Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

03 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненими під час судового розгляду позовними вимогами до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 176286 грн.. На обґрунтування позову зазначив, що 12 вересня 2011 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики,відповідно до якого [PERSON] позичив у нього кошти 50000 грн., що еквівалентно 4545 євро з терміном повернення 01.06.2012 року. У разі не повернення позики буде вираховуватись неустойка 0,5% за кожен день прострочення. Свідками передачі коштів були [PERSON] та [PERSON]. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Не дивлячись на визначену в договорі позики дату повернення коштів,відповідач до цього часу позичені кошти не повернув та повертати відмовляється. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання,на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом. Оскільки ,згідно договору позики, відповідачем не виконувалось зобов'язання на протязі трьох років трьох місяців і18 днів (1204 днів),то він зобов'язаний сплатити 3% річних за 1204 днів, а саме: 50000х 3% =1500 за рік ; 1500 : 365 дн. 4,1 грн. в день; 1204 дн. х 4,1 = 4936 грн. Крім того,договором позики передбачена сплата неустойки за час прострочення виконання зобов'язання в розмірі 0,5% за кожен день прострочення. Оскільки до стягнення неустойки застосовується річний строк давності,то розмір неустойки складатиме : 0,5% від 50 000 грн. складає 250 грн., неустойка за 365 днів - 250 х365 дн. =91250 грн. Сума компенсації, враховуючи індекс інфляції, відповідно до розрахунку, який додається, становить 30100 грн., а всього до стягнення за договором позики підлягає сума в розмірі 176286 грн. Позивач [PERSON] заявлений позов підтримав повністю, просив його задовольнити і пояснив, що відповідач, з часу отримання позики, коштів не повертав і він не отримував також від відповідача коштів в розмірі 6000 грн., оскільки в квитанції,яку надала представник відповідача не зазначено,що платником коштів є [PERSON]. Платником коштів є [PERSON], а тому дана квитанція не є доказом повернення коштів , а тому просить стягнути з відповідача борг в розмірі 50000 грн. та суму боргу з урахуванням інфляції , пеню і три проценти річних, а всього 176286 грн.. Представник відповідача [PERSON] позов визнала частково і пояснила суду, що дійсно відповідач позичив у позивача 50000 грн., однак в січні 2013 року перерахував на рахунок позивача 6000 грн., про що свідчить квитанція, а тому на даний час борг становить 44000 грн.,компенсація у зв'язку з інфляцією становить 25884 грн., 3% річних -4187,84 грн., та пеня - 15000 грн. з врахуванням матеріального стану відповідача, який не працює, має на утриманні дитину, дружина хворіє, а також те, що розмір пені значно перевищує сам борг по позиці і саме ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони,вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Встановлено, що 12 вересня 2011 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали договір позики, за умовами якого позивач передав у власність останнього 50000 грн., що еквівалентно 4545 євро з терміном повернення 1 червня 2012 року. У разі несвоєчасного повернення позики з відповідача буде вираховуватися неустойка в розмірі 0,5 % за кожний день, що підтверджується оригіналом договору,який додано до матеріалів справи. Відповідно до ст.ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог ЦК України та умов договору та у встановлений договором строк (термін). Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач мав повернути борг по договору від 12.09.2011 року - 01.06.2012 року. Твердження представника відповідача [PERSON] про повернення коштів позивачу в розмірі 6000 грн., які перераховані позивачу на його рахунок в банку 29.01.2013 року, про що подана квитанція ,не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки в даній квитанції платником коштів зазначено [PERSON], а не [PERSON]. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто,якщо інше не встановлено договором або законом , не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор,прийнявши виконання зобов'язання,повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ,кредитор,приймаючи виконання зобов'язання,повинен повернутим його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці,яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов»язку. Враховуючи ,що договір позики грошей знаходиться у позивача і на його звороті нічого не зазначено про часткове або повне виконання зобов'язання по поверненню коштів, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не повернув позивачу борг в розмірі 50 000 грн. Згідно зі ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із змісту договору позики вбачається, що 01.06.2012 року [PERSON] зобов'язався виконати зобов'язання з повернення 50 000 грн. З урахуванням розміру та періоду прострочення [PERSON] грошового зобов'язання станом на 18 вересня 2015 року розмір трьох процентів річних від простроченої суми становить: 50000 х 3 %:100х 1204 : 365 = 4936 грн., які підлягають стягненню на користь позивача. Згідно доданого розрахунку про визначення розміру інфляційного збільшення заборгованості за період з червня 2012 року по червень.2015 року видно , що сума компенсації буде становити 30100 грн., яка також підлягає стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком; виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом; неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено і це підтверджується договором позики, що у разі несвоєчасного повернення позики буде вираховуватись неустойка в розмірі 0,5% за кожний день. Позивачем нарахований розмір неустойки за один рік і згідно договору позики від 12 вересня 2011 року буде становити : 0,5% від 50 000 грн. складає 250 грн., неустойка за 365 днів - 250 х 365 днів = 91 250 грн. Щодо стягнення з відповідача пені відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», на що посилалася представник відповідача, то слід зазначити, що згідно преамбули вказаного Закону він регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи. На правовідносини, щодо боргових зобов'язань між сторонами його положення не поширюються. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Беручи до уваги майновий стан позичальника грошей, який є вкрай поганим, відсутність доходів, достатніх для погашення боргу, хворобу дружини,перебування на утриманні дитини,що підтверджується доданими письмовими доказами, а також, що розмір неустойки (пені) значно перевищує розмір збитків, суд вважає за доцільне зменшити розмір неустойки (пені) і визначити розмір пені в сумі 50 000 грн., які стягнути з відповідача на користь позивача, що на думку суду є справедливим і достатньою компенсацією за допущені відповідачем [PERSON] порушення договірних зобов'язань . Відповідно до ст.88 ЦК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При присудженні позивачу судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено на суму 176286 грн., а задоволено на суму 135036 грн., тобто на 76,60 % (135036 грн. х 100 : 176286 грн.). Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 1763,33 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1350,71 грн.(1763,33 грн. х 76,60 % :100).

Outcome: partial