Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

02 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить провести поділ сумісного майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS], квартири [ADDRESS] та грошовий вклад за рахунком [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк», відкритого на ім'я [PERSON], посилаючись на положення ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, Також просила суд визнати за нею на праві особистої власності квартиру [ADDRESS] та зобов'язати відповідача компенсувати їй 10 000 євро, витрачених відповідачем на покупку квартири [ADDRESS] на ім'я його матері. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 23 квітня 1994 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. 29.09.2005 року, відповідач за спільні кошти придбав квартиру [ADDRESS], яку без згоди позивача, оформив на свою матір [PERSON] Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій просила суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS] та ? грошового вкладу, який знаходиться в ПАТ КБ «Приватбанк». Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав частково в частині визнання за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS] та ? грошового вкладу, який знаходиться в ПАТ КБ «Приватбанк» та визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] та ? частину грошового вкладу, який знаходиться в ПАТ КБ «Приватбанк». Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 1994 року, від якого мають доньку [PERSON], [INFO] В період перебування в шлюбі, 06 листопада 1997 року відповідач придбав у квартиру [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Біржі нерухомості «Єдвайс-Консульт» у журналі реєстрації біржових угод - реєстр.№272. Сторони виконали усі умови договору, вимог про визнання його недійсним жодна із сторін договору суду не заявляли. 28 серпня 2009 року [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого ПН ММНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1408. 21 серпня 2012 року [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ПН ММНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1478. Відповідно до повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 17.06.2014 року, 23.07.2013 р. депозит,рахунок -[NUMBER]. Поточна сума станом на 17.06.2014 року - 8477,30 доларів США. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про власність», ст. 22 КпШС України, що діяли на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, яка діяла на момент укладання договору купівлі-продажу, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі,якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст. 63 СК України дружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно вимог ст. 69 та ст. 70 Сімейного Кодексу України, в разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю. Згідно ч.1, ч.3 ст. 356 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки діючим законодавством України презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям під час шлюбу - обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя покладений на останнього. Проте, позивач не надав суду достеменних і беззаперечних доказів того, що квартира [ADDRESS], була придбана саме за ті кошти, які були отримані позивачем від матері [PERSON] Також, позивач не надав суду доказів того, що квартира [ADDRESS] була придбана за кошти, які були отримані відповідачем за договором позики. За такого, вимоги в частині визнання за позивачем на праві особистої власності квартири [ADDRESS] та зобов'язання відповідача сплатити їй 10 000 євро, витрачених на покупку квартири [ADDRESS] не обґрунтовані, недоведені належними доказами , а отже не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 22, 29 Кодексу про шлюб та сімю, ст. ст. 60, 63, 70 СК України, ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню- оскільки запропонований сторонами варіант поділу спільного сумісного майнва подружжя не порушує прав третіх осіб та відповідає принципу рівності часток подружжя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2058 грн.

Outcome: partial