Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

04.12.2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк» про стягнення сум боргу посилаючись на те, що між нею та відповідачем [PERSON] було укладено угоду, відповідно до якої [PERSON] взяла у [PERSON] 350000,00грн. (68 000,00 доларів США), що було 50% від суми кредиту у ВАТ «Державний ощадний банк України» - третя особа по справі, який був виданий позивачу відповідно до іпотечного договору від 12.12.2007 року. Вказана угода була укладена у письмовій формі, про що відповідачем було видано письмове зобов'язання, відповідно до якого вона зобов'язувалася погашати вказаний борг шляхом внесення 50% від суми кредиту відповідно до графіку погашення зобов'язань [PERSON] перед Ощадбанком. Відповідач також вказала, що вона є майновим поручителем до цього договору та у разі необхідності дострокового погашення кредиту зобов'язалася достроково погасити свої зобов'язання. До жовтня 2013року відповідач виконувала умови договору та погашала суму, яку вона взяла шляхом сплати 50% від суми щомісячного погашення суми кредиту у Ощадбанку. В процесі розгляду справи позивач [PERSON] 19.03.2014 року надала уточнену позовну заяву про зменшення позовних вимог посилаючись на те, що до січня 2012 року відповідач виконувала умови договору та частково погашала суму, яку у неї взяла шляхом сплати 50% від суми щомісячного погашення суми кредиту у Ощадбанку, тому в уточненій позовній заяві вона вказала, що за період з жовтня 2009 року до січня 2012 року відповідач [PERSON] погасила наступні суми відповідно до вказаних платіжних квитанцій: 2009 рік № 92 від 28 жовтня 2009 року на суму 7011 гривень, № 33 від 27 листопада 2009 року на суму 6840 гривень, № 255 від 28 грудня 2009 року на суму 6933 гривень. Всього за 2009 рік 20 784 гривень 2010 рік № 177 від 27 січня 2010 року на суму 6887 гривень, № 36 від 26 січня 201 року на суму 6489 гривень, № 160 від 26 березня 2010 року на суму 6804 гривень, № 230 від 27 квітня 2010 року на суму 6640 гривень, № 163 від 29 липня 2010 року на суму 6638 гривень, № 279 від 28 вересня 2010 року на суму 6435 гривень, № 340 від 28 жовтня 2010 року на суму 6511 гривень, №268 від 29 листопада 2010 року на суму 6358 гривень, № 250 від 28 грудня 2010 року на суму 6610 гривень. Всього за 2010 рік 59372 гривень 2011 рік № 204 від 28 січня 2011 року на суму 6389 гривень, № 5234 від 25 лютого 2011 року на суму 6020 гривень, № 217 від 29 березня 2011 року на суму 6307 гривень, № 232 від 28 квітня 2011 року на суму 6280 гривень, № 228 від 25 травня 2011 року на суму 6230 гривень, № 337 від 28 липня 2011 року на суму 6141,5 гривень, № 53 від 27 вересня 2011 року на суму 6000 гривень, №244 від 26 жовтня 2011 року на суму 5985 гривень, № 56 від 29 листопаду 2011 року на суму 5880 гривень. Всього за 2011 рік 55232,5 гривень. 2012 рік № 70 від 30 січня 2012 року на суму 5888 гривень. Всього сплачено відповідачем [PERSON] по кредиту суму 141 276,5 гривень, тобто відповідач не сплатила їй (позивачу) за своїми зобов'язаннями по кредиту суму 208 723,5 гривень У зв'язку з вказаними обставинами вона звернулася до відповідача з листом про повернення суми боргу, однак відповідач у добровільному порядку не бажає віддати ці гроші, не визнає суму боргу, тому вона просить суд стягнути на її користь з відповідача [PERSON] суму 208723,50грн., що є сумою боргу за договором позики, а також повернути судові витрати, з урахуванням суми переплаченого збору, який був сплачений при подачі позовної заяви до суду, справу просила розглянути за її відсутністю за участю представника [PERSON] В судовому засіданні представник позивача на позові наполягав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність за участю представника [PERSON], яка позов не визнала в повному обсязі та надала зустрічний позов до [PERSON] про визнання зобов'язань по договору припиненими у зв'язку з їх виконанням. Представник позивача [PERSON] вимоги по зустрічному позову не визнав та просив відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк» зазначив, що кредитні зобов'язання по договору від 12.12.2007 року погашаються по встановленому графіку, тому банк до [PERSON] претензій не має. Хто погашає кредитні зобов'язання по договору [PERSON] чи [PERSON] по документах банку встановити неможливо, бо вони передані до архіву та знищені. В банку зберігаються платіжні квитанції за останні 3 роки, які передані суду для долучення до справи (а.с.85;88-134), тому рішення просив винести на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, а також про повну обґрунтованість вимог первісних позовних вимог та про не обґрунтованість вимог зустрічного позову у зв'язку з наступним. Відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та позивачем по первісному позову [PERSON] 12.12.2007 року був укладений кредитний договір №1571 (а.с.26-28), відповідно до п.1.1 якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 708300,00грн., а позичальник зобов'язався використати та повернути кредит в указаній сумі, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 16,5 % річних в порядку, на умовах та строках, визначених цим договором. Згідно п.2 вказаного договору кредит був наданий на 120 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 11.12.2017 року на споживчі потреби під заставу нерухомості нежитлового призначення, розташованої за адресою: м.Красноармійськ, вул.Горького, буд.б/н (район колишнього пожежного депо). 12.12.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (іпотекодержатель та третя особа по справі), [PERSON] (позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом -іпотекодавець) та [PERSON] (відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - іпотекодавець) був укладений іпотечний договір №1571 (а.с.6-8) у якості забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором №1571 від 12.12.2007 року на нерухоме майно, а також між [PERSON] та [PERSON] була укладена у письмовій формі угода (а.с.5), відповідно до якої [PERSON] зобов'язалася погашати борг, який взяла у [PERSON] в сумі 350000,00грн. (68000,00 доларів США), що було 50%від суми кредиту у Ощадбанку, виданий [PERSON] відповідно до іпотечного договору від 12.12.2007 року шляхом внесення 50% від суми кредиту відповідно до графіку погашення зобов'язань [PERSON] (а.с.29) перед Ощадбанком. Вказана сума була передана [PERSON] в момент отримання [PERSON] грошових коштів у банку відповідно до іпотечного договору від 12.12.2007 року, а саме 12.12.2007 року. Також, [PERSON] вказала, що вона є майновим поручителем до цього договору (а.с.5) та у разі необхідності дострокового погашення кредиту зобов'язалася достроково погасити свої зобов'язання. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] склалися відносини, які врегулюванні статтею 1046 ЦК України, а саме, відносини позики, відповідно до яких одна сторона - [PERSON] (позичкодавець) передала другій (позичальнику) стороні у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 350 000 гривень. Ця угода була укладена 12.12.2007 року, про що було складено письмовий документ, який відповідає статті 1047 ЦК України, згідно якої договір позики укладається у письмовій формі, а на підтвердження його укладення може бути виданий інший документ, який посвідчує передачу грошей і ці обставини в судовому засіданні сторонами не оспорювалися, тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на викладене, суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.ст.1046-1052 ЦК України. Зміст укладеної угоди, у відповідності до ст. 203 ЦК України, не суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім того, угода є волевиявлення учасників правочину, про що свідчать підписи сторін по справі у договорі. Особи, які вчиняли правочин мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено і це не оспорювали сторони, що відповідно до квитанцій, які були надані представником третьої особи ВАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON] були сплачені наступні суми за відповідні періоди (а.с.50-67): -за 2009 рік № 92 від 28 жовтня 2009 року на суму 7011 гривень, № 33 від 27 листопада 2009 року на суму 6840 гривень, № 255 від 28 грудня 2009 року на суму 6933 гривень. Всього за 2009 рік 20 784 гривень -за 2010 рік № 177 від 27 січня 2010 року на суму 6887 гривень, № 36 від 26 січня 201 року на суму 6489 гривень, № 160 від 26 березня 2010 року на суму 6804 гривень, № 230 від 27 квітня 2010 року на суму 6640 гривень, № 163 від 29 липня 2010 року на суму 6638 гривень, № 279 від 28 вересня 2010 року на суму 6435 гривень, № 340 від 28 жовтня 2010 року на суму 6511 гривень, №268 від 29 листопада 2010 року на суму 6358 гривень, № 250 від 28 грудня 2010 року на суму 6610 гривень. Всього за 2010 рік 59372 гривень -за 2011 рік № 204 від 28 січня 2011 року на суму 6389 гривень, № 5234 від 25 лютого 2011 року на суму 6020 гривень, № 217 від 29 березня 2011 року на суму 6307 гривень, № 232 від 28 квітня 2011 року на суму 6280 гривень, № 228 від 25 травня 2011 року на суму 6230 гривень, №337 від 28 липня 2011 року на суму 6141,5 гривень, № 53 від 27 вересня 2011 року на суму 6000 гривень, № 244 від 26 жовтня 2011 року на суму 5985 гривень, № 56 від 29 листопаду 2011 року на суму 5880 гривень. Всього за 2011 рік 55232,5 гривень. -за 2012 рік № 70 від 30 січня 2012 року на суму 5888 гривень. Всього відповідачем [PERSON] по кредиту сплачено суму 141 276,5 гривень. Факт того, що саме [PERSON] сплачували ці суми підтверджується надписом на квитанції з прізвищем від імені якої були внесені грошові кошти,а саме від імені [PERSON], тому відповідач [PERSON] за своїми зобов'язаннями не сплатила позивачу [PERSON] суму у розмірі 208 723,5 гривень Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення сум боргу за договором позики у розмірі 208723,50грн. Разом з тим, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання зобов'язань по договору припиненими у зв'язку з їх виконанням не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що в грудні 2007 року позивач по зустрічному позову [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 350000,00грн. Умовами укладеного між ними договору є те, що вона повертає грошові кошти частинами щомісячно в розмірі 50% щомісячного платежу по кредитному договору №1571 від 12.12.2007 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України». Вона вважає, що свої зобов'язання по цьому договору виконала в повному обсязі, оскільки з січня 2008 року по жовтень 2013 року сплачувала 50% щомісячного платежу визначеного кредитним договором №1571 від 12.12.2007 року і на підтвердження цього до зустрічного позову долучила квитанції про сплату суми боргу в розмірі 350000,00грн., тому відповідно до ст.599 ЦК України просила суд визнати припиненими зобов'язання по поверненню грошових коштів [PERSON] по договору Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.256 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.10 ч.4 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач по зустрічному позову [PERSON] до зустрічного позову про визнання зобов'язань по договору припиненими у зв'язку з їх виконанням надала копії квитанцій на загальну суму 86 921,00грн. (а.с.50-67) про те, що вона нібито сплатила вказану суму боргу Однак, суд не може прийняті ці копії квитанцій як доказом про те, що відповідно до квитанцій № 155 від 27 березня 2009 року на суму 14531 гривень, № 147 від 27 липня 2009 року на суму 8300 гривень, № 222 від 29 серпня 2009 року на суму 2850 гривень, від 29 лютого 2012 року на суму 3900 гривень, від 29 березня 2012 року на суму 2707 гривень, від 27 квітня 2012 гривень, від 27 червню 2012 року на суму 5755 гривень, від 26 вересня 2012 року на суму 5631 гривень, від д29 жовтня 2012 року на суму 5002 гривень, від 28 листопаду 2012 року на суму 5549 гривень, від 25 лютого 2013 року на суму 5432 гривень, від 28 травня 2013 року на суму 5232 гривень, від 29 липня 2013 року на суму 140 гривень, 27 березня 2013 року на суму 5672 гривень, від 30 серпня 2013 року на суму 5184 гривень, а всього на загальну суму 86921 гривень [PERSON] сплатила борг [PERSON] по договору позики шляхом сплати кредиту банку по іпотечному договору від 12.12.2007 року, так як згідно даних квитанцій платником вказано саме [PERSON], а не [PERSON] Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги по зустрічному позову [PERSON] до [PERSON] про визнання зобов'язань припиненими по поверненню грошових коштів у розмірі 350000,00грн. укладеного між нею та [PERSON] у зв'язку з їх виконанням не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача по первісному позову [PERSON] на користь позивача по первісному позову [PERSON] необхідно стягнути понесені останньою судові витрати у розмірі 2087,24 грн. Відповідно до ст.ст. 6,7 Закону України «Про судовий збір» необхідно зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у м.Красноармійську Донецької області повернути [PERSON] суму переплаченого судового збору, сплаченого 04.12.2013 року у розмірі 1353,76грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved