Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

02 липня 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу подружжя, зареєстрованого 15 червня 2017 року Житомирським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області, актовий запис №965, та про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що шлюбні стосунки з чоловіком припинені, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. З відповідачем спільного господарства не ведуть. Всі намагання сторін зберегти сім`ю, помиритися не дали результатів, тому спільне життя стало не можливим. Вважає, що шлюб з відповідачем розпався остаточно і примирення неможливе. Від подружніх стосунків мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою, відповідач зобов`язаний утримувати дитину, а тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки добровільно відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Сторони в судове засідання не з`явилися, відповідач через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, заперечень не має. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про доцільність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сім`ю зберегти неможливо, на думку сторін, примирення неможливе, подружні відносини не підтримуються та спільне господарство не ведеться, збереження шлюбу суперечить їх інтересам, малолітня дитина перебуває на утриманні позивачки, відповідач участі у вихованні малолітньої дитини не приймає. Шлюб сторін зареєстровано 15 червня 2017 року Житомирським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області, про що в книзі реєстрації шлюбів внесено актовий запис №965, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: сина [PERSON] , [INFO] , який постійно мешкає та перебуває на утриманні і вихованні лише матері. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі статтею 24СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягай повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач є працездатним, на користь інших осіб аліменти не сплачує, згідно його заяви перебуває на військовій службі, має змогу та зобов`язаний утримувати малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судові витрати, згідно статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved