Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

04 вересня 2017 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові [PERSON] вказала, що 02.11.2013 року вона уклала шлюб з [PERSON] Від цього шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.Також позивачка зазначила в позові, що шлюбні відносини між сторонами припинились досить давно у звязку із взаємним непорозумінням, різних поглядів на вирішення важливих питань сумісного шлюбного життя, на фоні яких виникали часті сварки. На даний час сторони проживають окремо в різних країнах, тому вирішити питання про розірвання шлюбу в органах РАЦСу є неможливим. Спір з приводу поділу спільного майна відсутній. На підставі вищевикладеного просила суд розірвати між нею та відповідачем шлюб, укладений 02.11.2013 року. В судове засіданні позивачка не зявилась, про день та час слухання справи повідомлялась шляхом направлення судових повісток поштою на адресу, яка зазначена в позові, в позові зазначила, що у разі її неявки просить суд розглядати справу за її відсутності, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, а саме [PERSON] просив розірвати шлюб, який укладений між ним та позивачкою 02.11.2013 року, погоджувався на те, що з нього буде стягнутий судовий збір на користь позивачки але просив суд відмовити [PERSON] в частині стягнення на її користь витрат, понесених на правову допомогу, пояснивши, що він особисто сплачував представнику позивачки адвокату [PERSON] 1500,00 гривень та надав на підтвердження чек. Також [PERSON] додатково пояснив, що з позивачкою вони проживають окремо і не ведуть спільного господарства в рік. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст.\~174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у шлюбі з 02.11.2013 року підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС №134667, виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1119 ( а.с.8). Від шлюбного життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Враховуючи обставини, що сторони подружні стосунки не підтримують, позивачка та відповідач не мають наміру на збереження шлюбу, суд доходить висновку про те, що сім'ю зберегти немає можливості, тому шлюб підлягає розірванню. Спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами не існує. Суд вважає, що за таких обставин позовні вимоги [PERSON] стосовно розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем 02.11.2013 року підлягають задоволенню. Згідно із ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду та виходячи зі змісту ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка в своєму позові не зазначила яке прізвище їй присвоїти після розрвання шлюбу. Тому суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище «Кабаненко», відповідачу «Кабаненко». Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням того, що відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього на користь позивачки судового збору в розмірі 640,00 гривень, суд вважає, що вказані позовні вимоги також підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] стосовно стягнення з відповідача на її користь витрат понесених нею на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем в судовому засіданні були надані пояснення, згідно яких [PERSON] особисто сплачував витрати на правову допомогу так як позивачка перебувала за кордоном та просила його про це, більш того відповідач на підтвердження надав суду квитанцію на суму 1500,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial