Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

02.12.2019 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача у якому просила встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: виділивши у користування позивачу ізольовану кімнату площею 7,1 кв.м (за планом 4); виділивши у користування відповідачу ізольовану кімнату площею 5,8 кв.м (за планом 5); у спільному користуванні співвласників залишити підсобні (допоміжні) приміщення: кухню, ванну кімнату та два коридори та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні житловими та підсобними (допоміжними) приміщеннями. В обгрунтування позову зазначила, що разом з відповідачем є співвласниками по Ѕ частці квратири [ADDRESS] . Відповідач фактично користується та мешкає в кімнаті площею 5,8 кв.м (за планом 5). На неодноразові звернення позивача надати їй ключі від квартири, відмовляє та не допускає до спірної квартири, в зв`язку з чим остання не має можливості користуватися квартирою, тому просила встановити порядок користування квартирою та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні житловими та підсобними (допоміжними) приміщеннями надавши ключі від квартири. У судовому засідання позивач, представник позивача просили позов задовольнити. Відповідач пояснив суду, що фактично користується та мешкає в кімнаті площею 5,8 кв.м (за планом 5). Кімната площею 7,1 кв.м (за планом 4) завалена різними речами, нею він не користується, згодний продати квартиру спільно з позивачем, а ключі від квартири не надає, тому що боїться за своє життя. Суд дослідивши матеріали справи дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 липня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №525, належить по 1/2 частці майна, а саме: квартири [ADDRESS] , та надвірних будівель. Згідно технічного паспорту від 28 жовтня 2019 року, спірна квартира складається з двох відокремлених житлових кімнат та підсобних (допоміжних) приміщень згідно плану квартири, що вказаний у технічному паспорті ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації». Загальна площа квартири становить - 35,4 кв.м., житлова - 12,9 кв.м. Кімнати: 1-а кімната (за планом 4) - 7,1 кв.м.; 2-а кімната (за планом 5) - 5,8 кв.м. Вказана квартира має підсобні (допоміжні) приміщення: кухню площею 10,2 кв.м., ванну кімнату площею 1,7 кв.м., вбудовану шафу (яка розташована в кімнаті за планом 4) площею 1,8 кв.м., яка примикає до кімнати (за планом 4) та 2 коридори площею 4,5 кв.м. та 4,3 кв.м. відповідно. Згідно запису в будинковій книзі, у вказаній квартирі зареєстрований відповідач з 12.05.2011. 27 серпня 2019 позивач звернулася із заявою до Чернігівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернігівській області щодо усунення перешкод у користуванні квартирою. Листом від 13.09.2019 Чернігівський відділ поліції повідомив, що під час проведення дільничними офіцерами поліції відділу превенції Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області перевірки, при бесіді з [PERSON] останній пояснив, що ключі від будинку надасть [PERSON] тільки після повного розділу частини будинку в суді. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 цього Кодексу, встановлені визначальні принципи здійснення права власності, відповідно до яких власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно вимог ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20 роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Право на звернення з таким позовом ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 358 ЦК України, згідно яких право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, хоча при визначенні порядку користування майном у праві спільної часткової власності і не припиняється право спільної часткової власності, але при цьому не повинно порушуватися чи обмежуватися право власника на користування майном, що входить до змісту права власності. Згідно вимог ст. 41 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, за яким особа має право безперешкодно володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, в тому числі і шляхом подання до суду відповідного позову. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки жилі кімнати спірної квартири є ізольованими, позивач фактично користувався кімнатою 4 на час проживання в даній кімнаті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] до часу її смерті, відповідач проживає та користується кімнатою (за планом 5) площею 5,8 кв.м., тому суд приходить до висновку про встановлення порядку користування квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом виділення у користування [PERSON] ізольовану кімнату площею 7,1 кв.м (за планом 4) з шафою площею 1,8 кв.м. (за планом 6), яка примикає до кімнати 4; виділити у користування [PERSON] ізольовану кімнату площею 5,8 кв.м (за планом 5) та в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити підсобні (допоміжні) приміщення: кухню площею 10,2 кв.м (за планом 2), ванну площею 1,7 кв.м (за планом 3), коридор площею 4,5 кв.м (за планом 1) та коридор площею 4,3 кв.м (за планом 7). Згідно вимоги ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Оскільки відповідач визнає відсутність доступу позивача до спірної квартири, надати ключі від квартири відмовився в судовому засіданні, тому суд доходить висновку про зобов`язання відповідача усунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом надання ключів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому в зв`язку з задоволенням позову позивача з відповідача на користь останньої належить стягнути судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. При цьому, суд вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката повинен бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду, участі в судовому засіданні та значенням справи для сторони. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved