Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

04 квітня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 3 в будинку № 30 по вул. Доценка в м. Чернігові, оскільки відповідач з моменту реєстрації не проживає в ньому без поважних причин. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Треті особи у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечували. Заслухавши пояснення позивача, її представника, третіх осіб, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордеру № 928 від 26 квітня 1979 року, виданого виконавчим комітетом Деснянської районної ради депутатів трудящих міста Чернігова (а/с 5). Згідно довідки Комунального підприємства «ЖЕК 10» Чернігівської міської ради від 18 березня 2016 року в даній квартирі, крім позивача, зареєстровані також: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а/с 6). Як вбачається з копії особового рахунку № 410766-0, наданого Комунальним підприємством «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради, [PERSON] зареєстрований у вказаній вище квартирі з 27 квітня 1996 року (а/с 8). Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин з моменту реєстрації, а в травні 2002 року разом з батьками переїхав на постійне місце проживання в Ізраїль. Пізніше батьки самостійно знялися з реєстрації у спірній квартирі, відповідач же залишився зареєстрованим, адже для зняття його з реєстрації до досягнення ним повноліття необхідно було отримувати згоду служби у справах дітей та підтвердження місця реєстрації за новою адресою. При цьому позивач пояснила, що зі своїм онуком - відповідачем по справі вона не спілкується, його місце проживання їй не відоме, адже шлюб між батьками [PERSON] розірвано, зі слів [PERSON], який є її сином та батьком відповідача, місце проживання [PERSON] йому також не відоме. Факт не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] підтверджується актами, а саме: -актом від 14 березня 2003 року, затвердженим начальником житлово-ремонтної експлуатаційної дільниці № 8, згідно якого зі слів сусідів [PERSON], [PERSON], встановлено, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі, але ніколи в ній не проживав (а/с 10); -актом від 22 вересня 2011 року, затвердженим начальником ЖРЕД -8 згідно якого, зі слів жителів будинку № 30 по вул. Доценка в м. Чернігові [PERSON], [PERSON] встановлено, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі, але з 2001 року в ній не проживає та перебуває за кордоном (а/с 11); -актом від 31 березня 2016 року, згідно якого, зі слів сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], та жительки [ADDRESS] [PERSON], які провели огляд вказаної вище квартири, встановлено, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але фактично в даній квартирі не проживає, а з травня 2002 року взагалі не зявляється, оскільки переїхав на постійне місце проживання в Ізраїль, особистих речей його в квартирі не виявлено (а/с 12). Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають по-сусідству з позивачем, також підтвердили факт непроживання відповідача з моменту реєстрації в квартирі [ADDRESS]. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. 71, 72 ЖК України, підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved