Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

04 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Вознесенського району про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини в якому вказував, що 14 жовтня 2010 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, у встановлений строк спадщину не прийняв в звязку наявністю тяжкого захворювання та тривалим перебуванням на стаціонарному лікуванні. Тому [PERSON], вказуючи на те, що вказаний строк пропущений ним з поважних причин, просив про визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю в два місяці. 23 квітня 2018 року [PERSON] надав суду уточнений позов, який доповнив вимогою про встановлення факту родинних відносин. При цьому в уточненому позові [PERSON] вказував, що він, як спадкоємець першої черги за законом, бажає реалізувати своє право на отримання спадщини, проте позбавлений такої можливості, оскільки відсутні докази, що підтверджують наявність родинних відносин між спадкодавцем та позивачем (дата народження останнього, зазначена в паспорті та Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відрізняються). В звязку з цим [PERSON] додатково просив про встановлення між ним та спадкодавцем факту родинних відносин в судовому порядку, вказуючи на те, що можливість встановлення такого факту в адміністративному чи іншому порядку на час розгляду справи втрачена. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, уточнені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Оскільки матеріали містять всі необхідні для вирішення справи відомості, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі позивача та представника відповідача. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування наслідків визнання відповідачем позову, що передбачені ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 14 жовтня 2010 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна. [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, бажає реалізувати своє право на отримання спадщини, проте позбавлений такої можливості, оскільки відсутні докази, що підтверджують наявність родинних відносин між спадкодавцем та позивачем (дата народження останнього, зазначена в паспорті (05 вересня 1954 року) та Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (01 вересня 1954 року) відрізняються). Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зокрема суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Аналогічно згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] повністю підтвердився дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: -копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, згідно якого [PERSON] дійсно є матірю [PERSON]; -копією свідоцтва про народження позивача, згідно якого [PERSON] дійсно є матірю [PERSON] [INFO]; -наявністю в позивача особистих та інших документів спадкодавця; -іншими доказами в сукупності. Можливість встановлення факту родинних відносин між позивачем та спадкодавцем в адміністративному чи іншому порядку на час розгляду справи втрачена, що вказує на обґрунтованість вимог позивача в цій частині. Водночас судом встановлено, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, у передбачений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини після смерті матері не вчинив необхідних дій, що можуть свідчити про її прийняття. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З письмових доказів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 12) вбачається те, що [PERSON] не подав вчасно заяву про прийняття спадщини в звязку наявністю тяжкого захворювання та тривалим перебуванням на стаціонарному лікуванні. Тому суд, виходячи з обставин справи, вважає необхідним надати позивачу додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини тривалістю в два місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved