Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

04.10.2018 року ТОВ «Фінансова\~компанія є\~гроші» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 25.04.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 3385011996-001737 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет сайті https://e-groshi/com. На підставі вказаного договору відповідачу було перераховано на його картковий рахунок № 5168755104604034 позику у розмірі 3000,00 грн. Згідно до умов договору, відповідач зобовязався сплатити відсотки за користування позикою в розмірі 1091,1 грн. за 31 день, а також повернути позику в строк не пізніше 25.05.2018 року включно. У звязку із порушенням зобовязань за договором відповідач станом на 26.09.2018 року має заборгованість у розмірі 22686,10 грн., яку позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами у вигляді судового збору в розмірі 1762,00 грн. та витрат за юридичні послуги в розмірі 1500,00 грн.\~ Ухвалою суду від 31.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження на 28.11.2018 року. 28.11.2018 року судове засідання було відкладене на 10.01.2019 року за письмовим клопотанням відповідача, який вказав, що йому необхідний час для звернення за юридичною допомогою та збирання доказів. 10.01.2019 року судове засідання було відкладене на 01.02.2019 року у звязку із неявкою відповідача. 01.02.2019 року судове засідання було відкладене на 20.02.2019 року у звязку із неявкою відповідача. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в сьогоднішнє судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Щодо укладення між сторонами договору судом встановлено наступне. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 25.04.2018 року між ТОВ «Фінансова Компанія є гроші» та [PERSON] у відповідності до\~Закону України «Про споживче кредитування»,\~Закону України «Про електронну комерцію»\~був укладений договір № 3385011996-001737 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. ТОВ «Фінансова компанія є гроші» надала позичальнику кошти в сумі 3000 грн. строком до 25.05.2018 року зі сплатою відсотків за користування позикою 1091,10 грн. за 31 день, тобто 2% за кожен день користування позикою, що становить 730% річних, а відповідач зобовязався вчасно повернути суму позики, а також інші суми згідно з укладеним договором (п.3.1, п.3.2, п.3.3, п.5.1, п.5.2, п.5.3, п.5.4 Договору). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується\~Законом України «Про споживче кредитування»\~та\~Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в\~ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування»\~зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно повязані з нею. Статтею 12 цього Закону\~регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 Закону «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися субєктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом звязку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором в даному випадку є СМС повідомлення з кодом 992301, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1\~ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Таким чином, позивачем доведено, що між сторонами укладений спірний договір. Щодо отримання відповідачем кредитних коштів та виконанням ним умов договору судом встановлено наступне. Згідно до п.2.1 Договору, позикодавець (Товариство) на умовах цього Договору надає позичальнику (Клієнту) коштів у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання Позики, та відповідно до умов цього договору, а Позичальник зобов'язується отримати (прийняти) та повернути Позику та сплатити суму процентів користування позикою в порядку і в строк визначений цим договором. Позика вважається наданою в момент отримання Позичальником коштів в касі позикодавця, що підтверджується відповідним касовим ордером та/або зарахуванням коштів на поточний (картковий) рахунок Позичальника (п.4.1 Договору). Згідно до наданого позивачем повідомлення ТОВ «Платежі онлайн», 25.04.2018 року через систему прийому платежів «Platon» (ТОВ «Платежі онлайн») було проведено успішно видачу займу на сайті e-groshi.com на карту клієнта. Дані про транзакцію: дата та час проведення операції: 2018-04-25 09:42:59; сума операції 3000,00 грн.; номер карти 516875******4034; номер транзакції 22464-93792-34048; опис платежу: перевод для займа № 1737; код авторизації 572528. Відповідно до п.4.4 Договору, повернення позики та сплата суми процентів за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіку платежів (Додаток 1). Як видно із розрахунку заборгованості за період часу з 25.04.2018 року по 26.09.2018 року, відповідач жодного разу не вніс грошові кошти на погашення позики. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до\~ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням\~умов,\~визначених\~змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення\~виконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки\~прострочення\~позичальником повернення позики визначено у\~ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу\~(ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). Отже, судом встановлено, що відповідач порушив умови укладеного договору та своєчасно не повернув суму позики та належні позивачу відсотки за користування позикою. Щодо розміру заборгованості за позикою та процентами за користування коштами суд зазначає наступне. Згідно до п.3.1 Договору, розмір позики складає 3000,00 грн. Сума процентів за користування позикою становить 1091,10 грн. за 31 день (п.3.2 Договору). Відповідно до п.п.5.2, 5.3, 5.4 Договору, строк, на який надається позика за цим договором становить 31 днів. Дата надання позики 25.04.2018, дата повернення позики не пізніше 25.05.2018 року включно. Проценти за користування позикою нараховуються з дати надання Позики позичальнику до дня повного погашення заборгованості за цим Договором включно (п.6.2 Договору). Згідно до п.9.1 Договору, цей договір є укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами\~ЦК України\~мають різний зміст. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати\~з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта\~статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у\~статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк, на який надається позика 31 день, термін повернення позики 25.05.2018 року. Повернення позики та сплату відсотків відповідач мав здійснювати одноразовим платежем до 25.05.2018 року, що підтверджено також і графіком розрахунків. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання. Згідно зі\~статтею 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши позику відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повернути позику з процентами одноразовим платежем до 25.05.2018 року. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Згідно з частиною першою\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили сплату відсотків за позикою, яка надана на 31 день - до 25.05.2018 року включно. Починаючи з 26.05.2018 року відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Тому суд вважає, що позивачем неправомірно нараховано відсотки в період часу з 26.05.2018 року по 26.09.2018 року у розмірі 2% на день. Вказане також підтверджується правовою позицією [PERSON] Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Таким чином, судом встановлено, що станом на 26.09.2018 року у відповідача наявна заборгованість за наданою позикою в розмірі 3000,00 грн. та за відсотками в розмірі 1091,10 грн. Щодо вимог про стягнення пені суд зазначає наступне. Згідно до п.7.1 Договору, у випадку порушення (прострочення) Позичальником строку повернення Позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3.00% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Пеня підлягає сплаті шляхом внесення готівкових коштів у касу позикодавця або перерахування таких коштів на поточний рахунок Позикодавця (вказаний в розділі «Терміни» цього Договору). Загальний розмір пені, що підлягає сплаті за Договором, не може перевищувати розмір встановлений законом України (п.7.1 Договору). Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття\~610, пункт 3 частини першої статті\~611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша\~статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2\~глави 49 ЦК України\~особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Умовами укладеного між сторонами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями за кредитним договором, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Таким чином, позивачем правомірно нарахована сума пені за період прострочення сплати суми позики з 26.05.2018 року по 26.09.2018 року на суму 11155,00 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на юридичні послуги в розмірі 1500,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~\~ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно положень ч. 1, 2\~статті 137 ЦПК України,\~витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Разом з тим, наданий позивачем [PERSON] про надання юридичних послуг № 01/08-1 від 01.08.2018 року, укладений між ФОП [PERSON] та ТОВ «ФК є гроші», суд вважає неналежним доказом понесених витрат на професійну правничу допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо того, чи є вказана ФОП [PERSON] фахівцем в галузі права (адвокатом). Тому вимоги про стягнення з відповідача витрат на юридичні послуги в розмірі 1500,00 грн. задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за позикою в розмірі 3000,00 грн., відсотків за користування позикою в розмірі 1091,10 грн. та пені в розмірі 11155,00 грн. є законними та обґрунтованими, у звязку із чим підлягають задоволенню, а в задоволенні інших позовних вимог слід відмовити. Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial