Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

02.09.2020 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з вказаним вище первісним позовом в обґрунтування якого зазначив, що з березня 2020 року їх спільний малолітній син [PERSON] , [INFO] проживає разом з ним як батьком і не бажає проживати разом з матір`ю [PERSON] .. При цьому [PERSON] зазначив, що шлюбні відносини між ним і [PERSON] припинено і остання, спочатку переїхала проживати до своїх батьків, а з липня 2020 року до населеного пункту Кировоградської області. Також [PERSON] зазначив, що після зміни місця проживання [PERSON] почала вимагати переїзду разом з нею сина [PERSON] , який не бажає змінювати своє місце проживання та навчання. [PERSON] стверджує, що не чинить перешкод у спілкуванні [PERSON] з сином і вважає, що проживання разом з батьком, за усталеним місцем проживання та навчання відповідатиме інтересам дитини. Крім того, [PERSON] зазначає, що згідно висновку органу опіки та піклування від 28.08.2020 року № 282/01-42 на підставі аналізу умов проживання та навчання дитини вказаним органом зазначено про доцільність проживання дитини разом з батьком. На підставі наведеного [PERSON] просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини разом з батьком. 09.10.2020 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з вказаним вище зустрічним позовом в обґрунтування якого зазначила, що 07.08.2007 року між нею та останнім було укладено шлюб. При цьому [PERSON] зазначає, що останні два роки перед розірванням шлюбу їх малолітній син [PERSON] проживав разом з її батьками, оскільки внаслідок скандалів між подружжям вдома була створена негативна обстановка. З квітня 2020 року сторони проживали окремо, а 18.09.2020 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Підставою для розірвання шлюбу [PERSON] зазначає, що [PERSON] є особою, яка схильна до домашнього насильства. Зокрема [PERSON] зазначила, що, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в присутності їх малолітнього сина [PERSON] , [PERSON] неодноразово вчинював щодо неї психологічне, фізичне та економічне насильство. Крім того, [PERSON] зазначає, що за час спільного проживання однією родиною, [PERSON] не приділяв належної уваги вихованню та навчанню сина. Далі [PERSON] зазначає, що у квітні 2020 року вона познайомилися з іншим чоловіком, який запропонував їй спільне проживання та переїзд до його оселі у селище Олександрівка Кіровоградської області. У вказаному селищі [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] проживали з квітня по липень 2020 року. При цьому [PERSON] були створені належні умови для проживання, розвитку та навчання. За спільною домовленістю між [PERSON] та [PERSON] , остання залишила сина [PERSON] у батька до 28.08.2020 року. Від директора Олександрівської школи, де мав навчатися її син [PERSON] , [PERSON] довідалася про існування висновку органу опіки та піклування від 28.08.2020 року. Згідно вказаного висновку, який [PERSON] вважає таким, що містить недостовірну інформацію, місце проживання їх спільного малолітнього сина [PERSON] визначено з батьком [PERSON] .. З посиланням на Конвенцію про права дитини 1989 року та практику ЄСПЛ [PERSON] вважає, що, як на її думку, перебування дитини разом з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини. На підставі викладено [PERSON] просить не брати до увагу висновок органу опіки та піклування від 28.08.2020 року, ухвалити рішення про відмову у первісному позові та задовольнити зустрічний позов, визначивши місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Ухвалою суду від 06.01.2021 року вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження для спільного розгляду разом з первісним позовом. В судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали вимоги за первісним позовом у повному обсязі у задоволенні вимог за зустрічним позовом просять відмовити, з огляду волевиявлення самої дитини. В судовому засіданні [PERSON] підтримала вимоги за зустрічним позовом у повному обсязі у задоволенні вимог за первісним позовом просить відмовити, оскільки вважає, що [PERSON] є особою, яка підлягає засудженню за домашнє насильство та відповідно не може здійснювати нагляд за малолітньою дитиною. Отже, як на думку [PERSON] , висновок органу опіки та піклування не відповідає дійсним обставинам справи, а на волевиявлення малолітньої дитини було вчинено вплив шляхом навіювання негативного ставлення до матері внаслідок якого дитина боїться щоб мати його не забрала до себе. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Ярмоленко І.П. підтримала вимоги за первісним позовом та пояснила, що при ухваленні висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] враховувалися вимоги нормативних документів. Зокрема, при ухваленні вказаного висновку було встановлено, як обставини, що пов`язані з утриманням, доглядом, проживанням, вихованням та навчанням малолітньої дитини, так і думку самої дитини. Також пояснила, що орган опіки та піклування намагався встановити місце перебування матері малолітнього, але [PERSON] повідомив, що [PERSON] не повідомила йому місця свого нового проживання та не спілкується з ним телефоном. В судовому засіданні малолітній [PERSON] , висловлюючи власну думку, відповідно до вимог ч. 2 ст. 160 СК України пояснив, що з літа 2020 року він проживає разом з батьком [PERSON] у селищі Катеринопіль, де також проживають його дідусь з бабусею як по батьківській, так і по материнській лінії. Навчається у Катеринопільській школі № 2 в якій має чимало друзів. Також пояснив, що навесні та влітку 2020 року близько двох місяців проживав разом з матір`ю [PERSON] у селищі Олександрівка, Кіровоградської області у будинку її співмешканця з яким практично не спілкувався, оскільки сторонився його як незнайомої особи. При цьому пояснив, що через відсутність друзів у новому місці почувався одиноко. Крім того, пояснив, що має нормальні стосунки як з батьком, так і з матір`ю та не відмовляється від спілкування з останньою. Дещо ображений на матір через те, що остання без його згоди, забрала документи зі старої школи і вирішила про його переїзд до нового місця проживання. Стверджує, що бажає навчатися та проживати разом з батьком у [PERSON] . В судовому засіданні спеціаліст психолог [PERSON] залучена до участі у наданні пояснень малолітнім [PERSON] за клопотанням [PERSON] пояснила, що тривалий час працює у КЗ «Катеринопільський навчально-виховний комплекс № 2» та в силу виконання професійних обов`язків добре знає малолітнього [PERSON] .. Вважає, що під час надання пояснень малолітній [PERSON] був щирий та його волевиявлення щодо залишення проживати з батьком є вільним. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] .(а.с.7) З акту обстеження умов проживання від 26.08.2020 року вбачається, що за наслідками обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] , комісією встановлено, що для виховання та розвитку малолітнього [PERSON] створено належні умови для виховання та проживання дитини. Крім того, вбачається, що за вказаною адресою проживають [PERSON] , [PERSON] та зареєстрована [PERSON] (а.с.9) З акту оцінки потреб сім`ї та висновку від 26.08.2020 року складеного Катеринопільським районним центром соціальних служб для сім`ї та молоді вбачається, що малолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] , інших мешканців не має, дитина охайно вдягнута, забезпечена регулярним харчуванням, в кімнаті, яка об лаштована для дитини прибрано, хлопчик добре себе почуває, є урівноваженим, навчається у Катеринопільський школі № 2, хвилюється з приводу того, що мати забрала його документи з вказаної школи, для переїзду до нового місця проживання, хоче проживати разом з батьком. Також вбачається, що сім`я має позитивні стосунки в громаді. (а.с.10-14) З довідки характеристики виданої виконкомом Катеринопільської селищної ради 25.08.2020 року № 1406 вбачається, що [PERSON] є пенсіонером МВС України, зарекомендував себе позитивно, займається вихованням дитини з яким має довірливі відносини.(а.с.17) З довідки про доходи виданої ГУ ПФУ в Черкаській області 25.08.2020 року вбачається, що [PERSON] отримує пенсію за вислугу років у розмірі 3822,40 грн..(а.с.16) З висновку органу опіки та піклування Катеринопільської РДА від 28.08.2020 року № 282/01-42 вбачається, що з метою захисту інтересів малолітнього [PERSON] , [INFO] , його емоційного та психологічного здоров`я, з урахуванням встановленого бажання дитини проживати разом з батьком, відомостей про умови проживання дитини, бажання останньої продовжувати навчання у колективі однолітків, з якими склалися дружні відносини, орган опіки та піклування визнав за доцільне проживання дитини разом з батьком.(а.с.18-20) З акту депутата Олександрівської селищної ради Гавриша А.П. від 02.09.2020 року вбачається, що право проживання [PERSON] та її сина [PERSON] у будинку, який належить [PERSON] та розташований за адресою [ADDRESS] є незареєстрованим. (а.с.51) З акту обстеження умов проживання від 15.09.2020 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] комісією встановлено, що для виховання та розвитку малолітнього [PERSON] створено належні умови для виховання та проживання дитини. Крім того, вбачається, що за вказаною адресою проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.52) З характеристики виданої КЗ «Катеринопільський навчально-виховний комплекс № 2» за час роботи [PERSON] з 01.08.2019 року по 15.05.2020 року вбачається, що [PERSON] зарекомендувала себе позитивної сторони, є добросовісним та дисциплінованим працівником. Як мати учня 8 класу [PERSON] активно займається вихованням дитини, бере участь його навчанні, відвідує батьківські збори, була членом батьківського комітету та брала участь у житті класного колективу сина.(а.с.49) З довідки виданої КЗ «Катеринопільський навчально-виховний комплекс № 2» 02.10.2020 року № 38 вбачається, що [PERSON] повернула, отриману раніше особову справу учня 8 класу [PERSON] (а.с.53) З повідомлення про початок досудового розслідування від 08.10.2020 року № 3989/59/03-20 вбачається, що 08.10.2020 року за заявою [PERSON] до ЄДРДР внесено відомості за № 120202250180000191 та розпочато досудове розслідування з первісною правовою кваліфікацією за ст. 126-1 КК України за фактом вчинення 03.04.2020 року близько 23 години [PERSON] домашнього насильства стосовно [PERSON] (а.с.58) З постанови про закриття кримінального провадження від 04.02.2021 року вбачається, що кримінальне провадження № 120202250180000191 внесене до ЄРДР 08.10.2020 року згідно заяви [PERSON] ,. закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.(а.с.101-102) З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 62794945 вбачається, що з 12.08.2020 року на виконанні Катеринопільського РВ ДВС перебуває виконавчий лист виданий Катеринопільським районним судом 07.08.2020 року у справі № 698/223/20 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі ј доходу на утримання дитини [PERSON] .. Також вбачається, що за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року [PERSON] нарахована заборгованість у розмірі 6137,97 грн., яка станом на вересень 2020 року погашена у повному обсязі.(а.с.60) Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що працює продавцем у магазині неподалік від місця проживання [PERSON] з яким особисто знайома та часто спілкується з останнім під час відвідування ним магазину. Будучи обізнаною про припинення спільного проживання родини, запитувала [PERSON] , де останній був на що він пояснив, що проживав разом з матір`ю у селищі Олександрівка, але хоче жити з батьком, бо тут живуть усі його знайомі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що її родина та родина [PERSON] мали тривалі дружні відносини. При цьому до від`їзду [PERSON] зовні в родині усе виглядало гаразд. Після припинення спільного проживання [PERSON] забрала сина [PERSON] з собою і як згодом свідку стало відомо вони проживали десь у Кіровоградській області. Влітку 2020 року свідок мала можливість поспілкуватися з [PERSON] після повернення останнього до батька. Запитувала дитину про його життя з батьком та спілкування з матір`ю на що останній відповідав, що бажає жити з батьком і не має заборони від останнього щодо спілкування з матір`ю, але остання майже не дзвонить йому. Свідок стверджує, що [PERSON] особисто їй показував текст смс повідомлення від [PERSON] в якому йшлося про те, що він ( [PERSON] ) невдячний як його батько. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що є рідною сестрою [PERSON] та як близький родич є добре обізнаною з життям родини. Зазначила, що після припинення спільного проживання її брата та [PERSON] їх малолітній син [PERSON] проживав разом з матір`ю та після повернення до батька категорично не бажав їхати знову, намагався залишитися разом з батьком, але погодився на умовляння матері. Також зазначила, що під час постійного проживання з батьком дитина завжди доглянута, батько приділяє багато уваги вихованню дитини, створив належні умови для її проживання, забезпечує одягом, сам варить їсти, а якщо зайнятий, то йому допомагають дідусь з бабусею по батьковій лінії. Свідок стверджує, що на її запитання щодо визначення з місцем проживання [PERSON] неодноразово повідомляв про своє бажання залишитися проживати з батьком. Також свідок стверджує, що її брат не перешкоджає спілкуванню дитини з матір`ю, зокрема, напередодні свята нагадав синові про необхідність привітати маму з днем восьмого березня, але [PERSON] відмовився, оскільки мати йому давно не дзвонила. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що є доброю знайомою [PERSON] з якою тривалий час разом працювали. Свідок пам`ятає як близько 4-5 років тому [PERSON] прийшла до неї в ночі разом з сином [PERSON] , який був дуже заляканим та пояснила, що її чоловік [PERSON] побив її, та вигнав їх з дому. Після того, свідок неодноразово бачила синці на тілі [PERSON] та чула від останньої, що вони завдані [PERSON] .. Тілесних ушкоджень на дитині не бачила. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що є рідним сином [PERSON] , але проживав окремо від матері, оскільки в нього не склалися відносини з вітчимом [PERSON] .. З молодшим братом [PERSON] не спілкується, оскільки той не виявляє бажання. В даний час свідок проживає разом з матір`ю і, хоча 2020 року він проживав окремо, йому достовірно відомо, що під час проживання [PERSON] у Олександрівці, останнього ніхто не ображав. Свідку не відомо чому [PERSON] не бажає жити з матір`ю. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що є рідною матір`ю [PERSON] і вважає, що її малолітній внук [PERSON] повинен проживати разом з матір`ю. Також вважає, що бажання [PERSON] проживати з батьком пов`язано з тим, що останній дає синові свободу. Пояснила, що після повернення від матері та проживання з батьком, особисто просила внука відвідати матір, яка тимчасово приїхала у Катеринопіль, але останній спочатку категорично відмовився і лише, отримавши згоду батька погодився. При цьому вже ввечері цього ж дня попросився до батька. \~ Відповідно до ст.ст.\~8,\~9 Конституції України\~встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України \~має найвищу юридичну силу.\~Закони\~та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать\~Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до\~Конституції України. \~Статтею 10 ЦПК України\~визначений виключний перелік законодавчих актів, відповідно до яких суд повинен розглядати справи. Згідно із частинами першою - п`ятою\~статті 10 ЦПК України\~суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Крім того, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Також суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено\~законом України\~чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до частини першої\~статті 2 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV«Про міжнародні договори України»\~(далі - Закон № 1906-IV)\~міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб`єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов`язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо). У пунктах «а», «b» частини першої статті 2 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року визначено, що для цілей цієї Конвенції «договір» означає міжнародну угоду, укладену між державами в письмовій формі і регульовану міжнародним правом, незалежно від того, чи викладена така угода в одному документі, двох чи кількох зв`язаних між собою документах, а також незалежно від її конкретного найменування; «ратифікація», «прийняття», «затвердження» і «приєднання» означають, залежно від випадку, міжнародний акт, який має таке найменування і за допомогою якого держава виражає в міжнародному плані свою згоду на обов`язковість для неї договору. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Декларація прав дитини не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою. Таким чином, Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої\~статті 24 Конституції України\~громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У\~статті 141 СК України\~встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою\~статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами\~Конституції України\~та законів України та підлягають застосуванню під час розгляду справ, які стосуються прав дітей. Відповідно до частин першої та другої\~статті 171 СК України\~дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі\~«Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Підсумовуючи, слід зазначити, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами\~Конституції України\~та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц, яка відійшла від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме\~статті 161 СК України\~та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. При цьому Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. \~ \~ \~ Оцінивши,\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~ досліджені\~у судовому\~засіданні докази,\~врахувавши належність,\~допустимість та\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~досліджених доказів\~у їх\~сукупності,\~ суд\~ дійшов\~висновку про\~ обґрунтованість позовних вимог за первісним позовом та наявність законних підстав для їх задоволення, оскільки судом встановлено, що малолітня дитина не бажає зміни місця навчання та розриву усталених соціальних зв`язків; батько дитини постійно піклується про малолітнього сина, бере участь у духовному та фізичному розвиткові останнього; на час розгляду справи дитина надає більшої прихильності батькові, який має упоряджене жиле приміщення та створив умови для належного виховання та розвитку дитини. Також судом встановлено, що батько сприяє спілкуванню малолітньої дитини як з матір`ю, так і з родичами по материнській лінії. Крім того, з пояснень малолітньої дитини судом встановлено, що під час проживання у новій родині матері, останній зазнав емоційного дискомфорту при спілкуванні з іншим членом родини. Отже, незважаючи на принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, яким передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин, суд при прийнятті рішення керується пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини\~від\~20.11. 1989 року, яким передбачено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а зібрані у справі докази з урахуванням думки дитини та висновку органу опіки та піклування вказують на те, що проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] найкраще забезпечить інтереси дитини. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, крім вищенаведених обставин, суд враховує, що позивачем за зустрічним позовом не надано будь-яких доказів, які б підтверджували факт реєстрації місця проживання останнього за адресою проживання нової родини та факт наявності у останнього самостійного доходу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, які понесені позивачем за первісним позовом [PERSON] : зі сплати судового збору за первісним позовом в розмірі 840 грн. 80 коп. та на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 гривень, всього 1840, 80 гривень належить покласти на відповідача за первісним позовом [PERSON] .. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, понесені [PERSON] зі сплати судового збору за зустрічним позовом в розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2750 грн. покладаються на позивача за зустрічним позовом [PERSON] у зв`язку із відмовою у задоволенні зустрічного позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved