Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

03 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права на частку спадкового майна, в якому просив визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті матері [PERSON], померлої 18.01.2015 р., а саме на ? частину житлового будинку № 3А по вул. Маршала Конєва у м. Хмельницькому. Свої вимоги мотивує тим, що 18 січня 2015 р. померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме 1/2 частина житлового будинку № 3А по вул. Маршала Конєва в м. Хмельницькому. Так, на підставі заповіту, вона все майно заповіла відповідачу [PERSON] Однак, оскільки він непрацездатний і являється інвалідом III групи, то в силу положень ст. 1241 Цивільного кодексу України є спадкоємцем після смерті матері, який має право на обовязкову частку у спадщині. При зверненні до нотаріуса про прийняття спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину вище зазначеного житлового будинку у звязку із відсутністю та неподанням нотаріусу правовстановлюючого документу на згадане майно на імя спадкодавця. 24 листопада 2015 року [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті матері [PERSON], а саме на ? частку житлового будинку № 3А з належними до нього надвірними господарськими будівлями, що розташовані за адресою: м. Хмельницький, вул. Конєва, № 3А, мотивуючи вимоги тим, що з матеріалів інвентарної справи на житловий будинок № За по вул. Конєва у м. Хмельницькому видно, що спадкодавиця [PERSON] набула право власності на зазначений житловий будинок на підставі договору міни житлового будинку на квартири від 29.07.1999 р. За вказаним договором у власність [PERSON] та [PERSON] переходять по ? частці житлового будинку № 3А житловою площею 81,3 кв.м., що знаходиться у м. Хмельницькому по вул. Конєва, з відповідними надвірними будівлями, які складаються з цегляного хліва-літньої кухні «Б». А тому до складу спадкового майна померлої [PERSON] увійшла належна їй 1/2 частина спірного житлового будинку з відповідними надвірними будівлями. З огляду на це, розмір частки позивача як спадкоємця у спадковому майні становитиме 1/4 частина житлового будинку з надвірними будівлями, які за ним закріплені. Аналогічною залишається розмір частки у спадковому майні і іншого спадкоємця [PERSON] Враховуючи те, що надвірні господарські будівлі, які закріплені за житловим будинком є приналежністю до нього, позивач має також право на частину даних надвірних будівель. Ухвалою суду від 18.12.2015 р. до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] 20.01.2016 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, згідно якої просить встановити, що [PERSON], яка померла 18 січня 2015 року, являється його, [PERSON], який народився 23 лютого 1962 року, матір'ю, мотивуючи вимоги тим, що у його свідоцтві про народження значаться відомості про його матір - «Гаврилюк Марія Фомівна». Однак, у вище згаданому свідоцтві невірно та помилково зазначено по батькові матері Позивача - замість «Хомівна» вказується «Фомівна». Проте, в дійсності правильним по батькові покійної його матері є «Хомівна», як і зазначається у документах, що видавались на її імя, зокрема у договорі міни житлового будинку на квартири від 29.07.1999 р., посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 4708. Також у свідоцтві про смерть матері Позивача вказано по батькові померлої як «Хомівна». Ухвалою суду від 19.02.2016 р. обєднано в одне провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності на частку спадкового майна із справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин. 28 квітня 2016 року третя особа із самостійними вимогами [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення її частки, в якому просила, визначити її частку в житловому будинку, що знаходиться по вулиці Конєва 3А в місті Хмельницькому, виходячи із її вкладу в придбанні спільної часткової власності. Свої вимоги мотивує тим, що 29.07.1999 року [PERSON], [PERSON] і вона, [PERSON], уклали договір міни, із якого вбачається, що [PERSON], поміняв належний йому цегляний житловий будинок номер три «А» житловою площею 81,3 кв. м., що знаходиться в м. Хмельницькому по вул. Конєва, з відповідними надвірними будівлями які складаються з цегляного хліва-літньої кухні «Б», на дві квартири: однокімнатну квартиру № 8, що знаходиться в м. Хмельницькому по пр. Миру, 62/4, яка належить [PERSON], та на трьох кімнатну квартиру № 40, що знаходиться в місті Хмельницькому по вул. Прибузькій, 4, яка належить їй, [PERSON] Інвентаризаційна (страхова) оцінка квартири [PERSON] становить 8\~803 грн., а квартири [PERSON] 20\~923 грн. При виготовлені технічної документації в технічному паспорті їх з [PERSON] долі були визначені по 1/2 частині кожному із співвласників. Зазначає, що її частка у спірному майні є більшою, оскільки при укладанні договору міни її і [PERSON] частки були різними. Вказує, що при житті спадкодавиці у них не виникав спір стосовно розміру часток кожної, однак на момент розгляду судом спору стосовно визнання за відповідачем права на ? частку в спадковому майні це питання є суттєвим, оскільки порушує її право приватної власності на нерухоме майно, а в кінцевому результаті зменшує її частку. Також вказує, що отримавши технічний паспорт, вони із спадкодавицею побачили допущену в ньому помилку, однак не стали виправляти її, оскільки була усна домовленість про те, що у зв'язку із погіршенням здоровя [PERSON] вони будуть проживати з нею однією сімєю і утримувати її довічно. Крім того, вони з чоловіком за власні кошти виконали капітальний ремонт даного будинку, взявши кредит, чим збільшили загальну вартість будинку. Ухвалою суду від 15.09.2016 р. обєднано в одне провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на частку спадкового майна із справою за позовом третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON] про визначення часток. 01.06.2016 р. [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати за нею право власності на ? частки в житловому будинку, що знаходиться по вулиці Конєва 3А в місті Хмельницькому, виходячи із її вкладу, а за [PERSON] ? частку. 22.06.2016 р. [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати за нею право власності на ? частки в житловому будинку, що знаходиться по вулиці Конєва 3А в місті Хмельницькому, виходячи із її вкладу. 28.11.2016 р. [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, предявивши такі, також, до [PERSON], Хмельницького бюро технічної інвентаризації, Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, в якій просила визнати недійсним реєстраційне посвідчення видане Хмельницьким БТІ від 5.08.1999 року, записаного в реєстрову книгу за реєстровим № 10237, скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, визначити в грошовій формі частку в спільному будинковолодінні на момент укладення договору міни, мотивуючи тим, що при виготовлені технічної документації в реєстраційному посвідченні від 5.08.1999 року, яке було видане взамін реєстраційного напису і є невідємною частиною правовстановлюючого документу, житловий будинок помилково було зареєстровано за нею та [PERSON] в рівних долях. Ця ж помилка була відображена і в технічному паспорті. Отримавши технічний паспорт вони побачили допущену в ньому помилку, однак не стали виправляти її, оскільки між сімєю ще до укладання договору міни була усна домовленість про довічне утримання спадкодавиці. Вимоги [PERSON] на спадкове майно суттєво порушують її право власності, яке з вини БТІ невірно було зареєстровано між ними в рівних частках, оскільки її частка у вкладі є значно більшою. 22.11.2017 р. [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати також, що доля [PERSON] в якості обовязкової частки становить 129\~754, 71 грн., мотивуючи тим, що якщо взяти до уваги загальну вартість обох квартир, що обмінювались то її доля становитиме 70,39 %, а [PERSON] 29, 61 %. А тому, частка на яку претендує [PERSON] буде становити 14, 82 % (29,61/2). Оскільки згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи від 28.08.2017 року вартість будинку на момент проведення експертизи становить - 1 108 682 грн. а тому така доля буде становити : 1 108 682 х 0,1482 = 164 195 грн. 85 коп. Крім того, оскільки вона з чоловіком збільшила вартість будинку на 232\~791, 73 грн., тому такі кошти і входять в загальну вартість будинку. А тому така частка становитиме : 1 108 682 грн. - 232 941, 73 грн. = 875 740,3 грн. х 0,1482 = 129 784,71 грн. В судовому засіданні представник позивача відповідача [PERSON] [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у позові. Щодо позову третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] заперечив, зазначивши, що згідно із Реєстраційним посвідченням від 05.08.1999 р. Хмельницького БТІ, яке видається взамін реєстраційного напису і є невідємною частиною правовстановлюючого документу, житловий будинок було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON], а розмір їх часток становить 1/2 за кожною. Так п. 2.1. Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних, та фізичних осіб, затверджена Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 р. № 121, в редакції від 18.10.1999 р., що була чинна на час укладення договору міни, було визначено порядок державної реєстрації права власності, згідно із яким видавалось реєстраційне посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документу. Тому розмір частки [PERSON] є визначеним в розмірі ? частки даного будинку. А тому і відсутній предмет спору за предявленим [PERSON] позовом. Також, просив застосувати строки позовної давності до позову [PERSON], у звязку із тим, якщо [PERSON] вважаючи, що її права були порушені укладеним договором міни в частині визначення розміру її частки у будинку, то права [PERSON] слід вважати порушеними з дати укладення договору міни - 29 липня 1999 р. З огляду на це, з наступного дня після укладення даного договору почав перебіг 3-х річного строку позовної давності для звернення позивачки з позовом до суду про визнання недійсним реєстраційного посвідчення. Відповідно перебіг позовної давності по означеній вимозі [PERSON] закінчився 29.07.2002 р. Проте, позивач звернулася з позовом в суд лише 01 квітня 2016 р., тобто після спливу трирічного строку позовної давності. В судовому засіданні представник третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] - [PERSON] уточнив позовні вимоги, в яких просив визнати недійсним реєстраційне посвідчення видане Хмельницьким БТІ від 5.08.1999 року і записаного в реєстрову книгу за реєстровим № 10237, скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, визначити частку [PERSON] в спільному будинковолодінні на момент укладення договору міни, а саме в розмірі ?. Щодо позову [PERSON] заперечив в частині визнання за ним права власності на спірний будинок в порядку спадкування в розмірі ? частки. А щодо встановлення факту родинних відносин не заперечив. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив щодо задоволення позову [PERSON] в частині визнання за ним права власності на спірний будинок в порядку спадкування в розмірі ? частки, вказавши, що відповідно до договору міни від 09.07.1999 року житловий будинок житловою площею 81,3 кв.м. за адресою м.Хмельницький вул. Конєва, 3А з відповідними надвірними будівлями мінявся на дві квартири: квартиру № 8 у м. Хмельницький по пр.Миру,б.62/4, яка складається з однієї житлової кімнати та належить [PERSON] та на квартиру № 40, у м. Хмельницькому по вул. Прибузькій в буд.№ 4, яка складається з трьох житлових кімнат, яка належить [PERSON], тобто частка [PERSON] є значно більшою. А щодо встановлення факту родинних відносин не заперечив. Позов [PERSON] вважає обґрунтованим. Представник відповідача - Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у їх відсутності, щодо заявлених позовних вимог, покладаються на думку суду. Представник відповідача - Хмельницького бюро технічної інвентаризації в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у їх відсутності, щодо заявлених позовних вимог, покладаються на думку суду. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, також і підлягає частковому задоволенню позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON], внаслідок наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, судом встановлено, що 29.07.1999 року [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] уклали договір міни, із якого вбачається, що [PERSON], поміняв належний йому цегляний житловий будинок номер три «А» житловою площею 81,3 кв. м., що знаходиться в м. Хмельницькому по вул. Конєва, з відповідними надвірними будівлями які складаються з цегляного хліва-літньої кухні «Б», на дві квартири: однокімнатну квартиру № 8, що знаходиться в м. Хмельницькому по пр. Миру, 62/4, яка належить [PERSON], та на трьох кімнатну квартиру № 40, що знаходиться в місті Хмельницькому по вул. Прибузькій, 4, яка належить [PERSON] Інвентаризаційна (страхова) оцінка квартири [PERSON] становить 8\~803 грн., а квартири [PERSON] 20\~923 грн. (а.с. 51,52 т.1). Що також вбачається із копій свідоцтв про право власності та довідок характеристик обєктів (а.с. 175, 176 т.1). Згідно із Реєстраційним посвідченням від 05.08.1999 р. № 10273 Хмельницького БТІ, житловий будинок по вул. Конєва, 3 А в м. Хмельницькому було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 за кожною згідно договору міни № 4708 від 29.07.1999 року (а.с. 197 т.1). Із копії технічного паспорта на житловий будинок №ЗА вул. Маршала Конєва у м. Хмельницькому (а.с.111-122 т.1) вбачається, що частка [PERSON] та [PERSON] на означений будинок, житловою пл. 81,8 кв.м., загальною 144,8 кв.м., становить по 1/2 за кожною. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 146 т.1) вбачається, що даний житловий будинок, житловою пл.. 81,8 кв.м., загальною 183,2 кв.м. було зареєстровано 15.11.2013 року, індексний 7983025, реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці за кожною. 18 січня 2015 року померла [PERSON], що вбачається із копії свідоцтва про смерть серії І БВ № 255430 (а.с. 6 т.1), після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме 1/2 частина житлового будинку № 3А по вул. Маршала Конєва в м. Хмельницькому. 09.01.2015 року [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також усе, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла [PERSON], що вбачається із заповіту, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 4 (а.с. 30 т.1). [PERSON] є матірю [PERSON] та [PERSON], що не заперечується сторонами. Із копії свідоцтва про народження серії І БВ № 246620 вбачається, [PERSON] народився 19.04.1957 року, його матірю записано [PERSON], а батьком [PERSON] (а.с. 36 т.1). Із копії свідоцтва про народження серії ІІ БВ № 260512 вбачається, що [PERSON] народився 23.02.1962 року його матірю записано [PERSON], а батьком [PERSON] (а.с. 7 т.1). 03.06.2015 р. [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.33 т.1). 28.04.2015 р. [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 18 т.1). 21.07.2015 р. нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на частину житлового будинку № 3А по вул. Маршала Конєва в м. Хмельницькому, у звязку із відсутністю та неподанням нотаріусу правовстановлюючого документу на згадане майно на імя спадкодавця (а.с. 8 т.1). [PERSON] встановлено 02.08.2012 р. ІІІ групу інвалідності довічно, що вбачається із копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] (а.с.8 т.1). А 03.06.2016 р. встановлено ІІ групу інвалідності довічно (а.с.99 т.1). Із довідки Управління Пенсійного фонду України Хмельницької області № 679/6744 від 29.06.2016 р. вбачається, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності 2 групи. (а.с. 94 т.1). [PERSON] на обліку в нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 95,96 т.1). Згідно висновку експерта № 01/17 від 28.08.2017 р., призначеного ухвалою суду від 19.12.2016 р. за клопотанням [PERSON], вбачається, що розмір частки [PERSON] в будинковолодінні № 3А по вул. Маршала Конєва в м. Хмельницькому на день укладення договору міни - 29.07.1999 року становить - 1/3 частину. Вартість 1/2 частки, зазначеної у правовстановлюючих документах, у ринковій вартості будинковолодіння №3А по вул. Маршала Конєва в м. Хмельницькому на день складання висновку становить - 554 341 грн., без ПДВ. Вартість 1/3 частки у ринковій вартості будинковолодіння №3А по вул. Маршала Конєва в м. Хмельницькому станом на день складання висновку становить - 369 560 грн., без ПДВ. Відповідно до вимог нормативних документів, архітектурно-планувального, конструктивного рішення житлового будинку в існуючій забудові виділити обов'язкову частку [PERSON] із 1/2 частини та із 1/3 частини будинковолодіння, яка належала співвласнику житлового будинку [PERSON]Х - не можливо. Із дослідницької частини висновку (а.с. 30 на звороті, т.2) вбачається, що розмір частки [PERSON] загальній вартості квартир 8803/ 29 726 =29,7% або 1/3 частки, а розмір частки [PERSON] загальній вартості квартир 20 923/ 29 726 =70,3% або 2/3 частки. З урахуванням вищенаведеного та враховуючи відсутність інформації про грошову доплату під час обміну житлового будинку на квартири (рівноцінність обміну), експерт прийшов до висновку, що частка співвласників будинковолодінні №3А по вул. Маршала Конєва в м. Хмельницькому на день укладення договору міни - 29.07.1999 року буде відповідно становити: співвласника [PERSON]- 1/3 частини, а співвласника [PERSON]- 2/3 частини. Про що також і розяснив експерт в судовому засіданні. Щодо позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами [PERSON], то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 241 ЦК УРСР (на момент виникнення спірних правовідносин) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін (ст. 242 ЦК УРСР) . Зазначені норми кореспондуються із нормами ст. ст. 715, 716 ЦК України. А саме, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни. До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання. За змістом\~ст.112 ЦК УРСР 1963 року, яка була чинною на момент виникнення\~\~спірних правовідносин розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦК УРСР (на момент виникнення спірних правовідносин) володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди спір вирішується судом. Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Відповідно до п. 4\~ЦК України\~передбачено, що\~ЦК України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~ЦК України, положення цього\~кодексу\~застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір міни укладено 29.07.1999 року, то до спірних правовідносин слід застосувати\~ЦК УРСР 1963 року. \~Згідно Закону України «Про власність»\~, а саме:\~ч.5 ст.2, власність в Україні існує в різних формах. Україна створює рівні умови для розвитку всіх форм власності та їх захисту; ч.ч. 2, 3 ст.3, що майно може належати громадянам на праві спільної (часткової або сумісної) власності. Допускається об'єднання майна, що є власністю різних субєктів та створення на цій основі змішаних форм власності. Так, у ст.ст. ст.113\~ ЦК УРСР\~1963р. та пп. 27, 43 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14.06.1994р. йдеться про частки у спільному майні. У\~ст.113 ЦК УРСР\~про частки в спільній власності, а в чималих випадках йдеться просто про частку, у п.43 Інструкції - про частки майна через вказівку на арифметичні (в простих дробах) частини. У всіх цих перелічених випадках йшлося саме про частку в праві спільної власності, підтвердженням чому є те, що передбачалося й поняття ідеальних часток, що і є тотожним поняттям права на частку. Тобто, на відміну від сучасної термінології, частка/частина в майні означала право на цю частку. Пунктами 27, 28 Інструкції передбачено, що нотаріуси посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму. Відповідно до чинного законодавства обов'язковому нотаріальному посвідченню підлягають: договори про відчуження в т.ч. і міна, жилого будинку, іншого нерухомого майна. Нотаріуси зобов'язані роз'яснити сторонам зміст і значення поданих ними проектів угод і перевірити, чи відповідає зміст посвідчуваних угод вимогам закону і дійсним намірам сторін. Таким чином, режим спільної часткової власності характеризується тим, що кожному учаснику належить заздалегідь певний розмір частки в праві власності на спільну річ. Розмір цієї частки визначається розміром внес\-ку кожного з учасників або розміром його трудової участі. Так, ст.17 закону «Про власність» передбачено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Таким чином, оскільки 29.07.1999 року [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] уклали договір міни, згідно якого [PERSON], поміняв належний йому цегляний житловий будинок номер три «А» житловою площею 81,3 кв. м., що знаходиться в м. Хмельницькому по вул. Конєва, з відповідними надвірними будівлями які складаються з цегляного хліва-літньої кухні «Б», на дві квартири: однокімнатну квартиру № 8, що знаходиться в м. Хмельницькому по пр. Миру, 62/4, яка належить [PERSON], та на трьох кімнатну квартиру № 40, що знаходиться в місті Хмельницькому по вул. Прибузькій, 4, яка належить [PERSON], обмін здійснювався без доплат, а частки в договорі міни не визначені, а тому згідно з положенням ст. 241 ЦК УРСР, згідно якої кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує, а тому оскільки квартира [PERSON] була більшою та коштувала більше, а тому і її частка в будинку 3А, що знаходиться в м. Хмельницькому по вул. Конєва є більшою, аніж частка [PERSON] Інвентаризаційна (страхова) оцінка квартири [PERSON] становить 8\~803 грн., а квартири [PERSON] 20\~923 грн. (а.с. 51,52 т.1). Що також вбачається із копій свідоцтв про право власності та довідок характеристик обєктів (а.с. 175, 176 т.1). А тому, розмір частки [PERSON] у загальній вартості квартир становить 29,6% (8803/ 29\~726), а розмір частки [PERSON] у загальній вартості квартир - 70,4% (20 923/ 29\~726). Таким чином, слід визнати за [PERSON] право власності на 70,4 % житлового будинку 3А, що знаходиться в м. Хмельницькому по вул. Конєва. Також слід визнати недійсним реєстраційне посвідчення видане Хмельницьким БТІ від 5.08.1999 року, записаного в реєстрову книгу за реєстровим № 10237 та скасувати реєстрацію проведену реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області від 15.11.2013 року про визначення за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці за кожною будинку 3А, що знаходиться в м. Хмельницькому по вул. Конєва, оскільки такі вимоги є похідними, тим самим задовольнивши позов частково. Щодо долучених третьою особою із самостійними вимогами [PERSON] кредитних договорів, то такі не свідчать про покращення та збільшення вартості будинку, а тому суд їх до уваги не приймає. Також і не приймає до уваги покази свідка [PERSON] щодо покращення будинку, оскільки такі не підтверджені жодними письмовими доказами. Щодо позовної заяви [PERSON], то суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], що не заперечується сторонами, та враховуючи, що у правовстановлюючих документах містяться розбіжності щодо написання по батькові його [PERSON], а тому слід встановити що [PERSON], яка померла 18 січня 2015 року, являється матір'ю [PERSON], який народився 23 лютого 1962 року. Згідно з нормою\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті\~1218,\~1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга\~статті 1220 ЦК України). Як передбачено до ч. 1\~ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). В п. 19\~постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~наголошується, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений\~статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Малолітніми є особи, що не досягли чотирнадцяти років, неповнолітніми є особи, що не досягли вісімнадцяти років. Непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років та чоловіки - 60 років; інваліди І, ІІ, ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. Здатність особи спадкувати за обов'язковою часткою визначається на час відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] є інвалідом ІІ групи, при цьому на момент відкриття спадщини мав ІІІ групу інвалідності, досяг 60 річного віку, вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому він має право на обовязкову частку у спадщині. При цьому частка його матері у спадковому майні, а саме [PERSON] становить 29,6% (8803/ 29\~726). А тому, частка [PERSON] становитиме 14, 80 % (29,6%/2). Таким чином, слід визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті матері [PERSON], померлої 18.01.2015 р., а саме на 14, 80 % житлового будинку № ЗА та хліва літньої кухні «Б», по вул. Маршала Конєва у м. Хмельницькому, тим самим позов задовольнивши частково. Щодо застосування строку позовної давності до позову [PERSON], то в цій частині слід відмовити, оскільки остання дізналася про порушення свого права, коди [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто 28.04.2015 р., а з позовом до суду вона звернулася 28 квітня 2016 року, тому такий строк не сплив. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме за позовом [PERSON], оскільки останній на момент подачі позову не був звільнений від сплати судового збору він повинен був сплатити за вимогу майнового характеру судовий збір в сумі 2\~771, 70 коп. (1\~108\~681/4), сплатив лише 243,60 (тобто мав би ще доплатити 2\~528, 10 грн.), які відповідно до пропорційності задоволеної вимоги в сумі 1640, 85 грн. (1 108\~681х14.80%:100х1) слід стягнути з [PERSON] на користь держави. Так, недоплачений судовий збір з [PERSON] на користь держави становить в сумі 887, 25 грн. (2\~528, 10 грн. - 1640, 85 грн.), які слід зарахувати за вимогу немайнового характеру (551,20 грн. які потрібно було б стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], якби такі були сплачені), тобто 887,25 грн. 551,20 грн. = 336 грн., які недоплатив [PERSON] та які слід стягнути з нього на користь держави. Щодо вимоги [PERSON], то при зверненні до суду вона повинна була сплатити за вимогу майнового характеру (3:4х1\~108 641 грн.х1% = 8314,80) судовий збір в сумі 6890 грн. (обмежено ЗУ «Про судовий збір на 2016 р.), які відповідно до пропорційності задоволеної вимоги (6890 грн.х70,4%:75%) становить 6\~467, 41 грн., які слід стягнути в сумі по 3\~233,70 грн. з [PERSON] та [PERSON] (вимога майнового характеру предявлялася до них) на користь держави, та різницю недоплаченого судового збору на користь держави в сумі 422,59 грн. (6890 грн. - 6\~467, 41 грн.) з [PERSON], а також стягнути з Хмельницького бюро технічної інвентаризації, Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON]І по 275, 60 грн. з кожного за вимоги немайнового характеру. А також слід стягнути з [PERSON] та [PERSON] (вимога майнового характеру предявлялася до них) на користь [PERSON] відповідно до пропорційності задоволеної вимоги витрати понесені на проведення експертизи в сумі по 1860,24 грн. з кожного (3963,60х70,4%:75:2). На підставі викладеного та

Outcome: partial