Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

03 січня 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі представника за довіреністю просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 26259018602762 від 25.04.2012 року в розмірі 69692,85 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1762 гривні. В обґрунтування позову позивач послався на те, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем 25.04.2012 року на укладено кредитний договір №26259018602762, на підставі якого відповідачу надано кредит в сумі 10397,78 гривень. 19.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал». На баланс Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» наслідок приєднання Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором. Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) Відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту: [ADDRESS], тому Позивач виконав свій обов'язок щодо претензійної роботи належним чином. Відповідач не виконував свої кредитні зобов'язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 14.12.2018 року складає 69692,85 гривень, з яких: 10397,78 гривень - заборгованість за кредитом; 15 гривень - заборгованість процентами; 8908,88 гривень - заборгованість за комісією; 50371,19 гривень - штрафні санкції. Представник позивача у судове засідання не з'явився, в поданій позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явився, до канцелярії суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, та його довірительки, крім того подав заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 25.04.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №26259018602762, на підставі якого відповідачу надано кредит в сумі 10397,78 гривень. 19.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.15-24). На баланс Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» наслідок приєднання Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором. Відповідач не виконував свої кредитні зобов'язання належним чином довготривалий строк, тому заборгованість відповідача перед позивачем станом на 14.12.2018 року складає 69692,85 гривень, з яких: 10397,78 гривень - заборгованість за кредитом; 15 гривень - заборгованість процентами; 8908,88 гривень - заборгованість за комісією; 50371,19 гривень - штрафні санкції (а.с.14). 31.05.2018 року позивачем на адресу місця проживання та реєстрації відповідача було направлено письмову вимогу (повідомлення) (а.с.13). Відповідно до положень ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України. Вирішуючи заяву відповідача про застосування строку давності суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як зазначено у ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За змістом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилом ч.1 ст.264 цього Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною 2 цієї статті передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За змістом ч. З ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-31 цс 15. від 5 квітня 2017 року у справі 6-522цс17. а також від 19 березня 2014 року у справі № 6-20це14. З наданих матеріалів вбачається, що позивач з 26 квітни 2015 року, довідався про порушення свого права, в результаті чого розпочався відлік позовної давності, який закінчився 26.04.2018 року. З поштового штемпеля на конверті вбачається, що позивач до суду звернувся 03.01.2019 року, тобто після спливу позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України. Вказана позиція узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду про правильне застосування норм права, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, при цьому, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у рай пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 19 вересня 2018 року по аналогічній справі № 204/3294/14-ц, що «не підлягають задоволенню стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам за користування кредитом, заборгованості за пенею та штрафами, оскільки вони с похідними від основного зобов'язання, та не підлягають стягненню в разі відмови в задоволенні вимог з приводу основного зобов'язання». Оскільки між сторонами кредитного договору не збільшено строк позовної давності, то застосуванню підлягає ст.257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Отже, виходячи з положень ст.266, ч. 2 ст. 258 ЦК України, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Тому суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв,язку з тим що позивачем пропущено строк позовної давності.

Outcome: dismissed