Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

04.12.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому стягнути аліменти на її користь на утримання спільної неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ј всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. Неповнолітня дитина проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні, відповідач в свою чергу ухиляється від утримання дитини. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2018 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 14.02.2019 року на адресу суду надійшла заява [PERSON], у якій вона зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 14.02.2019 року [PERSON] надав заяву, у якій зазначає, що позовні вимоги визнає, не заперечує про стягнення аліментів на утримання дитини у зазначеному розмірі та просить справу розглядати за його відсутності. Перевіривши матеріали справи, докази, суд приходить до наступного. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.03.2016 року справа №495/1002/16-ц був розірваний. Від шлюбу мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.06.2004 року. Неповнолітня дитина мешкає з позивачем [PERSON], та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Шабівської сільської ради вих. №283/2 від 20.11.2018 року. Відповідач в свою чергу ухиляється від утримання дитини, регулярної матеріальної допомоги не надає, угоди добровільно сплати аліментів між ними не досягнуто. В свою чергу стан здоровя та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати спільну дитину, інших утриманців, у тому числі малолітніх та неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків у відповідача не має, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов'язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов'язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов'язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст.141 СК України). Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1,2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, суд враховує обставини, інтереси сторін та потреби самої дитини. З огляду на правові позиції п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей з можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. З урахуванням принципу співмірності, потреб дитини, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, матеріальне становище сторін, виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи, що ст.180 СК України покладає обов'язок утримувати дитину на обох батьків, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі ј всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 700 грн. суд зазначає наступне. Норма ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України , розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Проте в долучених до матеріалів справи відсутні належні докази про понесення позивачкою грошових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги, докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та детальний опис робіт (наданих послуг), інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На підставі вищевказаного позов в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає. Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 768,40 грн. в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial