Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

04.10.2017 [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою, яку було уточнено 11 червня 2018 та просила суд визнати за [PERSON] [INFO] , ІПН [NUMBER] , право особистої приватної власності на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 22,4 (двадцять дві цілих чотири десятих) кв.м., яка складається з однієї житлової кімнати (а.с.151-153). В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 21.11.1986 між позивачем та [PERSON] [INFO] укладений шлюб, зареєстрований Довгинцівським відділом РАЦС м. Кривого Рогу 21.11.1986. [PERSON] помер [INFO] у зв`язку з чим шлюб припинився. Позивач зазначає, що починаючи з 2000 року позивач та [PERSON] фактично припинили сімейні відносини, проживали окремо, мали окремі сімейні бюджети. Посилається на те, що 05.06.2004 за власні кошти, отримані у якості подарунка від своєї матері [PERSON] , придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . Посилається на невизнання її права власності на квартиру з боку [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується фактом їх звернення до Третьої криворізької державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Необхідність визнання права власності обґрунтовує тим, що вона як власник не має можливості розпорядитись квартирою, нотаріальному оформленню будь-яких правочинів щодо вказаної квартири можуть перешкоджати відомості стосовно її придбання позивачем під час перебування в шлюбі з [PERSON] , спадкоємці якого прийняли квартиру у спадщину. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу до смерті останнього [INFO] проживали разом, факт придбання квартири позивачем за власні кошти, отримані від своєї матері [PERSON] у якості подарунку, нічим не підтверджений, вважає, що квартира є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] і на підставі зазначеного просить суд у позові відмовити. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, позивач надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали суду письмову заяву, в якій позовні вимоги не визнають та просять суд розглядати справу за їх відсутності. 12.10.2017 ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрито провадження у справі. 13.04.2018 заслухавши думку сторін, головуючим суддею встановлено загальний порядок розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.05.2018 у якості співвідповідача залучений [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 24.09.2018 за клопотанням представника позивача ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області витребувано у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Чорної О.С. копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладеного у період 2003-2004 років між продавцем [PERSON] 1931 року народження та покупцем. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року провадження у даній справі в частині заявлених вимоги до відповідача [PERSON] було закрити з підстав передбачених п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України. 03.07.2019 позивач [PERSON] , представник позивача - адвокат Гузєв І.Г., відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Судом встановлені обставини спірних правовідносин на підставі досліджених судом доказів: копії договору купівлі-продажу квартири від 05.06.2004 (а.с.4-5); копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6); копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.7); копії свідоцтва про смерть (а.с.8); витягу з трудової книжки позивача (а.с.9-10); акту про фактичне проживання особи в житловому приміщенні (а.с.11); копії звіту про незалежну оцінку майна (а.с.12-18); листа завідувача Третьої криворізької державної нотаріальної контори (а.с.56); інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с.57); інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.58); копії свідоцтва про народження позивача (а.с.159); копії свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.161); копії постанови народного судді Саксаганського районного народного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.05.1999 про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON] (а.с.162); копії дублікату виконавчого листа Саксаганського районного народного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.05.1999 про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON] (а.с.163-164). Спірні правовідносини виникли у зв`язку з придбанням позивачем квартири за договором купівлі-продажу під час перебування її у шлюбі та у зв`язку з невизнанням відповідачами - спадкоємцями, які є матір`ю та сином її померлого чоловіка, права власності позивача на цю квартиру. Дослідивши докази, що є в матеріалах справи, які суд вважає належними, допустимими і достовірними, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, судом встановлені такі фактичні обставини. 21.11.1986 між [PERSON] та [PERSON] [INFO] укладений шлюб зареєстрований Довгинцівським відділом РАЦС м. Кривого Рогу 21.11.1986. [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . Відповідно до постанови народного судді Саксаганського районного народного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.05.1999 з [PERSON] стягнені аліменти на утримання сина [PERSON] . Починаючи з 2000 року позивач [PERSON] та [PERSON] фактично припинили сімейні відносини, проживали окремо та мали окремі сімейні бюджети. 05.06.2004, перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , але на час окремого проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, позивач придбала однокімнатну квартиру загальною площею 22,4 кв.м. у багатоквартирному 9-ти поверховому житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. 15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, відповідно до якого ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів (ч.1 ст.1 СК України). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка зокрема є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (ч.1 ст.57 СК України). Ч. 6 ст.57 СК України визначено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] послалась на те, що квартира набута нею під час окремого проживання з її чоловіком [PERSON] , у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з ним. Суд погоджується з доводами позивача щодо існування обставин окремого проживання подружжя [PERSON] та [PERSON] станом на 05.06.2004 у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до цієї дати. Зазначене підтверджується доказами, що є в матеріалах справи, зокрема різними адресами місця проживання, зазначеними у дублікаті виконавчого листа Саксаганського районного народного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.05.1999 про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON] . З цих обставин, суд робить висновок, що станом на 26.05.1999 позивач та її чоловік [PERSON] проживали окремо. Крім того, факт подальшого окремого проживання позивача та її чоловіка [PERSON] підтверджується і поясненнями відповідача [PERSON] допитаного у якості свідка. Таким чином, на підставі вищезазначеного, суд робить висновок, що подружжя [PERSON] та [PERSON] станом на день придбання [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] проживали окремо, що є підставою для застосування судом до спірних правовідносин вимог ч. 6 ст.57 СК України, якою визначено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання. За таких обставин окремого проживання подружжя для застосування ч. 6 ст.57 СК України не має значення джерела набуття позивачем грошових коштів для придбання квартири за час окремого проживання її та [PERSON] . Як роз`яснено у абз.3 п.30 постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Згідно з ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, метою подання такого позову є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення цією особою свого суб`єктивного права. Обставина невизнання права власності позивача на спірну квартиру з боку відповідача на момент звернення в суд підтверджується невизнанням позовних вимог та фактом їх звернень, як спадкоємців, до нотаріуса з відповідними заявами після смерті спадкодавця [PERSON] . Згідно зі ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. У відповідності до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, з урахуванням справедливості, добросовісності та розумності, як загальних засад цивільного законодавства, зважуючи доводи сторін, суд вважає, що існують достатні правові підстави для задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.3,16,203,215,234,392,717-720 ЦК України,

Outcome: approved