Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

04.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS], посилаючись на норми ст.ст.71,72 ЖК України та норми ст.150 ЖК України. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що спірна квартира [ADDRESS] на праві власності належить йому. Відповідно до особового рахунку в квартирі крім нього зареєстровані його син [PERSON], невістка [PERSON] та їх неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON], відповідачі по справі. Однак, відповідачі у зв'язку зі сформованою в регіоні Донецької області суспільно-політичною ситуацією, обумовленої нестабільної обстановкою у тому числі в місті Маріуполі та його околицях, а також у зв'язку з проведенням в безпосередній близькості від міста бойових дій, в середині липня 2014 року виїхали з міста Маріуполя, забравши собою всі належні їм речі, на територію Російської Федерації. До цього часу відповідачі не поверталися за місцем реєстрації та не збираються це роботи, будь-які витрати по утриманню житла не несуть, комунальні платежі не здійснюють. Той факт, що до цього часу відповідачі зареєстровані в спірній квартирі суттєво обмежує власника у повною мірою здійснювати свої права на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Більш того, відповідачі залишаючись зареєстрованими у спірній квартирі порушують його законі права та інтереси, так як він несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Просив визнати [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], 17.08.2012 року, такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити, додатково пояснив, що відповідачі отримали свідоцтво про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації, працевлаштувалися, їх син ходить до школи, донька до дитячого садочку, та повертатися не збираються. Просить визнати відповідачів, такими, що втратили право користування квартирою 108 в будинку 21/43 по бульвару 50 років Жовтня у місті Маріуполі, задовольнив його позовні вимоги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені про час та місце слухання справи до судового засідання не зявилися, направив на адресу суду заяви, в яких зазначили, що повідомлені про розгляд справи у суді, просили розглянути справу за їх відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Третя особа представник служби у справах дітей [PERSON], яка діє на підставі довіреності, проти задоволення позовних вимог з врахуванням наявних заяв від відповідачів, не заперечувала. Заслухавши у судовому засіданні позивача, представника третьої особи, свідка, дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, двохкімнатна квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1792, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.9-11). Згідно особового рахунку № 944108 в спірній квартирі зареєстровані позивач по справі [PERSON], його син [PERSON], невістка [PERSON] та їх неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.18). Відповідно до вимог частини 1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Втім, згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сімї (в тому числі колишній член сімї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними в власником житла або законом. Як вбачається із акту від 23.02.2015 року, складеного працівниками ЖКП «Азовжитлокомплекс», на підставі опитування сусідів [PERSON] (проживає [INFO]) та [PERSON] (проживає [INFO]), відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] не проживає в спірній квартирі з липня 2014 року по цей час (а.с.19). Обєктивно вказані обставини підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON], а також самі відповідачі, яки звернулися на адресу суду із заявами, в яких зазначили, що проживають в Російської Федерації і згодні із позовними вимогами [PERSON] Зважаючи на вимоги ст..72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки. Як розяснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, судам рекомендовано при вирішенні спорів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Уразі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст..7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. За таких обставин, враховуючи, що відповідачі понад встановлені законодавством строки відсутні за місцем реєстрації без поважних причин, а їх неповнолітні діти виїхали разом з ними та отримали тимчасовий притулок в іншій країні, що значно обмежує права позивача, як власника житла, суд вважає за можливе постановити рішення про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою 108 в будинку 21/43 по бульвару 50 років Жовтня в місті Маріуполі, тим самим по суті задовольнити позовні вимоги. Згідно зі ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких згідно ст..79 ЦПК України відноситься судовий збір. Однак, у судовому засіданні позивач просив суд не стягувати з відповідачів на його користь судові витрати, які він сплатив за подачу позову до суду, тому суд вважає за можливе їх не стягувати.

Outcome: approved