Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

03 березня 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача за договором-заявою №300937/71243/3-14 депозитний вклад в сумі 100 000,00 грн., пеню в розмірі 144 000,00 грн., 3% річних у розмірі 386,30 грн., інфляційні витрати, відсотки по вкладу у розмірі 3 219,18 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 500,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 листопада 2014 року між сторонами був укладений договір за яким позивач внесла на депозитний рахунок 100 000,00 грн. на строк з 18.11.2014 року по 18.02.2015 року. Позивач зазначає, що вона 17.02.2015 року повідомила Банк про бажання повернути вклад. Як зазначає позивач, до даного часу кошти вкладу не повернуті. На підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просить стягнути пеню. Так як кошти не повернуті, позивач просить стягнути три проценти річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та 25 процентів річних за користування коштами з часу закінчення дії договору за 12 днів, з посиланням на Постанову Верховного Суду України від 25.12.2013 року по справі №6-140цс13. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, за виключенням індексу інфляції - в цій частині позивач не підтримала заявлені вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 18.11.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Вкладник) був укладений Договір-заява №300937/71243/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в національній валюті за умовами якого, Вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] в сумі 100 000,00 грн. на строк з 18.11.2014 року по 18.02.2015 року у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Основні умови), які затверджені згідно з внутрішніми процедурами Банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ Банку та оприлюднені на офіційному сайті Банку за електронною адресою www.fcbank.com.ua (п.1 Договору-заяви). За вказаний термін користування коштами Вкладнику нараховуються проценти в розмірі 25% річних. Нарахування процентів здійснюється Банком у порядку, визначеному п.4.1.3 Основних умов. Нараховані проценти зараховуються Вкладнику на рахунок, відкритий у Банку [NUMBER] (п.2 Договору-заяви). Додатковою угодою від 18.11.2014 року до Договору про банківський строковий вклад (депозит) №300937/71243/3-14 від 18.11.2014 року було внесено зміни за якими всі нараховані проценти, що підлягають виплаті по депозитному вкладу за Договором про банківський строковий вклад (депозит) №300937/71243/3-14 від 18.11.2014 року перераховувати на картковий рахунок позивача [NUMBER] у Філія «Центральне РУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит», МФО 300937. На підтвердження виконання умов договору в частині внесення коштів позивачем надано меморіальний ордер від 18.11.2014 року та квитанція №1 на загальну суму 100 000,00 грн. Після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов (п.6 Договору-заяви). Як зазначено в п.9 Договору-заяви, Вкладник підписанням цього Договору-заяви усвідомлює та погоджується з тим, що Основні умови разом з цим Договором-заявою складають договір банківського вкладу та є його невід'ємними частинами. Також Вкладник підписанням цього Договору-заяви підтверджує факт ознайомлення з Основними умовами, чинними на дату підписання Банком та Вкладником цього Договору-заяви, погоджується з положеннями Основних умов у повному обсязі, бере на себе права та обов'язки, що визначені Основними умовами, та безумовно зобов'язується їх виконувати. Як вбачається Договір-заява підписана сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з визначеними умовами. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка 17.02.2015 року повідомила Банк про бажання отримати кошти банківського вкладу та відсотків готівкою протягом одного банківського дня. З довідки №10/7254, яка видана 24.04.2015 року Філія «Центральне Регіональне Управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» вбачається, що на ім'я [PERSON] відкрито рахунок в гривні [NUMBER] та станом на 24.04.2015 року залишок коштів на рахунку становить 100 000,00 грн. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, вона отримала нараховані проценти за користування коштами за період дії Договору. Отже, так як з діючих норм законодавства вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Банк не виконав вимогу позивача та не повернув суму вкладу, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму вкладу в розмірі 100 000,00 грн. Пунктом 5.1 Основних умов передбачено, що у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, кошти з Строкового вкладного рахунку повертаються Вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дія Договору припиняється. Як вбачається з матеріалів справи, в день закінчення дії Договору кошти були перераховані на рахунок на вимогу, який передбачає нарахування відсотків в розмірі 0,0001% річних, згідно тарифів, які розміщені на офіційному сайті Банку. Як на підставу нарахування процентів у розмірі 25% річних (які визначені Договором), 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України позивач посилається на Постанову Верховного Суду України від 25.12.2013 року по справі №6-140цс13. Проте суд не може погодитись із посиланням позивача, так як позивач не довів суду, що Банк не надає позивачу можливості розпорядитись коштами, які перераховані на рахунок на вимогу. А тому суд не вбачає законом передбачених підстав для нарахування процентів 25% річних та 3 процентів річних. Позивач з посиланням на ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» просить стягнути пеню. Частина 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Так як між сторонами укладений Договір, яким передбачено відповідальність за порушення зобов'язань, зокрема розділом 7 Основних правил, тому суд не вбачає підстав для стягнення пені на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Стаття 84 ЦПК України визначає, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» у статті 1 визначає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивач надала суду копію Договору №02-03/15 про надання правової допомоги адвокатом від 02.03.2015 року, який укладено між [PERSON] та адвокатом Тарасовою-Патрай Ксенією Андрієвною. З копії квитанції вбачається, що 02.03.2015 року позивач сплатила суму 2 500,00 грн. Тарасова-Патрай К.А. не надавала правову допомогу позивачу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Крім того, її не було допущено до участі у справі за ухвалою суду на підставі ч.2 ст.56 ЦПК України. А тому не можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2 500,00 грн. Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати - судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial