Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

04 грудня 2018 року акціонерне товариства комерційного банку «Приватбанк» звернулося до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором кредиту в сумі 93216 грн. 47 коп. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 28 грудня 2011 року між сторонами існують договірні відносини, зокрема відповідач одержала від Банку кредит в сумі 22500 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, розмір якого може переглядатись Банком без узгодження із позичальником. \~ \~ \~ \~Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. \~ \~ \~ \~Посилаючись на\~те,\~що за\~час користування\~кредитом відповідач\~належним чином\~не виконувала\~умови договору\~та не\~сплачувала в\~повному обсязі\~кредитні платежі,\~через що\~станом на\~23\~жовтня 2018\~року має\~загальну заборгованість\~в сумі\~93216 грн. 47 коп., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги щодо заборгованості за тілом кредиту та процентами визнала, щодо вимог про стягнення пені та штрафів заперечувала, пославшись на застосування Банком подвійної відповідальності. Стосовно відзиву відповідача, в якому вона не визнавала позовні вимоги в повному обсязі, в тому числі вказувала на недійсність договору і незрозумілість боргових розрахунків та їх підстав, то з урахуванням позиції відповідача в судовому засіданні, яка підтвердила отримання нею кредитної карти, активне користування нею, її перевипуск, визнала позовні вимоги в частині боргу по тілу кредиту та процентам в повному обсязі, то з урахуванням вказаного, положень ст. 49 ЦПК України, щодо прав відповідача на повне або часткове визнання позовних вимог, суд вважає зайвим виклад змісту відзиву на позовну заяву в частині, що стосується невизнання наявних у відповідача кредитних зобовязань, оспорювання заборгованості з тіла кредиту та процентам. Стосовно пені та штрафу, у відзиві відповідач зазначає застосування відповідачем подвійної відповідальності, а також просить про застосування строку позовної давності, що за даними вимогами становить один рік. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 28 грудня 2011 року відповідач подала анкету-заяву до Банку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Відповідно даної заяви, позичальник погодилася, що дана заява з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Також зобовязалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанк www.privatbank.ua (а.с. 12). Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі Банк), надало позичальнику, тобто відповідачці, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, залишивши за собою право зміни кредитного ліміту в самостійному порядку (п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил). Згідно довідки про кредитування сторони визначено щомісячний мінімальний платіж , що становив 7% від заборгованості, а з 01.04.2014 року в розмірі 5 % від суми заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості, термін сплати до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Також передбачено відповідальність у виді пені та штрафу за порушення грошових зобовязань (а.с. 13). Відповідно до п. п. 2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартості послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виконанні боргових зобов'язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі Мінімального обов'язкового платежу. На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування Кредитом відповідач здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання, а позичальник навпаки, порушила умови Договору в частині строків та сум, що передбачені для внесення мінімального платежу, який згідно Довідки має бути здійснено до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач використовувала кредитні кошти, при цьому на погашення заборгованості кошти вносила з порушенням строків та вимог щомісячного обовязкового платежу та мінімального його розміру, що потягло нарахування неустойки (а.с.7-11, 50-113, 135-145). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 25.01.2019 року, згідно кредитного договору б/н від 28.12.2011 року, [PERSON] отримала картки №5168755503963916, №5168455523189922, №4149439391491127 та №5168742203020999 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 05.2021 року (а.с. 147). Враховуючи наведене, суд вважає, що сума заборгованості по тілу кредиту в сумі 30926, 65 грн. та процентам в сумі 24032,39 грн. підлягають стягненню в повному обсязі. Окрім цих сум, Банком нарахована пеня в розмірі 33342,36 грн. та як неустойка нараховано суми штрафу також за порушення щодо строків виконання договірних зобовязань, а саме: штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф 4415,07грн. (процентна складова). Тобто, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф одночасно. Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірних зобовязань (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена в ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 р., від 6 листопада 2013 року (№6-116цс13). За правилами\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати\~\~кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто\~\~пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.\~\~\~\~ Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною (пеня 33342,36 грн. за наявності боргу з кредиту 30926,65 грн.), не відповідає передбаченим у п. 6 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509\~та ч.ч. 1, 2 ст.\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача, а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. За такого,\~з урахуванням\~критеріїв справедливості\~та добросовісності,\~недопустимості подвійної\~відповідальності одного\~виду за\~одне й\~те саме\~порушення,\~суд вважає\~за необхідне стягнути неустойку лише у виді штрафу, що визначається як 5% від суми заборгованості 2747,95 грн. (30926,65 грн. борг по кредиту + 24032,39 грн. заборгованості по процентам х 5%) та 500 грн. фіксовану частину штрафу. \~ \~ \~ \~Враховуючи вище викладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 58206 грн. 99 коп., з яких: борг по кредиту 30926,65 грн., по процентам 24032,39 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 2747,95 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням розяснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом\~№ 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1092,44 грн. (58206,99грн. х 100 /93216,47 грн. = 62%, 1762 х 62% = 1092,44).

Outcome: partial