Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

02 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, які стягувати з часу звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що з 11.05.2007 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі (актовий запис №915 від 11.05.2007 р.) з відповідачем. Від спільного подружнього життя народились донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . 04.12.2015 р. Рішенням Франківського районного суду м. Львова шлюб між мною та [PERSON] було розірвано. Позивач зазначає, що самій матеріально важко утримувати спільних дітей, які є неповнолітніми, проживають з нею та перебувають на повному її утриманні, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 31.10.2019 р. у справі відкрито провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, оскільки подала заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судовою повісткою за адресою місця реєстрації, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією списку згрупованих листів рекомендованих та витягом з сайту Укрпошти стосовно відстеження поштових відправлень («відправлення вручено особисто»). Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Тому, відповідач, в силу п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи за відсутності від відповідача до суду не надходило. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, права та обов`язки сторін, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] . [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] . Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 04 грудня 2015 р. розірвано шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 11 травня 2007 року, актовий запис №915. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За правилами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Зі змісту позовної заяви вбачається, що малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають із матір`ю [PERSON] та перебувають на її утриманні. Добровільно матеріальну допомогу на утримання їхніх дітей відповідач не надає. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору та враховує, що діти проживають разом з матір`ю [PERSON] , перебувають на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. Отже, з урахуванням встановлених судом обставин та на підставі положень діючого законодавства України, суд вважає можливим встановити відповідачу розмір належних до сплати аліментів у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає заявленим позовним вимогам.Відповідачем не надано доказів про його матеріальний стан, а тому суд вважає, що стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та в першу чергу інтересам дітей та не порушить прав сторін. Враховуючи вищенаведене та те, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити необхідний і достатній рівень для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку їхніх дітей, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог. Суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 жовтня 2019 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved