Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

04 березня 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів, у якій просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON]. [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення донькою повноліття, щомісячно та на її утримання аліменти в сумі 1000 грн. до досягнення донькою трьох річного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON]. Сімейні відносини фактично припинено, проживають окремо. Дочка проживає і знаходиться на її утриманні. Відповідач здоровий, працездатний, має мінливі нерегулярні доходи, розмір яких є достатнім для надання матеріальної допомоги на утримання своєї неповнолітньої дитини. Коштів на належне утримання дитини не вистачає, що і змусило звернутись до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не прибула. Подала письмову заяву, в якій, уточнила свої позовні вимоги та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі по 700 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до повноліття дитини та розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув, подав письмову заяву, в якій просить справу слухати без його участі, зазначаючи, що уточненні позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження № 209652 від 07 лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] сторони у справі - є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.5). Неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], знаходиться на вихованні позивача та проживає разом з нею. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, відповідач є працездатною особою молодого віку, на час розгляду справи офіційно не працює, інших неповнолітніх дітей, окрім доньки [PERSON], та непрацездатних осіб на утриманні не має. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй дитині, у розмірі, що зазначений позивачем, на момент розгляду справи судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний та погоджується сплачувати аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно, а тому задовольняє позовні вимоги повністю. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своєї доньки до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved