Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

04 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася до Березівського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки від його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, з урахуванням індексації. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 вересня 2020 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від спільного проживання сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Так як спільне життя не склалось, то з травня 2021 року подружжя проживає окремо, шлюб розірвати не мають можливості, так як донька не досягла одного року. [PERSON] не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, він з нею не бачиться та не спілкується. [PERSON] регулярно несе витрати за проживання, харчування, лікування, одяг, комунальні послуги та ін. ЇЇ доходів недостатньо для задоволення необхідних життєвих потреб доньки. Вона потребує постійної батьківської уваги і допомоги, однак відповідач не приймає участі у її утриманні та вихованні. На теперішній час [PERSON] не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Крім того, на утриманні позивачки перебуває двоє малолітніх дітей від першого шлюбу. Відповідач має постійне місце роботи, працює охоронцем на підприємстві «Олімп-Юг» у м. Березівка. Надати суду відповідні докази про його місце роботи та заробітну плату позивачка не має можливості, оскільки це є конфіденційною інформацією. На підставі вищевикладених обставин, [PERSON] змушена звернутись до суду з позовною заявою за захистом своїх прав та прав дитини. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 05.10.2021 року відкрито провадження у справі тапризначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 19.10.2021 року о 16:00 год. Позивачка у судове засідання з`явилась, на позовних вимогах наполягала, просила задовольнити їх у повному обсязі та пояснила, що відповідач з моменту народження дитини [INFO] , таку навіть не бачив, будь-яку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідач у судове засідання з`явився, з приводу заявлених вимог пояснив, що такі повністю заперечує, вважає, що дитина не його, однак ДНК експертизу він не проводив, бо немає такої можливості. Оскільки вважає дитину не своєю, тому у нього відсутній обов`язок по її утриманні. Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч. 1. 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України,доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, 16.09.2020 року Березівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що складено актовий запис № 78. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з позовної заяви та пояснень сторін, спільне життя між ними не склалось, а тому з травня 2021 року подружжя проживає окремо, шлюб розірвати не мають можливості, так як їх спільна дитина не досягла одного року. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. [PERSON] не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, він з нею не бачиться та не спілкується. На теперішній час [PERSON] не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Крім того, на утриманні позивачки перебуває ще двоє малолітніх дітей від першого шлюбу. [PERSON] регулярно несе витрати за проживання, харчування, лікування, одяг, комунальні послуги та ін. Її доходів недостатньо для задоволення необхідних життєвих потреб доньки. Вона потребує постійної батьківської уваги і допомоги, однак відповідач не приймає участі у її утриманні. Відповідач має постійне місце роботи, працює охоронцем на підприємстві «Олімп-Юг» у м. Березівка, середня заробітна плата становить 5000 грн. Відповідно до ч. 1.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 CK України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є батьком дитини і відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України зобов`язаний надавати грошові кошти для утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття. Будь-яких доказів тієї обставини, що [PERSON] не є донькою відповідача [PERSON] , відповідач не подав, зустрічний позов про оспорення батьківства також не подав. Нормами ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 908 грн., від сплати якого позивач при подачі позову була звільнена, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved