Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

03.07.2019 позивач [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.08.2017 нею було надано [PERSON] позику 4500 доларів США. Зазначені обставини підтверджуються розпискою. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.05.2015 позовну заяву було задоволено частково, стягнути з [PERSON] заборгованість за розпискою у сумі 125190,00 грн. В наслідок невиконання боржником зобов`язань у позивача виникло право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати у сумі 20699,28 грн, три відсотки річних у сумі 6276,65 грн, сплачену суму судового збору у розмірі 768,40 грн. Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача у судове засідання. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідача, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 10.08.2017 [PERSON] надав [PERSON] розписку, якою засвідчив те, що він отримав 4500 доларів США грн на строк до 30.10.2017. 23.05.2019 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 125 190 (сто двадцять п`ять тисяч сто дев`яносто) гривень 00 копійок. Рішення набрало законної сили 28.06.2019. Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Як вбачається з рішення Дзержинського районного суду м. Харкова з [PERSON] стягнуто боргу урозмірі 125190,00 грн. Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, сторони в належній формі уклали договір позики, за яким відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позивачу кошти у сумі 4500 в строк до 30.10.2017. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи зазначене, 3 % річних та інфляційні витрати, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання. Позивачем складено розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат, відповідно до якого інфляційні витрати становлять 20699,28 грн та три відсотки річниз 6276,55 грн. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо трьох відсотків річних та інфляційних витрат. Відповідно до ст. 263 ч. 4 ЦПК України судом врахована постанова Великої Палати Верховного Суду, у якій зазначено: «При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про правомірність нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 31 травня 2015 року. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним». При подачі позову [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 768,40 грн, який, відповідлно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved