Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

02 серпня 2018 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON]Л.) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON]І.) про усунення перешкод у користуванні власністю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вони з позивачем є співвласниками квартири за адресою [ADDRESS]. Позивач зазначає, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні цієї квартирою, не надає доступу до неї та ключі. З наведених підстав та з посиланнями на приписи ст.ст. 383, 386, 391 ЦК України позивач просить суд зобовязати відповідача вселити його в квартиру №45, що в будинку №6 по вул. Федорова в м. Луцьку та взяти участь в оформленні будинкової книги та його реєстрації у ній. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. У письмовому відзиві від 05 вересня 2018 року відповідач заперечує щодо позову та вказує, що не бажає спільно проживати з позивачем. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги заперечили з підстав викладених у письмовому відзиві. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивач та відповідач є співвласниками квартири за адресою [ADDRESS]. Кожному з них належить по 1/2 частки у цій квартирі, що встановлено у рішенні Апеляційного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року у справі №161/14413/16-ц (а.с.4-9). З пояснень сторін слідує, що фактично наразі у квартирі проживає лише відповідач і вона не бажає, щоб позивач проживав разом з нею. Тобто, відповідач не заперечує того факту, що вона перешкоджає позивачу користуватися вказаною квартирою, зокрема вселитися у неї. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Як слідує з матеріалів справи, між сторонами існує спір стосовно порядку користування спільною квартирою, оскільки відповідач категорично не бажала, щоб позивач проживав в одній квартирі з нею. Однак вказане ніяким чином не позбавляє позивача, як співвласника 1/2 частки спірної квартири права користуватися нею, на рівні з відповідачем, в тому числі і проживати в ній. З огляду на вищевикладене суд задовольняє позовні вимоги частково шляхом прийняття рішення про вселення позивача у спірну квартиру. Суд не вважає за необхідне задовольняти позов шляхом зобовязання відповідача вселити [PERSON] у квартиру, оскільки такий спосіб захисту є фактично тотожним вселенню у квартиру, і саме вселення у квартиру є найбільш ефективним способом захисту, який прямо передбачений у ст.67 Закону України «Про виконавче провадження». Стосовно позовних вимог позивача про зобовязанні відповідача взяти участь в оформленні будинкової книги та його реєстрації у ній суд зауважує, що реєстрація місця проживання співвласника квартири відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не вимагає згоди інших співвласників. Крім того чинним законодавством, починаючи з 2013 року, не передбачено ведення будинкової книги, як засобу обліку зареєстрованих громадян у житловому приміщенні, а такий облік ведеться виключно у порядку, який визначений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Отже, права та законні інтереси позивача в частині реєстрації свого місця проживання у спірній квартирі жодним чином не порушені і не можуть бути порушені з боку відповідача, а отже позовні вимоги в цій частині є безпідставними та до задоволення не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: partial