Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

02 вересня 2015 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування шкоди. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] у позовній заяві зазначив, що у червні 2014 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір банківського рахунку, відповідно до умов якого позивачу відкрито банківський рахунок, видано банківську картку VISA № 4149 4377 3366 5721 та відповідач здійснював її обслуговування. Договір банківського рахунку, запропонований ПАТ КБ «Приватбанк», опублікований на веб-сайті банку, має назву «Умови і правила надання банківських послуг». У червні 2015 року операції за зазначеною карткою були зупинені, у звязку з чим позивач письмово звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою поновити операції по банківському рахунку. На заначений момент баланс рахунку за зазначеною карткою складає 69\~979,00 грн. [PERSON] 18 липня 2015 року звернувся до відповідача із претензією про поновлення операцій по рахунку або стати ініціатором розірвання договору з поверненням залишкових коштів зі сплатою неустойки. Станом на дату звернення до суду зазначена претензія відповідачем проігнорована. Вважаючи вказані дії банку протиправними, позивач просив суд розірвати договір банківського рахунку, стягнути грошові кошти, що становлять залишок на банківському рахунку в розмірі 69\~579,00 грн, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 6\~000,00 грн. Позивач та представник його інтересів у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача, посилаючись на їх недоведеність, надала суду письмові заперечення проти позову (а. с. 34-37), просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір банківського рахунку, відповідно до умов якого позивачу відкрито банківський рахунок, видано банківську картку VISA № 4149 4377 3366 5721, що підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У червні 2015 року операції за зазначеною карткою зупинені. Листом ПАТ КБ «Приватбанк» від 01 липня 2015 року № Г.26.0.0.0/07-03-015 звернувся до [PERSON] із запитом про надання інформації по банківському рахунку № 4149 4377 3366 5721, чим спростовуються посилання представника відповідача на не надання позивачем доказів накладення обмежень на картку. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами ЦК України. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 628 ЦК України встановлює, що зміст договору становлять умови визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В підтвердження укладення між сторонами правочину в матеріалах справи міститься анкета-заява позивача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Позивач в цьому випадку розраховував на отримання коштів, які перебували на рахунку, але не отримав їх з вини відповідача, тому враховуючи, що істотні умови договору були порушені, договір банківського рахунку № 4149 4377 3366 5721 укладений між сторонами підлягає розірванню, кошти, що становлять залишок на банківському рахунку у розмірі 69\~579,00 грн. підлягають стягненню з ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5), згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Вирішуючи вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що [PERSON] не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому відповідачем шкоди нематеріального характеру, у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме: 695,73 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial