Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

03 квітня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким скасувати заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовує свої вимоги тим, що 01.04.2020 позивач вирішила продати нерухоме майно, яке знаходиться вищевказаною адресою, та звернулась до приватного нотаріуса Торчицької В.М., але виявилось, що 05.05.2008 була накладена заборона на відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та зазначено власником [PERSON] . Однак станом на 30.04.2008 дане майно вже належало, матері позивача, [PERSON] у зв`язку з чим позивач просила позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, але подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи провести без її участі, заявлені вимоги підтримала повністю. Представник Недригайлівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Недригайлівського районного суду від 27 травня 1988 року було проведено поділ на дві частини житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] . Згідно вказаного рішення, 42/100 частини будинку належали [PERSON] , а 58/100 - [PERSON] . Після набрання рішенням законної сили [PERSON] облаштував окремий вхід до своєї частини будинку, що дало змогу самостійного проживання власників відповідних частин будинку. 25 липня 1992 року [PERSON] подарував належні йому 42/100 частини будинку по [ADDRESS] [PERSON] Договір дарування було посвідчено 29.07.1992 державним нотаріусом Недригайлівської державної нотаріальної контори Канівець Л.О. 30 квітня 2008 року [PERSON] продав належні йому 42/100 частини будинку по [ADDRESS] [PERSON] Договір купівлі-продажу будинку, посвідчено приватним нотаріусом Торчицькою В.М. 30.04.2008. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Недригайлівської державної нотаріальної контори 23.06.2011, позивач [PERSON] успадкувала житловий будинок з господарчими будовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованої 01.04.2020, вбачається, що 05.05.2008 за № 7125146 Недригайлівською районною державною нотаріальною конторою зазначено заборону на відчуження житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, підстави обтяження не зазначено, а власником вищевказаного нерухомого майна вказаний [PERSON] . 01.04.2020 позивач звернулася до приватного нотаріуса Торчицької В.М. щодо посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , але [PERSON] було відмовлено та рекомендовано звернутися до компетентних органів для вирішення питання про зняття заборони відчуження нерухомого майна та вилучення запису з реєстру. Оскільки станом на 30.04.2008 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належав матері позивача, [PERSON] , а 05.05.2008 була накладена заборона на відчуження вказаного житлового будинку на ім`я власника [PERSON] , то накладення даного обтяження є незаконним та таким, що порушує права позивача. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходженням цього майна або основної й ого частини. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що на належне [PERSON] майно накладено заборону на відчуження, вона не має можливості розпоряджатися цим майном, суд приходить до висновку про скасування обтяження у виді заборони відчуження нерухомого майна. Вимоги про стягнення судових витрат позивач не пред`являла. На підставі викладеного,

Outcome: approved