Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

04.06.2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] в розмірі 123 486,71 грн. за кредитним договором №б/н від 02.09.2007 року, зазначаючи, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг та на підставі заяви отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 30.04.2019 року виникла прострочена заборгованість по кредиту в розмірі 295 264,36 грн., з яких: 4885,31 грн. - заборгованість за кредитом, 285 477,05 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 4902,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Позивач зазначає, що має право на власний розсуд вимагати від боржника повернення будь-якої частини заборгованості, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 123 486,71 грн., яка складається з наступного: 4885,31 грн. - заборгованість за кредитом, 118 601,40 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 02.09.2007 року по 31.03.2018 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків протягом десяти днів. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.07.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін до судового засідання. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти прийняття заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, будь-яких пояснень та заперечень до суду не направив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з находженням судді у відрядженні на підставі наказу Голови суду №49-вд/тм/с від 16.09.2019 року в період з 23.09.2019 року по 25.09.2019 року, датою ухвалення цього судового рішення є перший день після відрядження - 26.09.2019 року. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.08.2007 року [PERSON] звернулась до АТ «КБ «ПриватБанк» із метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву на оформлення кредитної картки з встановленим кредитним лімітом в розмірі 500,00 грн. зі сплатою 3% на місяць на залишок заборгованості, в результаті чого 17.09.2007 року банк видав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку в розмірі 500,00 грн. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти на імя [PERSON] вбачається, що 24.09.2007 року кредитний ліміт змінено на 2660,00 грн. та в той же день знижено до 2500,00 грн., 29.12.2009 року знижено до 2340,00 грн., 20.12.2010 року збільшено до 2400,00 грн., 17.01.2014 року збільшено до 5000,00 грн. Термін дії картки встановлено до 09/15. У заяві зазначено, що відповідач ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт. Як зазначив представник позивача, банком в повному обсязі виконано взяті на себе обов`язки в частині надання кредитних коштів відповідачу, що підтверджується випискою по рахунку. Доказів протилежного до матеріалів справи не надано. Разом з тим, у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе обов`язків з повернення кредитних коштів станом на 30.04.2019 року виникла прострочена заборгованість по кредиту в розмірі 295 264,36 грн., з яких: 4885,31 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 285 477,05 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 4902,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Позивач зазначає, що має право на власний розсуд вимагати від боржника повернення будь-якої частини заборгованості, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 123 486,71 грн., яка складається з наступного: 4885,31 грн. - заборгованість за кредитом, 118 601,40 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 02.09.2007 року по 31.03.2018 року. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено наявність заборгованості за кредитом в розмірі 4885,31 грн. Враховуючи відсутність доказів щодо погашення відповідачем кредиту, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості в цій частині. Окрім цього, гідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на наведене відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Так, згідно наданих позивачем доказів судом встановлено, що термін дії картки сторонами встановлено до вересня 2015 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за процентами нараховувалась банком, починаючи з 19.10.2007 року до 30.04.2019 року. Разом з тим, проаналізувавши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що починаючи з 01.03.2013 року проценти нараховувались в розмірі 30 % річних, однак згідно підписаної відповідачем заяви від 30.08.2007 року базова процентна ставка за кредитом складає 3% на місяць на залишок заборгованості. Обґрунтовуючи право на односторонню зміну тарифів та інших невід`ємних частин договору, зокрема і відсоткової ставки, представник банку посилається на п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг. Разом з тим, суд зазначає, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд в постанові від 28.08.2019 року в справі № 330/953/18. Таким чином, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування позивачем процентів у розмірі іншому, ніж погодженому сторонами, у зв`язку з чим, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за нарахованими процентами підлягають задоволенню лише за період з 19.10.2007 року по 01.03.2013 року в розмірі 20,40 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитом та процентам складає 4 905,71 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн. згідно платіжного доручення від 29.05.2019 року. Оскільки судом задоволено позовні вимоги позивача в розмірі 4 905,71 грн., що складає 4% від загальної суми позовних вимог, сума судового збору, що належить стягненню з відповідача на користь позивача, складає 76,84 грн.

Outcome: partial