overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

04.08.2016 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій вказала, що її син [PERSON], [INFO], страждає хронічним психічним захворюванням, є інвалідом 2 групи з дитинства. У звязку з захворюванням він нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, заявник вказує, що постійно здійснює нагляд за сином, проводить його утримання та лікування. [PERSON] просить суд визнати її сина [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку та призначити її опікуном. У судовому засіданні заявник на вимогах заяви наполягала та просила їх задовольнити. Прокурор у судовому засіданні вказав, що задоволення вимог заяви буде відповідати інтересам заявника та її сина. Представник опікунської ради Бахмутської міської ради у судовому засіданні проти задоволення вимог заяви також не заперечувала та вказала, що заявник [PERSON] може бути опікуном над [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення заявника, думку інших учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі наданого заявником свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу, суд приходить до висновку, що заявник [PERSON] дійсно є матірю [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], згідно з висновками судово-психіатричної експертизи страждає хронічним психічним захворюванням органічний бредовий (шизофреноподібний) розлад особистості внаслідок резидуальної енцефалопатії з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням особистості. Ступінь вираженості активної психосимптоматики (марення, галюцинацій), а також зниження інтелектуально мнестичних функцій позбавляє випробуваного здатності розуміти значення своїх дій і керувати ними. Для захисту цивільних прав та інтересів [PERSON], [INFO], потребує установи опіки над ним. Відповідно до ст. 16 ЦК України громадянин, який внаслідок душевної хвороби або слабоумства не може розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнаний судом недієздатним. На підставі ст. 41 ЦК України, над недієздатною особою встановлюються опіка. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до подання опікунської ради при виконкомі Бахмутської ради [PERSON] може бути опікуном та опікунська рада при виконкомі Бахмутської ради вважає доцільним призначення [PERSON] опікуном над [PERSON], [INFO]. Таким чином, є всі підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

04.08.2016 року заявник [PERSON] звернулася до суду з означеною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який помер [INFO]. Заявниця перебувала на утриманні свого чоловіка, оскільки дохід останнього був значно вищим. Допомога у вигляді пенсії її чоловіка була для останньої постійним і основним джерелом засобів для існування. В теперішній час для перерахунку розміру пенсії [PERSON] необхідно встановити факт перебування її на утриманні у чоловіка. Просить задовольнити її вимоги та встановити даний факт. Представник заявниці у судовому засіданні заявлені вимоги за вказаних у заяві обставин підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Заявник у судовому засіданні повністю підтримала думку свого представника. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечує. З показів свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що заявниця [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який помер [INFO] та знаходилась на його утриманні, оскільки сильно хворіє, а також являється інвалідом ІІ групи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією довідки № 02/15-378 від 10.06.2016 року виданої Новотроїцькою селищною радою Херсонської області. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [INFO] від 17 травня 2016 року. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд, серед справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно 11.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. З показів учасників судового засідання та матеріалів справи вбачається, що заявник мешкала разом із чоловіком [PERSON], який утримував її, оскільки вона хворіє та являється інвалідом ІІ групи, та його дохід значно перевищував дохід [PERSON]. За таких обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] одержувала від померлого чоловіка допомогу, що була для неї постійним джерелом засобів до існування, тому заява підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

04.08.2016 року КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою\~ про надання\~ психіатричної\~ \~\~допомоги у примусовому [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [INFO], б. 30/2, кв. 140, посилаючись на те, що [PERSON] госпіталізований в психіатричний заклад за заявою опікуна. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 08.02.2008 року [PERSON] визнаний недієздатним, призначена опікуном [PERSON] [PERSON] інвалід 2-ї группи по псіхіатричному захворюванню безстроково. Діагноз «шизофренія, маячна форма, епізодична течія за наростаючим дефект ємоційно-вольовій сфері». У зв'язку з госпіталізацією за даним діагнозом та відсутністю згоди особи на лікування в добровільному порядку в медичному закладі, КУ «ООМЦПС», звернулась до суду з заявою про вирішення питання про доцільність госпіталізації в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. У судовому засіданні лікар психіатр психіатричного відділення КУ «ООМЦПЗ» [PERSON] наполягав на тому, щоб [PERSON] було госпіталізовано, у звязку з тяжким захворюванням. Законний представник [PERSON] [PERSON] підтримала думку лікаря. У судовому засіданні [PERSON], назвав своє прізвище ім'я та по батькові, дату народження, де проживає. Із заявою психіатричної лікарні про примусову госпіталізацію був не згоден. Пояснив, що протягом тривалого часу постійно знаходиться в лікарні . Прокурор у судовому засіданні висловив думку про те, що зазначена заява підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення представника КУ «Одеський обласний медичний центр психіатричного здоров'я», прокурора, особи, відносно якої подана заява, його законного представника, вивчивши надані документи,\~ суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13\~ \~\~Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. Особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. У зв'язку з тим, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад і виявляє реальні наміри вчинити дії, що становлять небезпеку для себе та оточуючих, то суд прийшов до висновку про доцільність його госпіталізації у примусовому порядку в умовах КУ «ООМЦПЗ». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

04.08.2016 року ПАТ Акцент-Банк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 30.10.2015 року він уклав з відповідачем кредитний договір, за яким останній отримав кредит в розмірі 10778 грн. 81 коп. зі сплатою за користування кредитом 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість станом на 12.07.2016 року по кредиту, процентам за користування ним, а також штрафні санкції в загальній сумі 12508,32 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом ухвалено розглядати справу в заочному порядку у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 30.10.2015 року сторони уклали договір № ABH0R1159400015, за яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 10778 грн. 81 коп. на строк 24 місяці з 30.10.2015 р. по 29.10.2017 р. зі сплатою за користування кредитом 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної комісійної винагороди в розмірі 323,36 грн. За умовами кредитного договору повернення відповідачем кредиту і сплата відсотків, та комісій має здійснюватися щомісяця рівними платежами. (а.с. 7-14) Кредит позивачем відповідачу наданий і даний факт сторонами не оспорюється. (а.с. 15) Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 12.07.2016 року виникла заборгованість по договору, яка складається із заборгованості: по кредиту 10778,82 грн.; по відсоткам за користування кредитом 07,78 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нараховані штрафні санкції: пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в розмірі 649,90 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 584,86 грн. (а.с. 6) Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором разом зі штрафними санкціями в загальній сумі 12508,32 грн., а також судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

04.08.2016 року ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 17.09.2008 року він уклав з відповідачем кредитний договір, за яким видав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 07.07.2016 року по кредиту, процентам за користування ним, комісії, а також штрафні санкції в загальній сумі 18893,75 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 17.09.2008 року ЗАТ КБ Приватбанк, правонаступником якого є позивач, і відповідач уклали договір, за яким банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку станом на 14.08.2012 р. в розмірі 1000 грн. зі сплатою 30 % річних (2,5 % на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, обслуговування якої здійснюється за тарифами і правилами банку. (а.с. 20-28) Факт виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами не оспорюється. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 07.07.2016 року виникла заборгованість по договору, яка складається із заборгованості: по кредиту 986,49 грн.; по відсоткам за користування кредитом 13459,46 грн.; по комісії 3310,00 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 250 грн.; штраф (процентна складова) 887,80 грн. (а.с. 9-19) Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором разом зі штрафними санкціями в загальній сумі 18893,75 грн., а також судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

04.08.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], яким просить розірвати шлюб укладений між ними 14.02.2003 р. у відділі реєстрації актів громадянського стану Ковельського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 47. В обґрунтування своєї заяви зазначив про те, що від спільного шлюбу з відповідачкою у них є донька [PERSON], 01 січня 2010р.н. Подружнє життя з відповідачкою у них не склалося, одружившись не змогли утворити міцної сімї, між ними постійно виникали сварки та скандали. Шлюбні і сімейні відносини, а також спільне проживання між ними фактично припинені, вони проживають окремо, їхня сімя розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечила. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши взаємини подружжя, наявність неповнолітньої дитини, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.02.2003 р. у відділі реєстрації актів громадянського стану Ковельського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 47 (а.с.4). Від спільного шлюбу з відповідачкою у них є донька [PERSON], 01 січня 2010р.н. (а.с.10). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сімя розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

04.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 05.06.2008 року, актовий запис №64, місце реєстрації: Відділ реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області. Мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через постійні конфлікти, які виникали через образи, внаслідок чого сторони припилили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство, мешкають окремо. По домовленості між сторонами дитина [PERSON] буде проживати з матір'ю. Просить суд розірвати його шлюб із [PERSON], строк для примирення не надавати. Позивач [PERSON] підтримав свою позовну заяву, просив шлюб розірвати, справу розглянути у його відсутності, про що надав суду заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій позов визнала, просила шлюб розірвати, справу розглянути у її відсутності. Розглянувши матеріали справи, в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами, оцінивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступне. [PERSON], [INFO], перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (дошлюбне прізвище Гладкова) [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами зареєстровано 05 червня 2008 року, актовий запис №64, місце реєстрації: Відділ реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області. Мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття кохання один до одного, різні характери та погляди на сімейне життя, в звязку з чим вони стали проживати окремо, жодних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, що не заперечує і позивач, і відповідач. Шлюб між сторонами носить формальний характер. Суд вважає, що сторони не мають наміру відновлювати сімейні стосунки, на примирення не згодні. Спір про місце проживання дитини та про поділ майна відсутній. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін та інтересам неповнолітньої дитини. Судовий збір у повному обсязі сплачено позивачем при подачі позовної заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

04.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 2988,28 грн. заборгованості за кредитним договором № 8102943381ГМ/2015-08 від 04.08.2015 р., з яких 1974,27 грн. тіло кредиту; 549,14 грн. - проценти; 464,87 грн. - пеня, посилаючись на те, що відповідачу, було надано у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії, кредит у сумі 2000 грн., зі строком погашення 31.08.2018 р. Відповідач свої забовязання перед банком не виконав, проценти не сплатив, кредит не повернув. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку. Це є підставою для постановлення заочного рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04.08.2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду до договору про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та відкриття кредитної лінії від 04.08.2015 № 8102943381ГМ/2015-08. Згідно вказаного договору відповідачу надано кредит у сумі 2000,00 грн., з обовязком відповідача щомісячного погашення кредиту частини та сплати відсотків в розмірі 34% річних з кінцевим строком погашення 31.08.2018 р. (а.с. 7-10). Згідно пунктів 7.3.3.,7.3.14. позивач має право дострокового повернення кредиту та сплати процентів у разі не виконання відповідачем будь-яких умов договору. Порушивши вимоги вказаного кредитного договору станом на 25.07.2016 р. відповідач [PERSON] допустив заборгованість перед позивачем, яка згідно з наданим до суду розрахунком становить 2988,28 грн., у тому числі : 1974,27 грн. - тіло кредиту; 549,14 грн. - проценти; 464,87 грн. - пеня. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 1049,1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ст. 88 ЦПК України у звязку з задоволенням позову суд стягує на користь позивача витрати, повязані зі сплатою ним при предявлені позову 1378 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

04.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сімєю. Сторони в судове засідання не з'явилися, при цьому надіслали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Згідно положень частини другої статті 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксації судового засідання технічним засобом. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 14.11.1992 року, при цьому спільних неповнолітніх дітей не мають. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї, що, за твердженням позивача, унеможливлює подальше спільне проживання сторін однією сімєю. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки позивач не бажає подальшого збереження шлюбу та спільного проживання однією сімєю з відповідачем, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюбу розірванню.

Outcome: approved