Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

03 листопада 2020 року позивач АТ «АКБ «Конкорд» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій прохає стягнути заборгованість за кредитним договором № 60.15.001132 від 16 серпня 2019 року, у сумі 42986 гривень 26 копійок, яка складається із: заборгованості за простроченими відсотками за кредитом у сумі 8324 гривні 49 копійок, прострочений борг за кредитом у сумі 30000 гривень, плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості 2697 гривень 33 копійки, санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором у сумі 1964 гривні 44 копійки (а. с. 2-6). В обґрунтування позовних вимог вказав, що 16 серпня 2019 року між АТ «АКБ «Конкорд» та відповідачем укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви про приєднання до Публічного договору комплексного обслуговування клієнтів фізичних осіб в АТ «АКБ «Конкорд» № 60.15.001132 від 16 серпня 2019 року та акцептованої банком про надання кредитних коштів шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок № [NUMBER] .307350.00000026200206094001 у розмірі 30000 гривень строком на 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 39 % річних. Підписавши заяву про надання кредиту/кредитний договір та приєднавшись до Публічного договору, відповідач підтвердив ознайомлення та згоду з умовами Публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «АКБ «Конкорд» на умовах зазначених в публічному договорі та розміщених на офіційному сайті ПАТ«АКБ «Конкорд», а також підтвердив ознайомлення та згоду з Тарифами позивача та погоджується з ними. На підставі кредитного договору банк надав відповідачу споживчий кредит на задоволення поточних потреб, оплату послуг АТ «АКБ «Конкорд» та супутніх послуг шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника. 15 вересня 2019 року відповідачем було активовано картковий рахунок № [NUMBER] .307350.00000026200206094001. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Внаслідок цього, станом на 21 вересня 2020 року, за ним утворилася заборгованість у сумі 42986 гривень 26 копійок, яка складається із: заборгованості за простроченими відсотками за кредитом у сумі 8324 гривні 49 копійок, заборгованості за простроченим боргом за кредитом у сумі 30000 гривень, платою за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості у сумі 2697 гривень 33 копійки, санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором у сумі 1964 гривні 44 копійки, яку позивач прохає стягнути із [PERSON] разом із судовими витратами у сумі 2118 гривень (а. с. 2-6). Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків (а. с. 64). 10 листопада 2020 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 28 січня 20204 листопада 2020 року, позивачем усунуто (а. с. 66-73). Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 10 годину 40 хвилин 28 грудня 2020 року (а. с. 77), копія якої надіслана відповідачу за вихідним № 26156/20-вих/2/204/2025/20 від 03 грудня 2020 року (а. с. 78), яка отримана відповідачем 18 грудня 2020 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про отримання поштового відправлення (а. с. 84). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 80), в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення на офіційному сайті «Судова влада» оголошення про його виклик (а. с. 86, 88, 90), про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення та спираючись на вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення. Судом встановлено, що 16 серпня 2019 року відповідач підписав заяву позивача про надання кредиту/кредитний договір № 60.15.001132. Відповідно до заяви, відповідач погодився з тим, що підписана заява разом із Графіком платежів/ розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, Публічним договором та Тарифами банку складає між ним та банком кредитний договір, строк дії якого зазначений в розділі 13.1 цієї заяви (15 серпня 2020 року). Підписавши заяву про надання кредиту/кредитний договір та приєднавшись до Публічного договору, відповідач підтвердив ознайомлення та згоду з умовами Публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «АКБ «Конкорд» на умовах зазначених в публічному договорі та розміщених на офіційному сайті ПАТ «АКБ «Конкорд» www.concord.ua, а також підтвердив ознайомлення та згоду з Тарифами позивача та погоджується з ними. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 21 вересня 2020 року, за ним утворилася заборгованість у сумі 42986 гривень 26 копійок, яка складається із: заборгованості за простроченими відсотками за кредитом у сумі 8324 гривні 49 копійок, заборгованості за простроченим боргом за кредитом у сумі 30000 гривень, платою за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості у сумі 2697 гривень 33 копійки, санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором у сумі 1964 гривні 44 копійки, яку позивач прохає стягнути із [PERSON] разом із судовими витратами у сумі 2118 гривень (а. с. 13-14). Згідно з вимогами ст. ст. 12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог\~ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2\~ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2\~ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч.\~2\~ст. 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. На підтвердження того, що між банком і відповідачем було укладено договір про надання кредиту, позивачем надано в якості письмового доказу заяву про надання кредиту/кредитний договір № 60.15.001132 (а. с. 15-16), що є додатком до Публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «АКБ «Конкорд». Вказана заява, до 13 розділу включно, підписана 16 серпня 2019 року від імені [PERSON] (а. с. 15 та на звороті), а розділ 14 вказаної заяви (а. с. 16) підписаний від імені [PERSON] із зазначенням дати заповнення заяви 16 серпня 2019 року, та датою отримання заяви 13 серпня 2019 року. Також позивачем надано анкету-заяву відповідача на отримання кредитного ліміту (овердрафту) (опитувальний лист клієнта - фізичної особи) (а. с. 21), яка підписана від імені [PERSON] 13 серпня 2019 року. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається із заяви про надання кредиту/кредитного договору (а. с. 15-16), у ній зазначені персональні дані відповідача щодо дати його народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, РНОКПП, його місця роботи та розмір доходу, а також висловлено його бажання отримати кредит із бажаним максимальним кредитним лімітом 30000 гривень, строком на 12 місяців. У вказаній заяві міститься інформація про те, що 16 серпня 2019 року банком прийнято рішення про надання відповідачу кредиту у розмірі 30000 гривень, із зазначенням дати повного погашення кредиту 15 серпня 2020 року. Крім того, у вказаній заяві міститься інформація, що підписанням цієї заяви позичальник підтвердив свою згоду про повне та безумовне прийняття пропозиції банку укласти Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «АКБ «Конкорд» на умовах, зазначених в Публічному договорі, та, що він ознайомився з Тарифами банку та умовами Публічного договору, які знаходяться на офіційному сайті банку за електронною адресою www.concord.ua та в установі банку й погодився з ними. Як зазначено в заяві, відповідач примірник цієї заяви з відміткою банку отримав 16 серпня 2019 року. Вказана заява, до 13 розділу включно, підписана 16 серпня 2019 року від імені [PERSON] (а. с. 15 та на звороті), а розділ 14 вказаної заяви (а. с. 16) підписаний від імені [PERSON] із зазначенням дати заповнення заяви 16 серпня 2019 року, та датою отримання заяви 13 серпня 2019 року. Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що відповідачу було надано кредит, шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок № [NUMBER] .307350.00000026200206094001 у розмірі 30000 гривень строком на 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 39 % річних. Натомість, у вказаній заяві відсутні будь-які відомості, що надання відповідачу кредиту, шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок № [NUMBER] .307350.00000026200206094001 у розмірі 30000 гривень строком на 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 39 % річних. Крім того, з вказаної заяви не зрозуміло, яку саме картку отримав відповідач, строк дії картки, валюту у якій вона видана, вид картки, тощо, тому, не зрозуміло, яким чином вказана заява стосуються вказаного кредитного договору. Також позивачем до позову додано Публічний договір Комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «Конкорд», що затверджений рішенням правління АТ «АКБ «Конкорд» № 5 від 09 січня 2019 року (а. с. 24-45 та на звороті), та виписку з тарифних пакетів на випуск та обслуговування елітних банківських платіжних карток АТ «АКБ «Конкорд» Platinum (а. с. 46 та на звороті), які не містять відомостей щодо того, яку саме картку видано відповідачу, а також підпису останнього. А з наданої позивачем заяви про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки/договір платіжної картки № 92.15.027904 (а. с. 18 та на звороті), яка підписана від імені [PERSON] 15 серпня 2019 року та, відповідно до якої відповідачу видано платіжну картку № [NUMBER] , не зрозуміло, яким чином вона стосується кредитного договору № 60.15.001132 від 16 серпня 2019 року та карткового рахунку [NUMBER] .307350.00000026200206094001. Приписами ч. ч. 1, 3 ст.\~509\~ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, відповідно до вимог ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Згідно з вимогами п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач\~- фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за простроченими відсотками. У заяві про надання кредиту/кредитному договорі від 16 серпня 2019 року (а. с. 15-16), будь-які відомості щодо відсоткової ставки відсутні. З огляду на викладене, з урахуванням того, що дані про процентну ставку зазначені лише в рахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки за обраним видом кредиту, однак без зазначення її в самій заяві про надання кредиту/кредитному договорі від 16 серпня 2019 року та Публічному договорі, приймаючи до уваги те, що останній разом з Тарифами банку, не підписаний відповідачем, суд доходить висновку, що процентна ставка сторонами не узгоджена. Також, у вказаній заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а. с. 15-16). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, пені і штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Публічний договір Комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «Конкорд», розміщений на сайті www.concord.ua, як невід`ємні частини спірного договору. У справі, що розглядається, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1\~ст. 634 ЦК України,\~за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.concord.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «АКБ «Конкорд» в період із часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Наданий позивачем Публічний договір Комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «Конкорд», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім того, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Публічного договору Комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «Конкорд», оскільки Публічний договір Комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «Конкорд», це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більш співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «АКБ «Конкорд» дотримався вимог, передбачених частиною другою\~статті 11\~Закону №\~1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а тому Публічний договір Комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКБ «Конкорд», розміщений на сайті www.concord.ua не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 серпня 2019 року шляхом підписання заяви. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та унеможливив покладання на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, роздруківка із сайту банку позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Приписами п. 336 Переліку типових документів,\~що створюються\~під час\~діяльності державних\~органів та\~органів місцевого\~самоврядування,\~інших установ,\~підприємств та\~організацій,\~із зазначенням\~строків зберігання\~документів, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5 визначено, що пер\-вин\-ні до\-ку\-мен\-ти і до\-да\-т\-ки до них це документи, що фі\-к\-су\-ють факт ви\-ко\-нан\-ня го\-с\-по\-дар\-сь\-ких опе\-ра\-цій і стали під\-ста\-вою для за\-пи\-сів у регістрах бу\-х\-га\-л\-тер\-сь\-кого обліку та податкових документах. До них відносяться: ка\-со\-ві, бан\-ків\-сь\-кі до\-ку\-мен\-ти, ордери, по\-ві\-до\-м\-лен\-ня бан\-ків і пе\-ре\-ка\-з\-ні ви\-мо\-ги, ви\-пи\-с\-ки бан\-ків, корінці квитанцій, банківських чекових книжок, на\-ря\-ди на ро\-бо\-ту, ак\-ти про при\-йман\-ня, зда\-ван\-ня і спи\-сан\-ня май\-на й ма\-те\-рі\-а\-лів, кви\-та\-н\-ції і на\-кла\-д\-ні з об\-лі\-ку то\-вар\-но-\-ма\-те\-рі\-аль\-них цін\-но\-с\-тей, рахунки-фактури, аван\-со\-ві зві\-ти тощо. Так, позивачем надано суду розрахунок заборгованості відповідача (щодо порушення строків погашення кредитної заборгованості та заборгованості за супроводження простроченої/ несанкціонованої заборгованості) за період часу з 03 лютого 2020 року станом на 21 вересня 2020 року та, (щодо простроченої заборгованості за процентами) за період часу з 16 серпня 2019 року по 18 серпня 2020 року, у різних формах із зазначенням різних відомостей (які в одному розрахунку є, а в іншому відсутні), що позбавляє суд можливості перевірити правильність наданого розрахунку банка. Крім того, судом встановлено, що у наданих банком розрахунках, зазначені різні відсоткові ставки, як в самих розрахунках, у порівнянні з іншими періодами, так із базовою ставкою зазначеною позивачем у позовній заяві 39%. Так, зокрема за період часу з 03 лютого 2020 року станом на 19 березня 2020 року та з 01 червня 2020 року по 31 липня 2020 року процентна ставка за санкцією за порушення строків погашення кредитної заборгованості становить 84 % річних + 10 гривень за день, а за порушення строків погашення кредитної заборгованості становить - 84% річних. Натомість, у період часу з 20 березня 2020 року та станом на 31 травня 2020 року та з 01 серпня 2020 року по 20 вересня 2020 року процентна ставка за санкцією за порушення строків погашення кредитної заборгованості відсутня, а за порушення строків погашення кредитної заборгованості становить 39 % річних. Також, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем у період часу, зокрема з березня по вересень 2020 року, здійснювалося нарахування відповідачці штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання. Натомість, Законом України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16 червня 2020 року, встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. При цьому, приписами ч. 2 ст. 5 ЦК України визначено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. В рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі №1-7/99 зазначено, що надання зворотної дії в часі законам та іншим нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Тобто, вказаний вище Закон має зворотну дію в часі. Враховуючи наведені положення ЦК України та те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України встановлено з 12 березня 2020 року карантин, суд дійшов висновку, що починаючи з 12 березня 2020 року позичальника звільнено від обов`язку сплати пені за прострочення повернення тіла кредиту та процентів, а вказані нарахуванні позивачем здійснено незаконно. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що розрахунок заборгованості, що наданий позивачем на обґрунтування позовних вимог, є неналежним та недостатнім доказом для підтвердження позовних вимог, а тому суд не приймає його до уваги. Тобто, докази, якими позивач підтверджує обставини щодо погодження між сторонами розміру відсотків, якими обґрунтовує свої вимоги, викладені в позовній заяві щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, у сумі 8324 гривні 49 копійок; плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, у сумі -2697 гривень 33 копійки та санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором, у сумі 1964 гривні 44 копійки, в розумінні ст. ст. 77,\~79,\~80 ЦПК України, є неналежними та недостатніми для підтвердження позовних вимог. Позивачем на підтвердження своїх вимог, щодо користування відповідачем кредитними коштами позивача за договором № 60.15.001132 від 16 серпня 2019 року та наявності у останнього заборгованості за ним, зокрема за простроченими відсотками, надано суду виписку по карткових рахунках відповідача. Так, з виписки вбачається (а. с. 9), що позивачем списувалися грошові кошти з розрахункового рахунку відповідачки в рахунок «Плати за обслуговування карткового рахунку» на загальну суму 600 гривень (а. с. 9), що є незаконним в силу вимог ч. ч. 1. 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Такий висновок\~також узгоджується\~з правовими\~позиціями Верховного\~Суду,\~що викладені\~у постановах від\~20\~лютого 2020\~у справі\~№ 666/4957/15-ц, від\~12\~грудня 2018\~року у\~справі № 444/484/15-ц та від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. Отже, списання позивачем грошових коштів з розрахункового рахунку відповідачки в рахунок «Плати за обслуговування карткового рахунку» на загальну суму 600 гривень, що є платою за послуги, що супроводжують кредит, тобто платою за управлінням кредитом, є незаконним в силу вимог ч. ч. 1. 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Приписами ч. 5 ст. 216 ЦК України визначено, що суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до виписки з рахунків відповідачки, вказана вище сума, є платою за управління кредитом. Разом з цим, в умовах кредитного договору відсутнє будь-яке погодження між сторонами плати за управління кредитом. Отже, відповідно до приписів ст.\~215\~ЦК та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», списання «комісії за обслуговування» є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже такими, що не створюють юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 7 наведеної статті, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2\~ст. 13 ЦПК України\~це не є обов`язком суду. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивачем не доведено факту погодження між сторонами умов кредитного договору, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, а наданий позивачем розрахунок не може слугувати підтвердженням укладення кредитного договору, оскільки по суті є письмовим обґрунтуванням заявлених вимог.\~\~ Таким чином, суд вважає не доведеним погодження між сторонами розміру штрафних санкцій, у зв`язку із чим позовні вимоги АТ «АКБ «Конкорд» в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками не підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30000 гривень суд зазначає наступне. З наданої позивачем виписки по картковому рахунку відповідача (а. с. 7) вбачається, що станом на 17 серпня 2020 року дебет («він винен») становить 30000 гривень за рахунок збільшення заборгованості по простроченій санкціонованій перевитраті за договором овердрафт КК № 60.15.001132 від 16 серпня 2019 року, однак суд не приймає вказану виписку по картковому рахунку до уваги, оскільки з неї не вбачається, який саме кредитний ліміт було встановлено відповідачу, та взагалі відсутні будь-які відомості щодо користування вказаними кредитними коштами останнім (щодо їх зняття або внесення грошових коштів на картковий рахунок в рахунок погашення заборгованості, як за кредитом, так і за відсотками). Тобто, надані позивачем виписки по карткових рахунках відповідача, не відображають рух грошових коштів по них, тому суд вказані виписки не бере до уваги. Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про платіжні системи»,\~платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для лініювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Тобто, з урахуванням вищевикладеного, вбачається, що використання платіжної картки можливе лише за наявності відкритого рахунку. Позивач не надав суду у якості доказу належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів на підставі вказаної заяви про надання кредиту/кредитного договору № 60.15.001132 від 16 серпня 2019 року на відповідний рахунок відповідача, та згідно з яким можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу саме як кредитні кошти. Крім того, з наданих позивачем виписок по картковим рахункам відповідача (а. с. 7-12 та на звороті), не вбачається, що останній здійснював користування кредитними коштами, натомість вбачається те, що розмір заборгованості відповідача збільшувався за рахунок: нарахування заборгованості по простроченим відсоткам по санкціонованій перевитраті за договором овердрафта; плати за обслуговування карткового рахунку; збільшення заборгованості по простроченим відсоткам по санкціонованій перевитраті за договором овердрафта; нарахування сплати за супроводження простроченої або несанкціонованої заборгованості згідно з договором; списання відсотків, нарахування яких здійснювалося на суму фактично наданої відповідачу позики та розміру відсотків за попередній місяць, а також суми комісії та пені, тобто сума відсотків нараховувалася на суму позики + розмір відсотків за попередні місяці + розмір пені та комісії. Тобто, позивачем не надано суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу, як на підтвердження того, що ним було надано вказані кредитні кошти відповідачу, так і того, що останній ними користувався та має заборгованість за ними перед позивачем. З огляду на вкладене, з урахуванням того, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, приймаючи до уваги те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, не є первинним бухгалтерським документом, що в свою чергу позбавляє суд можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу відповідачу, а надані позивачем виписки по картковому рахунку не містять даних про рух грошових коштів, суд вважає доводи позивача щодо розміру кредиту та розміру нарахованих сум такими, що не підтверджені належними доказами, через що вони не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд визнає, що наданими до суду доказами позивач не довів підстав для задоволення заявлених ним вимог про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 60.15.001132 від 16 серпня 2019 року, через що підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed