Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

04 жовтня 2016 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що навесні 2014 року почав зустрічатись з відповідачкою [PERSON]. На початку серпня 2014 року відповідачка повідомила, що вагітна і позивач є батьком майбутньої дитини і оскільки у сторін дійсно були інтимні звязки, а тому позивач повірив, що це дійсно його дитина. 04 квітня 2015 року народилась [PERSON], про що зроблено актовий запис №91 у Дунаєвецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Дитина народилась недоношеною, а тому відповідачка разом з дочкою з 07.04.2015 року по 29.04.2015 року перебувала на лікуванні в Хмельницькій міській дитячій лікарні у відділенні для недоношених дітей. Після виписки з лікарні, 30 квітня 2015 року, сторони зареєстрували шлюб. Після народження дитини у сторін була домовленість, що дівчинку назвуть Вірою, проте відповідачка ігноруючи цією домовленістю, шантажуючи та погрожуючи позивачу тим, що вона разом із дочкою піде від нього та зникне, назвала дівчинку [PERSON]. Позивачу пізніше стало відомо, що таке імя просив надати чоловік, з яким вона також підтримувала стосунки та мала інтимні відносини. Між сторонами з цього приводу стали виникати непорозуміння і дружина 05 травня 2015 року забрала дитину та перейшла проживати до своєї матері. В даний час відповідачка підтримує стосунки з іншим чоловіком, а тому звернувся з даним позовом про виключення запису його як батька з актового запису про народження дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити та пояснив, влітку 2014 року відповідачка повідомила його про те, що вагітна і він є батьком дитини. Дитина народилася 04 квітня 2015 року. Були сумніви щодо батьківства, оскільки відповідача мала стосунки з іншими чоловіками, але на це не звертав уваги, оскільки хотів мати дитину. 30 квітня 2015 року зареєстрували шлюбу, та зареєстрував народження дитини, оскільки вважав, що є батьком дитини. Влітку 2015 року взнав, що у відповідачки були інші інтимні стосунки. Зі слів матері відповідачки також стало відомо, що він не є батьком дитини. В судове засідання, яке відбулося 27 липня 2017 року позивач не зявився, просив проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що при реєстрації народження хотіла зареєструвати дитини на своє прізвище. Подала позов про позбавлення батьківських прав позивача, оскільки не бажає,щоб позивач був батьком дитини. Він проведення експертизи категорично відмовляється. Представник відповідачки по договору про надання правової допомоги [PERSON] позов визнала та пояснила, що з 05 травня 2015 року позивач дитини не бачив, аліменти не платить з січня по березень 2017 року. Просила позов задовольнити з підстав відмови відповідачки від проведення експертизи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони та представника відповідачки, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 04 квітня 2015 року [PERSON] народила дитину: дочку, [PERSON], про що зроблено актовий запис в Книзі реєстрації народжень в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дунаєвецького районного управління юстиції у Хмельницькій області за №91, 30.04.2015 року, що вбачається із свідоцтва про народження серії І-БВ №248443 (а.с.5). В зазначеному актовому записі та в свідоцтві про народження дитини відповідачка [PERSON] записана матірю, а позивач [PERSON] батьком дитини\~, що відповідає вимогам\~ст.122 Сімейного кодексу України, оскільки дитина була народжена в шлюбі [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано 30 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дунаєвецького районного управління юстиції у Хмельницькій області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6), який розірвано за рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 22.09.2016 року. Відповідно до ч.1\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями\~ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4\~ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Аналіз доказів, встановлених обставин та показань сторін\~\~у їх сукупності переконує суд у тому, що позов [PERSON] підлягає задоволенню,\~\~виходячи з наступного. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 29.05.2017 року позов визнала. Від проведення судово-генотипоскопічної експертизи крові відповідачка [PERSON] відмовилася, посилаючись на те, що позов визнає, оскільки позивач дійсно не є біологічним батьком дитини [PERSON], у звязку із чим вважає проведення експертизи необовязковим та недоцільним. Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України , у разі ухилення особи, яка бере участь у справі від участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.\~ Оскільки судово-генотипоскопічна експертиза крові необхідна для встановлення наявності або відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною [PERSON] і від участі в експертизі відповідачка [PERSON] відмовилася, яка визнала позов, то суд визнає факт відсутності кровного споріднення між особою, яка записана в актовому записі та свідоцтві про народження батьком, тобто [PERSON], та дитиною\~[PERSON], [INFO], а відтак судом встановлено, що позивач не є батьком дитини. Встановленому судом факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються\~Сімейним кодексом України,\~Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, Так, пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що\~\~кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 3 ЦПК України\~встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав\~це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, кожна особа може звернутися до суду із позовом про захист свого порушеного права, обравши один із передбачених\~ст.16 ЦК України\~способів захисту цивільного права, що відповідає специфіці виниклих правовідносин. Статтями\~121,\~122,\~136 СК України\~встановлено, що права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125 СК України. Відповідно до\~ст.122 СК України\~дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини. На підставі\~ст.136 СК України\~особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей\~122,\~124\~і\~127\~цього\~Кодексу, має право оспорити своє батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої\~статті 123 Сімейного Кодексу України. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до розяснень, що містяться в п.11\~постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] не є батьком [PERSON], то позов підлягає задоволенню.\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved