Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

03.03.2017 року [PERSON], в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги діє [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності від 05.03.1990 року йому належить житловий будинок, розташований за адресою : Донецька область, Лиманський район, с.Рубці, вул.Лісна, буд. 73. У власному будинку позивача зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які колись були членами його сім'ї, проте зараз такими не являються. Згідно акту в.о. старости с.Рубці Лиманського району Донецької області від 15.10.2016 року, складеному в присутності свідків, відповідачі з 1990 року в будинку не проживають. На неодноразові прохання позивача знятися з реєстрації відповідачі не реагують, натомість власник будинку несе додаткові витрати по його утриманню. З огляду на наведене, позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Також просив стягнути з відповідачів понесені по справі судові витрати. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи судом для участі в судовому засіданні не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с. 34). Представник позивача, належним чином повідомлений про дату час та місце слухання справи до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів судових витрат просив залишити без розгляду (а.с.33). Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі (а.с.32). Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с.31). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2\~ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Згідно свідоцтва про право приватної власності від 03.03.1990 року, виданого виконавчим комітетом міської ради народних депутатів, [PERSON] на підставі Рішення виконавчого комітету Краснолиманської міської ради народних депутатів від 15.11.1989 року № 224, на праві приватної власності належить будинок за №71 по вул.Лісна, в с.Рубці (а.с.6). [PERSON] зареєстрований за місцем проживання у цьому житловому приміщенні, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області від 15.09.2016 року № 1081 (а.с.8). Відповідачі, після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON], фактично не проживають у будинку з 2010 року, проте залишаються там зареєстрованими. Відповідачі вказаним житловим приміщенням взагалі не користуються, не зберігають в будинку належне їм майно (а.с.9). Відповідачі фактично змінили місце проживання, однак дотепер не припинила попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Позивач здійснює виконання обов'язків щодо утримання зазначеного будинку в належному стані, виконує інші обов'язки, пов'язані з використанням нерухомості. Відповідно до ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Ст. 41 [PERSON] України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини\~\~і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини\~\~і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 15.11.1989 року у позивача виникло право власності на будинок за адресою : Донецька область, Лиманський район, с.Рубці, вул.Лісна, б.73, на підставі свідоцтва про право приватної власності, зареєстрованого в реєстрі під № 287 від 20.03.1990 року, що є чинним і сторонами не оспорюється. Відповідач протягом тривалого часу користувалася вказаним житловим приміщенням, але вже більше двох років відсутня за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову, не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. З огляду на це, суд вважає позовні вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.

Outcome: approved