Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

03 березня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, просить суд шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 22 січня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Пиморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 49 - розірвати, вказуючи, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 22 січня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Пиморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 49. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Внаслідок різних особистих поглядів на життя та сімейні цінності, протягом останніх двох років шлюбні відносини між ними фактично припинилися. Відповідач разом з дитиною проживає окремо, через що спільне господарство також припинилося. Перебування в зареєстрованому шлюбі носить суто формальний характер та суперечить фактичному стану речей. Спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини між ними не існує, донька продовжуватиме проживати разом з матір`ю, що не призведе до виникнення змін в укладі її життя та відповідно виключатиме будь - які порушення її прав та інтересів у зв`язку з припиненням шлюбу. Майнові спори між ними відсутні. Згідно ч. 2 ст. 28 ЦПК України, за домовленістю між подружжям справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Ними досягнуто спільної згоди про територіальну підсудність справи за місцем його проживання. Оскільки до перемирення вони не дійшли, тому він і звернувся з вказаним позовом до суду. 06 березня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області по вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач надав заяву, відповідно до якої просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання надала заяву про визнання позову, відповідно до якої вказує, що вказано, що нею завчасно отриманий примірник позовної заяви особисто від позивача, що надало достатньо можливості вивчити викладені в ній аргументи та сформувати свою правову позицію з цього приводу. Ретельно вивчивши позовні вимоги, приходить до висновку про використання свого права на визнання позову, оскільки дійсно збереження шлюбу за обставин, що склалися в їх особистому житті не є можливим. Будь - які заходи з примирення не можуть розглядатися як необхідні через неефективність минулих спроб, які передували зверненню до суду. Як вірно зазначено в позові, місце проживання дитини не є предметом спору між ними, дитина буде проживати разом з нею, визнання позову не порушуватиме її прав та інтересів. Наслідки такої процесуальної дії як визнання позову їй відомі. Суд розглядає справу за відсутність позивача та відповідача, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно до наданих заяв, за наявними матеріалами у справі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що дійсно сторони зареєстрували шлюб 22 січня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Пиморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 49. /л.с. 5/ Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] ./л.с. 6/ Як вказує позивач у своїх позовних вимогах, внаслідок різних особистих поглядів на життя та сімейні цінності, протягом останніх двох років шлюбні відносини між ними фактично припинилися. Відповідач разом з дитиною проживає окремо, через що спільне господарство також припинилося. Перебування в зареєстрованому шлюбі носить суто формальний характер та суперечить фактичному стану речей. Спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини між ними не існує, донька продовжуватиме проживати разом з матір`ю, що не призведе до виникнення змін в укладі її життя та відповідно виключатиме будь - які порушення її прав та інтересів у зв`язку з припиненням шлюбу. Майнові спори між ними відсутні. Відповідач не заперечувала проти вказаних стверджень позивача, про що свідчить її заява про визнання позову. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що можливість збереження сім`ї втрачена, подальше сумісне життя подружжя суперечило б інтересам позивача, тому його позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved