Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

03 липня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про перерозподіл ідеальних часток та визнання за ним права власності на 70/100 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області, та яка складається з частини житлового будинку літ «А-1» з прибудовою літ. «А1-1» та верандою літ. «а1», яка фактично є квартирою № 2 і має приміщення 2-2 (кухня), 2-3 (житлова кімната), 2-III (веранда», загальною площею 28,30кв.м., житловою площею 14,40кв.м., житлового будинку літ. «Е-1» з прибудовою літ. «Е1-1», верандою літ. «е», який складається з приміщень 3-1 (кухні), 3-2, 3-3, 3-4, 3-6 (житлові кімнати), 3-5 (котельна), 3-7 (коридор), 3-IV (веранда) загальною площею 60,90кв.м., житловою площею 45,70кв.м., ганку літ. «е1» площею 1,00кв.м., погрібу літ. «Г», огорожі № 2 та № 3, хвірток № 4 та № 5, колонки літ. «К2», припинити право спільної часткової власності між позивачем та іншими співвласниками домоволодіння та визначити порядок користування земельною ділянкою, виділивши позивачу земельну ділянку площею 0,1475га. за фактичним користуванням. 11 липня 2018 року позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області, виділивши позивачу земельну ділянку площею 0,1475га. по межам, які проходять по відрізку 1-2 (14,53м.), далі праворуч по відрізку 2-3 (27,05м.), далі прямо по відрізку 3-4 (3,14м.), стіна нежитлової будівлі), далі ліворуч по відрізку 4-5 (4,20м. стіна нежитлової будівлі), далі прямо по відрізку 7-8 (6,47м., стіна житлової будівлі), далі прямо по відрізку 8-9 (3,82м., стіна нежитлової будівлі), далі праворуч по відрізку 9-10 (9,18м., стіна житлової будівлі), далі прямо по відрізку 10-11 (13,09м.), далі праворуч по відрізку 11-12 (43,95м.), далі праворуч по відрізку 12-13 (30,16м.), далі прямо по відрізку 13-14 (21,83м.) згідно з фактичним користуванням та плану меж земельної ділянки, в іншій частині позовні вимоги залишив без змін. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.1980р., посвідченого нотаріусом Першої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, реєстровий № 1-1366, 1/2 частина житлового будинку яка фактично складалася з квартири 2, розташована за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області, належала [PERSON], а інша частина - квартира № 1 належить відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності від 23.09.1994р. б/н, виданого Мереф'янською міською радою Харківського району Харківської області. З 1982 по 1985 рік [PERSON] за власні кошти побудувала житловий будинок літ. «Е-1» та здійснила перебудову у своїй частці в житловому будинку літ. «А-1». Рішенням виконкому Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області від 13.12.1988р. житловий будинок літ. «Е-1» був прийнятий в експлуатацію, дозволено [PERSON] перебудувати житловий будинок літ. «А-1», однак право власності вона не оформила. 30 березня 2007 року [PERSON] продала свою частину у домоволодінні позивачу, за що отримала грошові кошти у погодженій сумі, зобов'язалась укласти договір купівлі-продажу частини домоволодіння нотаріально. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 травня 2007 року у справі № 2-22610/07р. за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок літ. «Е-1» та на перебудовану ? частку у житловому будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями у спірному домоволодіння, а також визнано договір купівлі-продажу частини домоволодіння, укладений між позивачем та [PERSON] 30 березня 2007 року дійсним та визнано право власності за позивачем на житловий будинок літ. «Е-1» та на 1/2 частину у житловому будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області. Право власності позивач не має можливості зареєструвати, оскільки не було визначено частки співвласників відповідно до належної їм частини домоволодіння. Порядок користування домоволодінням, житловими будинками та надвірними спорудами, а також земельною ділянкою між сторонами склався більше ніж десять років тому, на даний час не змінився, позивач користується земельною ділянкою площею 0,1475га. для обслуговування своєї частини житлового будинку літ. «А-1», житлового будинку літ. «Е-1» та надвірних будівель, а відповідачі користуються земельною ділянкою площею 0,0852га. для обслуговування своєї частини у даному домоволодінні, спір між сторонами відсутній щодо користування земельною ділянкою. Однак, внаслідок того, що право власності позивача не зареєстроване у встановленому порядку, він не може в повній мірі реалізувати свої права власника на нерухомість тому змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 липня 2018 року провадження по справі відкрито, призначено проведення підготовчого засідання 23 липня 2018 року о 12 год. 30 хв. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилися, але представник позивача подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, причину неявки суду не повідомили, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином через оголошення на сайті Харківського районного суду Харківської області, тож справа розглядається за їхньої відсутності. Заперечення на позовну заяву від відповідача у встановлений законом строк і порядок до Харківського районного суду Харківської області не надходило. Третя особа Мереф'янська міська рада Харківського району Харківської області подала до суду заяву про слухання справи за їхньої відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Згідно довідок КП «Харківське районне БТІ» від 02 квітня 2008 року № 409, від 04 грудня 2017 року № 581 та від 04 червня 2018 року № 194, Рішенням виконавчого комітету Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області від 13.12.1988р. № 12 [PERSON] дозволено перебудувати житловий будинок літ. «А-1» під літню кухню, підтримувати поточний ремонт своєї половини, оформити та прийняти в експлуатацію самовільно збудований житловий будинок літ. «Е-1» житловою площею 47,20кв.м. 22 грудня 1988 року виданий акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку літ. «Е-1». Право власності неможливо зареєструвати внаслідок збільшення частки [PERSON] за рахунок збудованого житлового будинку, відомості про перерозподіл часток відсутні. Станом на 19 березня 2018 року за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області, знаходяться житловий будинок літ «А-1» загальною площею 49,60кв.м., житловою площею 30,10кв.м., житловий будинок літ. «Е-1» загальною площею 60,90кв.м., житловою площею 45,70кв.м., сараї літ. «Ж», «М», «Н», «Л», погріб літ. «Г», вбиральня літ. «И», літній душ «З», огорожі № 2 -8, колонка літ. «К2», колодязь «К», загальна вартість майна складає 443714,00грн., вартість приміщень 2-2, 2-3, 2-III у житловому будинку літ «А-1» житлового будинку літ. «Е-1», прибудови літ. «Е1-1». Веранди «е», ганку «е1». Загальною площею 60,90кв.м., погрібу літ. «Г», огорожі № 2 та № 3, хвірток № 4 та № 5, колонки літ. «К2» становить 311508,00 грн., що складає 70/100 частин від загальної вартості усіх будівель і споруд. Станом на 30 жовтня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.1980р., посвідченого нотаріусом Першої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, реєстровий № 1-1366, 1/2 частина житлового будинку яка фактично складалася з квартири 2, розташована за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області, належала [PERSON], а інша частина - квартира № 1 належить відповідачам [PERSON], [PERSON]. [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 23.09.1994 р. б/н, виданого Мереф'янською міською радою Харківського району Харківської області. На спірне домоволодіння 30 жовтня 2017 року виготовлено технічний паспорт. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 травня 2007 року у справі № 2-22610/07 за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок літ. «Е-1» та на перебудовану 1/2 частку у житловому будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями у спірному домоволодіння, а також визнано договір купівлі-продажу частини домоволодіння, укладений між позивачем та [PERSON] 30 березня 2007 року дійсним та визнано право власності за позивачем на житловий будинок літ. «Е-1» та на 1/2 частину у житловому будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області. Враховуючи, що спадкодавцем були збільшені розміри будівництва за рахунок добудов на які спадкодавець отримала відповідні дозволи, суд вважає за можливе припинити право спільної часткової власності між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на житлові будинки, які розташовані за адресою: [ADDRESS], а також перерозподілити ідеальні частки та визнати за [PERSON] право власності на 70/100 частин домоволодіння замість 1/2 частини, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], та яке складається з частини житлового будинку літ «А-1» з прибудовою літ. «А1-1» та верандою літ. «а1», яка фактично є квартирою № 2 з приміщеннями № 2-2 (кухня), 2-3 (житлова кімната), 2-III (веранда), загальною площею 28,30кв.м., житловою площею 14,40кв.м., житлового будинку літ. «Е-1» з прибудовою літ. «Е1-1», верандою літ. «е», який складається з приміщень 3-1 (кухні), 3-2, 3-3, 3-4, 3-6 (житлові кімнати), 3-5 (котельна), 3-7 (коридор), 3-IV (веранда) загальною площею 60,90кв.м., житловою площею 45,70кв.м., ганку літ. «е1» площею 1,00кв.м., погрібу літ. «Г», огорожі № 2 та № 3, хвірток № 4 та № 5, колонки літ. «К2». Також, згідно плану меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], Харківського району Харківської області, складеного землевпорядником за результатами кадастрової зйомки у користуванні позивача знаходиться земельна ділянка площею 0,1475га. по межам, які проходять по відрізку 1-2 (14,53м.), далі праворуч по відрізку 2-3 (27,05м.), далі прямо по відрізку 3-4 (3,14м.), стіна нежитлової будівлі), далі ліворуч по відрізку 4-5 (4,20м. стіна нежитлової будівлі), далі прямо по відрізку 7-8 (6,47м., стіна житлової будівлі), далі прямо по відрізку 8-9 (3,82м., стіна нежитлової будівлі), далі праворуч по відрізку 9-10 (9,18м., стіна житлової будівлі), далі прямо по відрізку 10-11 (13,09м.), далі праворуч по відрізку 11-12 (43,95м.), далі праворуч по відрізку 12-13 (30,16м.), далі прямо по відрізку 13-14 (21,83м.). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. ст. 316, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 356-358, 360, 361 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. На підставі ст. 364, ст. 367 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991р. п. 6. п. 7, п. 11 визначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Одночасно з розв'язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також згідно зі ст. 105 ЗК України вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності. Статтею першою Протоколу N 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини (Європейська конвенція з прав людини) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Рішенням Європейського суду по правам людини справа «Маркс (MARCKX) проти Бельгії» від 13.06.1979р. в пункті 63 стосовно статті першої Протоколу першого Європейської конвенції з прав людини зазначено, що визнаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном стаття перша по своїй суті є гарантом права власності. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання за ним права власності на нерухоме майно, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. На підставі ст. ст. 76, 77, 78-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що позивач правомірно набув право власності на житловий будинок, його частка у спільній частковій власності збільшилась за рахунок будівництва житлового будинку літ. «Е-1» та становить 70/100 частин усього домоволодіння, відповідачі володіють та користуються своєю частиною житлового будинку літ. «А-1» - квартирою 1, між сторонами склався порядок користування земельною ділянкою, який забезпечує сторонам можливість обслуговувати та експлуатувати усе будівництво, якими вони володіють, сторони мають окремі входи до свого житла та надвірних будівель, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та залишає за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved