Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

03 лютого 2014 року заявник звернувся до Новоайдарського районного суду з заявою, в якій зазначив, що у [PERSON], при проведенні флюорографічного огляду 25.01.2013 року було виявлено зміни туберкульозної етіології, хворого було направлено на обстеження до Луганського обласного протитуберкульозного диспансеру. 01.02.2013 року хворому було підтверджено діагноз: ВДТБ (01.03.2013 р.) верхніх доль легенів (інфільтративний) Деестр + МБТ+М+К0+Гисто0 Кат1 ког 2013 р. З 06.02.2013 року по 11.06.2013 р. [PERSON] перебував на лікуванні у Алчевському ПТД. В даний час лікування в підтримуючій формі не приймає, у зв'язку з чим лікування вважається перерваним. У зв'язку з вищевикладеним на даний момент [PERSON] потребує стаціонарного лікування та ізоляції, хвороба є небезпечною для оточуючих громадян. Тому, Новоайдарське РТМО просить суд винести рішення про обов'язкову госпіталізацію [PERSON] до протитуберкульозного закладу, для проведення стаціонарного лікування строком на два місяці. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав, наполягає на її задоволенні. Заінтересована особа - [PERSON] судом не викликався, оскільки хворіє на відкриту форму туберкульозу, що є небезпечною для оточуючих. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 283 ЦПК України, заява про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу хворого на заразну форму туберкульозу, який ухиляється від лікування, подається до суду за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу, який здійснює медичний (диспансерний) нагляд за цим хворим, або до суду за місцем виявлення такого хворого. Згідно зі ст. 285 ЦПК України, особі має бути надано право особистої участі в судовому засіданні, за винятком випадків, коли за даними протитуберкульозного закладу така особа становить загрозу розповсюдження хвороби. Згідно ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Продовження строку примусової госпіталізації таких осіб здійснюється за рішенням суду на визначений ним строк з урахуванням висновку лікаря, який здійснює лікування цього хворого. Обставини, що дають підстави для обов'язкової госпіталізації [PERSON] до протитуберкульозного закладу, підтверджується сукупністю доказів, досліджених в суді. Так, з медичних документів вбачається, що хворий [PERSON] перебуває на обліку з діагнозом відкрита (загрозлива) форма туберкульозу, та підлягає госпіталізації до протитуберкульозного закладу для проведення стаціонарного лікування на термін два місяці. Добровільно лікуватися [PERSON] не бажає, що виявляється у тому, що він від лікування ухиляється, порушує лікарняний режим та загрожує оточуючим. Необхідність такого лікування підтверджується довідкою Новоайдарського РТМО №53 від 30.01.2014 року та доповідною від 28.01.2013 року. Суд вважає доцільним поставити до відома головного лікаря Новоайдарського РТМО, що у разі ухилення [PERSON] від обов'язкової госпіталізації, органи внутрішніх справ надають допомогу у забезпеченні виконання даного рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 286 ЦПК України, рішення про задоволення заяви, про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації, підлягає негайному виконанню та є підставою для примусово госпіталізації або продовження строку примусової госпіталізації особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу, що кореспондується з положенням ч. 2 ст. 286 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 286 ЦПК України, після набрання законної сили рішенням суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд надсилає рішення відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони майна особи, стосовно якої ухвалено рішення суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved