Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

03 липня 2017 року до суду звернувся представник Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 Житомирської обласної ради головний лікар [PERSON] із заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. З матеріалів заяви вбачається, що 08 червня 2016 року [PERSON] було госпіталізовано в Житомирську обласну психіатричну лікарню № 1. Надійшов на госпіталізацію без направлення, у супроводі опікуна. У приймальному відділенні лікарні особа, стосовно якої вирішується питання про примусове лікування, була оглянута лікарем-психіатром [PERSON], яка після його огляду зробила висновок про необхідність госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у звязку з наявністю в нього тяжкого психічного розладу, унаслідок чого він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. 30 червня 2017 року [PERSON] було повторно оглянуто комісією лікарів-психіатрів, яка теж підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно з Законом України «Про психіатричну допомогу» та дійшла висновку, що лікування хворого можливе тільки в умовах стаціонару. У судовому засіданні лікар-психіатр заяву підтримала. Прокурор також вважає, що заява лікаря-психіатра має бути задоволена. Опікун особи [PERSON] звернулась до суду із заявою щодо розляду справи у її відсутність (а.с. 14). Згідно з висновком № 1035 Психіатричної лікарсько-консультативної комісії від 30 червня 2017 року перебування [PERSON] на засіданні суду є недоцільним (а.с. 4). Учасники процесу не заперечували щодо проведення судового засідання без участі особи, стосовно якої вирішується питання про примусове лікування, з огляду на її стан здоровя та з урахуванням заяви опікуна. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2006 року [PERSON] визнано недієздатним та таким, що потребує опіки. (а.с. 5). Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 26 лютого 2007 року постановлено призначити [PERSON] опікуном над недієздатним сином - [PERSON] (а.с. 6). З висновку комісії лікарів-психіатрів від 30 червня 2017 року вбачається, що діагноз особи, стосовно якої вирішується питання про примусове лікування: виражена деменція органічного генезу, шизофреноподібний синдром (а.с. 3). Також із даного висновку вбачається, що особа, стосовно якої вирішується питання про примусове лікування, перебуває в гострому психотичному стані: виявляє тяжкий психічний розлад (має місце галюцинаційно-маячна симптоматика, яка впливає на його поведінку - відмова від їжі, безсоння, дратівливість, агресія до оточуючих), унаслідок чого є безпорадним і не може самостійно задовольнити основні життєві потреби, потребує продовження лікування в умовах психіатричного стаціонару. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження й лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, унаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють особу безпосередньо небезпечну для неї та оточуючих або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] має бути задоволена. На підставі викладеного,

Outcome: approved