Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

03 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що орендує кімнату в трьохкімнатній квартирі [ADDRESS]. Відповідач у цій квартирі винаймає іншу кімнату, в якій проживає разом зі своїм неповнолітнім сином. [PERSON] 02 червня 2016 року близько 15 години 00 хвилин увійшла до кімнати позивача, звідки таємно викрала належні позивачу золоті вироби, а саме: золоті сережки вартістю 2421,75 грн., золоту каблучку вартістю 1135,02 грн., золотий ланцюжок вартістю 2421,75 грн., золоту підвіску вартістю 649,57 грн. Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2016 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України. Такими своїми діями відповідач завдала позивачу майнову шкоду в розмірі 6628,09 грн., що відповідає загальній вартості викрадених речей у позивача. Крім цього, в результаті скоєного [PERSON] злочину [PERSON] завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях, моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих звязків, звичайного ритму життя. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 5\~000,00 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 11\~628,09 грн., з яких матеріальна шкода у розмірі 6\~628,09 грн., моральна шкода у розмірі 5 000,00 грн. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2016 року, що набрав законної сили 29 вересня 2016 року, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 850 грн. (а.с. 3-4, 20-22). Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частина четверта статті 61 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2016 року, що набрав законної сили 29 вересня 2016 року, є обовязковим для суду при розгляді даної цивільної справи. Частинами першою-другою статті 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. За таких обставин суд вважає, що в результаті скоєного злочину, винуватою у вчиненні якого за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2016 року визнано [PERSON], тому матеріальна шкода, завдана внаслідок вчинення злочину, у розмірі 6\~628,09 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Частина перша статті 1167 Цивільного кодексу України встановлює, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частин першої-другої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає, що у звязку з втратою своїх особистих речей позивач зазнала стресу, моральних страждань та переживань. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує характер і глибину моральних та фізичних страждань позивача, їх тривалість, спосіб заподіяння, необхідність відновлення втраченого, ступень вини відповідача, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає стаття 41 Конвенції про захист прав людини\~та\~основоположних свобод, а також узгоджується з роз'ясненнями, що містяться у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, де вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, відповідач у судовому засіданні визнала позовні вимоги про стягнення з неї моральної шкоди у розмірі 5\~000,00 грн. За таких обставин вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у розмірі сумі 5 000,00 грн. Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи доведені ті обставини, на які позивач та представник позивача посилаються як на підстави позовних вимог, тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, підлягають задоволенню повністю. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 11, 22, 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved