Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

03 червня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням- квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказала, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування, засвідченого 08 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Умріхіною К.А. У вищевказаній квартирі зареєстровані вона , її дочки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також відповідач [PERSON] , який є колишнім чоловіком позивача та шлюб із яким розірвано 26 березня 2012 року. Відповідач з січня 2010 року не проживає в спірній квартирі, забрав свої особисті речі та з того часу в квартирі не з`являється. Позивач самостійно сплачує вартість всіх комунальних послуг, тому вимушена звернутися з даним позовом до суду. 11 червня 2020 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав викладених в ньому, в разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надав, в зв`язку з чим за згодою позивача судом розглянуто справу в заочному порядку. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Суд, заслухавши свідків, дослідивши матеріли справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 26.03.2012, що набрало законної сили 05.04.2012 (а.с.10) Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору поділу майна і договору дарування від 08 жовтня 2013 року, посвідчених приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Умріхіною К.А., зареєстрованих в реєстрі за № 2526, 2527 відповідно (а.с.12,13) Як вбачається з довідки ЖК «Комфорт-2» від 27.05.2020, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , який зареєстрований однак не проживає за даною адресою (а.с.14). Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджується актом, наявним в матеріалах справи, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] та затвердженого головою Житлового кооперативу «Комфорт-2», згідно якому відповідач [PERSON] з січня 2010 року не проживає в квартирі [ADDRESS] , місцезнаходження його не відоме ( а.с.15) В судовому засіданні допитана свідок [PERSON] , суду показала, що проживає в будинку [ADDRESS] , та близько 30 років проживає в даному будинку. Пояснила, що в 2014 році [PERSON] став проживати разом із матір`ю [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , останній зловживав спиртними напоями, [PERSON] неодноразово викликала працівників поліції. В лютому 2018 року [PERSON] виїхав з квартири, особисті речі в квартирі позивачки відсутні. Зі слів [PERSON] їй відомо, що син їй не допомагає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показала, що вона проживає у будинку [ADDRESS] , позивачку та відповідача вона знає приблизно 16 років, з часу коли вони придбали квартиру в даному будинку. Зазначила, що відповідача [PERSON] вона не бачила з часу розлучення з позивачкою, а саме 5-6 років. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показала, що вона проживає у будинку [ADDRESS] , позивачку та відповідача вона знає приблизно 16 років, спілкувалися з ними. Зазначила, що відповідача [PERSON] вона востаннє бачила 6 років тому. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачці на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 840,80 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved