Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

02 липня 2019 року [PERSON] звернувсь в суд з позовом до [PERSON] , в якому просив зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього у відповідності до рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 березня 2010 року аж до повного їх припинення. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 27 квітня 2010р. між ним та відповідачем було розірвано шлюб. Від спільного проживання у шлюбі [INFO] у них народився син - [PERSON] . Відповідно до рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 березня 2010 року з позивача стягнуто на користь [PERSON] аліменти в розмірі ј частки заробітку на утримання сина. 08 вересня 2014 року позивач надав нотаріально посвідчену заяву для відповідача про те, що він не заперечує та дає згоду на виїзд їх сина на постійне місце проживання за кордон до Німеччини. В заяві було зазначено, що позивач по відношенню до сина не має аліментного та /або іншого зобов`язання, оскільки позивачем було виплачено [PERSON] усю суму аліментів наперед. Однак відповідач не подала до відділу державної виконавчої служби Старокостянтинівського РУЮ заяви про виконання позивачем в повному обсязі, вищевказаного рішення суду. В добровільному порядку дане питання з відповідачем позивач не зміг урегулювати, в зв`язку з чим звернувсь до суду з даним позовом. Позивач звернувсь до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, з вищенаведених підстав. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась та від неї не надійшло заяви про відкладення розгляду справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.192 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, визначений за рішенням суду розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Судом встановлено, що згідно з рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 березня 2010 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі ј частини із всіх видів заробітку (доходу), але не меншому, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 лютого 2010р. і до повноліття дитини. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, посилання позивача на ті обставини, як на підставу своїх вимог, а саме, що слід зменшити розмір аліментів стягнутих з нього у відповідності до рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 березня 2010 року аж до повного їх припинення, оскільки ним було сплачено всю суму аліментів на дитину, суд не приймає до уваги, з наступних підстав. Так, на обґрунтування позовних вимог позивачем надано світлокопію заяви, посвідченої приватним нотаріусом Старокостянтинівського райнотокругу Сарело Т.П., зареєстровану у реєстрі за №829 08.09.2014р. в якій зазначено, що [PERSON] не заперечує та дає згоду на виїзд своєму неповнолітньому сину - [PERSON] , [INFO] , на постійне місце проживання за кордон до Німеччини і по відношенню до [PERSON] [PERSON] не має аліментного та /або іншого зобов`язання (а.с.7). Тобто у вищевказаній заяві боржник - платних аліментів [PERSON] самостійно стверджує, що він не має аліментного та /або іншого зобов`язання по відношенню до свого сина - [PERSON] , на утримання якого стягуються аліменти. Разом з тим, у зазначеній заяві ніяким чином не відображено відношення стягувача - отримувача аліментів [PERSON] з приводу тих обставин, чи має боржник - платних аліментів [PERSON] аліментного зобов`язання по відношенню до свого сина - [PERSON] . Крім того, як вбачається з тексту заяви [PERSON] від 08.09.2014р. твердження боржника - платних аліментів [PERSON] про те, що він не має аліментного та /або іншого зобов`язання по відношенню до свого сина - [PERSON] , на утримання якого стягуються аліменти, визначене станом на дату складання заяви - на 08.09.2014р. Натомість період стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , рішенням Старокостянтинівського районного суду від 15 березня 2010 року визначений з 02 лютого 2010р. і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Також на обґрунтування позовних вимог позивачем надано довідку Старокостянтинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ України (м.Хмельницький) №7112 від 29.01.2020р. в якій зазначено, що по виконавчому провадженню №18565381, відкритому на підставі виконавчого листа №2-659 від 31.03.2010р., виданого Старокостянтинівським райсудом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини із всіх видів заробітку (доходу), але не меншому, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, боржником сплачені кошти, які надійшли на депозитний рахунок відділу ДВС в сумі 54732,82 грн., однак розподілені та перераховані частково, оскільки стягувач на запит держвиконавця не надала реквізити банківського рахунку на який необхідно перерахувати кошти (а.с.40). Разом з тим, дана довідка ніяким чином не підтверджує твердження позивача, про ті обставини, що ним було сплачено всю суму аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , а отже повністю виконано рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 березня 2010 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у визначеному судом розмірі та до досягненню дитиною повноліття, а лише констатується факт сплати [PERSON] вищевказаної суми аліментів, на виконання зазначеного рішення суду. Натомість суд зазначає, що частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. За вищевказаних обставин суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено свої позовні вимогив суді належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають оскільки є безпідставними та не доведеними у суді. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed