Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

02 квітня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «ВІСТЕК», в якій просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 38 487,38 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 28 лютого 2020 року по день ухвалення рішення суду із розрахунку середньої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах та 27 лютого 2020 року за власним бажання. Однак, в порушення вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП відповідач не провів з нею розрахунок при звільненні та не сплатив належні їй кошти в сумі 38 487,38 грн. казана заборгованість виникла з серпня 2019 року по лютий 2020 року. Також вважає, що окрім заборгованості по заробітній платі, відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог ст. 117 КЗпП із розрахунку середньоденного заробітку 410,96 грн. У зв`язку з викладеним, позивач вимушена звернутись з дійсним позовом до суду. Ухвалою суду від 13.04.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, та призначено судове засідання по розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу без її участі, про що подала письмову заяву. Вказала, що позовні вимоги підтримує та просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «ВІСТЕК» не з`явився, 18.05.2020 надіслав на адресу суду відзив на позов, згідно якого відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині заборгованості по заробітній платі за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року в розмірі 38 487,38 грн. Крім того, проти розрахунку середнього заробітку за час затримки з дня звільнення по день звернення до суду не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці серії [NUMBER] позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «ВІСТЕК», які були припинені 27 лютого 2020 року на підставі ст. 38 КЗпП згідно наказу № 18 від 27.02.2020 (а.с.9-15). На час звільнення обіймала посаду економіста. Згідно довідки № 228/23 від 05.03.2020, виданої генеральним директором ПрАТ «ВІСТЕК» [PERSON] та головним бухгалтером ПрАТ «ВІСТЕК» [PERSON] , розмір грошових виплат, які [PERSON] повинна була отримати при звільненні 27 лютого 2020 року заробітну плату за серпень 2019 року - лютий 2020 року в загальній сумі 38 487,38 грн. (за серпень 2019 - 2 039,96 грн., за вересень 2019 - 6 861,68 грн., за жовтень 2019 - 6 549,78 грн., за листопад 2019 - 5 563,55 грн., за грудень 2019 - 4 406,88 грн., за січень 2020 - 5 078,01 грн., за лютий 2020 - 7 987,52 грн.) (а.с.16). 10.03.2020 [PERSON] звернулася до позивача з заявою про виплату їй заборгованості по заробітній платі та здійснити кінцевий розрахунок при звільнений, на яку була надана відповідь № 268/23 від 13.03.2020 про те, що заробітну плату не було виплачено при звільнення у зв`язку з відсутністю грошових коштів на рахунках Товариства (а.с.17,18). Таким чином, судом встановлено, що станом на теперішній час фактичний розрахунок при звільненні з позивачем згідно положень ст. 47 та ст. 116 КЗпП України ПрАТ «ВІСТЕК» проведений не був. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частиною першою статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 115 КЗпП України, статтею 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входять: - Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. - Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. - Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При звільненні з підприємства остаточного розрахунку з позивачем проведено не було, при цьому, відповідачем визнається, що у строки, встановлені частиною 1 ст.116 КЗпП України, він не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства, як при звільненні, так і на час розгляду справи судом. На підставі викладеного, з відповідача підлягає стягненню заборгованість з заробітної плати за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року в сумі 38 487,38 грн., з якої вже утримано податки та інші обов`язкові платежі. Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд враховує наступне. Судом встановлено, що при звільненні позивача, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Належних та допустимих доказів того, що невиплата заробітної плати спричинена не з його вини, відповідачем не надано. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100. Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом встановлено, що позивача звільнено 27.02.2020, повний розрахунок зі сплати заборгованості по заробітній платі не здійснено, а тому суд вважає за необхідне здійснити розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку з дати звільнення позивача по день ухвалення рішення. Для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд враховує довідку № 309/23, яка видана ПрАТ «Вістек» 25.03.2020 року, згідно з якою розмір середньоденного заробітку позивача складає 410,96 грн. Враховуючи лист Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2019 році» від 08.08.2018 № 78/0/206-18 та лист Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2020 році» від 29.07.2019 №1133/0/206/19 кількість святкових та вихідних днів, кількість робочих днів позивача з дати звільнення, тобто з 28.02.2020 по 22.06.2020 включно складає 77 днів (28.02.2020, в березні та квітні по 21 дню, в травні - 19 днів, в червні - 15 днів), тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 31643,92 грн. з розрахунку 410,96 грн.(середньоденна заробітна плата) Х 77 (кількість робочих днів з часу звільнення по день ухвалення рішення). З урахуванням зазначеного, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 31643,92 грн. визначений судом без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки такі утримання відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Як встановлено п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн. (за вимогу про стягнення середнього заробітку) та на користь держави судові витрати 840,80 грн. (за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі).

Outcome: approved