Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

04.01.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину набутої у шлюбі квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначає, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.11.1990 року. 28.07.2010 року шлюб між сторонами по справі був розірваний, що підтверджує свідоцтво про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Перебуваючи у шлюбі з відповідачем по справі за сумісні кошти відповідно до договору купівлі-продажу сторонами було придбано вищезазначений об'єкт нерухомого майна, реєстрація якого була здійснена на ім`я відповідача по справі. Оскільки позивач має право на 1/2 частину вказаної квартири, однак не має документа, який підтверджує її право власності на квартиру, вона вимушений звернутися до суду з вказаною заявою. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином (а.с. 24), надала суду заяву від 19.02.2016 року про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала (а.с. 31). Представник позивача на підставі ордера та витягу з договору - адвокат Поліщук І.Б.- у судовому засіданні вимоги своєї довірительки підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував, однак вказав, що перереєстрація майна повинна відбутися, враховуючи збір необхідних документів, за рахунок позивача по справі, що вона робити не бажає. Окрім того, вказав, що судові витрати по справі, повинні бути компенсовані за рахунок позивача, оскільки саме їй потрібна частина майна, придбаного у період шлюбу. Заслухавши думку сторони та представника сторони, дослідивши подані до суду докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. 24.11.1990 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, посвідчений Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області (актовий запис №128), що підтверджується копією витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00012546046 від 03.08.2013 року (а.с. 8). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17.02.2010 року по справі №2-1010/2010, яке набрало законної сили, шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, позивачу залишено шлюбне прізвище «Кобзєва», питання поділу спільно набутого майна подружжя не вирішувалося, що підтверджується копією витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00012546046 від 03.08.2013 року та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 01.09.2010 року (актовий запис №82 від 28.07.2010 року) (а.с. 8-9). Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 29.10.2011 року (а.с. 11) відповідач [PERSON] став власником спірної квартири. Вказаний факт підтверджується витягом з державного реєстру правочинів №4857305 від 29.10.2007 року, зроблений приватний нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Васильєвою Світланою Іванівною (а.с.12) та витягом КП «Первомайське БТІ» від 07.11.2007 року за №16563630 про реєстрацію права приватної власності на спірну квартиру, реєстраційний номер - 20757228 (а.с.33). Таким чином, судом встановлена належність спірної квартири відповідачу по справі, а також той факт, що квартира була придбана у період спільного життя подружжя. У судовому засіданні відповідач та представник позивача підтвердили, що вказане майна на час розгляду справи знаходиться у власності відповідача по справі. Будь-яких даних про наявність права власності на вищевказану квартиру іншим особам матеріали справи не містять, сторони суду такі матеріали також не надали. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних чи юридичних осіб, яке подано відповідно до даного кодексу, у межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які приймають участь у справі. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню щодо визнання його права власності на 1/2 частину спірної квартири, набутої під час шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружини та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме, враховуючи задоволення позову стягує з відповідача на користь позивача судовий збір встановлений законом у розмірі 551,20 грн. Одна копійка переплачена позивачем з власної ініціативи стягненню з відповідача у порядку ст. 88 ЦПК України не підлягає. Стосовно витрат на правову допомогу у розмірі 500,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідачів за оформлення позову до суду (а.с. 14), то суд зазначає наступне. Відповідно до норм п.47 та п.48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», враховуючи винесення рішення на користь позивача, витрати на правову допомогу належними доказами не підтверджені, оскільки окрім квитанції від 04.01.2016 року, яка не відповідає нормам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (не містить номера за порядком), до квитанції не доданий витяг з реєстру фізичних осіб-підприємців стосовно реєстрації станом на 2016 рік самозайнятої особи адвоката Поліщук І.Б, інших доказів надання правової допомоги суду не надано, зокрема і щодо розрахунку, в якому саме процентному відношенні від мінімальної заробітної плати між стороною та її представником було встановлено розмір винагороди (від 5% до 40% мінімальної заробітної плати), а тому вказана вимога підлягає відхиленню. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Outcome: partial