Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

04 вересня 2018 року Військова частина [NUMBER] (Військова частина [NUMBER] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 21 квітня 2016 року о 19 годині 30 хвилин на території військового полігону в/ч [NUMBER] (в/ч [NUMBER] ) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «ЗАЗ Vida», д. н. [NUMBER] та автомобіля «Урал-420», д. н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з вини відповідача. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28 березня 2017 року з Військової частини [NUMBER] (Військова частина [NUMBER] ) на користь ТОВ «Експрес Страхування» стягнуто 48 172 грн. 12 коп. страхового відшкодування та 1 378 грн. судового збору, а також судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 1 515 грн. 80 коп. на користь Міністерства оборони України. Тобто, розмір заподіяної [PERSON] шкоди державі становить 51 065 грн. 92 коп. Наказом №293 від 28 листопада 2017 року [PERSON] звільнено зі служби ЗСУ та при звільненні утримано нараховані виплати розміром 6 374 грн. 63 коп. як відшкодування спричиненого збитку. Посилаючись на викладені вище обставини, на підставі ст. ст. 1172, 1191 ЦК України, п. 7 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року, позивач просить стягнути з [PERSON] 48 172 грн. 12 коп. Ухвалою від 18 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю Ступак В. В. позов підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Відповідно до довідки командира в/ч [NUMBER] від 11 травня 2018 року останній з 30 квітня 2018 року приймає участь у силах і засобах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в складі військової частини [NUMBER] (а. с. 44). Представник відповідача за довіреністю Часник Н. М. позов не визнала. Заслухавши представників сторін, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу командира військової частини польова пошта В 2050 №92 від 01 серпня 2015 року відповідача [PERSON] зараховано до списку особового складу вказаної військової частини та призначено на посаду водія артилерійської директриси стрільби із закритих вогневих позицій полігону, з посадовим окладом 530 грн. на місяць, шпк «солдат» (а. с. 23). 21 квітня 2016 року о 19 годині 30 хвилин на території військового полігону в/ч [NUMBER] [PERSON] , керуючи автомобілем «Урал-4320», д. н. [NUMBER] , під час руху заднім ходом, в порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху та допустив зіткнення з автомобілем «Заз-Vida», д. н. [NUMBER] , який стояв нерухомо та був припаркований, внаслідок чого вказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 31 травня 2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а. с. 24). Відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 28 березня 2017 року з Військової частини [NUMBER] на користь ТОВ «Експрес Страхування», де відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, були застраховані майнові інтереси власника автомобіля «Заз-Vida», [PERSON] , стягнуто 48 172 грн. 12 коп. страхового відшкодування та 1 378 грн. судового збору, а також на користь Міністерства оборони України - 1 515 грн. 80 грн. судових витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги (а. с. 7-16). Наказом командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) №159 від 30 червня 2017 року, виданому відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26 квітня 2017 року №Д-322/1/5дкс та директиви командувача Сухопутних Збройних Сил України від 29 квітня 2017 року №Д-5дск, переведено з умовного найменування військову частину-польова пошта [NUMBER] на умовне найменування А 3085 (а. с. 21). Відповідно до платіжного дорученням №939 від 28 листопада 2017 року Військова частина [NUMBER] перерахувала на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» 48 172 грн. 12 коп. страхового відшкодування та 1 378 грн. витрат по сплаті судового збору (а. с. 20). Наказом командира військової частини [NUMBER] №293 від 28 листопада 2017 року відповідача звільнено з військової служби у Збройних Силах України та виключено зі списків особового складу вказаної військової частини. Окремим пунктом зазначено про утримання з [PERSON] заподіяної державі шкоди в розмірі 51 065 грн. 92 коп. Відповідно до роздавальної відомості №340 при звільненні у листопаді 2017 року з [PERSON] утримано 6 374 грн. 63 коп. відшкодування спричиненого збитку (а. с. 25-29). За змістом ст. ст. 11, 599, 1166 ЦК України деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди. Правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому, за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з частиною другою вказаної норми таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння бойова та інша техніка, боєприпаси. Стаття 2 вказаного закону передбачає, що Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює, відповідно до закону, управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі, у разі їх розформування. Положенням про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року №1225 визначається порядок ведення обліку і зберігання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, його списання та використання. Пунктом 3 цього Положення визначено, що Міноборони, як центральний орган управління Збройних Сил, закріплює згідно із законодавством військове майно за військовими частинами на праві оперативного управління, про що ним видаються відповідні акти. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно виключно за його цільовим та функціональним призначенням (пункт 5 Положення). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28 березня 2017 року встановлено та підтверджено представником позивача у судовому засіданні, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Урал-4320», д. н. [NUMBER] перебував на обліку військової частини [NUMBER] та знаходився на балансі Міністерства оборони України (а. с. 7-16). Власником джерела підвищеної небезпеки визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах ним володіє, тобто автомобіль «Урал-4320», д. н. [NUMBER] , на якому військовослужбовець [PERSON] скоїв дорожньо-транспортну пригоду, перебуває на обліку цієї військової частини [NUMBER] (В 2050). Таким чином, як встановлено судовим рішенням, відповідальність за шкоду, спричинену військовослужбовцем, повинна нести військова частина, на обліку та у оперативному управлінні якої перебуває джерело підвищеної небезпеки. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 1 ст. 1172 ЦК України). З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. У даному випадку позивач також обґрунтовує свої позовні вимоги з посиланням на Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року, тобто, на спеціальний підзаконний нормативний акт, яким врегульовано, як повну, так і обмежену матеріальну відповідальність військовослужбовців за заподіяну шкоду державі. Відповідно до розділу І вказане Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Перебування [PERSON] у момент дорожньо-транспортної пригоди на військовій службі сторонами визнається та підтверджується витягом з наказу ТВО командира військової частини польова пошта В 2050 №92 від 01 серпня 2015 року. Тобто, відповідач не був власником автомобіля, на якому вчинив ДТП, та не володів ним на підставі будь-якого речового права, а в момент заподіяння шкоди виконував обов`язки військової служби. Даних про те, що відповідач заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій та страхування власником транспортного засобу цивільно-правової відповідальності в матеріалах справи не має. За змістом пунктів 2, 13, 31 зазначеного Положення, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. Повна матеріальна відповідальність за шкоду військовослужбовців та призваних на збори військовозобов`язаних, заподіяна з їх вини державі настає у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій, дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину. Так як відповідач [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, що підтверджується постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2016 року, суд приходить до висновку про наявність підстав про покладення матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, як це передбачено п. 10 Положення, оскільки шкоду заподіяно недбалим виконанням ним службових обов`язків. Покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності не відповідає вимогам зазначеного Положення, оскільки матеріали справи не містять даних про вчинення дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину або посилання на наявність інших обставин за яких настає повна матеріальна відповідальність. Разом з цим судом також встановлено, що при звільненні відповідача зі служби наказом командира військової частини [NUMBER] №293 від 28 листопада 2017 року відповідача звільнено з військової служби у Збройних Силах з утриманням заподіяної державі шкоди в розмірі 51 065 грн. 92 коп. Відповідно до роздавальної відомості №340 при звільненні у листопаді 2017 року з [PERSON] утримано 6 374 грн. 63 коп. відшкодування спричиненого збитку (а. с. 25-29). Як підтвердив у судовому засіданні представник позивача, утримана з відповідача сума дорівнює розміру місячного грошового забезпечення та спрямована на відшкодування завданого державі збитку у виді сплаченого військовою частиною страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Експрес Страхування». Розмір шкоди у сумі 44 691 грн. 29 коп., яка є предметом даного позову складається із невідшкодованої відповідачем суми страхового відшкодування та судового збору у справах за позовом страхової компанії та за подання апеляційної скарги. Таким чином, враховуючи, що з відповідача при звільненні з військової служби позивачем утримано в рахунок відшкодування завданої державі шкоди 6 374 грн. 63 коп., що дорівнює розміру місячного грошового забезпечення, суд не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] на користь в/ч [NUMBER] (в/ч [NUMBER] ) матеріальної відповідальності у розмірі місячного грошового забезпечення. Крім того, з платіжного доручення №939 від 28 листопада 2017 року вбачається, що в/ч [NUMBER] (в/ч [NUMBER] ) перерахувала на рахунок ТОВ «Експрес Страхування» 48 172 грн. 12 коп. страхового відшкодування та 1 378 грн. судового збору (а. с. 20). Доказів перерахування судового збору за подання апеляційної скарги на користь Міністерства оборони України матеріали справи не містять. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. З врахуванням наведеного слід дійти висновку, що судовий збір не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки відшкодуванню підлягає втрачене або пошкоджене майно, що виключає задоволення позову в цій частині, з посиланням на норми ст. 1191 ЦК України, якими передбачено регрес. З огляду на викладенні вище обставини позовні вимоги Військової частини [NUMBER] (Військова частина [NUMBER] ) про стягнення з [PERSON] у порядку регресу завданої державі шкоди не підлягають задоволенню за їх безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed