Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

04.07.2014 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просив стягнути з відповідача кошти в порядку регресу за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 7 593, 30 грн. за період з 2012 р. по липень 2014 р. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 03 жовтня 1992 року між сторонами було зареєстровано шлюб, протягом якого вони придбали спільне сумісне майно, в тому числі квартиру [ADDRESS] (придбана 13.08.2007 року), а також квартиру [ADDRESS] (придбана 14 квітня 2003 року). 05 березня 2009 року рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2012 року було проведено поділ спільного майна подружжя - визнано за кожним з нас по 1/2 частині квартири [ADDRESS], а також поділено рухоме майно. 20 листопада 2012 року Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровській області було також поділено також квартиру [ADDRESS], та визнано за відповідачем 67/200 часток на зазначену квартиру. Позивач самостійно несе витрати на утримання квартир, які належить сторонам, ним було фактично сплачено за утримання квартири [ADDRESS] - за теплову енергію за період січень 2012 р. - липень 2014 року 5 155.88 грн., за квартплату - 3493 грн. 16 коп., а за утримання квартири [ADDRESS] - за теплову енергію за період травень 2012 р. - липень 2014 року - 3 866.8 грн., за квартплату за 2012- 2014 p.p.- 1 800 грн., з послуги з вивозу сміття - 870.75 грн., а всього 15 186.59 грн. Так як до травня 2012 року, та листопада 2012 року судом частки у праві спільної сумісної власності не було виділено, то зазначені квартири знаходились у спільній сумісній власності, а після цього у спільній частковій власності сторін, тому відповідач, як солідарний боржник, повинен компенсувати позивачу 50 % грошових коштів витрачених на утримання майна сторін, які просить стягнути із відповідача у сумі 7 593 грн. 30 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав. Відповідач позов визнав частково, подав письмові заперечення проти позову. Суду пояснив, що позивачем невірно розраховано суму його боргу, оскільки частка відповідача у [ADDRESS] становить 1/3, а право власності на вказану квартиру виникло за рішен ням апеляційного суду Дніпропетровської області з 21 листопада 2012 року, загальний борг відповідача за комунальні послуги складає 574,57 грн., а саме: з вивозу сміття 12,59 грн.; теплопостачання 281,73 грн.; квартплата 280,25 грн. Право власності відповідача на 1/2 частку квартири [ADDRESS] виникло на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2012 року, відтак відповідач визнає борг за теплопостачання у сумі 1304,87 грн.та квартплату в сумі 1227,15 грн. , за період з червня 2012р. по червень 2014 р. Загалом відповідач визнає позов частково в розмірі 2986,56 грн. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходились в шлюбі в період з 03.10.1992 року по 10.07.2009 рік (а.с. 5) Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2012 року у по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, було встановлено обставини набуття сторонами майна, яке є їх спільною сумісною власністю на загальну суму 71 746,87 грн., у тому у тому числі квартири під [ADDRESS], яка придбана за кошти кредитної установи і є спільною сумісною власністю подружжя як придбане за рахунок кредитних коштів, одержаних в інтересах сім'ї, та визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] - за кожним (а.с. 6-8). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2012 року у по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення частки на майно у спільній сумісній власності, було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 14.04.2003р. посвідченого нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №1-603, [PERSON], яка змінила прізвище на [PERSON], придбала кв. [ADDRESS]. Згідно договору дарування від 28.03.2006р., посвідченого нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №1-845, [PERSON], безоплатно передала у спільну часткову власність обдарованих [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах кожному, належні їй на праві спільної сумісної власності 33/100 частини кв. [ADDRESS]. Апеляційною інстанцією були визначено, що 67/100 частин спірної квартири є спільною власністю подружжя, а тому частка кожного з них у спірній квартирі визначається у розмірі 67/200 часток квартири кожному (а.с.8). Таким чином, рішеннями Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2012 року та 20 листопада 2012 року було проведено поділ спільного майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS], та квартири [ADDRESS], із визначенням ідеальних часток сторін у майні. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором чи законом. Згідно п. 17 Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до п. 5. ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 360 Цивільного кодексу України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Частиною 1 ст. 369 Цивільного кодексу України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідач разом із іншими співвласниками квартири [ADDRESS], та квартири [ADDRESS] зобов'язаний сплачувати витрати на утримання майна, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до розміру своєї частки. Позивач надав квитанції про оплату комунальних послуг за утримання квартири [ADDRESS] - за теплову енергію за період січень 2012 р. - липень 2014 року 5 155.88 грн., за квартплату - 3493 грн. 16 коп., та утримання квартири [ADDRESS] - за теплову енергію за період травень 2012 р. - липень 2014 року - 3 866.8 грн., за квартплату за 2012- 2014 p.p.- 1 800 грн., з послуги з вивозу сміття - 870.75 грн., а всього за вищезазначені комунальних послуги - 15 186.59 грн. Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч. 4 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регресу) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Суд приходить до висновку, що на користь позивача з [PERSON] у порядку регресу, слід стягнути 6 503, 70 (6 537, 55 Х 1/3 = 2 179, 18 грн. за утримання квартири [ADDRESS] та 8 649, 04х1/2 = 4 324, 52 грн. за утримання квартири [ADDRESS]). З урахуванням частково задоволених позовних вимог суд

Outcome: partial