Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

04.04.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, - орган опіки та піклування в особі Кагарлицької районної державної адміністрації в Київській області, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, в якій позивач просив суд винести рішення, на підставі якого: - визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з їх батьком, - [PERSON], [INFO], за місцем його проживання: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує в мотивувальній частині позовної заяви наступним: Він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Сімейне життя у них не склалось, рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 15 грудня 2015 року шлюб між ними було розірвано. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей, а саме: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з колишньою дружиною. Однак, за цей час мати не створила належних умов для повноцінного розвитку та проживання дітей, часто змінює місце проживання, з останнього місця змушена виїхати у зв'язку з пожежею, в якій, на щастя, не постраждали діти. Відповідачка веде аморальний спосіб життя, чим показує негативний приклад дітям, не працює, житла не має, належним чином не займається вихованням дітей. Він, як батько, хвилюється за життя, здоров'я, виховання та розвиток своїх малолітніх дітей. З самого дитинства він постійно піклується про дітей, допомагає матеріально, купує одежу, харчування, ліки, приймає участь у їх вихованні. На протязі всього часу з моменту розірвання шлюбу діти постійно вказують на своє бажання жити разом з ним, у зв'язку з тим, що дуже прив'язані до нього, їм подобається у нього, окрім того є можливість культурного розвитку дитини через наявність культурно-масових закладів. Літні канікули діти провели у нього. Однак, на даний час відповідачка не надає йому можливості приймати активну участь у вихованні та утриманні дітей. Увесь час, коли він намагається зустрітися з дітьми, відповідачка постійно перебувала у стані алкогольного сп'яніння, брутально висловлювалася на його адресу і не пускала його до дітей. У зв'язку з цим, він запропонував відповідачці передати йому дітей для утримання та виховання, однак вона відмовилася від передачі йому дітей. Вважає її відмову безпідставною. У зв'язку з цим він був змушений звернутися до органу опіки та піклування. Так, згідно висновку Кагарлицької районної державної адміністрації від 17.03.2017 року встановлено, що є доцільним визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком [PERSON]. Він має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями, на відміну від відповідачки, він не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, що підтверджується довідкою та характеристиками. Він проживає у житловому будинку своєї матері, за адресою [ADDRESS], де створені всі умови для проживання, виховання, утримання та розвитку дітей, що підтверджується відповідними актами обстеження умов проживання. Його колишня дружина ніде не працює, не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, негативно характеризується за місцем проживання і не займається належним чином вихованням дітей. Ті грошові кошти, які він постійно та регулярно надає відповідачці для утримання їхніх дітей, відповідачка використовує у своїх інтересах. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що він не заперечує проти спілкування дітей з матір»ю. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю. 04.04.2017 року автоматизованою системою документообігу суду для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 10.04.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні, яке відбулося 13.06.2017 року, позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, окрім того, зазначив, що діти на даний час і так вже протягом тривалого часу проживають з ним. Відповідачка, - [PERSON] за весь час, поки діти проживають у нього, телефонувала два рази до нього, і то не з приводу поцікавитися дітьми, а з приводу майнових питань, які ніякого відношення до дітей не мають. В судове засідання, яке відбулося 13.06.2017 року, відповідачка [PERSON] не з»явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи шляхом направлення судових повісток, окрім того, з метою належного, законодавчо закріпленого повідомлення відповідачки [PERSON] про день, час та місце слухання справи, судом було поміщено оголошення в друкований засіб масової інформації, який є офіційним, - газету «Час Київщини», № 21 (264) від 2 червня 2017 року. Примірник газети міститься в матеріалах справи. В судове засідання, яке відбулося 13.06.2017 року, представник відповідачки [PERSON], - [PERSON] не з»явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання спарви. В судовому засіданні представник третьої особи, - органу опіки та піклування в особі Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області, - [PERSON] позовні вимоги підтримала, обґрунтовуючи свою позицію, яка викладена у висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини, який міститься в матеріалах справи. Окрім того, підтвердила наявність обставин, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви. Суд вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки, виданої 14.04.2017 року адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області, відповідачка [PERSON], [INFO], з 11.01.2008 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні, та застосування до них норм права. Позивачем по даній справі є [PERSON], [INFO], уродженець село Демовщина Кагарлицького району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України [NUMBER], виданий 18 лютого 1997 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований з 04.11.2011 року за адресою: [ADDRESS]. Відповідачем по даній справі є [PERSON], [INFO], з 11.01.2008 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Питання щодо місця проживання вирішується щодо неповнолітніх дітей: - [PERSON], [INFO], уродженки с. Демівщина Кагарлицького району Київської області, свідоцтво про народження [NUMBER], видане 23 січня 2008 року виконкомом Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області; - [PERSON], [INFO], уродженця с. Демівщина Кагарлицького району Київської області, свідоцтво про народження [NUMBER], видане 21 жовтня 2009 року виконкомом Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Обставини справи. 07.11.2014 року позивач по справі, - [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі, - [PERSON]. Даний факт підтверджується відоцвтом про шлюб [NUMBER], яке видане 07.11.2014 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького району Київської області. Проте, подальше спільне подружнє життя у сторін не склалося, та позивач [PERSON] подав позов до Кагарлицького районного суду про розірвання шлюбу з [PERSON] По результатам розгляду позовної заяви Кагарлицьким районним судом у справі № 368/2134/15 - ц було 15.12.2015 року винесене рішення, згідно якого шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 07.11.2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції, актовий запис за № 193, - розірвано, малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], - залишено на вихованні та проживанні з [PERSON]. Отже, від спільного проживання сторони по даній справі мають двох неповнолітніх дітей: - [PERSON], [INFO], уродженку с. Демівщина Кагарлицького району Київської області, свідоцтво про народження [NUMBER], видане 23 січня 2008 року виконкомом Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області; - [PERSON], [INFO], уродженця с. Демівщина Кагарлицького району Київської області, свідоцтво про народження [NUMBER], видане 21 жовтня 2009 року виконкомом Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Обставини справи, які встановлені судом в судовому засіданні, та які характеризують особу позивача [PERSON]: - згідно характеристики № 85, виданої 23.03.2017 року виконавчим комітетом Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області [PERSON] проживає в [ADDRESS], в будинку матері, - [PERSON], розлучений, має двох неповнолітніх дітей, [PERSON] - 2008 р.н., [PERSON] - 2009 р.н. Учасник АТО. За час проживання в селі порушень громадського порядку за ним не відмічено. Спокійний, доброзичливий, трудолюбивий та відповідальний, позитивно характеризується сусідами. Будь - яку почату справу доводить до кінця. Легко йде на контакт. Готовий допомогти всім, хто цього потребує. Має хороших друзів, користується авторитетом серед них. Скарг на даного громадянина до сільської ради з боку жителів села не надходило. Відповідно, по місцю проживання позивач [PERSON] характеризується позитивно. - згідно характеристики, виданої ТОВ «САКУРА ІНВЕСТ», [PERSON], [INFO], є працівником фірми ТОВ «САКУРА ІНВЕСТ» з травня 2016 року на посаді водія. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і знаходиться в межах його компетенції. До обов»язків працівник ставиться відповідально. Виконує свою роботу на високому рівні. З колегами знаходиться в дружніх відносинах. Доброзичливий і стриманий, в будь - якій ситуації готовий до мирного вирішення конфлікту. Шкідливі звички відсутні. Має правильні життєві пріоритети та орієнтири. Із задоволенням бере участь в громадському житті колективу. Відповідно, по місцю роботи позивач [PERSON] характеризується позитивно. - Згідно довідки про доходи, яка видана ТОВ «Сакура Інвест», [PERSON] працює в Товариство з обмеженою відповідальністю «Сакура Інвест», форма працевлаштування, - основна, займає посаду водія, за травень 2016 - лютий 2017 року має дохід в розмірі 21414.57 грн. Обставини справи, які встановлені судом в судовому засіданні, та які характеризують особу відповідачки [PERSON]: - слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь - які документи, з яких можливо б було встановити будь - які факти щодо особи відповідачки, - [PERSON], так як остання неодноразово викликалася в судове засідання, проте, не з»являлася, викликалася шляхом поміщення оголошення в газету «Час Київщини», і це при тій обставині, що відповідачка постійно проживає в с. Демівщина Кагарлицького району. Зі слів позивача [PERSON] суду відомі наступні обставини, що характеризують особу відповідачки [PERSON] В останній час відповідачка [PERSON] зловживає алкогольними напоями, самоусунулася від належного виховання та утримання дітей, ніде не працює, хоча фізично здорова, не має постійного місця проживання, так як будинок, в якому вона проживала, арендуючи його, згорів, а тому на даний час проживає в своєї рідної сестри, - [ADDRESS]. Побутові умови, які мають сторони, що враховуються при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Побутові умови для проживання, які може забезпечити позивач [PERSON]. Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], в будинку своєї матері, - [PERSON]. Даний факт підтверджується його паспортом, - штамп про реєстрацію на арк.. 12, та довідкою № 85, виданою 23.03.2017 року виконкомом Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Факт належності даної житлової площі матері, - [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04.11.2003 року, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.11.2003 року. Дане домоволодіння було оглянуте комісією органу опіки та піклування Кагарлицької РДА в Київській області, по результатам чого було складено акт обстеження умов проживання від 14.03.2017 року, в якому зазначено, зокрема, наступне: - проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS]. Житло розміщене на 1 - му поверсі 1 - но поверхового будинку, складається з 5 - ти кімнат, кладова та веранда. Загальна площа 150 кв.м. Окрема котельня. Умови проживання добрі. У хаті чисто, тепло. Опалення газове та тверде паливо. Окремо санвузол. Для дітей є окрема кімната. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: кімната для дітей облаштована усім необхідним для проживання та розвитку. Діти користуються комп»ютерними планшетами у кожного, мобільні телефони, музичний центр. Окремо: стінка для одягу. За цією адресою проживають проживають і мають постійне місце реєстрації: - [PERSON], 1956 р.н., власник будинку; - [PERSON], 1979 р.н., син власниці; - [PERSON], 1980 р.н., син; - [PERSON], 1989 р.н., син; Стосунки, традиції сім»ї: Діти: [PERSON], 2008 р.н., [PERSON] 2009 р.н., тимчасово ( не постійно), проживають, відвідують Демівщинську НВК «школа - дитсадок» ( 3 клас, 1 клас). Результати бесіди і ставлення членів сім»ї до рішення прийняти та виховання дитину: батько бажає взяти дітей на виховання та проживання до себе. Окрім того комісією виконкому Демівщинської сільської ради Кагарлицького району було також складено окремий акт обстеження матеріально - побутових умов проживання [PERSON], 1979 р.н., в якому вказано наступне: - [PERSON], 1979 року народження, зареєстрований до будинку матері [PERSON], на даний час працює в м. Києві та проживає у цивільної дружини [PERSON] в с. Ст. Безрадичі Обухівського району. До матері їздить на вихідні. Відповідно до по господарської книги № 2 (особистий рахунок 0184 - 1) до будинку зареєстровані його діти: [PERSON] - 2008 р.н., [PERSON] - 2009 р.н. На час обстеження діти відсутні в будинку, вони проживають разом з матір»ю [PERSON], 1990 р.н. Батько [PERSON] часто забирає дітей проживати до себе. Діти знаходяться під наглядом їхньої бабусі [PERSON]. У будинку проживають: 1. [PERSON] - 1956 р.н., мати, пенсіонерка; 2. [PERSON] - 1979 р.н., батько дітей; 3. [PERSON], 1980 р.н., брат; 4. [PERSON] - 1989 р.н., брат. Будинок цегляний, критий шифером, загальна площа будинку 85 кв.м., житлова 64 кв.м., має пічне та газове опалення. Санітарний стан в будинку задовільний, підведена в хату вода. Має 5 кімнат. Меблями та всим необхідним для проживання в будинку, мешканці забезпечені. Діти: [PERSON] та [PERSON] мають окрему кімнату, забезпечені меблями та всим необхідним для навчання та проживання. Відповідно, станом на час слухання справи позивач [PERSON] може забезпечити дітям належні умови для проживання дітей, їх фізичного та духовного розвитку. Побутові умови для проживання, які може забезпечити відповідачка [PERSON] Згідно акту обстеження умов проживання, складеного 14.03.2017 року комісією органу опіки та піклування Кагарлицької районної державної адміністрації: - проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS]. Житло розміщене на 1 - му поверсі 1 - но поверхового будинку. Житловий будинок згорів у лютому 2017 року, коли мати з співмешканцем та обоє дітей спали. Дівчинка проснулася і розбудила усіх. На даний час будинок згорів, у будинку стеля впала від води, коли гасили пожежу. Будинок не придатний для проживання. За цією адресою проживають і мають постіне місце реєстрації: 1. [PERSON], 1963 року народження, власник будинку; 2. [PERSON], 1990 року народження, наймач житла; 3. [PERSON] - співмешканець; 4. [PERSON], 2008 року народження, дочка наймача; 5. [PERSON], 2009 року народження, син наймача. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного 14.03.2017 року комісією органу опіки та піклування Кагарлицької районної державної адміністрації: - проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS]. Житло розміщене на 1 - му поверсі 1 - но поверхового будинку. Складається з 4 кімнат, є літня кухня. Будинок опалюється дровами, кухня літня розміщена окремо, вигоди на вулиці. Криниця спільна на вулиці. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: у дітей окремої кімнати немає, сплять з мамою на одному дивані. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: 1 [PERSON], 1979 року народження, чоловік правонаступниці; 2. [PERSON], 1982 року народження, правонаступниця будинку; 3. [PERSON], 2000 року народження; 4. [PERSON], 2002 року народження; 5. [PERSON], 1995 року народження; 6. [PERSON], 1990 року народження; 7. [PERSON], 2008 року народження; 8. [PERSON], 2009 року народження. Стосунки, традиції сім»ї: усі жителі будинку проживають за заначеною адресою без реєстрації. [PERSON] працює офіційно. [PERSON], - працює неофіційно. [PERSON], - по підробітках. Відповідно, як вбачається з матеріалів справи: - позивач [PERSON] має належні умови для проживання дітей, - вони зареєстровані в житловому будинку, де він проживає, мають окрему кімнату в будинку, який має водопровід, має опалення, зручності в хаті, діти мають окрему кімнату, в якій є дитячі меблі, діти забезпечені засобами для навчання та розвитку, - книжками, планшетами, телефонами; - відповідачка [PERSON] не має постійного місця проживання, не має місця реєстрації, один будинок, який винаймала, згорів, інший будинок не відповідає санітарно - гігієнічним нормам, які ставляться до житлової площі, в якій проживають діти. Окрім того, в матеріалах справи міститься висновок Кагарлицької районної державної адміністрації про доцільність проживання малолітніх дітей з батьком [PERSON], в якому зазначено наступне: Кагарлицька районна державна адміністрація, вивчивши питання про доцільність проживання малолітніх дітей [PERSON] з ним, розглянувши звернення [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації у присутності матері дітей [PERSON], встановила, що рішенням Кагарлицького районного суду від 15 грудня 2015 року ( справа № 368/2134/15-ц) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] залишено на вихованні та проживанні з матір»ю. За цей час мати не створила належних умов для повноцінного розвитку та проживання дітей, часто змінює місце проживання, з останнього місця змушена виїхати у зв»язку з пожежею, в якій, на щастя, не постраждали діти. Мати не має постійного заробітку та можливості повноцінно забезпечити потреби двох малолітніх дітей. [PERSON] веде безладний спосіб життя, чим показує негативний приклад дітям. Комісією у складі працівників служби у справах дітей та сім»ї та представника Демівщинської сільської ради перевірено умови проживання матері ([ADDRESS]) та батька ([ADDRESS], [ADDRESS]). Мати з дітьми проживає у будинку своєї сестри. У 4 кімнатах проживає 8 осіб, в тому числі 4 дітей. У кімнаті, де живе [PERSON], розміром 3x3 кв.м. стоїть диван та шафа. Мати на дивані спить разом з дітьми. Будинок батька, власником якого є бабуся, мати батька, має площу 150 кв.м. Обладнаний усім необхідним. У хаті тепло, опалюється газом і дровами. Для дітей є окрема кімната, діти забезпечені одягом взуттям, кожен має комп»ютер, мобільні телефони. Одягом та взуттям дітей забезпечує батько. Діти з матір»ю проживають не постійно, більше живуть у бабусі. [PERSON] хоче забрати дітей до себе проживати у с.Старі Безрадичі і щоб діти навчалилися у новій школі. Беручи до уваги те, що мати усунулася від виконання своїх обов»язків, не створює умов для проживання та розвитку дітей, не забезпечує їх потреб у харчуванні, не дотримується санітарно-гігієнічних умов проживання Кагарлицька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне проживання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON]. Отже, питання щодо визначення місця проживання дитини врегульовано ст.ст. 160, 161 СК України. Так, згідно ст. 160 СК України: Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за зго\-дою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спіль\-ною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Отже, права малолітніх і неповнолітніх дітей закріплені у Конституції України, Конвенції ООН «Про права дитини» та інших нормативно-правових актах України, які стосуються розв'язання спорів між батьками та дітьми. Питання щодо визначення місця проживання дитини в даному випадку постало у зв'язку із розі\-рванням шлюбу батьками, - позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON]. При визначенні місця проживання суд враховував особисту прихильність дітей, - [PERSON], 2008 року народження, та [PERSON], 2009 року народження, яким станом на час слухання справи є повних 9 та 8 років відповідно, до батька, - [PERSON], ставлення батьків, (сторін по справі), до виконання своїх обов'язків, вік дітей, стан їх здоров'я та інші причини, що мають істотне значення. Так, що стосується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, то судом встановлено наступне: - позивач по справі, - [PERSON] постійно піклується про своїх дітей, забезпечує їх одягом, харчуванням, засобами для розвитку, - планшетами, комп»ютером, телефонами, відповідно, діти фактично перебувають на повному утриманні та вихованні позивача; - відповідачка по справі, - [PERSON], як мати не створила належних умов для повноцінного розвитку та проживання дітей, часто змінює місце проживання, з останнього місця змушена виїхати у зв»язку з пожежею, в якій, на щастя, не постраждали діти. Мати не має постійного заробітку та можливості повноцінно забезпечити потреби двох малолітніх дітей. Відповідачка веде безладний спосіб життя, чим показує негативний приклад дітям. Крім того, суд вважає, що проживання з матір»ю створює небезпеку не тільки для фізичного та духовного розвитку дітей, а й створює небезпеку безпосередньо самому цінному, - життю, адже, як вбачається з матеріалів справи, саме старша дитина, - [PERSON], побудила свою матір, співмешканця, меншого братика під час пожежі в будинку. Як вбачається з пояснень учасників процесу, відповідачка по справі, - [PERSON] та її співмешканець під час пожежі перебували в стані алкогольного сп»яніння. Після пожежі діти фактично залишилися в спідній білизні, їх забрав відразу до себе позивач по справі, їхній батько, - [PERSON]. Мати дітей, - відповідачка [PERSON] відразу після пожежі зникла в невідомому напрямку на декілька днів, діти після пожежі проживали спільно з батьком, та знаходилися на його повному утриманні та вихованні. Дійсно, судова практика по даній категорії справ свід\-чить, що майже завжди дитину залишають із матір'ю, проте, є не поодинокі випадки, коли суд визначає місцем проживання неповнолітньої дитини місце проживання батька, так як згідно норм Конституції України, норм галузевого права, - СК України матір і батько мають однакові рівні права та обов'язки щодо дитини в любому віці. Дійсно, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю. Разом з тим, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що відповідачка [PERSON] не може забезпечувати умови для проживання дітей, які вказані у вищевказаній нормі міжнародного права. Суд зазначає також, що Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини апріорі є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Слід зазначити також, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Слід зазначити, що позивач [PERSON] ніяким чином не чинить перепони у спілкуванні відповідачки [PERSON] зі своїми дітьми, що, напроти, має місце зі сторони відповідачки [PERSON] по відношенню до позивача [PERSON]. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю. Отже, цивільним законодавством України місце проживання трактується як житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, де фізична особа проживає постійно, пе\-реважно або тимчасово. Фізична особа може проживати у приміщенні, яке належить їй на праві власності, за договором найму (піднайму), на інших законних підставах. Суд наголошує на тій обставині, що, зглядаючись на обставини справи, відповідачка [PERSON] взагалі фактично не має місця проживання, напроти, позивач [PERSON] має житлову площу, частина якої виділена для окремого проживання дітей, дана житлова площа обладнана не тільки для проживання, а й обладнана для навчання дітей. Отже, згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Однак згода батьків у даному випадку буде не можлива, зглядаючись на позицію сторін, так як і позивач [PERSON] і відповідачка [PERSON] не дійшли згоди щодо даного питання. Згідно ст. 161 СК України: Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров 'я та інші обста\-вини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для прожи\-вання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними на\-поями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Отже, малолітньою вважається дитина віком до 7 років. Суд при вирішенні даної справи рахувався, окрім інших чинників, з інтере\-сами дітей, - [PERSON] та [PERSON], зокрема, моральним кліматом, який може забезпечити кожен із батьків, (постійний догляд, спокій в сім»ї), а також бажанням самих дітей, які в спілкуванні з членами комісії виявили більшу прихильність до свого батька. Також при вирішенні даної справи суд враховував особистий вклад кожного з батьків, насамперед, у духовний та моральний розвиток дити\-ни завдяки власним моральним якостям. Так, як зазначено судом вище, відповідачка [PERSON] не створила належних умов для повноцінного розвитку та проживання дітей, часто змінює місце проживання, з останнього місця змушена виїхати у зв»язку з пожежею, в якій, на щастя, не постраждали діти, вона, не зважаючи на ту обставину, що фізично здорова, не працює, тому не має постійного заробітку та можливості повноцінно забезпечити потреби двох малолітніх дітей, веде безладний спосіб життя, чим показує негативний приклад дітям. Пункт другий ч. 1 ст. 161 СК України встановлює перелік обставин, що відіграють важливу роль при вирішенні даного питання. До істотних умов можна відносяться етичні, матеріальні можливості батьків, рід діяльності та у зв'язку із цим завантаженість їх на роботі, режим роботи батьків. Як встановлено вище, відповідачка [PERSON] не працює, джерел до існування не має, тому суд вважає, що відповідачка [PERSON] не зможе належним чином забезпечити побут дітей, зокрема, харчування, догляд, відвідування дітьми навчальних закладів, та, відповідно, забезпечення їх шкільним приладдям, заняття з дітьми по предметах поза межами школи, що може призвести до відставання дітей в розвитку, що, на думку суду, суперечить інтересам самих дітей. Взагалі, зглядаючись на позицію відповідачки [PERSON], суд вважає, що відповідачка взагалі обов»язок щодо виховання та забезпечення побуту дітей намагається перекласти на позивача [PERSON], при цьому, щоб діти проживали з нею, а вона користувалася безвихіддю позивача, вимагаючи за побачення з дітьми певні матеріальні блага. Слід зазначити, що при переданні дитини на проживання одному з батьків, другий з батьків зберігає практично всі свої права та обов'язки щодо дитини, тобто, відповідачка [PERSON] має змогу приймати участь у утриманні та вихованні дитини, окрім того, на думку суду, зглядаючись на обставини справи, позивачці [PERSON] необхідно прикласти нормальних, людських зусиль, спрямованих на налагодження відносин з дітьми, відновлення довіри та почуття любові до матері. Окрім того, в даному випадку судом було враховано п. 24 ППВСУ від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю України», де, зокрема, зазначено, що вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов»язків батька та матері щодо своїх дітей, повинен встановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей та турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально - побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей». Згідно п. 16 ППВС України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками. Зглядаючись на вищевказану норму матеріального права, суд вбачає в діях відповідачки [PERSON] ознаки самоусунення від виконання материнських обов»язків, які, на думку, при зберіганні такої динаміки розвитку негативних проявів в поведінці відповідачки, можуть призвести до вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її неповнолітніх дітей. Також було враховано п. 18 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, в якому зазначено наступне: «При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з»ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати». Отже, судом встановлено, що неповнолітні діти, не зважаючи на їх дитячу схильність до матері, все ж таки більше схильні проживати з батьком, - позивачем по справі [PERSON], що, на думку суду, є природнім, адже, проживаючи з батьком, позивачем по справі, діти проживають в окремій кімнаті, забезпечені найнеобхіднішим, - меблями, одягом, харчуванням,тощо, проживаючи ж з матір»ю, діти проживають в одній невеликій кімнаті практично без меблів, де відсутні умови для їх навчання та відпочинку. Також при вирішенні даного питання було враховано положення Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст. 1 вищевказаного Закону забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров»я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно, суд в даному випадку вважає, що винесенням рішення про проживання дітей з батьком, - [PERSON] буде досягнута мета задоволення індивідуальних потреб дітей, - [PERSON] та [PERSON], відповідно до їх віку, статі, стану здоров»я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної належності. Згідно ст. 2 Закону України «Про охорону дитинства» законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, міжнародних договорах, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально - правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально - економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно, суд вважає, що проживання неповнолітніх дітей, - [PERSON] та [PERSON] з батьком, - [PERSON], позивачем по справі, забезпечить дітям рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, напроти, проживання з матір»ю, - [PERSON], - відповідачкою по справі, зглядаючись на обставини, які характеризують особу матері та її стиль життя, не забезпечить такого рівня. Згідно ст. 9 Закону України «Про охорону дитинства»: Кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів, розвиток власної суспільної активності, отримання інформації, що відповідає її віку. Це право включає свободу розшукувати, одержувати, використовувати, поширювати та зберігати інформацію в усній, письмовій чи іншій формі, за допомогою творів мистецтва, літератури, засобів масової інформації, засобів зв'язку (комп'ютерної, телефонної мережі тощо) чи інших засобів на вибір дитини. їй забезпечується доступ до інформації та матеріалів з різних національних і міжнародних джерел, особливо тих, які сприяють здоровому фізичному і психічному розвитку, соціальному, духовному та моральному благополуччю. Діти мають право звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, засобів масової інформації та їх посадових осіб із зауваженнями та пропозиціями стосовно їхньої діяльності, заявами та клопотаннями щодо реалізації своїх прав і законних інтересів та скаргами про їх порушення. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»: Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Зглядаючись на вищевказану норму, суд вважає, що неповнолітні діти, - [PERSON] та [PERSON] мають право на проживання в сім»ї одного з батьків після їх офіційного розлучення та вступу рішення про розірвання шлюбу в законну силу, проте, зглядаючись на обставини справи, які судом встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права, (національного та міжнародного), суд в даному випадку вважає, що проживання неповнолітніх дітей з батьком, - позивачем [PERSON] в більшій мірі відповідатиме інтересам неповнолітніх дітей, ніж проживання дітей з матір»ю, - відповідачкою [PERSON] Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Зглядаючись на вищевказану норму закону, суд констатує той факт, що у разі проживання дітей з матір»ю, - [PERSON], яка є відповідачкою по справі, мати не зможе забезпечити дітям належне виховання, навчання та їх розвиток, так як, не зважаючи на ту обставину, що фізично здорова, ніде не працює, не має житла, веде не зовсім суспільно - правильний стиль життя. Згідно ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»: Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов»язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Отже, суд вважає, що проживання неповнолітніх дітей з батьком в більшій мірі відповідає інтересам дитини, ніж проживання їх з матір»ю, причому, при вирішенні даного питання була врахована думка дітей, яку вони висловили членам комісії під час складання актів обстеження житлово - побутових умов проживання дітей, як по місцю проживання батька, так і по місцю проживання матері. Також було враховано норми міжнародного права, зокрема: - Декларації Прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року. Так, відповідно до Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Як встановлено судом в судовому засіданні з пояснень учасників процесу та письмових доказів, відповідачка по справі, - [PERSON] дещо, на думку суду, безвідповідально ставиться до виконання своїх материнських обов»язків, не забезпечує належних матеріально-побутових умов для забезпечення потреб неповнолітніх дітей. При цьому суд вважає, що існує виняткова обставина, за яких дитина може бути розлучена з матір'ю, зокрема, вона проявляється втому, що суд вважає, що проживання дітей з матір»ю, - відповідачкою по справі, - становить загрозу не тільки їх здоров»ю, а й їх життю. - положення Конвенції «Про права дитини»: Так, згідно преамбули: Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищу для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності, необхідність у такому особливому захисті дитини була передбачена в Женевській декларації прав дитини 1924 року і Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, та визнана в Загальній декларації прав людини, в Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (зокрема, в статтях 23 і 24), в Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права (зокрема, в статті 10), а також у статутах і відповідних документах спеціалізованих установ і міжнародних організацій, що займаються питаннями благополуччя дітей, дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Згідно ст. 3 Конвенції «Про права дитини»: В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно, зглядаючись на положення ст. 3 Конвенції «Про права дитини», суд в даному випадку вважає, що судове рішення у виді визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком забезпечить дітям якнайкраще забезпечення їх інтересів. Згідно ст. 9 Конвенції «Про права дитини»: Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 Конвенції «Про права дитини»: Держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх інших питань, що торкаються дитини, причому, поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком та зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь - якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи у відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Підсумовуючи вищевказане, судом при винесенні рішення були враховані наступні обставини: - наявність колегіального письмового висновку органу опіки та піклування щодо вирішення спору відносно проживання дитини; - думку та особисту прихильність дітей до одного із батьків; - проживання дітей тривалий час поряд із батьком; - ставлення батьків до виконання своїх обов'язків; - матеріальне становище батьків. Так, згідно ст.. 212 ЦПК України: Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Окрім обставин, які існували до судового слухання справи, та які досліджувалися судом в судовому засіданні, суд, керується також внутрішнім переконанням, зглядаючись також на поведінку відповідачки [PERSON], яка ігнорувала судові засідання, при цьому будучи фізично здоровою, не працюючи, проживаючи порівняно на невеликій відстані від приміщення суду. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved