Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

04 березня 2020 року позивач комунальне підприємство «Володимир-Волинськтеплоенерго» Володимир-Волинської міської ради (далі - КП «Володимир-Волинськтеплоенерго») звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат та пені за надані послуги з теплопостачання в період з 01 грудня 2017 року по 01 січня 2020 року. Позов обґрунтований тим, що КП «Володимир-Волинськтеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в тому числі в квартиру [ADDRESS] , співвласниками якої є відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджено відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивачем зобов`язання по теплопостачанню та постачанню гарячої води виконано, а відповідачі своїх зобов`язань не виконують внаслідок чого за їх особовим рахунком утворилась заборгованість перед підприємством за період з 01 грудня 2017 року по 01 січня 2020 року включно в сумі, що становить 34 232, 54 грн., яку позивач і просить стягнути солідарно з відповідачів. Крім того, за несвоєчасне внесення плати за послуги на всю суму боргу відповідача на підставі положень ст. 625 ЦК України нараховані інфляційні нарахування в розмірі 3 286, 31 грн., три відсотки річних в розмірі 1 501, 90 грн. та пеня в розмірі 487, 15 грн. Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 червня 2020 року позов задоволено повністю. Ухвалено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь КП «Володимир-Волинськтеплоенерго» заборгованість за централізоване опалення в розмірі 34 232 грн. 54 коп., суму на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 3 286 грн. 31 коп., три відсотки річних в сумі 1 501 грн. 90 коп., пеню в розмірі 487 грн. 15 коп., всього 39 507 грн. 90 коп. Також ухвалено стягнути з відповідачів в користь позивача по 711,66 гривень судового збору. 20 липня 2020 року відповідач [PERSON] подав заяву про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що жодної судової повістки про виклик в судове засідання він та інші відповідачі по справі не отримували. Про існування даної судової справи дізнався, коли отримав рішення. У заперечення вимог позивача, вказав, що з 2017 року не отримував у КП «Володимир-Волинськтеплоенерго» послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в квартиру [ADDRESS] , оскільки починаючи з 2017 року його квартира від`єднана від центральної теплової системи у зв`язку із неналежним виконанням позивачем своїх зобов`язань, передбачених законодавством. Він неодноразово письмово звертався до позивача, а також до міської влади, з вимогами про розірвання договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Просив суд врахувати його заяву від 04.10.2017 року вх.№135, поданої до позивача з метою інформування про припинення нарахування плати за надання послуг у зв`язку із від`єднанням від центральної теплової системи, яку позивачем було проігноровано. Фактами, що підтверджують неналежне виконання позивачем своїх обов`язків, є неодноразові складені акти-претензії про неналежне надання послуг, в яких чітко зазначено, що температура в квартирі була нижче нормативної. На цій підставі ним було прийнято рішення відмовитись від надання неякісних послуг самостійно. Як наслідок, з середини 2017 року у його квартирі встановлено автономну систему теплопостачання та відповідно послуги, які намагається стягнути позивач, йому не надавались та не надаються до теперішнього часу. Просив скасувати заочне рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 червня 2020 року та призначити цивільну справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 серпня 2020 року задоволено заяву відповідача [PERSON] , скасовано заочне рішення суду від 23 червня 2020 року, справу призначено до нового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги КП «Володимир-Волинськтеплоенерго» підтримала у повному обсязі. Підтвердила факт, що відповідач [PERSON] у 2017 році самовільно втрутився у систему теплопостачання та від`єднав власну квартиру [ADDRESS] , від централізованого опалення та постачання гарячої води. Проте на вчинення даних дій відповідач не отримав жодного погодження і дозволу від виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради, а відтак вважає дії відповідача незаконними. У зв`язку з цим позивачем за теплопостачання продовжувалась нараховуватись плата, яку відповідачі у добровільному порядку сплачувати відмовились, що призвело до виникнення заборгованості, яку просила стягнути на підставі судового рішення. Окремо зазначила, що позивач також намагався в судовому порядку розірвати договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, проте рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30 листопада 2017 року в задоволенні його позову було відмовлено. Вказане рішення було залишено в силі постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року. Відповідач [PERSON] позов заперечив. Вказав, що раніше отримував послуги позивача та справно платив за них, однак жодного договору із позивачем ніколи не підписував, у зв`язку з цим вважає відсутність підстав для стягнення заборгованості за договором. Також заявив, що вказані послуги були неналежної якості. Починаючи з 2011 року комісією працівників позивача неодноразово фіксувались факти значного відхилення якості теплопостачання від норми. В опалювальний період температура повітря в квартирі становила 11 градусів Цельсія, що було неприпустимим. Вказана ситуація тривала до 2017 року. Протягом цього часу він неодноразово звертався до управління житлово-комунального господарства і будівництва виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради із скаргами на неякісне теплопостачання та вимогами надати йому можливість відключитись від централізованого теплопостачання та обладнати квартиру автономним опаленням, проте не отримав такого погодження. У зв`язку з цим самостійно прийняв рішення та від`єднав квартиру від централізованого опалення та послугами постачання гарячої води не користується. Через те, що такі послуги позивачем в період 2017-2020 років йому не надавались, також вважає нарахування йому заборгованості безпідставною, а тому вказав, що відмовляється її оплачувати. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримали доводи [PERSON] . З`ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. У відповідності до ч.1. ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Статтею 5 цього ж Закону визначено перелік житлово-комунальних послуг, до складу якого входять крім інших, послуги постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Згідно з п.1 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до пункту 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року, № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). Відповідно до вимог ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Таким чином, необхідність укладання договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладання визначено як обов`язок, а не право споживача таких послуг. За вказаних обставин є безпідставними твердження відповідачів про відсутність укладеного договору із позивачем, як підставу для звільнення їх від сплати коштів за користування послугами централізованого опалення і постачання гарячої води. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права споживача, зокрема: - одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; - без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості; - на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; - на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; - на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг; - на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у встановленому законодавством порядку; - складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт; - без додаткової оплати отримувати від виконавця відповідної послуги чи іншої уповноваженої на розподіл комунальної послуги особи детальний розрахунок розподілу обсягу спожитих комунальних послуг між споживачами багатоквартирного будинку; - без додаткової оплати отримувати інформацію про проведені управителем, виконавцем комунальної послуги нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі; - у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води; - розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлового комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Наведеними положеннями законів передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Доводи відповідача щодо неотримання ним фактично отриманих послуг, оскільки ним самовільно проведено відключення, тому позивач неправомірно здійснював нарахування заборгованості є необгрунтованими з огляду на таке. Відповідно до пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил). Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (який був чинним станом на 2017 рік - час самовільного відключення квартири відповідачів від централізованого теплопостачання), для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання. Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 вищезгаданого Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акта сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення. Оскільки відповідач не виконав вимог Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року, № 4, до вчинення дій щодо відключення, суд погоджується з висновком, що він здійснив від`єднання від мереж централізованого опалення самовільно та не дотримався вимог щодо складання та затвердження акту про відключення його квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Оскільки відповідач самовільно відключив свою квартиру та не вирішив у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення, відсутні підстави для скасування нарахувань за теплову енергію та зняття позивача з обліку, як споживача послуги, яку він не отримує. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у справі 522/401/15-ц від 25 вересня 2019 року, що також відповідає постанові Верховного Суду у справі № 915/89/16 від 02 березня 2018 року, тому самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги центрального теплопостачання. Ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості послуг теплопостачання може бути підставою для зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги, проте жодним чином не надає підстав для самовільного відключення від мереж централізованого теплопостачання. Згідно з Порядком проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого Постановою КМ України за № 151 від 17 лютого 2010 року, визначається механізм проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі послуги) в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості. Дія цього Порядку поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, предметом діяльності яких є надання послуг (далі виконавці) і фізичних та юридичних осіб (далі споживачі), яким надаються послуги. У разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги шляхом зменшення розміру плати за надання послуг з урахуванням вимог, наведених у додатку. Відповідно до вищезазначеного додатку температура повітря в житлових приміщеннях (за умови їх утеплення) відповідає діючим нормам і правилам - 18°C (у наріжних кімнатах - 20°C). Відхилення показників це фактична температура в приміщеннях нижча ніж нормативна. Допустимий строк відхилення від показників 12 годин на добу (один раз на місяць). Зменшення плати за надані послуги у разі перевищення допустимого строку відхилення від їх показників проводиться на 5 відсотків плати за період відхилення (протягом усього строку відхилення) за кожний градус відхилення від 18° C до 12° C у житлових приміщеннях (у наріжних кімнатах - від 20°C до 14°C). У разі якщо температура в житлових приміщеннях нижче ніж 12°C (у наріжних кімнатах - нижче ніж 14°C) плата за централізоване опалення не справляється. Згідно п. 5 Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року, № 151, перерахунок за надання послуг з централізованого опалення проводиться за умови невідповідності фактичної температури в житлових приміщеннях нормативній та за відсутності квартирних та будинкових засобів обліку теплової енергії. З аналізу даної норми випливає, що перерахунок розміру плати за надання послуг з централізованого опалення проводиться за одночасного існування двох умов, а саме: 1) невідповідності фактичної температури в житлових приміщеннях нормативній, та 2) відсутності квартирних та будинкових засобів обліку теплової енергії. У разі надання послуг не в повному обсязі або зниження якості послуг, постачальник зобов`язаний здійснити перерахунок їх вартості в сторону зменшення (ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Аналогічні положення щодо прав та обов`язків споживача, виробника та виконавця визначені Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Наданими відповідачами письмовими документами: заявою від 04 жовтня 2017 року (зареєстрованою позивачем за № 135 від 04 жовтня 2017 року), заявою від 30 серпня 2017 року, актами претензіями про неналежне надання або ненадання послуг від 21 лютого 2011 року, від 30 січня 2012 року, від 12 грудня 2012 року, від 15 грудня 2016 року, повідомленням УЖКГ виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради, колективною заявою жителів будинку про зняття лічильника, заявою [PERSON] до постійно діючої міжвідомчої комісії з питань містобудування, землевпорядкування та ЖКГ Володимир-Волинської міської ради (без дати) та повідомленням позивача № 63 від 27 березня 2017 року, жодним чином не підтверджуються факти неналежного надання позивачем послуг теплопостачання в період з 01 лютого 2017 року по 01 січня 2020 року. Акт-претензія від 10 лютого 2017 року є фіксацією порушення цього дня температурного режиму в квартирі відповідачів, проте не підтверджує факту їх звернення до позивача щодо зменшення або звільнення від оплати за надані неякісні послуги теплопостачання. Разом з тим, неотримання відповідачами від позивача теплопостачання жодним чином не пов`язане з ненаданням позивачем їм таких послуг. Як встановлено у справі, відповідачі у жовтні 2017 року самовільно відключили свою квартиру від централізованого теплопостачання, у зв`язку з чим вони його не отримували. Отже, неотримання відповідачами вказаних комунальних послуг з цього часу відбувалось не з вини позивача, а тому відсутні будь-які правові підстави для зменшення або ж звільнення від плати за централізоване опалення та постачання гарячої води. Згідно з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек № 213587200 вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . З наданого позивачем розрахунку також вбачається, що за період з 01.12.2017 року по 01.01.2020 року у відповідачів виникла заборгованість перед КП «Володимир-Волинськтеплоенерго» за централізоване опалення та гарячу воду в розмірі 34 232,54 грн. Правильність проведеного розрахунку відповідачами не оспорювалась. За змістом ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до положень ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунками сум трьох відсотків річних та інфляційних втрат, зробленими позивачем та долученими до позовної заяви, з яких вбачається, що станом на 01 січня 2020 року загальна сума трьох відсотків річних від суми простроченої відповідачем заборгованості за весь період становить 1 501, 90 грн., а загальна сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за весь період становить 3 286, 31 грн. На підставі п.23 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, за несвоєчасну оплату послуг споживач сплачує пеню в установлених законом та договором розмірах. Згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Разом з тим спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення. Такої заяви з боку відповідачів під час розгляду справи суд не отримував. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача щодо невиконання ним умов договору та не спростував заборгованості за цим договором у розмірі 39 507,90 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги комунального підприємства «Володимир-Волинськтеплоенерго» Володимир-Волинської міської ради є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають до задоволення. При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача задоволені повністю, тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102, 00 грн. На підставі ст.ст.11, 509, 526, 625 ЦК України, п.6 ч.1 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 24-26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630,

Outcome: approved