Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

04 квітня 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою. 12 квітня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі. 08 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] є власником Ѕ частки будинку [ADDRESS] , який він отримав у спадок після смерті своєї бабусі [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за законом). В його будинку зареєстрована колишня дружина [PERSON] , яка в ньому фактично не проживає з вересня 2016 року, ніяким іншим чином житловим приміщенням не користується, участі у його утриманні не приймає, витрати за користування комунальними послугами не несе. Факт реєстрації місця проживання відповідача у належному йому будинку не дозволяє йому розпоряджатись ним на власний розсуд та обмежує його законні права, а саме продати його. Таким чином, у нього виникли реальні перешкоди в розпорядженні своїм майном. Тому, оскільки відповідач фактично не проживає в належному йому будинку, він просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. Позивач у судовому засіданні на задоволенні позову наполягав, надавши аналогічні пояснення та доповнивши, що у 2016 році рішенням суду було розірвано шлюб між ним та відповідачем і з того часу вона виїхала на постійне проживання до м. Одеса, точної адреси йому не відомо. Також додав, що вона іноді приїжджає до смт Окни для побачення з сином. Оскільки після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з ним, а рішенням суду від 18.01.2018 року, їй усунуто перешкоду у вільному спілкуванні з сином. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик у судове засідання за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.26-40, 47/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у її відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Окнянська селищна рада Окнянського району Одеської області, в судове засідання не з`явився, однак надав клопотання, у якому просив розгляд справи провести у його відсутність /а.с.48/. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є власником Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом /а.с.7/. В будинку позивача зареєстрована відповідач [PERSON] , але фактично більше двох років там не проживає /а.с.8-11, 16/. Так, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного соціальним інспектором [PERSON] І.А. 14.02.2019 року, [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] , однак в зазначеному будинку не проживає. Її місце проживання зазначено [ADDRESS] . Одеса /а. [ADDRESS] .8/. Утримання будинку та сплатою комунальних платежів здійснює позивач. Зазначені обставини також підтверджуються поясненнями свідків. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідача по справі він бачив більше трьох років тому. Вони жили поряд по вул. Альошина, і іноді він приходив до них у гості. Потім Коропчуки розійшлись і більше він [PERSON] не бачив, де вона проживає, йому невідомо. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] десь біля чотирьох років не проживає по [ADDRESS] . Вони жили по сусідстві, все було нормально, але потім десь зникла і вона її не бачила. Зараз в будинку ніхто не живе, лише [PERSON] садить город, доглядає за будинком. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.71 ч.1, ст.72 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, судом з`ясовано, що відповідач, будучи зареєстрованою в будинку позивача, однак не проживаючи за місцем реєстрації, не сплачуючи комунальні платежі та не приймаючи участі у підтриманні будинку в належному стані втратила право користування цим жилим приміщенням, однак створює позивачу перешкоди у розпорядженні майном, так як через реєстрацію відповідача у будинку позивача, останній обмежений у праві розпоряджатися будинком на власний розсуд, здійснити продаж будинку тощо, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити та усунути позивачу перешкоди у користуванні житлом шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved