Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

03.03.2020 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Миколаївської міської ради, третьої особи Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельянової Н.В., [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Представники третьої особи в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Як встановлено судом, [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на 26/100 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, а саме на житловий будинок літ.А, загальною площею 63,5 кв.м та житловою 47,2 кв.м., навіс літ.Д, сарай літ.Е, сарай літ.О, гараж літ.Р, голуб`ятник літ.Ш, санвузол літ.Ю, сарай літ.Я, огорожа та споруда №5,6,ІІ по [ADDRESS] також спадщина відкрилась і на частку у праві власності на земельну ділянку [ADDRESS] . Вказана вище частка домоволодіння [ADDRESS] , а саме 26/100 належала померлому на підставі свідоцтва про право власності від 29.02.1988 року. Земельна ділянка,частка якої спадкується, належить померлому та позивачу на праві приватної спільної сумісної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серія І-МК №003948 від 23.04.2002 року. Судом встановлено, що батько позивача залишив заповіт, яким все своє майно залишив доньці, [PERSON] ,яка в свою чергу відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача, [PERSON] . Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач 01.10.2019 року звернувся з заявою про видачу свідоцтва до Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельянової Наталії Валеріївни,однак постановою нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що: 1. Відсутній документ,що підтверджує право власності на спадкове майно, а саме на 26/100 частки житлового будинку [ADDRESS] ; 2. Частки спадкодавця у спільному майні, а саме у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] не виділені(не визначена). Згідно ст. 68 Закону України «Про нотаріат» від 1993 р., зі змінами, п.4.14, 4.15 глави 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 р., зі змінами, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Проаналізувавши обставини справи та відповідні норми законодавства, які регулюють ці відносини, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, частиною 1 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, в даній статті встановлюється презумпція рівності часток співвласників. Крім того, згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Згідно з ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. У зв`язку зі смертю одного з співвласників, позивач не може реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом через те, що нотаріус відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності без виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Після смерті одного із співвласників частка у праві спільної сумісної власності належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). У відповідності до ст.89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Також, як встановлено судом, відповідно свідоцтва про право власності від 29.02.1988 року померлому належала 2/5(40/100) частки домоволодіння [ADDRESS] . 30.08.1990 року спадкодавець подарував позивачу 14/100 частку вище вказаного домоволодіння,підтвердженням є договір дарування від 30.08.1990 року. Інші співвласники домоволодіння [ADDRESS] , а саме [PERSON] та [PERSON] виділилися в окремі адреси та зареєстрували своє право в реєстрі речових прав на цілі частки. 23.04.2002 року позивачу зі спадкодавцем видано державний акт на право приватної власності на землю Серія І-МК №003948,згідно якого він з померлим приватизували земельну ділянку за адресою [ADDRESS] у спільну сумісну власність. 23.05.2002 року КП ММБТІ, на підставі заяви позивача та спадкодавця, було проведено виділ 26/100 та 14/100 частин житлового будинку [ADDRESS] та заведено нову інвентаризаційну справу за новою адресою [ADDRESS] . Проте співвласника, а саме позивач та спадкодавець за отриманням правовстановлюючих документів за новою адресою до КП ММБТІ не звернулись. Право власності на належне майно за новою адресою не зареєстрували,що підтверджує довідка ММБТІ від 03.02.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 7 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Згідно з ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно з роз`ясненнями п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved