Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

04.12.2020р. [PERSON] через свого представника - адвоката Масленнікова С.Ю. звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] (треті особи - [PERSON] , Товариство з додатковою відповідальністю «СК «Альфа-Гарант») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП (а.с. № 3-5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.01.2021р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні в підготовче засідання (а.с. № 53). В обґрунтування позовних вимог представник позивача - адвокат Масленніков С.Ю. (діє ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 03.12.2020р. - а.с.№ 49) зазначив, що 14.12.2019р. о 14 год. 25 хв. біля будинку № 11 по вул. Запорізьке шосе в м. Дніпрі, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «AUDI A6», державний реєстраційний номер [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та швидкості руху, через що вчинив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN, державний реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є позивач та під керуванням водія [PERSON] , який в свою чергу продовжив некерований рух та здійснив зіткнення з автомобілем «RENAULT KOLEOS», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та з автомобілем ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди сталося суттєве пошкодження автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належав позивачу. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.06.2020р. у справі № 932/18798/19 винним у скоєнні вищезазначеного ДТП визнано відповідача - [PERSON] . З метою встановлення розміру заподіяної матеріальної шкоди, позивач звернувся до експерта-автотоварознавця [PERSON] та згідно висновка № 7263 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 31.01.2020р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 353 401 грн. 58коп. Частина матеріальної шкоди була відшкодована позивачу за рахунок виплати страхового відшкодування ТДВ СК «Альфа- Гарант», в сумі 98 000 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою складає 255 401грн. 58коп. (353 401грн.58коп. - 98 000грн.), яку позивач просив стягнути з відповідача в якості відшкодування матеріальної шкоди. Крім того, представник позивача вважав, що відповідач має відшкодувати [PERSON] моральну шкоду, яку оцінена у 10 000 грн. Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 23, 1166, 1187, 1194 ЦК України, представник позивача просив суд стягнути на користь позивача з відповідача в якості відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти у розмірі 255 401 грн. 58коп., а в якості відшкодування матеріальної шкоди - 10 000 грн., а також судові витрати по справі. Відповідачем відзиву на позовну заяву надано не було. Судова повістка в підготовче засідання 22.02.2021р., яка була направлена судом разом з позовною заявою та додатками та судова повістка в підготовче засідання 13.04.2021р., були повернуті суду поштою з позначкою «адресат не знайдено» (а.с. № 58,68). Треті особи - [PERSON] , ТДВ «СК «Альфа-Гарант» правом надання письмових пояснень щодо позову у відповідно до вимог ст. 192 ЦПК України не скористалися. Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України було проведено 13.04.2021р. з призначенням справи до судового розгляду (а.с.№ 73). В судове засідання 01.06.2021р. представник позивача - адвокат Масленніков С.Ю., який одночасно представляє інтереси і третьої особи - [PERSON] (діє на підставі ордеру від 03.12.2020р. - а.с.№ 64) надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив проводити судове засідання за його відсутності та відсутності позивача. Проти ухвалення по справі заочного рішення заперечував з тих підстав, що відповідач обізнаний про те, що його визнано винним у скоєнні ДТП, у зв`язку з чим йому необхідно компенсувати позивачу спричинену шкоду (а.с. № 82). Відповідач [PERSON] в підготовчі засідання 22.02.2021р. та 13.04.2021р. та в судове засідання 01.06.2021р., тричі поспіль не з`явився, про дату та час слухання справи кожного разу повідомлявся належним чином, за адресою наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 52). Конверти з судовими повістками, які були направлені відповідачу, поверталися суду за зворотною адресою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. № 58, 68, 79). Відповідач про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Крім того, про підготовче та судове засідання, які були призначені до розгляду на 13.04.2021р. та 01.06.2021р., відповідач також був повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с № 71,81). З урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи судом. Представник третьої особи ТДВ «СК «Альфа-Гарант» в судове засідання 01.06.2021р. також не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є поштове повідомлення (а.с. № 80), про причини неявки суд не сповістив. За таких обставин та на підставі ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України, суд 01.06.2021р. розглянув справу за відсутності усіх сторін (їх представників) та без технічної фіксації судового процесу технічними засобами. З огляду на відсутність сукупності умов, встановлених ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення (відсутність згоди представника позивача на ухвалення заочного рішення з огляду на те, що відповідач обізнаний про те, що його визнано винним у скоєнні ДТП та необхідності компенсувати позивачу спричинену шкоду), суд вважає за необхідне ухвалити по справі рішення на загальних підставах. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до принципів визначених статтею 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 14.12.2019р. о 14 год. 25 хв. біля будинку № 11 по вул. Запорізьке шосе в м. Дніпрі, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «AUDI A6», державний реєстраційний номер [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та швидкості руху, через що вчинив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який в свою чергу продовжив некерований рух та здійснив зіткнення з автомобілем «RENAULT KOLEOS», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та з автомобілем ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124КУпАП (а.с.№ 8-9,10-12). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.06.2020р. у справі № 932/18798/19, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП (а.с. № 10-12), отже ці обставини в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування. Власником автомобіля VOLKSWAGEN, державний реєстраційний номер [NUMBER] є позивач [PERSON] (а.с. № 6-7). Як вбачається з висновку № 7263 експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 31.01.2020р., вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого унаслідок ДТП, становить 353 401 грн. 58коп. (а.с. № 16-43). Як вбачається з листа ТДВ СК «Альфа -Гарант» від 27.10.2020р. № 12/4839, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом АО 0005836371 від 20.07.2019р. та належне позивачу страхове відшкодування за пошкоджений 14.12.2019р. внаслідок ДТП автомобіль «Volkswagen», д.р.н. [NUMBER] було перераховано 21.07.2020р. в сумі 98 000 грн. (а.с.№ 44). Отже предметом спору у цій справі є сума у розмірі 255 401 грн.58коп., що є різницею між фактичним розміром шкоди (реальні збитки), яка відповідно до висновка № 7263 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 31.01.2020р. склала 353 401 грн. 58коп. та страховою виплатою, яка склала 98 000 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У п. 6 вищевказаної постанови зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, неправомірними діями відповідача [PERSON] , пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Разом з тим, відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. В даній справі - це відповідач [PERSON] та ТОВ СК «Альфа-Гарант» відповідно. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. В даній справі потерпілим є позивач [PERSON] . З наведеного слід зробити висновок, що завдання відповідачем позивачу шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву позивача (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок відповідача (боржника) відшкодувати завдану шкоду. Та в той же час, дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий ( [PERSON] ) так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні, яким є страховик (ТОВ СК «Альфа-Гарант»). При цьому, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Саме тому, як зазначає позивач в позовній заяві, йому було виплачено страхове відшкодування у розмірі 98 000 грн., що є недостатнім для повного відшкодування шкоди. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. З наведеного слідує, що особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21.02.2018р. у справі № 760/19377/15-ц, від 13.06.2019р. у справі № 587/1080/16-ц, від 17.10.2019р. у справі № 370/2787/18, від 21.02.2020р. у справі № 755/5374/18, від 15.10.2020р. у справі № 755/7666/19. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність пред`явлення позову до [PERSON] з вимогою про повне відшкодування завданої ним шкоди, оскільки позивач вимагає стягненню лише тих витрат, які не перевищують вартість матеріального збитку відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця та складають різницю між фактичним розміром шкоди (реальні збитки) та страховою виплатою, яка складає 255 401 грн. 58коп. Щодо вимог позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди, то в цій частині суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У постанові Верховного Суду від 14.07.2020р. у справі № 460/1061/19 зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд, вирішуючи питання про підстави відшкодування моральної шкоди, виходить з того, що є встановленою і доказуванню не підлягає вина водія [PERSON] (в силу положень ч.4 ст. 82 ЦПК України), який порушенням зі свого боку правил дорожнього руху пошкодив майно позивача. Враховуючи ступень моральних страждань позивача, спричинених внаслідок протиправних дій відповідача, відсутність можливості користуватися транспортним засобом деякий час (до речі, по тексту позову не зазначено, коли саме авто було відремонтовано, втім вбачається, що огляд авто було зроблено протягом місяця від дня ДТП), суд вважає, що позивачу таки було завдано моральної шкоди від стресу під час самої ДТП та від майнових втрат (що потребувало додаткових зусиль для організації життя). Втім, сума моральної шкоди, на відшкодуванні якої наполягає представник позивача у розмірі 10 000грн., є явно завищеною. Задовольняючи частково позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, судом прийнято до уваги, що представником позивача не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] було завдано моральної шкоди саме у розмірі 10 000 грн. Є не зрозумілим, з чого виходив представник позивача, визначаючи даний розмір. Так, представником позивача не долучено до позову доказів, що в результаті ДТП, що сталася 14.12.2019р., здоров,ю [PERSON] було завдано шкоди, що останній проходив лікування тощо. Також, при визначенні розміру моральних страждань від матеріальних збитків судом враховано й те, що значну суму матеріальних збитків позивачу було відшкодовано страховою компанією ще рік назад, а саме з боку ТДВ СК «Альфа-Гарант» Бабаніну Д.А. було перераховано 21.07.2020р. в рахунок страхового відшкодування 98 000 грн. (а.с.№ 44). За вищезазначеного, суд вважає, що з урахуванням принципів розумності та справедливості, доведеності обсягу моральних страждань, з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди слід стягнути 2 000 грн. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у розмірі 2 574грн. 19коп. (257 401грн.58коп. (загальна стягнута сума матеріальної та моральної шкоди) * 2 654грн.20коп. (сплачений судовий збір) : 265 401грн.58коп. (загальна сума заявлених позовних вимог) = 2 574грн. 19коп.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial