Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

03 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 30.07.2016 року відповідач взяв у неї ноутбук в розстрочку на суму 15000 гривень та зобовязався повернути зазначену суму грошових коштів до 31.12.2016 року, перший внесок 31.08.2016 року, про що власноруч написав відповідну розписку. У визначений в розписці строк відповідачем грошові кошти повернуті не були, перший внесок до 31.08.2016 року сплачено не було, та на теперішній час гроші не повертає. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на свою користь борг в розмірі 15000 гривень, а також судові витрати. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився за невідомих суду причин, про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином та своєчасно. Тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі . Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З оригіналу розписки від 31.07.2016 року вбачається, що [PERSON], який мешкає за адресою: пр.Перемоги, 108/64, 31.07.2016 року взяв у [PERSON] в розстрочку ноутбук «Делл» на суму 15000 гривень до 31.12.2016 року, перший внесок буде 31.08.2016 року. Відповідно до ст.1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, суд проходить до висновку, що між позивачем та відповідачем належним чином виникли зобовязання за договором позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Доказів того, що відповідач [PERSON] своєчасно виконав свої зобовязання за розпискою щодо повернення грошових коштів позивачу [PERSON] суду не надано, в зазначений строк грошові кошти не повернув. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Таким чином, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 31 липня 2016 року у розмірі 15000 гривень, внаслідок чого задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем понесені витрати на правову допомогу в розмірі 700 гривень, що підтверджується квитанцією, які підлягають стягненню з відповідача. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 551,20 гривень, що підтверджується оригіналом квитанції, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved