Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

02.07.2019 року позивач звернулась в суд з позовною заявою, в якій просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000 грн. щомісячно до повноліття дитини. Вимоги обґрунтовані тим, що сторони проживали спільно без реєстрації шлюбу з 2005 року по 2017 рік. У сторін є дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач коштів на утримання дитини не надає. 09.10.2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заначає, що обов`язок утримувати дитину лежить на обох з батьків, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, погоджується сплачувати аліменти у розмір 2000 грн. 17.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні 27.09.2019 року представник позивача позов підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні 27.09.2019 року позовні вимоги визнав частково, пояснив, що бере участь у вихованні та утриманні дитини. У судове засідання 15.10.2019 року сторони не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його у часті та участі позивача, зазначив, що позовні вимоги підтримують, відзив отримали, відповідь на відзив подавати не бажають. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що погоджується сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, представник позивача та відповідач надали пояснення у судовому засіданні, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до вимог ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є сторони у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не дає. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (реч. 1 ч.3 ст.181 СК України). Ураховуючи часткове визнання позову відповідачем, беручи до уваги інтереси дитини, виходячи з вимог справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), рівності обов`язку обох батьків брати участь в утриманні дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, який складає 2118, 00 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, присудивши стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі 2000,00 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону до досягнення нею повноліття. Враховуючи часткове задоволення позову,

Outcome: partial