Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

04.09.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 8915, 40 грн. та середньомісячний заробіток за несвоєчасний розрахунок за період з дня звільнення по день розгляду позову в суді, а саме з 28.02.2017 року по 04.09.2017 рок в сумі 41566, 14 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн., мотивуючи тим, що з 16.05.2015 року по 27.02.2017 року працював у відповідача на посаді апаратника хімводочищення, 3-го розряду. При звільненні з ним не був проведений повний розрахунок. Борг відповідача по заробітній платі на даний час складає 8915,40 грн. Також, вважає, що має право на стягнення середньомісячного заробітку за несвоєчасний розрахунок. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання ним судової повістки, причини неявки свого представника суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши докази по справі, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач у період з 16.05.2015 року по 27.02.2017 року працював у відповідача на посаді апаратника хімводоочищення, 3-го розряду котельні, що підтверджується копією трудової книжки АА №399578 (а.с.5). При звільненні позивача, відповідач з ним повністю не розрахувався і заборгованість по заробітній платі становить 8915,40 грн. (а.с.7). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України « Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки, відповідач, не здійснивши вчасно розрахунок по заробітку при звільненні працівника, відповідно до ст. 117 КЗпП України, несе матеріальну відповідальність перед працівником у межах середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Так, відповідно до п.3 ч.2 вказаного Порядку збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Вимоги суду та запит представника позивача щодо надання довідок про заборгованість по заробітній платі на день звільнення позивача та його середній заробіток відповідач проігнорував. Тому, на підставі викладеного та наданих позивачем розрахункових листів, розрахунок середнього заробітку за час затримки у розрахунку слід проводити за весь час затримки з 28.02.2017 року по 04.09.2017 року, який за розрахунком суду складає: 229,92 грн. (середньоденна заробітна плата ) х 126 (робочі дні з часу звільнення по день розгляду справи) = 28969,92 грн. (середній заробіток за весь час затримки), а не 41566,14 грн., як зазначає позивач. Тому, середній заробіток який підлягає стягненню складає 28969,92 грн.. За змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України обовязок виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Доводи позивача відповідачем не спростовано, а тому з огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 8915,40 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 28969,92 грн., що в загальному складає 37885,32 грн.. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн.. Тому, з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 480,26 грн. (пропорційно розміру задоволених вимог).

Outcome: partial