Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

02 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 вересня 2016 року близько 09 год. 30 хв., [PERSON], перебуваючи у громадському місці - на речовому ринку, що по вул. Геологів,3 в м. Хмельницькому, вчинив дрібне хуліганство, а саме пошкодив його автомобіль «Volkswagen», номерний знак [NUMBER], чим порушив громадський порядок і спокій громадян. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 19 жовтня 2016 року [PERSON] визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. В результаті вчинення протиправних дій відповідачем було завдано механічні пошкодження автомобілю марки «Volkswagen», номерний знак [NUMBER], власником якого є позивач, ремонтні роботи яких становлять 2670,00 гривень, які просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути завдану моральну шкоду в сумі 2000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив стягнути матеріальну шкоду згідно звіту про оцінку завданої шкоди його автомобілю в сумі 3\~934, 98 грн. в решті позовні вимоги викладенні в позовній заяві підтримав повністю, не заперечив проти заочного розгляду справи, просив також стягнути судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню, у звязку з наступним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4\~ст. 61 ЦПК України\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Так, судом встановлено, що постановою Хмельницького міськрайонного суду від 19 жовтня 2016 року, яка набрала законної сили 01.11.2016 р. [PERSON] визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. Даною постановою встановлено, що 13 вересня 2016 року близько 09 год. 30 хв., [PERSON], перебуваючи у громадському місці - на речовому ринку, що по вул. Геологів,3 в м. Хмельницькому, вчинив дрібне хуліганство, в тому числі пошкодив автомобіль «Volkswagen», номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] чим порушив громадський порядок і спокій громадян. Відповідно до звіту ТзОВ «Подільська незалежна оцінка» № 1/1705 про оцінку транспортного засобу «Volkswagen», номерний знак [NUMBER], вартість матеріального збитку (деформація дверки водійської) становить 3\~934, 98 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 22 ЦК України\~збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 12\~постанови Пленуму ВСУ №3 від 31.03.1989 року\~„Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна\~встановлено, що при визначенні розміру шкоди необхідно застосовувати ціни (роздрібні, оптові, закупівельні, ціни реалізації та ін.), і відповідні коефіцієнти (поправочні, кратності), чинні на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. Як роз'яснено у п. 2 \~постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача;\~ г) вина. Відповідно до\~ст. 1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом зазначеної норми закону у правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов'язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. \~Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 4\~ст. 60 вказаного Кодексу, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтю 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду України від 19 серпня 2014 р. у справі №3-51гс14). З огляду на наведене, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Законом не покладається на позивача обовязок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір (постанова Верховного Суду України від 03.12.2014 року у справі №6-183цс14). Як вбачається із матеріалів справи позивачем доведено завдання шкоди внаслідок пошкодження його автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] на суму 3\~934, 98 грн., що вбачається із звіту ТзОВ «Подільська незалежна оцінка» № 1/1705. А тому з [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 3\~934, 98 грн., яка є доведеною та встановленою. Що стосується стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. Відповідно до\~ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1\~ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи, що позивачу завдано моральної шкоди, яка виявляється в душевних стражданнях, переживаннях, порушення звичайного способу життя, розмір компенсації моральної шкоди, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, виходячи із глибини та тривалості душевних страждань, вимог розумності та справедливості, суд визначає в сумі 500 грн., тим самим позовну вимогу про стягнення моральної шкоди задовольнивши частково. Судові витрати розподіляються відповідно до ст.. 88 ЦПК України. На підставі ст.,ст.\~15,\~16,\~22,\~23, 1166,\~1167 ЦК України\~та

Outcome: partial