Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

02 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом (з урахуванням уточненої позовної заяви) до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 9500 доларів США, вказавши в заяві, що 15 січня 2014 року між нею та відповідачкою був укладений договір позики грошей, згідно якого вона надала відповідачці позику - грошові кошти в сумі 9500 доларів США. В той же день на підтвердження укладення договору позики [PERSON] видала позивачу відповідну розписку. Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язаний повернути грошові кошти готівкою в строк до 15 січня 2015 року та сплачувати кожен місяць - 2% від суми позики. В подальшому строк дії договору позики було подовжено до 01 вересня 2015 року. Позивач виконав свої зобов'язання за договором позики, передав позичальнику грошові кошти у вказаній сумі, що підтверджено підписом відповідача в договорі позики грошей від 15 січня 2014 року. На виконання умов договору відповідач сплатила 391 долар США в рахунок відсотків за основним зобов`язанням, що підтверджується розпискою. Втім, відповідач не виконала своїх зобов'язань за договором позики та не повернула у обумовлений строк борг у зазначеній сумі. На її кількаразові вимоги відповідач не реагує, добровільно повернути кошти не бажає, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися в суд з позовом. Просить стягнути з відповідача борг за договором позики в загальній сумі 9500 доларів США та понесені нею витрати по сплаті судового збору. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі, вказала, що зазначену заборгованість в позовній заяві немає можливості сплатити, відзиву або письмових пояснень до позову не подала. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15 січня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно з якими позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 9500 доларів США. На підтвердження факту отримання зазначеної грошової суми позичальник видала позикодавцю розписку, копію якої долучено до матеріалів справи. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язалась повернути грошові кошти до 15 січня 2015 року та сплатити за кожний місяць 2% від суми позики (а.с.4). Відповідач сплатила 391 долар США в рахунок відсотків за основним зобов`язанням, що підтверджується розпискою (а.с.4 об.). Сторонами строк дії договору позики було подовжено до 01 вересня 2015 року. Після спливу вказаного строку відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вищезазначеним договором належним чином не виконала, отримані від [PERSON] грошові кошти не повернула. 30.09.2017 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист з вимогою про повернення суми боргу в повному обсязі до 14.10.2017 року (а.с.5). Втім, грошові кошти відповідач не повернула, про причини невиконання грошового зобов`язання не повідомила. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зобов`язання виникають з цивільних прав і обов`язків, підставами виникнення яких є договори та інші правочини, як зазначено у ст.11 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно зі ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти) у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідач не спростувала вказаних обставин. Договір позики не оспорювала. Належних та допустимих доказів про те, що гроші нею не були отримані за договором, суду не надала. Відповідно до ч.1ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідачка не виконала взяті зобов'язання щодо повернення сум позики в строки, визначені в розписці та на вимогу позивача, то з неї на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики за розпискою у розмірі 9500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на день ухвалення рішення становить 100 доларів США = 2826,9931 грн., і складає 268564,34 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2550,35 грн., понесені нею при подачі позову.

Outcome: approved