Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

03.05.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником зазначеного житлового будинку, зареєстрована та постійно проживає за зазначеною адресою, за якою також з 22.04.2009 року зареєстрована відповідач по справі [PERSON], яка не проживає у цьому будинку з 22.04.2009 року по теперішній час, не сплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні будинку. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач втратила право користування вищевказаним жилим приміщенням будинку, в якому проживає позивач. Визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням позивачу необхідно для того, щоб вільно володіти та користуватися належною їй власністю, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Ухвалою суду від 31.07.2018 року справа прийнята до провадження судді Череватої В.І. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення сповіщені належним чином, звернулися до суду з заявами, в яких просили розглянути справу у їх відсутність, позов підтримали повністю та просили суд позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася (викликалася в судове засідання на 06.09.2018 року та 20.09.2018 року). Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину своєї неявки в судове засідання відповідач суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Також відповідач належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення на офіційній веб-сторінці суду оголошення про її виклик до суду. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Арцизьким районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Крім того, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов'язані з правом особи користуватися жилим приміщенням, в якому зареєстроване її місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Житловим Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] від 14 листопада 1997 року, позивач по наявній справі [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4 - 5). 25 листопада 2008 року відповідач по наявній справі змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», у зв'язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області від 25 листопада 2008 року, актовий запис № 128 (а.с. 7). Позивач по справі [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою - [ADDRESS]. Право власності на вказаний житловий будинок підтверджується технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду, складеного 09.07.1996 року Арцизьким бюро технічної інвентаризації, договором купівлі - продажу серії АВВ № 704932, посвідченого 20.08.1999 року державним нотаріусом Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області, копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.07.2013 року серії [NUMBER], копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.07.2013 року серії [NUMBER] (а.с. 8 - 18). Відповідач по справі [PERSON] зареєстрована у вищевказаному житловому будинку з 22.04.2009 року, що підтверджується копією домової книги (а.с. 19 - 20). Відповідно до довідки КП «Благоустрій» № 126 від 03.05.2018 року, оплата за вивіз сміття по [ADDRESS] стягується з двох осіб (а.с. 29). Відповідно до акту обстеження соціальних та матеріально - побутових умов проживання від 20.04.2018 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але фактично за цією адресою не проживала (а.с. 21). Як вбачається з відповіді Відділу адресно - довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, яка надійшла на адресу суду 24.05.2018 року відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 66). Отже, в судовому засіданні встановлено, що за вищевказаною адресою відповідач не проживає більше шести місяців, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Відповідач по справі [PERSON] з 22.04.2009 року у вищевказаному житловому будинку не проживає, витрати по його утриманню не несе, вибула на інше місце проживання. Жодних домовленостей або інших угод, передбачених законом між позивачем та відповідачем не укладалося. Відповідач не несе ніяких обов'язків по оплаті житла, так як в ньому не проживає, комунальні послуги не сплачує. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою місця проживання позивача відповідач створює позивачу вільно користуватися належною їй власністю. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Відповідно до ст. 4 ЖК України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 70 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач не проживає за вказаною адресою більше шести місяців без поважних причин, також її відсутність понад шість місяців не відповідає випадкам, передбаченим пунктами 1-7 ст. 71 ЖК України, які передбачають, що право користування житловим приміщенням зберігається за відсутніми впродовж шести місяців з дня закінчення строку, вказаного у відповідному пункті. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв'язку з конкретним місцем. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. При викладених обставинах суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, тому що інтереси позивача порушені. Враховуючи те, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], в будинку фактично не проживає з 22.04.2009 року і по теперішній час, також її відсутність за вказаною адресою понад шість місяців не відповідає випадкам, передбаченим пунктами 1 - 7 ст. 71 ЖК України, які передбачають, що право користування житловим приміщенням зберігається за відсутніми впродовж шести місяців з дня закінчення строку, вказаного у відповідному пункті. Таким чином, відповідач [PERSON] втратила з цим місцем достатній та постійний зв'язок, а п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не захищає права осіб на житло, з яким остання втратила достатній та постійний зв'язок, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. В поданому позові позивач [PERSON] просила понесені нею судові витрати у вигляді судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок з відповідача на її користь не стягувати (а.с. 1-3).

Outcome: approved