Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

02.09.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітної плати, щомісячно до повноліття дитини. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого народився син [PERSON]. На даний час шлюб між сторонами розірвано. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. Тому позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів в примусовому порядку. У судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. Оскільки у судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому суд прийняв рішення про розгляд справи\~ без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 18.09.2004 року у сторін народився син [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії 1-ЖД № 214829 від 14.10.2004 року, видане відділом актів цивільного стану Красноокнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 69, де в графі батько зазначений - [PERSON] (а.с.3). Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Суд вважає, що відповідач, має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Інших осіб, які мають право на утримання від відповідача у останнього немає. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, який працює та має регулярний дохід, що підтверджується довідкою про заробітну плату (а.с.18). Таким чином, суд вважає, що з відповідача належить стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітної плати відповідача, щомісячно до повноліття дитини, тобто до 18.09.2022 року, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого Законом про державний бюджет України для дітей відповідного віку. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого Законом про державний бюджет України. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову судом не виявлено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вважає, що оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд задовольняючи позовні вимоги, стягує з відповідача на користь держави судові витрати відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved