухвалою суду від 02 березня 2020 року залишені без задоволення. 25 лютого 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що Актом про нещасний випадок встановлено вину самої позивачки в настанні нещасного випадку та не встановлено вину відповідача, а тому останній не має нести відповідальність за завдану моральну шкоду. Також зазначив, що позивачкою не доведено факту спричинення їй моральної шкоди а надані до позову докази, не є беззаперечними доказами заподіяння такої шкоди. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 03.06.1992 по 19.03.1997 працювала на підприємстві відповідача шахтоуправлінні «Октябрське» на посаді учня лаборанта-радіометриста, лаборанта-радіометриста,19.03.1997 була звільнена, за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с.7-11) Згідно копії Акту № 16 про нещасний випадок від 06.06.1996 року 03.06.1996 о 13.30 годині лаборант-радіометрист [PERSON] , яка працює на опрокидувачі шахти «Заря», попрохала машиніста електровозу [PERSON] підвезти її електровозом К-14м до стволу ш. «Октябрська» гор. 815м., щоб зателефонувати диспетчеру. Заїхавши до руддвору ш. «Октябрська» з східного боку ствола, де уклін від стволу складає 0,02 промілі, [PERSON] зупинив електровоз. [PERSON] почала виходити з кабіни електровозу. Коли її ліва нога знаходилась на підошві виробітки, а права в кабіні, через несправність гальм, електровоз почав самопроізвольно котитися в зворотному напрямку. Внаслідок чого [PERSON] була притиснута між електровозом та тягальною лебідкою ЛПТ-3, отримавши при цьому травму таза. Причиною нещасного випадку стало: порушення вимог безпеки при експлуатації транспортних засобів; експлуатація несправних машин; порушення виробничої дисципліни. Діагноз за листком непрацездатності : закритий перелам лонної та седаліщної кісток справа, розрив лонного сочлініння, травматичний скол І ступеня. Крім того актом про нещасний випадок №16 встановлено, що особами, які допустили порушення Законодавчих та інших нормативних актів є: [PERSON] - машиніст електровоза, який порушив Закон України «Про охорону праці» ст. 18, СУОТ ВО «Кривбасруда» п.п. 7.20.1, 7.20.2, 7.20.5, [PERSON] - лаборант-радіометрист, Закон України «Про охорону праці» ст. 18, КЗпП України ст. 139 (а.с. 12-13) Наслідками нещасного випадку стала втрата працездатності [PERSON] на 60%, встановлення третьої групи інвалідності, МСЕК первинно від 09.12.1996 (а.с. 14). В подальшому [PERSON] неодноразово проходила переогляди (а.с.14-15), і 12.12.2001 їй було встановлено 60% втрати професійної працездатності у зв`язку із трудовим каліцтвом від 1996 і третю групу інвалідності безстроково (а.с. 15). Після отриманої травми позивач неодноразово зверталася до закладів медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписними епікризами та виписками з медичної карти ( а.с.16-20). Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Так, суд встановив, що нещасний випадок на виробництві, який призвів до каліцтва позивачки стався з нею 03 червня 1996 року на підприємстві відповідача, вперше [PERSON] була встановлена втрата професійної працездатності 60% - 09.12.1996, в суд з позовом за захистом своїх порушених прав, позивач звернулася 03 лютого 2020 року. Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачці [PERSON] внаслідок отриманого нею каліцтва при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, внаслідок отриманого каліцтва, що потягло втрату працездатності первинно у розмірі 60%, встановлення третьої групи інвалідності, в подальшому встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 60% безстроково та третю групу інвалідності, що свідчить про неможливість покращення стану її здоров`я в майбутньому, встановлення вини самої позивачки у настанні нещасного випадку, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у сумі 30 000,00 грн. оскільки саме цей розмір є розумним, виваженим і справедливим у ситуації позивачки, а також не перевищує гранично допустимого розміру відшкодування такої шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial