Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

03 січня 2018 року [PERSON], місце проживання якої: [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], звернулась з позовною заявою до [PERSON], місце проживання якого: [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], про стягнення з відповідача на її утримання аліментів на утримання позивача в розмірі 1/6 частини від доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з дати її звернення до суду з позовом, і на весь час її проживання з дитиною-інвалідом [PERSON], [INFO], та опікування нею, а також про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітнього, непрацездатного сина - інваліда дитинства [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дати звернення позивача до суду з позовом. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що з 1997 року по 2000 рік вона перебувала у шлюбі з відповідачем по справі - [PERSON], під час перебування у якому [INFO] у сторін народилась дитина - [PERSON], який є інвалідом 1 групи з народження підгрупи «Б». У 2000 році шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, після чого сторони проживають окремо. Після розірвання шлюбу син-інвалід, який потребує постійного стороннього догляду та опіки, проживає разом з позивачем, яка його утримує, виховує та піклується про нього. З відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття, однак після досягнення сином повноліття ([INFO]) відповідач перестав сплачувати аліменти, а надавати матеріальну допомогу у добровільному порядку не бажає. Оскільки дитина є інвалідом з дитинства, шансів на одужання якого немає, позивач щорічно їздить з сином до реабілітаційного центру дітей-інвалідів в місті Київ, де останній проходить навчальні, реабілітаційні та лікувальні курси і процедури, з огляду на що, а також на те, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, через свою інвалідність є непрацездатною особою, позивач знаходиться у скрутному матеріальному становищі та потребує матеріальної допомоги на утримання, догляд та лікування повнолітньої дитини-інваліда, оскільки несе витрати на харчування, одяг, сплату комунальних послуг, купівлю предметів для навчання та лікування, а також проходження реабілітаційних курсів для дітей-інвалідів. В свою чергу, відповідач, який офіційно працевлаштований у Державному підприємстві «Артемсіль» та отримує стабільний середньомісячний дохід у розмірі 15000 гривень, добровільно матеріальної допомоги на утримання сина-інваліда не надає, з огляду на що [PERSON] звернулась до суду з зазначеною позовною заявою. Оскільки вказану позовну заяву подано з порушенням вимог статті 175 ЦПК України, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 січня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 26 січня 2018 року на адресу суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, яка відповідає вимогам статті 175 ЦПК України, з огляду на що ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2018 року залучено [PERSON], місце проживання якого: [ADDRESS], до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 11 годину 00 хвилин 03 березня 2018 року, у зв'язку з чим визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 03 березня 2018 року відкладено судове засідання на 13 годину 00 хвилин 29 березня 2018 року на підставі пункту 4 частини 2 статті 223 ЦПК України, у зв'язку з чим зобов'язано Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області в строк до 29 березня 2018 року надати суду інформацію про розмір пенсії, яку отримує [PERSON], [INFO]. 12 березня 2018 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідачем позовні вимоги не визнаються з наступних підстав. Так, позивач на даний час перебуває у шлюбі з [PERSON] та має на утриманні неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. В свою чергу, [PERSON] за чинним законодавством має право отримувати відповідну державну допомогу або пенсію у зв'язку з його інвалідністю. Також відповідач вважає, що у даному випадку слід також взяти до уваги і доходи позивача, відомості про які нею в позові не зазначені. При цьому, також зазначає про неможливість застосування у даному випадку положень статті 88 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) через те, що [PERSON], [INFO], досяг повноліття, а тому відповідно до частини 1 статті 6 СК України не є дитиною. В свою чергу, судове засідання, призначене на 13 годину 00 хвилин 29 березня 2018 року, відкладено на 25 квітня 2018 року на 10 годину 00 хвилин через перебування судді у відгулі. В судовому засіданні, яке відбулось 25 квітня 2018 року, частково задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про продовження відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву, у зв'язку з чим продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до п'яти календарних днів, з огляду на що оголошено перерву у судовому засіданні до 08 травня 2018 року до 14 години 00 хвилин. 02 травня 2018 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з урахуванням обставин, викладених у первинному відзиві на позовну заяву, та з наступних підстав. З аналізу змісту статті 198 СК України вбачається, що для виникнення обов'язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідна наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). Так, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] перебуває на обліку у Бахмутському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію в розмірі 1452 гривень, яка перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік». Таким чином, на думку представника відповідача, повнолітній [PERSON] не є таким, що потребує матеріальної допомоги, оскільки його матеріальний стан перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом, у той час, як потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід непрацездатного не забезпечує йому підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму. Також представником позивача зазначено про те, що позивач не має права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання її сина (який до того ж має самостійний процесуальний статус), оскільки у даній частині позовних вимог її права чи інтереси не порушені, а третя особа є повнолітньою та дієздатною особою, опікуном якої позивач не визнана, а тому, на думку представника відповідача [PERSON], [PERSON] є неналежним позивачем в частині стягнення аліментів на користь [PERSON], який за наявності матеріально-правових підстав мав самостійно заявити позов про стягнення аліментів на свою користь. З огляду на викладене, а також враховуючи попередні заперечення, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 08 травня 2018 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач просить задовольнити позов у повному обсязі, з огляду на наступне. Так, окрім обставин, зазначених у позовній заяві, позивачем зазначено про те, що вона не працює, оскільки її син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, є інвалідом з дитинства 1-ї групи, підгрупи «Б», є непрацездатним та таким, що потребує постійного стороннього догляду та опіки. Пенсії з інвалідності, яку отримує її син, в розмірі 1452 гривні на місяць не вистачає, оскільки вартість одного лише проїзду залізничним транспортом на курси реабілітації її та дитини-інваліда складає більше 2000 гривень, не кажучи за вартість предметів для навчання, лікування харчування та одягу. Син не може самостійно обслуговувати себе, завдяки відвідуванням курсів реабілітації інвалідів він навчився писати окремі слова та розписуватись, однак самостійно надавати пояснення не може. Позивач, як мати, завжди сподівається на одужання свого сина, тому недієздатним його не визнає. В свою чергу, відповідач має щорічний дохід в розмірі 250000 гривень, що вбачається з наявних в матеріалах справи копій податкових декларацій [PERSON] та його дружини, а тому він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання свого непрацездатного сина інваліда 1 групи, але, на думку позивача, навмисно цього не робить, оскільки його щомісячний дохід у порівнянні з доходом непрацездатного сина складає приблизно 20000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, пояснивши, що проживає з повнолітнім сином інвалідом з дитинства 1 групи [PERSON], [INFO], чоловіком [PERSON] та малолітньою донькою [PERSON], [INFO]. На даний час родину утримує її чоловік [PERSON], а вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. В свою чергу, позивач не може дозволити собі працювати, оскільки у довідці до акту МСЕК її старшого сина зазначено, що він потребує постійного стороннього догляду. Відповідач за рішенням суду сплачував аліменти на утримання сина, однак після досягнення [PERSON] повноліття не надає ніякої матеріальної та моральної допомоги на утримання сина, не спілкується з останнім, оскільки самоусунувся від своїх батьківських обов'язків по відношенню до свого сина-інваліда. Вважає, що якщо відповідач не надає моральної допомоги їх спільній дитині, то повинен хоча б допомагати матеріально на його утримання. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі на підставах, зазначених ним у відзиві на позовну заяву (первинному та додатковому), та додатково пояснив, що йому невідомо чи допомагає матеріально відповідач [PERSON] своєму повнолітньому непрацездатному сину [PERSON], однак відповідач і не має можливості матеріально утримувати сина, оскільки у нього на утриманні знаходяться дружина те неповнолітня дитина. Одночасно зауважив, що позивач [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки [PERSON] є повнолітньою дієздатною особою, а тому повинен був самостійно звертатись із позовом про захист свого порушеного права. При цьому, що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів і на її утримання, то в цій частині представник відповідача також заперечував, оскільки ст. 88 СК України передбачено право на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, а не повнолітній син подружжя, яким є [PERSON] Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справ повідомлявся належним чином у відповідності до частини 9 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) засобом телефонного зв'язку, що оформлено відповідною телефонограмою, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Враховуючи, що повідомлений належним чином відповідач до судового засідання не з'явився та причин своєї неявки не повідомив, а його явка обов'язковою судом не визнана, з огляду на те, що до судового засідання з'явився його представник, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача [PERSON] до судового засідання також не з'явився, про дату, час та місце розгляду справ повідомлявся належним чином у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом вручення судової повістки безпосередньо в суді під розписку, звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та розглянути справу без його участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та протоколами судових засідань. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO] в місті Соледар Артемівської міськради Донецької області, що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 4), у графі «Батьки» якого також зазначено, що батьками зазначеної особи є [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки про склад сім'ї за № 803/01-52 від 26 грудня 2017 року, виданої начальником загального відділу Соледарської міської ради Черноусовою Т.С., [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] разом з сестрою - [PERSON], [INFO], та матір'ю - [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною комісією, виданої «Міжвідомчою психіатричною медико-соціальною експертною комісією міста Слов'янськ» 16 травня 2016 року, [PERSON], [INFO], є інвалідом першої-Б групи з дитинства безстроково та потребує постійного стороннього догляду та нагляду (а.с. 8). З огляду на інвалідність [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: помірна розумова відсталість без поведінкових порушень з 2016 року, що вбачається з копії довідки, виданої завідувачем психоневрологічним відділенням Комунального закладу охорони здоров'я «Бахмутська центральна районна лікарня» Істоміним Г.П. (а.с. 7), а також перебуває на диспансерному обліку у лікаря-терапевта з діагнозом: вроджений гіпотеріоз тяжкої форми та потребує придбання дорогих лікарських препаратів, що вбачається з копії довідки виданої лікарями КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Соледарської міської ради» (а.с. 5). З копії консультативного висновку 2017 від 08 січня 2013 року, виданого завідувачем консультативно-діагностичної поліклініки Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ», вбачається, що у [PERSON], [INFO], наявний діагноз: розумова відсталість помірного ступеню (F-71.0), загальна недорозвиненість мови ІІ-ІІІ рівнів, дизартрія (а.с. 6). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], одружились 14 липня 2000 року (а.с. 60). [INFO] у відповідача народилась донька - [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 59). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] позивач народила доньку - [PERSON], батьком якої є [PERSON] (а.с. 76). З довідки № 1754 від 20 березня 2018 року, виданої начальником Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області Піскун Є.І., вбачається, що [PERSON] знаходиться на обліку в зазначеному управлінні отримує соціальну пенсію дітям-інвалідам віком до 18 років у таких розмірах: за січень 2017 року - 1277 гривень, за лютий 2017 року - 1277 гривень, за березень 2017 року - 1277 гривень, за квітень 2017 року - 1277 гривень, за травень 2017 року - 1342 гривні, за червень 2017 року - 1342 гривні, за липень 2017 року - 1342 гривні, за серпень 2017 року - 1342 гривні, за вересень 2017 року - 1342 гривні, за жовтень 2017 року - 1452 гривні, за листопад 2017 року - 1452 гривні, за грудень 2017 року - 1452 гривні (а.с. 84). З щорічної декларації за звітний період 2017 року дружини відповідача [PERSON], сформованої представником позивача [PERSON] на електронному ресурсі за посиланням: [INFO], вбачається, що особа, яка декларує свої доходи, працює начальником дільниці ДП «Артемсіль», до складу її сім'ї входять: чоловік - [PERSON] та донька - [PERSON], її заробітна плата, отримана за основним місцем роботи, складає 217713 гривень, а заробітна плата, отримана за основним місцем роботи, чоловіка - 239000 гривень (а.с. 85-90). Згідно довідки № 35 про заробітну плату, виданої директором Державного підприємства «Артемсіль» Товстокоренко Ю.В., [PERSON] займає посаду заступника головного механіка у зазначеному підприємстві та його заробітна плата за період з 01 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року складає 146100,99 гривень, а середньомісячна заробітна плата складає 24350 гривень 17 копійок (а.с. 93). В свою чергу, при ухваленні рішення суд не приймає до уваги надані позивачем копії залізничних квитків, чеків на придбання ліків (а.с. 103-104) та довідки, виданої фізичною особою-підприємцем [PERSON] 29 грудня 2017 року (а.с. 19), в якості належних доказів, оскільки предметом спору є стягнення аліментів на утримання непрацездатного сина, а не додаткових витрат на дитину. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Суд наголошує на тому, що відповідно до статті 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина тільки за наявності передбачених в законі умов. Обов'язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина виникає на підставі складу юридичних фактів: а) походження дочки, сина від батьків (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення, факт біологічного походження); б) непрацездатність дочки, сина; в) потреба дочки, сина в матеріальній допомозі; г) здатність батьків надавати матеріальну допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим з батьків і врахувати стан здоров'я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (статті 182, 200 СК України). Таким чином, розмір відповідних аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених у статті 82 СК України, а саме: стану здоров'я та матеріального становища дитини; стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі статтею 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина - [PERSON], [INFO], враховуючи стан здоров'я останнього, який є непрацездатною особою, інвалідом дитинства 1 групи, та стан здоров'я його батька, який є працездатною та офіційно працевлаштованою особою; матеріальне становище сторін, зокрема, той факт, що повнолітній син отримує соціальну пенсію в розмірі 1452 гривні, позивач на даний час не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а відповідач отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 24350,17 гривень; той факт, що на утриманні у відповідача знаходяться: дружина, заробітна плата, отримана за основним місцем роботи, якої за 2017 рік складає 217713 гривень, та неповнолітня донька, та інші істотні обставини, що підтверджуються письмовими доказами, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітніх дітей, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В свою чергу, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, ухвалюючи рішення в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та стягнути такі аліменти не на користь позивача, а на користь третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, [PERSON], оскільки відповідно до статті 179 СК України аліменти є власністю останнього і він має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Що стосується доводів представника відповідача, викладених ним у додатковому відзиві на позовну заяву та наведених безпосередньо під час судового засідання, щодо неправомірності звернення позивача з позовними вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина суд зазначає наступне. Главою 16 «Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання»Сімейного кодексу України регламентовано підстави виникнення обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання. Так, частиною 3 статті 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. В свою чергу, згідно частини 9 статті 9 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість застосування у даному випадку положень частини 3 статті 199 СК України до статті 198 СК України в частині права звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина того з батьків, з ким проживає син. В свою чергу, щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини від доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з дати її звернення до суду з позовом, і на весь час її проживання з дитиною-інвалідом [PERSON], [INFO], та опікування нею суд погоджується з доводами представника відповідача та вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 1 статті 88 СК України визначено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. З аналізу зазначеної норми вбачається, що стягнення такого виду аліментів можливе за умови проживання одного з подружжя з дитиною з інвалідністю та опікування нею. Однак у даному випадку [PERSON], [INFO], хоча і є непрацездатною, але повнолітньою особою, оскільки [INFO] досяг вісімнадцятирічного віку, а тому у відповідності до частини 1 статті 6 СК України не має правового статусу дитини, з огляду на що у даному випадку не можуть застосовуватись положення статті 88 СК України, а тому суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Також суд вважає за доцільне роз'яснити відповідачу, що відповідно до ст. 186 СК України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачення аліментів. У разі нецільового витрачення аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділення Державного ощадного банку України. При розгляді даної справи про стягнення аліментів суд, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз'яснив сторонам їх відповідальність за прострочення сплати аліментів. Суд, відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial