Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

02 червня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.11.2010 у розмірі 31378.97 грн., яка виникла станом на 30.04.2017, з підстав невиконання умов договору в добровільному порядку. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 01.11.2010 [PERSON] отримав кредит у розмірі 2900.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, як наслідок, станом на 30.04.2017 виникла заборгованість у розмірі 31378.97 грн., яка складається з 2817.24грн. - заборгованість за кредитом; 23491.30 грн. - нараховані відсотки за користуванням кредитом; 3100.00 грн. нарахованої пені; 500 грн штраф (фіксована складова); 1470.43 штраф (процентна складова). Відповідач заборгованість не погашає у добровільному порядку, що змусило банк звернутись до суду із зазначеним позовом. Представник позивача у судове засідання не прибув, подав письмову заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути без його присутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не прибув, його представник [PERSON] в наданій суду заяві просив розглянути справу в його відсутності. Позовні вимоги не визнав. У наданому відзиві зазначив, що позивачем повернуто борг за кредитом, банк не надає докази які витребовувались судом. Вказує, що два останні платежі відповідач не вносив, а тому просить застосувати строки позовної давності. При укладенні договору сторонами не дотримано вимог законодавства щодо його письмової форми. [PERSON] підписана лише заява-анкета. Зміна відсоткової ставки позивачем проводилась без відому відповідача, повідомлення банку йому не направлялись. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 листопада 2010 року, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. При цьому у договорі відсутня процентна ставка та не прописані умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 8-33). Банк свої зобов`язання за договором виконав надавши [PERSON] кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується розрахунком заборгованості, відповідно до якого відповідачем періодично витрачались надані грошові кошти. (а.с.6-7) Відповідачем не заперечується факт отримання кредитних коштів в сумі 2900.00 грн. Станом на 30.04.2017 року [PERSON] має заборгованість за тілом кредиту, яка складає 2817.24 грн. (а.с.6-7). Судом відхиляються в якості доказів Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 9.) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 10-33), оскільки вони не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, також не можна вважати складовою кредитного договору так як прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Між сторонами склались зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору та регулюються главою 71 ЦК України, а також загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За відсутності наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, в задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити. Такі висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 03.08.2019 року у справі № 342/180/17, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі правової норми, що підлягає до застосування до спірних правовідносин. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку та в повному обсязі ПАТ КБ «Приватбанк» не повернуті, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 143.65 гривень (2817.24*1600/31378.97=143.65). На підставі викладеного та

Outcome: partial