Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

03.06.2019 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому (з урахуванням зменшення позовних вимог) прохав: - визнати за [PERSON] , [INFO] , уродженцем с. Устимівка Хорольського району Полтавської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на 1\\4 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що сторони перебували в шлюбі з 03.08.2001 по 28.02.2019 року. Від шлюбу мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу набули у спільну сумісну власність житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , власником будинку зазначена [PERSON] , який на думку позивача підлягає поділу між колишнім подружжям. 21.06.2019 року ухвалою суду по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 18.07.2019 року відповідачем направлено відзив на позовну заяву, відповідно до якого прохає у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що шлюб розпався із - за аморальної поведінки позивача; після розірвання шлюбу, на її утриманні залишилася неповнолітня донька, яка хворіє; позивач після припинення шлюбних відносин забрав 15000 доларів США, які збиралися на лікування доньки. Крім того, вказала, що Ѕ частина спірного будинку належить їй на праві особистої приватної власності, оскільки набута нею в порядку спадкування після смерті матері. 06.08.2019 року представником позивача направлено відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якої прохав визнати за [PERSON] , [INFO] , уродженцем с. Устимівка Хорольського району Полтавської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на 1\\4 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на підстави та обставини, зазначені у ньому та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказавши, що фактично неможливо провести поділ спірного домоволодіння, а спільне проживання сторін є неможливим. Суд, заслухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності та зв`язку, встановив наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони - [PERSON] та [PERSON] з 03 серпня 2001 року перебували у шлюбі . Згідно рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 28.02.2019 року, яке набрало законної сили, шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони маюсь спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 18.07.2017 року. Відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку з господарчими будівлями від 30.10.2006 року [PERSON] придбала 1\\2 частку житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником 1\\2 частки домоволодіння записана [PERSON] . Вказану 1\\2 частку житлового будинку з господарчими будівлями відповідач придбала під час перебування в шлюбі з позивачем, тобто вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Власником іншої 1\\2 частки жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] є [PERSON] (відповідач) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] , зареєстрованого в реєстрі за № 1763. В добровільному порядку спір про поділ спільного сумісного майна подружжя сторонами не вирішений. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Положеннями ч.1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. В ч.2 цієї статті вказано, що розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішення спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що спільною сумісною власністю подружжя Проценків є лише 1\\2 частка житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку відповідач придбала під час перебування в шлюбі з позивачем згідно договору купівлі - продажу і саме вона підлягає поділу. 1\\2 частка житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку відповідач набула в порядку спадкування є іі особистою приватною власністю та не підлягає поділу. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач має право на визнання за ним права власності на 1\\4 частину житлового будинку , що розташований за адресою: [ADDRESS] . Доказів наявності обставин, передбачених ч.2, ч. 3 ст. 70 СКУ, відповідачем не надано. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволених позовних вимог, в сумі 384,20 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved