Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

04.09.2019 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], в якому просить: зобов`язати [PERSON] вчинити певні дії, а саме надати приватному нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] оригінали заповіту від 11 травня 2006 року, реєстраційний номер 3-327 та оригінали документів, що підтверджують право власності спадкодавця на майно будинку [ADDRESS] для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] . Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позов мотивований тим, що 13.12.2017 року апеляційним судом Миколаївської області скасовано рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.11.2017 року та ухвалено нове, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного суду від 25.10.2018 р. рішення апеляційного суду залишено без змін. Рішення набрало законної сили. 13 березня 2019 року позивач звернулась до приватного нотаріуса ММНО [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак нотаріусом було відмовлено з підстав не надання спадкоємцем оригіналів документів заповіту та тих, що підтверджують право власності спадкодавця на майно. У той же час нотаріусом зазначено, що [PERSON] для оформлення спадкових прав 02.09.2016 року надавалися на огляд оригінали заповіту та документів, що підтверджують право власності спадкодавця на майно. Окрім того, нотаріус вказала, що з метою недопущення порушень конституційного права спадкоємця [PERSON] , нею було спрямовано листа 18.02.2019 до [PERSON] з метою надання оригіналів вищевизначених документів, який згідно зворотного рекомендованого повідомлення 21.02.2019 був отриманий адресатом. Однак [PERSON] не надала запитуваних документів. З метою захисту своїх прав, позивач звернулася до відповідача зі своїми пропозиціями, на що відповідач надала відповідь, а в подальшому почала змінювати свої пропозиції. Усі розмови з відповідачем закінчуються конфліктом. Дії відповідача спричинили позивачу глибокі душевні страждання, які виразилися в побоюванні залишитися без спадщини, оскільки це єдине законне для позивача житло. Це відобразилося на здоров`ї позивача, тому вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду. 23.09.2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 08 листопада 2019 року до суду надійшла заява приватного нотаріуса ММНО [PERSON] про розгляд справи без її участі. 21 листопада 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що після того як оформлення спадщини стало неможливим через судову тяганину, яку спровокувала позивач [PERSON] , відповідач оригінали документів втратила, на що звернула увагу не одразу. До того ж, відповідач звернулась до газети «Южная правда» і в випуску від 17 жовтня 2019 розмістила оголошення про втрату документів, зокрема й договору про надання в безтермінове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 14.07.1960 року. наразі вона очікує, що хтось віднайде та поверне документи. З цією ж вимогою вона звернулась і до соціальних мереж. На час розміщення оголошення вона ще не знала про позов [PERSON] , тому вважає, що спору не має і документи вона не може надати, оскільки у неї їх немає. Також вказує, що ніколи перешкоджала позивачу в оформленні спадщини і позивач не зверталась до неї з вимогою про надання спірних документів. надходили лише пропозиції про обмін. Все це відповідач розцінює як створення штучного спору з метою стягнути з [PERSON] витрати за адвокатську допомогу та заробіток нею на моральній шкоді в розмірі 5000 грн. Позивача було вселено до спірного будинку за рішенням суду і ніхто їй не перешкоджав жити в будинку. До того ж в рішенні Апеляційного суду Миколаївської області від 06.09.2012 року вказано, що через постійні сварки з батьком [PERSON] добровільно переїхала за згоди всіх членів сім`ї до квартири [PERSON] . Посилання позивача на те, що вона є нещасною, обділеною особою, яка не має житла не відповідає дійсним обставинам справи. Вона проживає в квартирі відповідача, одержує пенсію, не сплачує за комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку доведеться сплачувати відповідачу. Жодних перешкод в отриманні спадщини відповідач не чинить, а позивач має можливість одержати у відповідних органах дублікат втраченого договору і заповіту. Відповідей про відмову в одержанні дублікатів вказаних документів позивач не надала. До того ж позивач може звернутись до суду з позовом щодо визнання за нею права власності на спадкове майно на підставі ст. 392 ЦК України. Вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту. Щодо моральної шкоди, то в довідці від 28.08.2019 вказано, що стресовий розлад виник внаслідок стресів в сім`ї. Проте позивач не є членом сім`ї відповідача. До того ж в цій же довідці зазначено, що подібні скарги позивач підмічає на протязі декількох років. Але всі ці роки позивач зі своєї ініціативи зверталась до суду. Отже стан її здоров`я погіршився раніше і відповідач не має до цього відношення. Окрім цього, у позовних вимогах позивач не вказує які саме оригінали документів необхідно надати, не зважаючи на те, що в постанові нотаріуса міститься перелік документів. Як і не доведено, що ці документи позивач не може одержати іншим шляхом. Вважає, що у позивача не має ніяких правових, об`єктивних і суб`єктивних підстав, щоб говорити про наявність спору і провини в ненаданні документів та наявності моральної шкоди, а тому її позовні вимогу не підлягають задоволенню. 24 січня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, яка мотивована тим, що відповідач не підтвердила, що при розгляді справ суд витребовував оригінали документів, а згідно оголошення заповіт не був втрачений, а публікація в газеті зроблена після подання позову. Посилання на створення штучного спору також не доведено, оскільки правову допомогу позивач отримує безкоштовно. Позивач мешкала в квартирі відповідача, але на даний час без законних підстав було зміно замки та без рішення суду позивач позбавлена права на проживання в даній квартирі. Вважає, що відповідач чинить дії, якими перешкоджає отримати спадщину, що спричинили позивачу глибокі душевні страждання. 11 лютого 2020 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, які мотивовані тим, що на час розгляду справи відповідач не має витребуваних документів у зв`язку з втратою, а тому вимоги не підлягають задоволенню. Доводи позивача про звернення з оголошенням про втрату документів після того як дізналась подання позову є помилковими, оскільки ухвалу про відкриття провадження відповідач отримала після публікації оголошення. При цьому позивач має можливість відновити втрачені документи. Моральна шкода не доведена і не обґрунтована. спадщину позивач не могла оформити зі своєї провини, оскільки досить тривалий час судилася щодо оскарження заповіту. Жодних листів позивача до відповідача щодо надання документів для оформлення спадщини не надходило. були лише пропозиції щодо обміну майна. При цьому, відповідач вже понесла через необґрунтовані позовні вимоги витрати на правову допомогу адвоката в сумі 2000 грн. і ще очікується понести 3000 грн. Вказані витрати відповідач вимагатиме стягнути з позивача. 19 лютого 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 02 липня 2020 року до суду надійшла заява приватного нотаріуса ММНО [PERSON] про розгляд справи без її участі. Окрім цього, у вказаній заяві приватний нотаріус зазначила, що дублікати документів, посвідчених або виданих нотаріусом, можуть бути видані за письмовою заявою спадкоємців осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, та на запит нотаріуса, яким заведено спадкову справу. Таким чином, у разі втрати [PERSON] вищевказаних документів, що підтверджують право власності спадкодавця на майно, за заявою [PERSON] та на запит приватного нотаріуса буде видано дублікат відповідного документа. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених у позові та відповіді на відзив, надали пояснення, аналогічні змісту позову та відповіді на відзив. Відповідач та її представник в судовому засідання позов не визнали з підстав, викладених у відзиві та запереченнях, просили відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу, розрахунок та докази понесення яких будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який згідно заповіту, посвідченого 11.05.2006 року державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-327, все своє майно заповів [PERSON] . [PERSON] , 1957 р.н., відповідно до ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України є спадкоємцем за законом після смерті [INFO] свого батька, [PERSON] , на 1/2 частку спадкового майна (обов`язкова частка) - 1/2 частка буд . [ADDRESS] . Вказане підтверджується рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.11.2018 у справі № 487/1316/18, залишеного в силі постановою Верховного суду від 01 квітня 2019 р., рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 грудня 2017 року, залишеного в силі постановою Верховного суду від 28 жовтня 2018 року у справі №487/1781/17. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 13 березня 2019 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (обов`язкова частка). 13 березня 2019 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом (обов`язкова частка) після смерті [INFO] [PERSON] на 1/2 частку спадкового майна, яке складається з 1/2 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідними господарськими і побутовими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Підставою для відмови нотаріусом зазначено відсутність документів, які підтверджують право власності спадкодавця на майно, на запит нотаріуса станом на 13 березня 2019 року [PERSON] не надано витребуваних документів. Посилаючись на те, що [PERSON] на запит нотаріуса та на запит позивача не надає документів для оформлення спадщини, позивач звернулась до суду з метою захисту своїх прав. Відповідно до частин першої третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 654/1790/16-ц (постанова від 18.12.2018р.), за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на викладене правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Натомість, позивачем не доведено порушення відповідачем її прав. Більш того, сама позивач надає суду листи (звернення) до відповідача, які підтверджують, що позивач не зверталась по відповідача з вимогою надати нотаріусу або їй оригінали документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. Так, у листі від 18.02.19 позивач звертається до відповідача і просить здійснити міну спадкового майна на квартиру [ADDRESS] . А згідно листа 10.05.2019 року відповідач пропонує здійснити обмін на будинок [ADDRESS] . Отже, позивачем не підтверджено вчинення всіх необхідних дій для отримання свідоцтва про право на спадщину і недобросовісних дій відповідача [PERSON] , які вчиняються нею всупереч вимогам ч. 3 ст. 13 ЦК України. Інших доказів на підтвердження своїх доводів в цій частині позивач не надає. Одночасно, відповідач посилається на втрату нею оригіналів документів, а саме заповіту від 11 травня 2006 року та договору про надання в безтермінове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 14.07.1960 р., що підтверджується оголошенням в газеті «Южная Правда ». Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України). Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту, суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13). Враховуючи викладені обставини, суд встановив що позивачем, в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами, позовні вимоги, зокрема, наявність у відповідача оригіналу заповіту та оригіналів документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. Крім того, судом встановлено, що на момент винесення постанови 13.03.2019 р. позивачу, відповідачу та приватному нотаріусу [PERSON] не було відомо про втрату відповідачем оригіналів документів. Ці обставини були з`ясовані лише у жовтні 2019 року та під час розгляду даної справи доведені до відома позивача та приватного нотаріуса. А тому обставини, які буди підставою для відмови приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом (обов`язкова частка), на теперішній час перестали існувати. Адже, частиною сьомою статті 8 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого. У разі визнання особи безвісно відсутньою опікун, призначений для охорони майна безвісно відсутнього, має право отримувати довідки про вчинені нотаріальні дії, якщо це необхідно для збереження майна, над яким встановлена опіка. Згідно зі статтею 53 Закону України «Про нотаріат», у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п`ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, дублікат втраченого або зіпсованого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. Державний нотаріальний архів чи державна нотаріальна контора видають також дублікати заповітів, які надійшли на зберігання від посадових осіб, зазначених у статті 40 цього Закону. Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначено підстави відмови нотаріуса або посадової особи у вчиненні нотаріальних дій. Пунктом 1.1, 1.2 глави 22 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Дублікати документів, посвідчених або виданих нотаріусом, можуть бути видані за письмовою заявою спадкоємців осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, а також виконавця заповіту та на запит нотаріуса, яким заведено спадкову справу. У цьому разі нотаріусу, крім свідоцтва про смерть таких осіб, подаються документи, які підтверджують їх родинні стосунки (свідоцтво виконавця заповіту). З аналізу наведених норм вбачається, що позивач не позбавлена можливості відновити втрачені документи за запитом нотаріуса. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обрання позивачем неправильного способу захисту, що є підставою для відмови у позові в цій частині. Так само судом не встановлено підстав, передбачених ст. 1167 ЦПК України для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено завдання такої шкоди необґрунтованими діями відповідача. Як зазначалось вище, позивачем не підтверджено недобросовісних дій відповідача [PERSON] , які перешкоджають їй отримати свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи викладене, суд в задоволенні позову відмовляє, внаслідок чого понесені позивачем судові витрати, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід віднести на її рахунок. Розглядаючи заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку про відсутність підстав для їх відшкодування, виходячи з наступного. Частинами 1, 2 статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 174 КУпАП, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 178 КУпАП, відзив повинен містити: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. З матеріалів справи встановлено, що у відзиві на позовну заяву, поданого відповідачем 21 листопада 2019 року, відсутнє посилання на понесення судових витрат або понесення їх у подальшому. Також не подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. Про понесення судових витрат відповідач зазначає у другій заяві по суті - запереченні, поданому 11.02.2020, однак так само не надає попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. У зв`язку з цим, враховуючи положення ч. 2 ст. 134 ЦПК України, суд відмовляє відповідачу у відшкодуванні відповідних судових витрат - витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: dismissed