Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

04.08.2020 року позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалась на те, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.07.2012 р.. Від подружнього життя у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка повністю перебуває на її утриманні. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У зв`язку з цим, просить суд позов задовольнити та ухвалити рішення про примусове стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дитини. Ухвалою від 11.08.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 18.09.2020 року з повідомленням сторін. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Оцінивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.07.2012 р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.07.2012 р.. Від подружнього життя у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 31.01.2013 р.. Як встановлено судом, тягар матеріального утримання дитини лежить на позивачці, відповідач відповідних коштів для цього добровільно не надає. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положенням ч. ч. 1, 2 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Таким чином виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров`я, беручи до уваги те, що відповідач не дотримується вимог даного закону, матеріально дочку не утримує, в ході судового розгляду справи позовні вимоги визнав, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. В силу приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. від якого була звільнена позивачка при подачі позову.

Outcome: approved