Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

02 червня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив виділити в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а саме визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. О-2 загальною площею 219,0 кв.м та житловою площею 117,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; припинити право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS], яке належить [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 304 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS].; залишити в спільній частковій власності земельну ділянку площею 200 м2 за адресою: [ADDRESS]; встановити розмір часток в праві спільної сумісної власності, а саме на земельну ділянку площею 200 м2 за адресою: [ADDRESS] у розмірі: за [PERSON] - 56/100 частини, за [PERSON] - 44/100 частини. В обґрунтування позову позивач вказував, що він є власником 51/100 частини житлового будинку [ADDRESS] та користувачем земельної ділянки за тією ж одресою площею 508 м2. 08.05.2003 року позивач подарував 5/100 частин цього житлового будинку [PERSON]. Власником іншої 46/100 частин житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON]. На підставі рішення Миколаївської міської ради від 12.12.2003 року № 17/5 сторони стали власниками вищевказаної земельної ділянки з уточненою площею 504 м2, про що отримали держаний акт на право власності на земельну ділянку від 16.04.2004 року. На підставі рішення Миколаївської міської ради від 26.01.2011 року № 70 земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні позивача надано нову адресу: [ADDRESS]. Згідно з кадастровим планом виготовленим ФОП [PERSON] площа цієї ділянки становить 304 кв.м. В 2004 році всі співвласники прийняли рішення про демонтаж старого будинку та будівництво нових об'єктів нерухомості, кожний окремо, в зв'язку із чим його було знесено. В 2006 році [PERSON] спільно з [PERSON] побудували магазин, перукарню, комп'ютерний зал; ввели цю будівлю до експлуатації, виділили її в окрему адресу: [ADDRESS] та отримали свідоцтво про право власності. В 2011 році позивач, попередньо отримавши дозвіл на будівництво, збудував житловий будинок загальною площею 219,0 м2 та житловою площею 117,3 кв.м за вказаною адресою та в 2013 році ввів його до експлуатації, про що свідчить декларація про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрована в інспекції ДАБК в Миколаївській області 16.05.2013 року за № МК 1421311360459. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.07.2013 року № 738 цьому будинку надано нову адресу: [ADDRESS]. Право власності на цю нерухомість зареєстровано у КП «ММ БТІ». Однак 13.12.2013 року позивачу було відмолено реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції в реєстрації свого майна, що порушує його право, як власника майна. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали заяви про визнання позову та просили розглядати справу у їх відсутність. Представник відповідача Реєстраційної служби Головного управління юстиції в Миколаївській області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що згідно рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2002 року [PERSON] є власником 51/100 частини житлового будинку та 508 кв.м. земельної ділянки, що знаходяться по вул. [ADDRESS]. Згідно договору дарування від 08 травня 2003 року [PERSON] подарував [PERSON] прийняв удар 5/100 частин житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS]. У користування набувача відійшла кімната 2-2 площею 8,70 кв.м. В цілому житловий будинок кам'яний літ. «Г» має 71,30 кв.м. житлової площі і до нього прилягають: камян. Літня кухні «Ж», огорожі № 3-8, 13,1,4, споруди № 12,І,ІІ. Рішенням Миколаївської міської ради від 26.01.2011 року № 70 земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні позивача надано нову адресу: [ADDRESS]. Згідно з кадастровим планом виготовленим ФОП [PERSON] площа цієї ділянки становить 304 кв.м. В 2004 році сторони прийняли рішення про демонтаж старого житлового будинку та будівництво нових об'єктів нерухомості. У відповідності до частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 серпня 2006 року [PERSON] та [PERSON] є власниками магазину, перукарні, комп'ютерного залу, що знаходяться по пр. Жовневому, 171/1 в м. Миколаєві, а саме [PERSON] є власником 56/100 частини, а [PERSON] 44/100 частини. В 2011 році позивач побудував за вказаною адресою житловий будинок загальною площею 219,0 кв.м., житловою площею 117,3 кв.м. за в 2013 року ввів його до експлуатації, що підтверджується декларацією про готовність об»єкта до експлуатації, яка зареєстрована в інспекції ДАБК в Миколаївській області 16 травня 2013 року за № МК 1421311360459. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.07.2013 року № 738 вказаному будинку надано нову адресу: [ADDRESS]. Право власності на вказану нерухомість зареєстровано у КП «ММ БТІ». Однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області від 13 грудня 2013 року № 9046485 позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок по вулиці Братська,112 в м. Миколаєві, оскільки подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній частковий власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Outcome: approved