Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

04.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 11.10.1997 року. Від шлюбу він та відповідачка неповнолітніх дітей не мають. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя, що призводило до виникнення суперечок та непорозумінь між ним та відповідачкою. Він неодноразово намагався зберегти сім'ю, але позитивного результату це не дало. Протягом останніх трьох місяців він з відповідачкою не проживає, спільного господарства не веде. Відповідачка створила іншу сім'ю, тому шлюб існує формально. Збереження шлюбу вважає неможливим, так як це суперечить його інтересам. На примирення не згоден. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу, на примирення з відповідачкою не згоден (а.с.12). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за позовом [PERSON] до неї про розірвання шлюбу у її відсутності (а.с.19). Крім того, відповідачка [PERSON] надіслала до суду клопотання, в якому зазначила, що визнає позовні вимоги [PERSON] до неї про розірвання шлюбу, не заперечує щодо задоволення позову. До того ж, відповідачка просить врахувати її бажання змінити прізвище на дошлюбне - [PERSON] (а.с.20). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач та відповідачка заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.10.1997 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.3). Від шлюбу позивач та відповідачка неповнолітніх дітей не мають. Сторони не бажають миритися, позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви та заяви до суду (а.с.12). Причиною розладу в сім'ї стали різні погляди на сімейне життя, що призводило до сварок і непорозумінь в сім'ї. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача, оскільки сторони не підтримують подружніх стосунків протягом останніх трьох місяців. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У цій справі з позовом до суду звернувся [PERSON] Відповідачка [PERSON] із зустрічним позовом у цій справі до суду не зверталася. У зв'язку із наведеним, виходячи із аналізу вимог сімейного та цивільного процесуального законодавства України, суд не може у цій справі вирішувати клопотання [PERSON] щодо її бажання про зміну прізвища на дошлюбне, що не позбавляє відповідачку права звернутися в органи реєстрації актів громадянського стану щодо зміни прізвища.

Outcome: approved