Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

03 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, які стягуються за рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2013 року. Незважаючи на належне повідомлення судом про час та місце судового розгляду справи, позивач не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні та подав 18 березня 2015 року через канцелярію суду письмову заяву про підтримання заявленого позову та клопотання про проведення розгляду справи у його відсутність. ( а.с. 25-26, 30). У позовній заяві [PERSON] було зазначено про те, що на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2013 року з нього підлягають стягненню аліменти на користь відповідачки [PERSON] у розмірі : ? частини з усіх видів його заробітку(доходу) , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання їх неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], до її повноліття; ? частини з усіх видів його заробітку( доходу) на утримання непрацездатної дружини до досягнення їх дитиною віку трьох років, тобто до [INFO]. На теперішній час його життєві обставини значною мірою погіршилися, а саме погіршився суттєво стан його здоров'я, він отримав другу групу інвалідності, постійно змушений проходити лікування та перебувати у лікарнях, через що втратив постійне місце роботи та витрачає на лікування багато грошових засобів. Його єдиним доходом є пенсія, розмір якої щомісячно складає 949 грн. Посилаючись на положення статей 182,183, 192 Сімейного кодексу України, позивач просив зменшити розмір аліментів, які стягуються за цим судовим рішенням, а саме: на утримання неповнолітньої доньки з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; на утримання непрацездатної дружини з 1/4 частини до 1/8 частини всіх видів його заробітку( доходу) до досягнення дитиною віку трьох років, тобто до [INFO]. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково: погодилася з необхідністю зменшення розміру аліментів до 1/8 частини на її утримання як непрацездатної дружини, і не визнала повністю вимоги про необхідність зменшення розміру аліментів на утримання їх неповнолітньої доньки. На обґрунтування своєї позиції щодо невизнання вимог про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, відповідачка, посилаючись на подані 19 березня 2015 року письмові заперечення на позов, зазначила, що позивачем на підтвердження доводів позову не зазначено обставини, внаслідок яких він частково або повністю не має здатності чи можливості піклуватися про особисте ( сімейне) життя та забезпечити своїй дитині гідний рівень життя. Його посилання на необхідність постійного проходження лікування та перебування у лікарнях не підтверджено будь-якими доказами. Доказів втрати ним роботи через інвалідність немає, надана ним довідка про встановлення другої групи інвалідності не містить відомості про рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності [PERSON] Зазначене ним посилання у позові про те, що ним витрачаються значні кошти на лікування, не підтверджені належними доказами ( чеками, квитанціями тощо), при умові, що згідно статті 49 Конституції України медична допомога в державних і комунальних медичних закладах охорони здоров'я надається безкоштовно, незалежно від її обсягу. Просила у цій частині позовних вимог відмовити та враховуючи її тяжкий майновий стан ( непрацездатність, наявність єдиного матеріального доходу- щомісячної допомоги у сумі 130 грн.) звільнити її від несення судових витрат по справі. Вважає, що звільнення за законом позивача від сплати суми судового збору при звернення до суду з цим позовом, не може бути підставою для покладання на неї судових витрат по цій справі. Вислухавши пояснення відповідачки, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України) установив наступне. Згідно рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2013 року з [PERSON], [INFO], підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON]: у розмірі 1/4 частини заробітку( доходу) щомісячно,але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання їх неповнолітньої доньки- [PERSON], [INFO], починаючи з 10 січня 2013 року до повноліття дитини; у розмірі 1/4 частини заробітку( доходу) щомісячно, на утримання непрацездатної дружини [PERSON], починаючи з 10 січня 2013 року до досягнення трьох років [PERSON], тобто до [INFO]. Зазначене рішення суду набрало законної сили 04 лютого 2013 року. ( а.с. 24) 29 серпня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON]) було укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 29 серпня 2011 року виконкомом Райгородської селищної ради Слов'янського району Донецької області було зроблено відповідний актовий запис за №23. Згідно даних свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке було 10 липня 2012 року видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON], яка народилася [INFO], є [PERSON] та [PERSON].( а.с 6) Згідно положень частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Із матеріалів справи убачається, що після огляду 02 лютого 2015 року відносно [PERSON], 1984 року народження, первинно внаслідок загального захворювання було встановлено другу групу інвалідності, з черговим переглядом 02 лютого 2016 року, про що свідчить довідка № 503267 міжрайонної медико-соціальної експертної комісії м. Слов'янська.( а.с. 5) Згідно довідки управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області від 02 березня 2015 року [PERSON] перебуває на обліку у відділенні пенсійного забезпечення цього управління та отримує пенсію по другій групі інвалідності у сумі 949 грн. 00 коп. щомісячно з 02 лютого 2015 року по 28 лютого 2016 року. ( а.с. 4) Як убачається із тексту мотивувальної частини рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2013 року на час вирішення питання про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі по ? частині на утримання неповнолітньої дитини та непрацездатної дружини, [PERSON] був працездатний, мав постійне місце роботи та отримував заробітну плату. ( а.с.24). Після дослідження у судовому засіданні матеріалів цієї цивільної справи №243/136/13-ц ( 2/243/446/2013) судом було встановлено, що за станом на 24 січня 2013 року ( дату видачі довідки) [PERSON] працював оператором лінії по виробництву харчової продукції 3 розряду на заводі по виробництву безалкогольних напоїв ТОВ « Насолода»(м. Слов'янськ). Зазначені обставини були визнані у судовому засіданні і відповідачкою. Таким чином, доводи позивача про те, що у нього у лютому 2015 року змінився матеріальний стан та погіршився стан здоров'я, знайшли своє об'єктивне підтвердження вищезазначеними належними доказами. Відповідно до положень частини 4 статті 174 ПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання у судовому засіданні відповідачкою вимог в частині зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/8 частини заробітку( доходу) на її утримання, на думку суду, не суперечить закону і не порушує її законні права і інтереси, тому у цій частин позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Посилання відповідачки у судовому засіданні на те, що надана [PERSON] довідка про встановлення другої групи інвалідності не містить відомості про рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності [PERSON] , що на її думку свідчить про неналежність цього доказу, не приймаються судом до уваги,бо відповідність зазначеної довідки усім вимогам щодо процедури її заповнення не є предметом спору по даній справі. Крім того, відсутність цих відомостей не є свідченням неналежності та недопустимості цього доказу відповідно до положень статей 58 та 59 ЦПК України. За правилами статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем щодо зміни матеріального стану було надано лише довідку про розмір отриманої з 02 лютого 2015 року пенсії, без надання суду даних щодо звільнення його з місця роботи та не працевлаштування на даний час, тому при вирішенні по суті заявлених ним позовних вимог суд виходить із обсягу наданих ним доказів. Посилання позивача у позовній заяві на те, що він за станом здоров'я постійно змушений проходити лікування та перебувати у лікарнях, і на лікування витрачає багато коштів, не приймаються судом до уваги при визначенні нового розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки підставами для задоволення позовних вимог відповідно до частини 1 статті 192 СК України є зміна сімейного або матеріального стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог в частині зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини з 1/4 частини до 1/5 частини його заробітку( доходу) . Саме такий розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, на думку суду, на даний час буде в повному обсязі відповідати положенням статей 182 та 192 Сімейного кодексу України. При зверненні до суду з позовними вимогами [PERSON], як інвалід другої групи, був звільнений від сплати судового збору. Положеннями статті 5 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року « Про судовий збір» передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до положень частин 1 та 3 статті 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. На підтвердження свого клопотання про звільнення від сплати судових витрат по справі, відповідачкою були надані суду довідки управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради від 16 та 25 березня 2015 року відповідно про перебування [PERSON] на обліку в управлінні та отримання нею з 13 серпня 2012 року по 20 червня 2015 року допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130 грн. щомісячно. ( а.с. 33,34) Таким чином, враховуючи майновий стан відповідачки по справі, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для звільнення [PERSON] від судових витрат по справі відповідно до положень статей 82 та 88 ЦПК України, та віднесення цих витрат за рахунок держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial