Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

03 травня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу від 13 вересня 2003 року №207 земельної ділянки площею 0,12 га, для обслуговування та будівництва житлового будинку і господарських споруд, що розташована в с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області по вул. Дачній, 33, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований Міжнаціональною універсальною товарно-сировинною біржою «Епсілон» та визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку. В обґрунтування позову вказувала, що 13 вересня 2003 року вона придбала у відповідача [PERSON] земельну ділянку з усіма прилеглими до неї господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями площею 0,12 га для обслуговування та будівництва житлового будинку і господарських споруд, що розташована в с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області по вул. Дачній, 33. Правочин між сторонами вчинений в письмовій формі та укладений на Міжнаціональній універсальній товарно-сировинній біржі «Епсілон», зареєстрований 13 вересня 2003 року в Журналі реєстрації біржових операцій №207. При цьому,\~договір виконаний\~в повному\~обсязі,\~а саме\~виплачена грошова\~сума,\~нерухоме майно\~прийнято в\~користування. Враховуючі, що спірний договір не посвідчений нотаріально, на теперішній час позивач не може розпорядитися своїм майном, тому змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглядати за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання 23 жовтня 2018 року не зявилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, відзив не подала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Міжнаціональна універсальна товарно-сировинна біржа «Епсілон» в судове засідання свого представника не направила, причину неявки суду не повідомила, про дату та час слухання справи повідомлена належним чином. Ухвалою суду від 23 жовтня 20178 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. 13 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна земельної ділянки площею 0,12 га з усіма прилеглими до неї господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, для обслуговування та будівництва житлового будинку і господарських споруд, що розташована в с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області по вул. Дачній, 33 (а.с.6). Вказаний договір зареєстрований у відповідності до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (діючої на момент реєстрації договору) на Міжнаціональній універсальній товарно-сировинній біржі «Епсілон». Зі змісту спірного договору вбачається, що відчужувана земельна ділянка належала попередньому власнику на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 19 липня 1996 року серії ІІ-МК № 035554, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 1081, та видано на підставі рішення виконкому Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 19 липня 1996 року №59 (а.с.6, 70). Згідно пункту 3 спірного договору продавець засвідчувала, що загальна земельна ділянка не продана, не заставлена, не подарована, не здана в оренду, у спорі та під забороною не знаходиться. Кошти за купівлю-продаж земельної ділянки в розмірі 2065,00 грн. отримані продавцем [PERSON] до посвідчення договору Міжнаціональною універсальною товарно-сировинною біржою «Епсілон» (пункт 2 спірного договору). Відповідно до довідки КП «ММБТІ» від 20 вересня 2018 року за обліком бюро технічної інвентаризації станом на 20 вересня 2018 року на земельній ділянці по вул. Дачній, 41 (колишня 33) в с-щі Святомиколаївка Вітовського району Миколаївської області (с-щі [PERSON] с. Мішково-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області) площею 1200 кв.м., що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13 вересня 2003 року за № 207 будівлі та споруди відсутні (а.с.72). Спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963\~року та\~Земельного кодексу\~України від 18 грудня 1990 року, що діяли на момент їх виникнення. Зі змісту статті 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі ЦК УРСР) вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Згідно приписів частини 1 статті 47 ЦК УРСР недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР тягне за собою недійсність договору. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В судовому засіданні встановлено, що сторони договору купівлі-продажу досягли всіх істотних умов по спірному договору, та виконали його, отже позивач, в силу статті 145 ЦК УРСР є добросовісним набувачем. Нотаріальне посвідчення спірного договору є неможливим через відмову відповідача. Оскільки сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки, в свою чергу невиконання вимог з приводу нотаріального посвідчення вказаного договору перешкоджає позивачу розпорядитися своїм майном, а отже вимоги [PERSON] щодо визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки обґрунтовані та підлягають задоволенню. Частиною 3 статті 152 ЗК України, передбачений один зі способів захисту прав громадян на земельну ділянку визнання права. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (стаття 126 ЗК України). За період\~з часу\~укладення вищевказаного\~договору купівлі-продажу та до 1 січня 2013 року позивач не отримала на своє імя правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку, в свою чергу через зміну законодавства, видача державних актів на землю з 1 січня 2013 року не передбачена. Згідно зі статтею 126 ЗК України ( в редакції від 1 січня 2013 року) право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В пункті 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» зазначено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Пунктом 27 цього Порядку, встановлено, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на земельну ділянку, що набута у власність до 01 січня 2013 року, можуть бути лише державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою або рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (підпунктів 9, 10). На підставі викладеного, оцінивши в сукупності докази по справі, враховуючи що позивач набула право власності на вищевказану земельну ділянку, проте не одержала щодо цього майна правовстановлюючий документ, а саме державний акт, який на час придбання майна представляв собою документ, що підтверджував право власності особи відносно земельної ділянки, та зі зміною законодавства на даний час вона позбавлена можливості отримати такий правовстановлюючий документ, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання на нею права власності на спірну земельну ділянку обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України. Відповідно до статей 47, 145, 227 ЦК УРСР, статті 392 ЦК України,

Outcome: approved