Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

03.11.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 28.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив 7/10 частин домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці площею 511 кв. м. При цьому, позивач посилається на те, що їй належить 3/10 частини, а [PERSON] належало 7/10 частин спірного домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до договору від 28.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] продав, а [PERSON] купив 7/10 частин зазначеного домоволодіння. Як зазначає позивач, [PERSON] не повідомив [PERSON] як співвласника, у якої було переважне право на придбання частини домоволодіння, про намір розпорядитися вказаним майном. Також в обґрунтування недійсності правочину позивач вказала на відсутність вільного волевиявлення [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу, що підтверджується судовим рішеннями, постановленими за участю [PERSON], а також на наявність арешту, накладеного на домоволодіння на момент вчинення оскаржуваного правочину. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. У судовому засіданні 26.12.2014 року відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та пояснив, що він постійно проживає в м. Києві, [PERSON] не знає, в м. Одесі будь-якого нерухомого майна не купував, наполягає, що він не підписував договір купівлі-продажу на 7/10 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS], оригіналу вказаного договору не має, грошей нікому не сплачував, наміру на вчинення вказаної угоди взагалі не мав. Також [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій просив в подальшому розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, на підставі договору дарування від 02.06.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 7585, [PERSON] є власницею 3/10 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яке в цілому складається з житлового будинку літ «А» загальною площею 41,1 кв.м. та надвірних споруд літ «Б», «Д», «Ж» - сараїв, літ «Л» - лазні, № 1-4,6-8 - огорожі, І-ІІ - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 600 кв.м. Дублікат договору виданий 26.09.2007 р. за р. № 14651 /а.с. 7/. На підставі дублікату свідоцтва про право власності на домоволодіння від 01.08.2003 р. серії ЯЯЯ 260359, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради (дублікат від 01.09.2005 р.), за [PERSON] зареєстровано право власності на 7/10 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] /а.с. 8/. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкту нерухомого майна № 31456511 від 23.12.2014 р., 09.10.2014 р. право власності на вказані 7/10 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 28.09.2007 р. за р. № 5788 /а.с. 36/. Як вбачається із досліджених матеріалів справи, підставою для реєстрації права власності за [PERSON] стала нотаріально завірена копія договору купівлі-продажу від 28.09.2007 р. та заявка про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, подані від імені [PERSON] /а.с. 45-46, 48/. Згідно пояснень [PERSON], наданих ним в судовому засіданні 26.12.2014 року, договір купівлі-продажу від 28.09.2007 р. він не підписував, наміру укладати договір не мав, в Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції не звертався. Вказаний факт підтверджується і листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], яким повідомлено, що нотаріусом не посвідчувався договір купівлі-продажу, укладений 28.09.2007 р., між відповідачем та [PERSON], за р. № 5788 ним був завірений інший правочин /а.с. 31, 42/. Представником позивача суду надано письмову інформацію з якої слідує, що на теперішній час місцезнаходження [PERSON] не відоме, в провадженні Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області знаходиться досудове розслідування, розпочате за заявою про зникнення [PERSON] на початку травня 2014 року, що підтверджується витягом з ЄРДР № 12014160480002082. З досліджених судом рішень Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2012 р. у справі № 2-4224/11/а.с. 10-11/ та від 12.02.2014 р. у справі № 520/3909/13-ц /а.с. 12-13/ вбачається, що у період з 2011 по 2014 рік [PERSON] вважав спірне домоволодіння своєю власністю, вживав заходи щодо його захисту в судовому порядку, а отже не міг його відчужувати в 2007 році. Під час розгляду вказаних цивільних справ [PERSON] особисто приймав участь у сіх судових засіданнях та надавав суду правовстановлюючі документи, з яких встановлено, що станом на період 2011-2014 років в його власності перебувало 7/10 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] не відчужував в 2007 році належної йому частки майна - 7/10 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Так, ч. 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З вищевикладеного суд приходить до висновку, що ані [PERSON], ані [PERSON] не мали волевиявлення на вчинення договору купівлі-продажу 7/10 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Частиною 4 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України). Враховуючи відсутність оригіналу оскаржуваного договору та нездійснення його нотаріального посвідчення, суд вважає, що надана копія договору свідчить, що його вчинено з недотриманням вимог законодавства щодо форми договору. У відповідності до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Суд враховує той факт, що грошові кошти за спірний об'єкт нерухомості не передавались, [PERSON] домоволодінням не користувався, тому правочин вчинено з порушенням вимоги про реальне настання правових наслідків. До того ж ст. 362 ЦК України встановлено переважне право співвласника перед іншими особами у разі продажу частки у праві спільної часткової власності на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки докази письмового повідомлення позивача про здійснення продажу частки у спільній частковій власності відсутні, то суд приходить до висновку, що окрім іншого договір купівлі-продажу від 28.09.2007 р. порушує вимоги ст. 362 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, як співвласник домоволодіння за адресою: [ADDRESS], правомірно звернувся до суду за захистом порушеного права, дослідивши докази про зникнення [PERSON] з травня 2014 року, особисті пояснення відповідача [PERSON] по даній угоді, який категорично та наполегливо стверджував що об'єкт власності в м. Одесі у [PERSON] в 2007 році не купував, а також те, що ні [PERSON], ні нотаріуса [PERSON] не знає, окрім того, письмові пояснення нотаріуса [PERSON], що він не реєстрував та не посвідчував в 2007 році угоди купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], суд вважає докази, наявні в матеріалах справи достатніми для визнання договору недійсним, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому, з урахуванням наданих представником позивача письмових доказів про проведену державну реєстрацію спірної угоди, яка не була укладена між [PERSON] та [PERSON], суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ст.217 ЦПК України слід встановити порядок виконання ухваленого судом рішення.

Outcome: approved