Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

04.04.2017 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що згідно з Договором без номеру від 27.05.2010 р., укладеним між [PERSON] і відповідачем, остання отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного Договору, він складається з заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, [PERSON]. Відповідач кредитні зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 31.01.2017 р. утворилася заборгованість в сумі 13770,88 грн., а саме: за кредитом в сумі 499,38 грн., по процентам за користування кредитом в сумі 9239,55 грн., за пенею та комісією в сумі 2900,00 грн., а також штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 631,95 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому зауважила на такому: 27 травня 2010 року між нею та відповідачем було укладено Договір кредиту на суму 500,00 грн. шляхом випуску карти «Кредитка». У звязку з тим, що вона не працювала, знаходилася у відпустці по догляду за дитиною, то погашала кредит не в повному обсязі, у звязку з чим виникла заборгованість в сумі 499,38 грн., яку вона визнає. Щодо заборгованості по процентам за користування кредитом, вважає цю суму необґрунтовано завищеною позивачем, оскільки сума процентів за користування кредитом за 3 роки (в межах строку позовної давності) становить: 499,38*36/360, що дорівнює 0,50 грн. на день, та за 1095 днів становить 547,50 грн. В частині стягнення заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів вважає вимоги необґрунтованими, з огляду на приписи Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 27.05.2010 р. [PERSON] підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та виявила бажання про оформлення на своє імя банківської послуги Кредитка «Універсальна», у якій зазначила свої персональні дані. У заяві погоджено вид кредитки - Кредитка «Універсальна», кредитний ліміт - 1000,00 грн. (який може бути змінено), базову процентну ставку по кредиту 3% на місяць з розрахунку 360 днів на рік. У заяві, підписаній відповідачем, остання підтвердила факт ознайомлення та згоди з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, а також надала свою згоду на те, що дійсна заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між нею та [PERSON] Договір про надання банківських послуг (а.с.6). Відповідно до п.2.1.1.12.6 «Умов і Правил надання банківських послуг» позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами [PERSON] з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу [PERSON] виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди [PERSON] (п.2.1.1.5.6), при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6). Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 500,00 грн., що підтверджено відповідачем. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В порушення умов Кредитного договору, ст.ст.509,526,1054 ЦК України відповідач кредитні зобов'язання за Договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 31.01.2017 р. позивачем нарахована заборгованість в розмірі 13770,88 грн., яка складається з: - 499,38 грн. заборгованість за кредитом, - 9239,55 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, - 2900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: - 500,00 грн. фіксована частина, - 631,95 грн. процентна складова. Судом при вирішенні питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком (а.с.4,5) враховане таке: По-перше, суд вважає неправомірним нарахування позивачем за даним Договором пені та комісії, а також штрафів, виходячи з такого: Позивач ані в позовній заяві, ані в розрахунку заборгованості за Договором не зазначив, яку суму з нарахованої заборгованості за «пенею та комісією» в розмірі 2900,00 грн. складає «пеня», а яку - «комісія», які за своєю правовою природою є різними складовими. Відсутність окремого розрахунку за цими складовими та відсутність розмежування позовних вимог в цій частині позбавляє суд можливості зробити висновок щодо правильності нарахування пені та комісії та наявності підстав для стягнення зазначеної суми з відповідача. Також, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП). Відповідно до ст.2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). [PERSON] та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053». Як встановлено судом, останнім відомим місцем проживання [PERSON] за реєстрацією є м. Костянтинівка Донецької області. Місто Костянтинівка та Костянтинівський район Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. За наведених підстав суд вважає вимоги стягнення пені та комісії, а також штрафів необґрунтованими. По-друге, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 квітня 2015 року по 31 січня 2017 року проценти за користування кредитними коштами нараховувались позивачем у розмірі, більшому, ніж 3 відсотки в місяць на залишок заборгованості. Вирішуючи питання правомірності такого збільшення, суд виходив з такого: Як вбачається з Заяви, сторонами Кредитного договору погоджена базова процентна ставка по кредиту в розмірі 3% в місяць із розрахунку 360 днів на рік. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній станом на укладення сторонами Договору кредиту - 27.05.2010 р.), встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку (ч.2). Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною (ч.3). Доказів на підтвердження збільшення процентної ставки за Договором зі згоди відповідача як позичальника стороною позивача не надано. Тож за період з 01.04.2015 р. по 31.01.2017 р. сума по процентам за користування кредитом нарахована судом в розмірі 851,10 грн., виходячи з такого розрахунку: 1) 499,38 грн. * 3% (місячна відсоткова ставка) = 14,98 грн. * 22 міс. = 329,56 грн., 2) 329,56 грн. + 521,54 грн. (станом на 31.03.2015 р.) = 851,10 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості [PERSON] за Кредитним договором б/н від 27.05.2010 р. станом на 31 січня 2017 року визначений судом в розмірі 1350,48 грн.: 499,38 грн. - заборгованість за кредитом; 851,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача про стягнення процентів в межах строку позовної давності за таких підстав: За приписами ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч.5 ст.261 ЦК). За статтею 264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1). Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3). З наданої позивачем виписки за період з 01.01.1999 р. по 03.04.2018 р. за Кредитним договором (а.с.121-125) вбачається, що останній платіж за цим Договором був здійснений відповідачем 24.04.2014 р. З огляду на приписи наведеного вище законодавства, ту обставину, що до суду позивач з дійсним позовом звернувся 04.04.2017 р., тобто в межах строку позовної давності, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. У звязку із частковим задоволенням позову, суд присуджує позивачеві з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1600,00 грн.

Outcome: partial