Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

02.11.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON]. 05.11.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 17.12.2018 року. 30.11.2018 року відповідачем [PERSON]В,. подана зустрічна позовна заява до [PERSON]В,. про стягнення аліментів. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 03.12.2018 року зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду і з первісною позовною заявою 17.12.2018 року проведене підготовче судове засідання. Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 17.12.2018 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно заявлених позовних вимог за первісною позовною заявою позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 24 травня 2017 року виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 5. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 24 травня 2017 року він уклав шлюб з відповідачкою по справі, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 5. В період шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO] Шлюбні відносини між ними припинені з жовтня 2018 року, хоч вони продовжують проживати разом. З цього часу вони спільне господарство не ведуть та спільного бюджету не мають. Причиною розпаду сімейних відносин стало відсутність взаємопорозуміння між ними, наявність діаметрально протилежних поглядів на шлюб та сім'ю через що в них часто виникали конфлікти, що негативно впливало на її психологічний стан та психологічний стан дитини. Відповідач подала зустрічну позовну заяву згідно якої просила стягнути аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини та стягнути аліменти на її утримання до досягнення сином трирічного віку в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Подану зустрічну позовну заяву обґрунтовує тим, що на час пред'явлення позову між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо матеріального утримання дитини. Її матеріальне становище не дозволяє самостійно утримувати дитину та себе до досягнення дитиною трирічного віку, що й стало причиною звернення до суду. В судове засіданні позивач за первісною позовною заявою не з'явився. Подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Стосовно позовних вимог за зустрічною позовною завою відзиву суду не надав, заяви про визнання позовних вимог не подав, будь-яких пояснень не надав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги за первісною позовною заявою визнала. Згодна на розірвання шлюбу. Строк для примирення просить не надавати. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою про стягнення аліментів підтримала в повному обсязі за підставами, викладеними в позовній заяві. Також пояснила, що її чоловік має двох дітей від першого шлюбу, яким матеріально допомагає. Чи стягненні з нього аліменти на їх утримання їй не відомо. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши\~зміст позовних\~вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли сімейні правовідносини, пов'язані із розірванням шлюбу та надання матеріального утримання на дитину та дружину до досягнення дитиною трирічного віку Судом встановлено, що 24 травня 2017 року укладений шлюб між сторонами, який був зареєстрований виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 5 що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В період спільного проживання у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини. Судом встановлено, що шлюбні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання сторони припинили з жовтня 2018 року, що підтверджується сторонами. Причиною розпаду сімейних відносин стало те, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння в результаті протилежних поглядів на сімейне життя, що створило неможливі умови для спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, сторони не підтримують шлюбні відносини та обоє настоюють на розірванні шлюбу. З чого суд робить висновок, що у сторін було достатньо часу для прийняття зваженого рішення про продовження перебування в шлюбі. За даних обставин суд вважає за можливе прийняти рішення про розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. Дане рішення приймається судом у відповідності із способом захисту обраним позивачем та передбаченим нормами Сімейного кодексу України. Після розірвання шлюбу суд відповідно до прохання відповідачки, суд вважає за можливе залишити їй прізвище, обране при реєстрації шлюбу - [PERSON] Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи вину обох із сторін у розірванні шлюбу, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у відповідності повинні бути покладені на позивача . Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, на думку суду повинні бути покладені на відповідача. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог за зустрічною позовною заявою про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Судом встановлено, що на даний час, сторони спільно не проживають та судом приймається рішення про розірвання шлюбу між ними. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку надає, але не регулярно . За таких обставин знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивачки, щодо участі другого із подружжя в матеріальному забезпеченні дитини. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини відповідно до способу захисту, обраному позивачкою та який передбачений нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. \~ \~Відповідно до\~ч.\~1.\~2\~ст.\~182\~СК України\~-\~ При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенціїї ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Відповідач до суду не з'явився та доказів того, працює він чині не надав. Проте відповідач є особою працездатного віку та на думку суду може надавати допомогу на утримання дитини. За даних обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача аліменти в частці від прибутку відповідача . Так як позивач просить стягнути аліменти саме в такий спосіб. Вирішуючи\~ питання\~про \~розмір \~ стягуваних\~ аліментів,\~суд \~виходячи \~з принципу\~розумності \~та справедливості,\~ враховує,\~що на\~ \~утриманні \~ відповідача\~перебуває ще\~двоє \~ неповнолітніх\~дітей,\~тому \~ вважає\~за \~можливе \~стягнути \~аліменти в\~ на\~ утримання\~ сина\~ в\~розмірі \~1/6\~ частини\~ \~всіх \~видів \~заробітку (доходу)\~ відповідача,\~але не\~менше \~50%\~ від\~прожиткового \~мінімуму для\~дитини \~ відповідного\~віку. Стягнення аліментів в даному розмірі з урахування обов'язку матері матеріально утримувати дитину на думку суду буде необхідною та достатньою для гармонійного розвитку дитини даного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась із зустрічною позовною заявою до суду з позовом про стягнення аліментів 30.11.2018 року. Тому аліменти на утримання дитини, суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідачем не надано відомостей про надання коштів на утримання за попередній період. Також суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Так як відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України Дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Так як позивачка має дитину, якій не виповнилось три роки, суд приходить до висновку, що позивачка має право на отримання аліментів від чоловіка до досягнення дитиною трирічного віку. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню на дружину, суд враховує всі вищенаведені обставини, а також те, що з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та

Outcome: partial