Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

03.08.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 1276 грн та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого не визначила. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач, в порушення вимог трудового законодавства, в день звільнення не провів з нею повний розрахунок, що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. У судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали і наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача позов не визнала. Вона пояснила, що в день звільнення позивач самовільно покинула робоче місце до закінчення робочого часу, що унеможливило здійснення з нею розрахунку. В подальшому позивач не предявляла вимогу про здійснення розрахунку, а відразу звернулася до суду з цим позовом, тому просила в його задоволенні відмовити. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач працювала у відповідача на посаді менеджера. На підставі заяви від 19.01.2015 року наказом відповідача від 19.01.2015 року № 07/1-к позивача звільнено з роботи 19.01.2015 року за згодою сторін, згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно із статтею 117 цього Кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум в день його звільнення, підприємство повинно сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. По справі встановлено, що в день звільнення позивача відповідач повний розрахунок з нею не провів. Внаслідок цього виникла заборгованість по заробітній платі в сумі 866 грн 60 коп., яка була фактично виплачена позивачу 18.08.2015 року, шляхом поштового переказу (а. с. 34). Проте суд вважає, що невиплата заборгованості по заробітній платі повязана з відсутністю позивача на робочому місці в день звільнення. Зазначене підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які показали, що позивач покинула робоче місце в першій половині дня 19.01.2015 року і після цього на робочому місці не зявлялася. Оскільки за приписами КЗпП України днем звільнення працівника вважається його останній робочий день, то відповідач повинен був здійснити повний розрахунок з позивачем та видати їй оформлену трудову книжку наприкінці робочого дня 19.01.2015 року, тобто о 17 год. 30 хв. Відсутність позивача в цей час на робочому місці звільняє відповідача від відповідальності за не проведення розрахунку в день її звільнення, у свою чергу покладає на позивача обовязок в подальшому предявити відповідачу вимогу про розрахунок, чого вона не зробила. Відповідачем здійснено повний розрахунок з позивачем по заробітній платі 18.08.2015 року шляхом поштового переказу грошової суми в розмірі 866 грн 60 коп., а тому відсутні підстави для її стягнення в судовому порядку. При цьому суд констатує, що сума заборгованості по заробітній платі, яку просить стягнути позивач (1276 грн), є неправильною, тому що визначена нею без відрахування податків та зборів до державних цільових фондів, що підтвердив у суді представник позивача. Виходячи з того, що позивач не предявляла до відповідача вимогу про здійснення розрахунку після свого звільнення, відсутні законні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку. Таким чином, заявлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed