overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

02 серпня 2011 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 30 червня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 34437,28 грн., заборгованність за кредитом 1514,43 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 27124,44 грн, заборгованність за пенею та комісією 3682,35 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1616,06 грн., всього загальна сума заборгованості склала 34437,28 гривень. Тому представник позивача просить розглянути справу заочно та стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 серпня 2011 року в розмірі 34437,28 грн. та судові витрати. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день розгляду справи сповіщена, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за її відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] 02 серпня 2011 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 30 червня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 34437,28 грн., заборгованність за кредитом 1514,43 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 27124,44 грн, заборгованність за пенею та комісією 3682,35 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1616,06 грн., всього загальна сума заборгованості склала 34437,28 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідачку обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

02 серпня 2012 р. між Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту №300-021608/12-00938-вкл-к, відповідно до якого перший надав а другий прийняв у кредит 12 849 грн. на строк до 03.08.2015 року, зі сплатою 54 відсотків річних. Відповідно до установчих документів Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» реорганізовано в Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» з переходом всіх прав та обов'язків. Станом на 30.11.2013 року [PERSON] взяті на себе зобов'язання виконував не належним чином, в наслідок чого у нього перед банком утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором, яка склала 21 113 грн. 50 коп., з яких: 7 495,20 грн. - заборгованість за кредитом, 4 479,02 грн. - простроченої заборгованості за кредитом; 6 248,19 грн. - відсотки по заборгованості за кредитом; 58, 63 грн. відсотків простроченої заборгованості; - 2 832, 46 грн. -пеня. Представник позивача Ахременко Д.В. в судовому засіданні вимоги позову підтримав, а відповідач [PERSON] їх визнав у повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд знаходить позов обґрунтованим і вважає за можливе його вимоги задовольнити в повному обсязі на підставі ст.ст. 512, 514, 526, 527, 530, 1050, 1054, 1079, 1082, 1084 ЦК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд присуджує судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

02 серпня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ПАТ КБ «Дельта» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 002-22002-020813, відповідно до умов якого Банком надано позичальнику у тимчасове користування на умовах відкриття карткового рахунку грошові кошти в сумі 12 000 грн. з терміном до повного погашення. В жовтні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 16 148 грн. 50 коп. посилаючись на те, що остання не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів. В судове засідання представник позивача подав заяву про слухання справи у їх відсутність та позовні вимоги підтримує. Відповідач, яка повідомлена про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з'явилась. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що 02 серпня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ПАТ КБ «Дельта» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 002-22002-020813, відповідно до умов якого Банком надано позичальнику у тимчасове користування на умовах відкриття карткового рахунку грошові кошти в сумі 12 000 грн. з терміном до повного погашення. Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів, внаслідок чого станом на 15 липня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 16 148 грн. 50 коп. з яких: 8 708 грн. 50 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 3 240 грн. - прострочення по тілу кредиту; 4 200 грн. - заборгованість по комісії. Ці обставини підтверджуються: копією кредитного договору № 002-22002-020813 від 02 серпня 2013 року; умовами надання кредиту фізичним особам; розрахунком заборгованості по кредиту. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи встановлене суд приходить до висновку, що відповідач не виконала в повному обсязі взяті на себе зобов'язання по кредитному договору в результаті чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

02 серпня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № [NUMBER] від 02 серпня 2013 року, за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 31000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом. Правонаступником всіх прав та обовязків ПАТ «ОТП Банк» є ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого виникла заборгованість за кредитом в розмірі 32180,54 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 27279,25 гривень, залишок заборгованості за відсотками 0,00 гривень, сума комісії 4901,29 гривень. Тому представник позивача просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 32180,54 гривень та судові витрати. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день розгляду справи сповіщена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за її відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] 02 серпня 2013 року укладено кредитний договір № [NUMBER], згідно якого позивач надав відповідачці кредит в сумі 32180,54 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом та відсоткам. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого виникла заборгованість за кредитом у сумі 32180,54 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 27279,25 гривень, залишок заборгованості за відсотками 0,00 гривень, сума комісії 4901,29 гривень. А у відповідності до ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача вимагати повернення всієї суми кредиту, що і дає суду підставу стягнути з відповідачки на користь позивача вказану суму. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідачки обов'язок по сплаті судових витрат. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

02 серпня 2013 року позивач звернувся до суду з зазначеною заявою і просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 20.083 грн. 12 коп. та моральну шкоду в сумі 80000 грн.; зобов'язати відповідача кожного місяця доплачувати до суми середнього заробітку по останньому місцю роботи. Виходячи з конкретних обставин справи та зважаючи на потребу в часі для викладення повного тексту рішення, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частини .

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

02 серпня 2015 року померла [PERSON], яка за життя склала заповіт щодо усієї спадщини і призначила своїми спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Центральна,58 в с.Русилів Бучацького району Тернопільської області. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивачі не мають змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] не зявились, однак, остання подала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує і просить суд справу розглядати у її відсутності. В судове засідання представник відповідача Золотопотіцької селищної ради с.Русилів Бучацького району Тернопільської області не зявився, однак, подав суду заяву, в якій вказав, що позов визнає і просить суд справу розглядати у його відсутності. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: 02 серпня 2015 року померла [PERSON]; Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яке належало їй на праві приватної власності; Після смерті [PERSON] спадщина відкрилася за заповітом, що був складений нею 11 березня 2015 року і посвідчений секретарем Русилівської сільської ради Бучацького району, згідно якого [PERSON] усе своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках; Осіб, які б незалежно від змісту заповіту мали право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

02 серпня 2016 року [PERSON], звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності йому атестату. В заяві послався на таке, що у липні 2016 року він звернувся з заявою до Управління Пенсійного фонду України у Снігурівському районі з приводу призначення пенсії. Але йому було відмовлено на підставі того, що в атестаті про навчання в [PERSON] - Полянському СПТУ №7 Снігурівського району Миколаївської області його ім'я зазначено Олексій, тоді як у трудовій книжці, паспорті, свідоцтві про народження Олександр. Просить встановити факт належності йому атестату №4398 виданий 18 серпня 1972 року на прізвище [PERSON] [PERSON] Ясно-Полянським СПТУ №7 Снігурівського району Миколаївької області. У судовому засіданні заявник заяву підтримав повністю. Представник заінтересованої особи не заперечувала проти задоволення заяви. Та звернула увагу суду, що прізвище, по батькові заявника в атестаті українською мовою також записано не вірно Суд, заслухавши пояснення заявника, представника зацікавленої особи, покази свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно даних паспорта заявник значиться як [PERSON], [INFO], про що свідчить паспорт серії ЕО 718663 виданий Снігурівським РВ УМВС в Миколаївській області 17 червня 1999 року. (а.с.3). У свідоцтві про народження серії І - ЯР № 061679 прізвище, ім'я по батькові зазначене російською мовою [PERSON], а також в трудовій книжці. (а.с.4) Як вбачається з атестату №4398 виданий 18 серпня 1972 року на прізвище [PERSON] [PERSON] про те, що він навчався в [PERSON] - Полянському СПТУ №7 Снігурівського району Миколаївської області з 18 серпня 1971 року по 18 серпня 1972 року, його ім'я значиться Олексій. (а.с.5) Зазначені обставини підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], та [PERSON], допитані за клопотанням заявника, що вони знають заявника на ім'я [PERSON], який навчався в СПТУ. На теперішній час оформляється на пенсію, але за розбіжності в атестаті його імені, пенсійний фонд відмовив у оформленні пенсії тому змушений звертатися до суду за захистом порушеного права Управління Пенсійного фонду України у Снігурівському районі рекомендувало заявнику звернутися до суду для встановлення факту, що атестат №4398 виданий 18 серпня 1972 року [PERSON] - Полянським СПТУ №7 Снігурівського району Миколаївської області на прізвище [PERSON] [PERSON] належить [PERSON]. Суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню на підставі ст. 256 п.6, 257, 258, 259 ЦПК України, а належність атестату про навчання в [PERSON] - Полянським СПТУ №7 Снігурівського району Миколаївської області необхідно заявнику для призначення Управлінням Пенсійного фонду України у Снігурівському районі пенсії за віком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

02 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, 06 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області він зареєстрував шлюб з [PERSON], актовий запис № 161. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєне прізвище [PERSON]. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив в заяві, що він та відповідач [PERSON] з листопада 2014 року не підтримують сімейні відносини, не проживають спільно, не ведуть сумісного господарства, в звязку з різними поглядами на життя, різниці характерів, в звязку з чим, виникали непорозуміння, суперечки і сварки, дружина пішла від нього та проживає у батьків, він втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя та збереження шлюбу він вважає неможливим, таким, що суперечить його інтересам. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позов визнала, просила суд розірвати шлюб, в разі задоволення позову, просила її прізвище залишити без змін. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON]. підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 06 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 161, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з листопада 2014 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В звязку з наведеним, вимоги відповідача [PERSON] є обґрунтованими, оскільки вона змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу та має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

02 серпня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з 03 лютого 1998 року вона перебуває з відповідачем по справі у шлюбі, який був зареєстрований Погарщинською сільською радою Лохвицького району Полтавської області за актовим записом № 01. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя між подружжям не склалося, останнім часом сторони не знаходять взаєморозуміння під час ведення домашнього господарства, використання сімейного бюджету, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки фактично припинені. Позивачка вважає, що в подальшому підтримувати сімейні відносини сенсу немає. В судове засідання [PERSON] не зявилась, надала заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі та прохала розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, прохав розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, позовні вимоги витікають iз сімейних правовідносин, та на пiдставi ст.ст. 110, 112 СК України підлягають задоволенню. У судовому засіданні були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Із свідоцтва про шлюб /а.с.4/, вбачається, що 03 лютого 1998 року Погарщинською сільською радою Лохвицького району Полтавської області за актовим записом № 01 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Василина». Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO], та малолітню доньку [PERSON], [INFO]. (а.с. 5,6) Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. В судовому засіданні встановлено, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, оскільки вона не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем, та суперечитиме принципу добровільності шлюбу і визначеному ч. 3 ст. 56 СК України праву кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. На підставі ст.ст. 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

02 серпня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 02 червня 2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони спільного господарства не ведуть. Позивач вважає неможливим спільне проживання та збереження шлюбу, просить шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач з позовом згоден. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 02 червня 2012 зареєстрували шлюб у Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 444, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 4). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за рахунок позивача. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved