Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

02. 09. 2014 представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 21436, 19 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту 3883, 40 грн., відсотків за користування кредитом - 16055, 83 грн., штрафів на загальну суму 1496, 96 грн., а також відшкодування понесеного судового збору у розмірі 243, 60 грн. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що відповідач порушує умови кредитного договору, укладеного 16. 02. 2007 між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON], та не виконує свої зобов'язання щодо своєчасного та повного погашення кредитної заборгованості, в добровільному порядку боржник суму заборгованості не сплачує, що і стало підставою для звернення позивача до суду. До судового засідання представник позивача не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, обставини, викладені в позові підтвердив, просив суд позов задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явилася, її представник надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також заперечення, в яких проти задоволення позовних вимог заперечувала, заявила про застосування судом позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що кредитний договір було укладено 16. 02. 2007, і на день звернення позивача до суду з позовом строк позовної давності закінчився. Дослідивши письмові матеріали справи, беручи до уваги раніше надані пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, 16. 02. 2007 між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (після реорганізації - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», далі за текстом - ПАТ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту. Договір склали заява - анкета позичальника разом з Умовами і правилами надання банківських послуг (далі за текстом - кредитний договір). Відповідно до вказаного договору [PERSON] отримала строковий кредит у розмірі 3700, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання в повному обсязі не виконала, зокрема через те, що тривалий час знаходилася на стаціонарному лікуванні тяжкого захворювання, та подальшого встановлення 1 групи інвалідності. Наказом Заводського районного суду м. Миколаєва від 03. 11. 2008 наказано стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 5466, 24 грн., що складалася з тіла кредиту у розмірі 3883, 40 грн. та відсотків - 1582, 84 грн. Не зважаючи на вказане, позивачем знову пред'явлено вимоги про стягнення з позивача тіла кредиту у розмірі 3883, 40 грн. та відсотків у розмірі 16055, 83 грн. (включаючи вказані 1582, 84 грн.). Вказані вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на те, що з такими вимогами (про стягнення тіла кредиту у розмірі 3883, 40 грн. та відсотків - 1582, 84 грн.) позивач вже звертався до суду, і на теперішній час існує наказ Заводського районного суду м. Миколаєва від 03. 11. 2008, який є чинним та в установленому законом порядку не скасований. Окрім того, з наданої представником позивача копії постанови державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ від 30. 06. 2009 вбачається, що вказаний вище виконавчий документ (судовий наказ) повернуто стягувачеві. З вказаного вище судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та з заперечень відповідача вбачається, що позивачем пропущена позовна давність. Відповідно до ст.265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 2 Умовам і правилами надання банківських послуг форма договору, яка укладається між банком та держателем карти є формі договору, що складається із заяви, пам'ятки клієнта, Умовам і правилами надання банківських послуг та тарифів. Вказаними документами при видачі відповідачці кредиту іншого строку позовної давності не передбачено. Отже, позивач має право звернутись до суду з вказаними вище вимогами протягом 3 років, починаючи від дня, коли банк дізнався про порушення свого права. У ч. 5 ст.261 ЦК України зазначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позивач звернувся 02. 09. 2014 до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, в той час як сторона відповідача просить суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмові у позові. З роз'яснень в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18. 12. 2009 вбачається, що суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб, які звернулись до суду за їх захистом. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщопро застосування позовної давності заявленостороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, позовна давність для звернення позивача до суду починається з 01. 07. 2008 (дня, наступного після постанови державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ від 30. 06. 2009, та за обставин закінчення обумовленого договором місячного терміну на внесення чергового платежу по кредиту, який не було сплачено відповідачем) та закінчується 02. 07. 2011, тоді як позивач звернувся до суду з позовом 02. 09. 2014, тобто після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки доказів поважності причин пропущення позовної давності позивач суду не надав. У відповідності до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, суд дійшов висновку, що спливла позовна давність як до основної вимоги,так і до додаткових вимог щодо погашення заборгованості за кредитним договором так і до додаткових вимог,щодо стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині.

Outcome: dismissed