Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

03.11.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини, вказуючи на те, що з листопада 2014 року по лютий 2015 року вона з відповідачем проживали спільно без укладення шлюбу та вели спільне господарство в її будинку за адресою: [ADDRESS]. 17.12.2014 року вони подали заяву про реєстрацію шлюбу, але 18.01.2015 року реєстрація не відбулася з причини неявки відповідача. Весь цей час між ними були інтимні стосунки. [INFO] у них народилася дочка [PERSON]. Вона сама реєструвала дитину та дані про батька записала свого батька [PERSON], так як відповідач не відповідав на її телефонні дзвінки і не з»являвся реєструвати дитину. Відповідач є батьком її дитини. Дитина проживає з нею, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Вона зараз не працює, має двох дітей, тому їй важко утримувати одній дитину, відповідач нікому більше аліменти не сплачує. Просить визнати, що відповідач є батьком її дочки [PERSON], та просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, пояснив, що він дійсно деякий недовгий час мешкав з позивачкою, але стосунки з нею не склалися, в зв»язку з її недостойною поведінкою, тому він вимушений був її покинути. Вважає, що дитина у неї не від нього. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У відповідності до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до статті 64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно свідоцтва про народження від 05.10.2015 року, виданого виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Красноармійського району Донецької області, [PERSON] народилася [INFO], її батьками є : [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки Михайлівської сільської ради Красноармійського району Донецької області від 29.10.2015 року [PERSON] проживає в [ADDRESS] і має склад сім»ї: [PERSON], [INFO]- дочка, [PERSON], [INFO] народження- дочка. Діти знаходяться на утриманні матері. Згідно довідки від 29.10.2015 року, виданої виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Красноармійського району Донецької області, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], була подана заява про державну реєстрацію шлюбу, але реєстрація шлюбу 18.01.2015 року не відбулася з причини неявки заявників. Згідно акту про спільне проживання від 26.10.2015 року, складеного комісією Михайлівської сільської ради Красноармійського району Донецької області, підтверджений факт проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з листопада 2014 року по лютий 2015 року. Акт підписаний свідками: [PERSON], [PERSON] Свідки по справі [PERSON] та [PERSON] також підтвердили, що позивачка мешкала з відповідачем в будинку [ADDRESS] з листопада 2014 року по лютий 2015 року. Відповідно до ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Підставою для встановлення батьківства можуть бути фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері та особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Тоді як позивачем у вказаних фактичних даних (крім спільного проживання з відповідачем з листопада 2014 року по лютий 2015 року) суду не надано. Крім того основним доказом визнання батьківства є встановлення кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком, що встановлюється висновком судово-генетичної експертизи, яка призначається за клопотанням однієї із сторін. Однак у судовому засіданні такого клопотання заявлено сторонами не було, більш того, на пропозицію суду сторони категорично відмовились від проведення цієї експертизи. А тому суд вважає, що позивачем не доведені ті обставини, на які вона посилається в позовних вимогах.

Outcome: dismissed