Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

04.02.2020 [PERSON] звернулася з вказаним позовом. Уточнивши позовні вимоги (а.с.31-33, 37-39, 42), просить стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, а на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 2500,00 грн щомісячно, до досягнення ним 23-х річного віку або до припинення навчання. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що вони з відповідачем перебували у шлюбі та є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Шлюбні відносини між ними припинені, вони спільно не проживають, з вересня 2019 відповідач не бере участі в утриманні та вихованні дітей. Її дохід складає 6500 грн. та цих кошів не вистачає на все необхідне. Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що погоджується на сплату аліментів на неповнолітнього сина в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки він не працює, його дохід є епізодичним та мінливим. Він фактично створив нову сім`ю та його дружина вагітна. Вимоги в частині стягнення аліментів на повнолітнього сина не визнає, оскільки позивачкою не доведено розміру витрат на повнолітнього сина в розмірі 5000 грн, він визначає частково аліменти на неповнолітнього сина, тому не має можливості надавати допомогу своєму повнолітньому сину. Від третьої особи, [PERSON] заяв не надходило. У судовому засіданні позивачка підтримала позов, з підстав наведених у ньому. Доповнила, що вона працює вчителем та її дохід складає близько 6000 грн, з яких вона має заплатити близько 3000 грн комунальних послуг. Грошей на дітей не вистачає. На старшого сина у зв`язку з навчанням потребується 5000 гривень на місяць, проте вона сина обмежує у витратах. У судовому засіданні відповідач підтримав відзив на позовну заяву. Пояснив, що він офіційно не працевлаштований, він від`їжджає час від часу на заробітки, як і всі люди. Він залишив квартиру та авто позивачці, коли йшов з сім`ї. Його нова жінка на даний час вагітна. Він надавав дітям матеріальну допомогу. Повнолітньому сину перераховував грошові кошти на його карту, про що долучив чеки. Дітям купив одяг до школи. Дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 1011, 12). Діти проживають з матір`ю, що вбачається із довідки МК ВЖРЕП № 7 від 27.01.2020 (а.с.14) [PERSON] є студентом третього курсу денного відділення спеціальності «Галузеве машинобудування» Бердичівського коледжу промисловості, економіки і права. Навчається за держзамовленням. Період навчання з 01.09.2017 по 30.06.2021 (а.с.13) Відповідно до повідомлення начальника Бердичівської ОДПІ від 27.07.2020 за період з 4 кварталу 2019 до 1 кварталу 2020 року відомості про доходи [PERSON] відсутні. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] , відомості про доходи за період з 2013 до 2016 відсутні. З дублікатів квитанцій вбачається, що [PERSON] перераховував грошові кошти на карту [NUMBER] в період з березня по червень 2020 року та такий розмір грошових коштів склав 10250 грн 55 коп. Суд відхиляє як неналежні докази: довідку про вагітність [PERSON] та індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] , оскільки не доведено доказами факту спільного проживання її та відповідача. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, який буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача щодо утримання неповнолітнього сина сторін, а тому такі аліменти належать стягувати за рішенням суду. Між тим, пред`явивши позов про стягнення аліментів розмірі 1/3 частки від доходів відповідача, позивачка не обґрунтувала стягнення аліментів саме у такому розмірі. Доказів на підтвердження обставин, які у відповідності до ст. 182 СК України мають враховуватись судом при визначенні розміру аліментів, зокрема даних про стан здоров`я сина та його майновий стан, суду не надано. Тому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання [PERSON] , суд зважає на положення СК України, за яким саме позивачеві надано право визначати аліменти в частці або ж у твердій грошовій сумі та виходить з рівності обов`язків кожного з батьків утримувати дитину, діючи в інтересах дитини, суд стягує аліменти у розмірі 1/4 частки доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову. Суд також частково задовольняє позов в щодо стягнення аліментів на повнолітнього сина, з таких підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналізуючи сімейне законодавство щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, то такий обов`язок виникає за сукупності юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Оскільки [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття, навчається на денній формі навчання, внаслідок чого не має можливості працювати та забезпечувати себе самостійно, виходячи із загальновідомих потреб в купівлі продуктів харчування, одязі, засобах догляду, купівлею канцтоварів, очевидним є те, що він потребує матеріальної допомоги від батька у зв`язку з навчанням. Суд вважає доведеним, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу сину, оскільки відповідач підтвердив, що має заробітки так як від`їжджає періодично за межі міста; даних про те, що відповідач має захворювання, які б заважали йому працювати не встановлено; в період з березня по червень 2020 року відповідачем перераховано грошові кошти в загальному розмірі 10250 грн 55 коп. на карту № [NUMBER] , як він твердить, його повнолітнього сина. Між тим позивачка не довела доказами розміру витрат на повнолітнього сина. Зазначила лише, що син потребує близько 5000 грн для забезпечення всім необхідним. Тому, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працедатної особи, а це 2118 грн на місяць, з огляду на те, що позивачка має на утриманні ще неповнолітнього сина, за яким здійснює безпосередній догляд, що обмежує її, на відміну від відповідача, у праві вибору місця праці, зокрема за межами міста, з огляду на розмір доходів позивачки, який зі слів, складає 6000 грн, суд стягує з відповідача аліменти на повнолітнього сина в розмірі 1500 грн. Так як термін навчання [PERSON] у Бердичівському коледжі промисловості, економіки і права - до 30.06.2021, а аліменти стягуються виключно на час навчання, в рамках розгляду цієї справи аліменти можуть стягуватись лише на період навчання [PERSON] у Бердичівському коледжі промисловості, економіки і права, тобто до 30.06.2021. Оскільки за положеннями ч. 1 ст. 191 ЦПК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а позов до суду [PERSON] пред`явила 04.02.2020, суд стягує аліменти саме з цієї дати. У разі підтвердження відповідачем доказами факту сплати ним за період, починаючи з 04.02.2020 до дня ухвалення рішення аліментів на дітей, дані кошти можуть бути зараховані у платежі за аліментами під час виконання рішення. Пунктом першим частини першої статті 430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1 681,60 грн. (840,80 Х 2), від сплати якого позивачка звільнена при пред`явлення позову.

Outcome: partial