Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

04 жовтня 2019 року [PERSON] , яка діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернулась з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що з 07 серпня 2004 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач перебуває на службі у збройних силах України, при цьому з липня 2018 року не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей та відмовляється надавати її у подальшому, з огляду на що позивач звернулася до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 09 годину 00 хвилин 22 листопада 2019 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. Судове засідання, призначене на 09 годину 00 хвилин 22 листопада 2019 року, не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді у відгулі, та було відкладене на 09 годину 00 хвилин 11 грудня 2019 року. 11 грудня 2019 року судове засідання не відбулось у зв`язку з тим, що відповідачем відзив на позовну заяву не надано до початку першого судового засідання з поважних причин, оскільки копію позовної заяви з додатками ним отримано 11 грудня 2019 року безпосередньо у суді, про що в матеріалах справи мається відповідна розписка, тобто визначений судом п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву не сплив, з метою не порушення визначеного статтею 191 ЦПК України права відповідача на подання відзиву на позовну заяву, суд постановив ухвалу про відкладення судового засідання на 10 годину 00 хвилин 13 січня 2020 року. 24 грудня 2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 51-53), згідно якого він визнає позовні вимоги, однак заперечує щодо доводів позовної заяви, що ним з липня 2018 року не надається добровільно матеріальна допомога на утримання дочок. Так, з моменту фактичного проживання подружжя однією сім`єю він не переставав піклуватись про своїх дітей, забезпечуючи їх потреби та достатній розвиток, шляхом перерахування грошових коштів уповноваженим особам: [PERSON] та [PERSON] , реквізити яких надала під час телефонної розмови позивач особисто, оскільки вона разом з дітьми проживає на тимчасово окупованій території, де банківські відділення не працюють. Крім грошових коштів, які на утримання дочок відповідачем перераховувались щомісячно протягом 2018-2019 років, він також купував дітям взуття, одяг, ліки, мобільні телефони та передавав до окупованої території посилки. Оскільки [PERSON] забороняє дітям спілкуватись з батьком, налаштовує їх проти нього, йому невідомо про інші потреби дочок. Вважає, що питання щодо утримання дітей з позивачем вони могли б і надалі вирішувати добровільно, без судового розгляду, домовляюсь, як і раніше, по телефону чи при зустрічі, однак позивач, скориставшись своїм правом на звернення до суду, намагається ввести суд в оману, вказуючи, що [PERSON] не приймає участі в утриманні дітей та відмовляється у добровільному порядку надавати допомогу на їх утримання. 13 січня 2020 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 08 годину 00 хвилин 04 лютого 2020 року за клопотанням представника позивача. До судового засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялись належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України - засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою. Позивач разом з позовною заявою надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представником позивача до початку розгляду справи подано заяву про розгляд справи без її та позивача участі та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] до судового засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом вручення судової повістки безпосередньо у суді. 13 січня 2020 року подав до суду заяву, у якій зазначив, що просить судове засідання провести без його участі, позовні вимоги визнає, щодо їх задоволення не заперечує. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка після шлюбу отримала змінила прізвище на Мітрову, з 07 серпня 2004 року перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07 серпня 2004 року (а.с. 10). Під час шлюбу у позивача з відповідачем народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 23 червня 2005 року та серії [NUMBER] від 20 жовтня 2008 року (а.с. 8, 9). З доданих відповідачем до відзиву виписок по рахункам № [NUMBER] та [NUMBER] вбачається, що з даних рахунків неодноразово перераховувались грошові суми на ім`я [PERSON] ( [INFO] - в розмірі 7000 гривень, 30 січня 2018 року - в розмірі 1000 гривень, 09 лютого 2018 року - в розмірі 7000 гривень, 12 квітня 2018 року - в розмірі 2000 гривень, 16 травня 2018 року - в розмірі 4000 гривень, 25 травня 2018 року - в розмірі 1000 гривень, 16 червня 2018 року - в розмірі 4000 гривень, 19 червня 2018 року - в розмірі 1000 гривень, 15 серпня 2018 року - в розмірі 5000 гривень, 13 вересня 2018 року - в розмірі 6000 гривень, 23 вересня 2018 року - в розмірі 1000 гривень, 09 жовтня 2018 року - в розмірі 4000 гривень, 16 листопада 2018 року - в розмірі 5000 гривень, 23 грудня 2018 року - в розмірі 2000 гривень, 15 січня 2019 року - в розмірі 5000 гривень, 02 березня 2019 року - в розмірі 1500 гривень, 12 квітня 2019 року - в розмірі 5000 гривень, 15 квітня 2019 року - в розмірі 6000 гривень, 18 березня 2019 року - в розмірі 2000 гривень, 12 квітня 2019 року - в розмірі 5000 гривень, 15 травня 2019 року - в розмірі 5000 гривень, 15 червня 2019 року - в розмірі 5000 гривень, 13 липня 2019 року - в розмірі 5000 гривень) та [PERSON] ( [INFO] - в розмірі 5025,13 гривень, 20 серпня 2019 року - в розмірі 2010,05 гривень) (а.с. 54-77). Згідно статті 180 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судом встановлено, що між сторонами не має домовленості відносно розміру сплати аліментів відповідачем на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, утому числі придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини від повідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 ЦПК України). Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз`яснено їх права та обов`язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , враховуючи: стан здоров`я відповідача, який є працездатною особою, та інші істотні обставини, що підтверджуються письмовими доказами, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітніх дітей, враховуючи, що відповідачем фактично не заперечувалась можливість сплати аліментів на утримання дітей у визначеному позивачем розмірі, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2019 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, щодо того, що ним перераховувались грошові кошти на утримання дочок уповноваженим позивачем особам [PERSON] та [PERSON] , оскільки жодних належних та допустимих доказів існування такої домовленості між сторонами, як і того, що вказані гроші перераховувались саме в якості аліментів на утримання дітей, [PERSON] не надано, при цьому рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, навіть у випадку надання батьком матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку, той з батьків, з ким проживають діти, не позбавлений права звернутись до суду з відповідним позовом. Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно з ч. 3 ст. 179 СК України, неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Також суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 186 СК України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачення аліментів. У разі нецільового витрачення аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділення Державного ощадного банку України. Суд, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved