Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

02 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу, який було зареєстрованого між сторонами 07 жовтня 2011 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №1154. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказала, що з січня 2015 року подружжя фактично припинили стосунки, не спілкуються, спільного господарства не ведуть. Намагання та зусилля позивача зберегти сімю ні до чого не привели. За таких обставин [PERSON] вимушена звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем буде суперечити її інтересам. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона від позову не відмовляється, підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві (а.с.13). Відповідач [PERSON] письмово повідомив судові про те, що ним визнається позов та він не заперечує проти його задоволення, оскільки дійсно їх з позивачем сімя розпалася (а.с.15). Сторони у попереднє судове засідання не зявились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі.\~ Виходячи з наведеного, а також положень стст.130,158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] укладено 07 жовтня 2011 року, який зареєстровано Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено актовий запис №1154 (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який на даний час знаходиться на утриманні матері позивача [PERSON] (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що подружні відносини між [PERSON] і [PERSON] фактично припинилися з січня 2015 року. Подружжя проживають окремо одне від одного, не спілкуються, спільного господарства не ведуть. Намагання позивача зберегти сімю ні до чого не привели. Зясовано, що подружжям втрачено почуття любові і поваги один до одного. На даний час сторони не намагаються зберегти сімю. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Сторони дійшли згоди, що дитина буде проживати разом із позивачем [PERSON]. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Під час розгляду справи судом сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, заперечували проти надання подружжю строку для примирення, про що зазначили у письмових заявах (а.с.13,15). За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про те, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визнання відповідачем [PERSON] предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно положень ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON], як особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, під час розгляду справи порушила питання про відновлення свого дошлюбного прізвища «Алексєєнко» (а.с.2,7). Питання про розподіл понесених судових витрат позивачем не порушено.

Outcome: approved