Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

02 грудня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Встановити порядок виконання рішення суду, зазначивши в резолютивній частині, що вказане рішення суду є підставою для зняття відповідачів з реєстрації. Мотивує вимоги тим, що Позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 14 лютого 2005 року у вказаній квартирі було зареєстровано місце проживання сина позивача [PERSON] . 22 вересня 2018 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] .. 01 червня 2019 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позички (безоплатного користування) квартири [ADDRESS] строком на один рік до 01 листопада 2020 року. Відповідно до пункту 11 Договору, користувач має право зареєструвати місце проживання членів своєї сім`ї у квартирі, яка є предметом цього договору. Так, 26.06.2019 року також було зареєстровано місце проживання дружини [PERSON] 16 липня 2019 року [PERSON] та [PERSON] змінили прізвище на « [PERSON] » та « [PERSON] » відповідно. 01 жовтня 2019 року сторони розірвали договір позички квартири та відповідачі переїхали проживати до іншої квартири, а саме за адресою: [ADDRESS] тим самим втративши право користування квартирою [ADDRESS] . Проте наразі згідно з виписки з домової книги про склад сім`ї та прописки, виданої 15 січня 2020 року, у квартирі [ADDRESS] відповідачі досі зареєстровані та не знялись з обліку. У зв`язку з тим, що відповідачі більше року не проживають за місцем реєстрації реєстрація місця проживання у цьому житловому приміщенні підлягає припиненню. Ухвалою суду від 09 грудня 2020 року по справі відкрито провадження, встановлений спрощений порядок розгляду справи. 17 червня 2021 року від [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності. Зазначив, що не проживає за вказаною адресою більше 2 років, а відтак позовні вимоги визнає та просить задовольнити. 20 липня 2021 року від [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Учасники справи 23 листопада 2021 року в судове засідання не з`явились, про день місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж.О. за № 6824. Як вбачається з довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області та довідки № В1-155053-ф/л від 26.09.2019 року виданої Департаментом надання адміністративних послуг, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також, з довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області та довідки № К4-211413-ф/л від 10.12.2019 року виданої Департаментом надання адміністративних послуг, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] на підставі договору позички (безоплатного користування) від 01 червня 2019 року укладеного між [PERSON] (позичкодавець) та [PERSON] (користувач). Пунктом 1 зазначеного договору передбачено, що Позичкодавець безоплатно передав Користувачу, а Користувач прийняв від Позичкодавця квартиру [ADDRESS] для користування протягом строку встановленого даним договором, з метою проживання Користувача та його дружини [PERSON] . Пунктом 8 зазначеного договору передбачено, що даний договір укладається Сторонами на 1 рік. У разі, якщо по закінченню строку дії цього договору, сторони не підписали акт-приймання передачі, він продовжує свою дію на наступний рік. Пунктом 11 зазначеного договору передбачено, що Користувач має право зареєструвати місце проживання членів своєї сім`ї у квартирі, яка є предметом цього договору. По закінченні строку дії цього договору Користувач та члени його сім`ї втрачають право користування квартирою та підлягають зняттю з реєстрації місця проживання у даній квартирі. Також, в матеріалах справи є Свідоцтво про зміну імені від 16 липня 2019 року, серія [NUMBER] з якого вбачається, що [PERSON] 16 липня 2019 року змінив прізвище на « [PERSON] » та Свідоцтво про зміну імені від 24 вересня 2019 року, серія [NUMBER] з якого вбачається, що [PERSON] 24 вересня 2019 року змінила прізвище на « [PERSON] ». 01 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено акт приймання передачі квартири на виконання пункту 8 Договору позички від 01 червня 2019 року. З огляду на вищевикладене, [PERSON] та [PERSON] втратили право користування квартирою та підлягають зняттю з реєстрації місця проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Проте відповідачі, станом на день подачі позову (02 грудня 2020 року) зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. Отже, встановлені обставини свідчать, що на даний час, реєстрація відповідачів за вказаною адресою перешкоджає позивачу повністю реалізувати своє право власності на свою квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. Положення статті 317 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Частиною другої статті 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. При цьому, суд приймає до уваги, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги та зазначив, що не проживає разом з дружиною ( [PERSON] ) у квартирі більше двох років. Суд встановив, що реєстрація відповідачів в квартирі, яка є приватною власністю позивача, створює перешкоди у користуванні останньої своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України. Таким чином, оскільки реєстрація відповідачів в квартирі позивача, створює для останньої перешкоди у користуванні своєю власністю, а відповідачі не проживають у спірній квартирі більше одного року, суд доходить висновку, що [PERSON] та [PERSON] мають бути визнаними такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved