Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

04 березня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до МКП «Дніпропетровський електротранспорт», третя особа без самостійних вимог [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що 02 лютого 2015 року на території ДТТУ за адресою пр. Карла Маркса, 119 у м. Дніпропетровську, [PERSON] керуючи трамваєм Т-3 допустила наїзд на належний позивачу автомобіль, якому були нанесені механічні пошкодження. Позивачка просить суд стягнути з відповідача 72\~210,75\~грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої працівником відповідача [PERSON] за пошкодження автомобіля «Tayota Camry», державний реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер JTNBE40K203212069, що належить на праві власності позивачеві, стягнути з відповідача 1\~000 грн. за експертне дослідження автомобіля «Tayota Camry», державний реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер JTNBE40K203212069 та стягнути судові витрати по справі. (а.с.1-4) В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначав, що автомобіль позивача та трамвай є джерелами підвищеної небезпеки а отже відповідальність ґрунтується на загальному принципі наявності вини, проте, оскільки справу відносно [PERSON] було закрито у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, у підприємства відсутні підстави для відшкодування шкоди. Також посилався на судову практик в аналогічних справах. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали справи № 200/3005/15-ц про адміністративне правопорушення відносно [PERSON], вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Постановою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2015 року (справа № 200/3005/15-п) справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.69) 13 травня 2015 року Апеляційним судом Дніпропетровської області (справа 200/3005/15) постанова Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2015 року якою провадження відносно [PERSON] закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП залишена без змін. Відповідно до ч.ч.\~3,4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В абзаці 4 пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №\~4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 61\~ЦПК\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами\~Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року\~чи закриття кримінального провадження за правилами\~Кримінального процесуального кодексу України 2012 року\~не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Вказаною вище постановою встановлено, що 02 лютого 2015 року о 09 годині 00 хвилин на території ДТТУ за адресою пр. Карла Маркса 119 у м. Дніпропетровську, водій [PERSON] керуючи трамваєм Т-3, інвентарний номер Т-51 допустила наїзд на припаркований автомобіль «Тайота Кемрі», державний номер знак [NUMBER], що належить [PERSON] Транспортним засобам були нанесені механічні пошкодження. (а.с.69) Згідно абз.1 п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №\~4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п.5 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №\~4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини першої статті 1187\~ЦК\~джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166\~ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Як було встановлено в ході розгляду справи, що підтверджується постановою судді та проти чого не заперечували сторони в судовому засіданні, водій [PERSON] здійснила наїзд на автомобіль належний позивача керуючи трамваєм Т- 3, інвентарний номер Т-51. Тобто водій [PERSON] своїми діями завдала шкоди під час здійснення діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки. В той же час, як було з'ясовано судом, що підтверджується постановою судді та проти чого не заперечували сторони в судовому засіданні, автомобіль належний позивачу був припаркований та знаходився в заглушеному стані, водія [PERSON] на той час в автомобілі не було. Сторонами не було доведено, що автомобіль здійснив мимовільний рух без впливу на нього водія, що призвело до скоєння на нього наїзду, а отже суд приходить до висновку, що автомобіль на момент скоєння на нього наїзду не був джерелом підвищеної небезпеки, а мав ознаки великогабаритного рухомого майна. За таких обставин суд приходить до висновку, що у позивача наявне право на відшкодування шкоди незалежно від того, що справу відносно [PERSON] було закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки [PERSON] завдала шкоди під час вчинення дій джерелом підвищеної небезпеки. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно висновку № 2682 експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 24 лютого 2015 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Toyota Camry, державний реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN) JTNBE40K203212069, пошкодженого у наслідок від ДТП становить 72\~210,75 грн. (а.с.5-30) Відповідно до ст.ст.\~15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. При розгляді справи сторони не заперечували проти того, що [PERSON] на момент вчинення події працювала у відповідача де під час виконання своїх трудових обов'язків, керуючи трамваєм скоїла наїзд на автомобіль належний позивачу. За таких обставин позивачка має право на предявлення вимоги до відповідача про відшкодування шкоди, як до особи діями працівника якого їй було завдано шкоду. Разом з тим згідно п.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. При вирішенні питання щодо розміру шкоди яка підлягає відшкодування суд враховує, що завдана шкода позивачці сталась через її необережність, яка проявилась в тому, що вона не врахувала габарити свого автомобіля та залишила його так, що призвело до того, що на нього був здійснений наїзд, а тому суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування шкоди. Враховуючи вище викладене суд вважає за необхідне стягнути з МКП «Дніпропетровський електротранспорт» на користь [PERSON] грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в половинному розмірі від заявленої позивачкою суми, що становить 36 605 грн. 38 коп. Посилання представника відповідача на судову практику у справах, які він вважає аналогічними, судом не приймаються до уваги, оскільки у наданих до порівняння судових рішеннях йдеться про взаємодію двох джерел підвищеної небезпеки, а у справі, що розглядається, шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки рухомому майну, яке не мало на той час ознак джерела підвищеної небезпеки. Крім того, відповідно до ст. 3607 УПК України, обовязковими для суду є лише правові висновки Верховного Суду України, а не будь-яких інших судів. Згідно ч.\~1 ст. 88 ЦПК України за результатами розгляду сума судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (а.с.1), підлягає стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог, що становить 366,06 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial