Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

04.06.2014 р. [PERSON] звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з зазначеним позовом (а.с. 2-6), який під час судового розгляду був неодноразово уточнений (а.с. 86-90, 115-118, 134-138). В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в редакції позовної заяви від 30.09.2014 р. (а.с. 134-138) та просить: В обґрунтування позовних вимог у зазначеній позовній заяві (а.с. 134-138), письмових поясненнях (а.с. 91-91) та у виступі в судовому засіданні [PERSON] посилається на наступні обставини: На підставі договору від 11.03.2013 р. він придбав у [PERSON] житлові будинки за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] не сповістив його щодо наявності судового спору відносно майна і стверджував, що є першим та єдиним власником майна, т.я. будував ці об'єкти нерухомості і ввів їх до експлуатації. На виконання ремонтних робіт будинку витрачено 250 000 грн. 18.06.2013 р. він отримав копію позову [PERSON], яка стверджувала, що як спадкоємиця є власником вищезазначених споруд після смерті [PERSON], що звернулась у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини і надала довіреність [PERSON], який оформив на себе спірне нерухоме майно та земельну ділянку. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21.02.2014 р. був задоволений частково позов [PERSON], в т.ч. визнано недійсним договір купівлі-продажу від 11.03.2013 р. та припинено його право власності на придбане майно. При розгляді справи за позовом [PERSON] він витратив 5000 грн. на правову допомогу та 1827 грн. на сплату судового збору на подання апеляційної скарги. За договором від 11.03.2013 р. їм сплачено 291800 грн. за будинки і споруди та 2918 грн. державного мита. Відповідачі своїми діями спричинили йому моральну шкоду, т.я. після рішення суду від 21.02.2014 р. він позбавлений права власності на придбаний будинок і це завдало моральних страждань, погіршення стану здоров'я та сімейних відносин. При цьому [PERSON] не прийняла заходів своєчасного оформлення права на спадщину, звернень з приводу незаконних дій [PERSON], а [PERSON] на отримані від нього гроші придбав інший будинок та земельну ділянку, оформивши майно на дружину [PERSON], яка давала згоду на укладення договорів 11.03.2013 р. Розмір спричиненої відповідачами моральної шкоди визначає у 500 000 грн. Відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись у письмових поясненнях (а.с. 65-66) та у виступі в суді на ті обставини, що за згодою [PERSON] їм будувався спірний будинок, який введено до експлуатації після смерті [PERSON] з оформленням права власності на новостворене майно на його імя, що [PERSON] звернулась з позовом майже через 4 роки після смерті [PERSON] і до цього часу не оформила своє право на спадщину. Однак [PERSON] визнав, що не сповістив [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу про наявність спору, що кошти, отримані за цим договором, є об'єктом спільної сумісної власності його та дружини [PERSON] Відповідач [PERSON], яка належним чином сповіщена про розгляд справи (а.с. 182-184), неодноразово не з'явилась до судового засідання, в зв'язку з чим судом розглянута справа у її відсутності. Відповідач [PERSON] не з'явилась до суду, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с. 168). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] не визнав позові вимоги [PERSON], посилаючись у письмових запереченнях (а.с. 69-71) та у виступі в суді на ті обставини, що позивач не довів що витратив 250 000 грн. на ремонт будинку, який за договором від 11.03.2013 р. був придатний для користування за призначенням; що [PERSON] не набула права власності на спірне майно і не повинна відшкодовувати витрати на утримання цього майна; що відсутні підстави для покладення на [PERSON] обов'язку відшкодувати судові витрати по іншій судовій справі і компенсувати моральну шкоду; що [PERSON] не допустила протиправної поведінки, неправомірних дій або бездіяльності; що позивач не довів її зговору з [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON] [PERSON], з'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі факти та правовідносини. 11.03.2013 р. [PERSON] уклав договір купівлі-продажу, відповідно до якого передав у власність [PERSON] житлові будинки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9, 145-152). Згідно п. 2.1 договору продаж вчинено за 291800 грн. Відповідно до п. 5.5 витрати за нотаріальне посвідчення цього договору сплачені [PERSON] Із п.п. 4.1, 4.2 договору слідує, що за затвердженням продавця [PERSON] відчужувана нерухомість знаходиться у стані, повністю придатному для її користування за цільовим призначенням, що вказане нерухоме майно візуально оглянуте покупцем [PERSON] до оформлення цього договору, недоліки або дефекти, які б перешкоджали його використанню за призначенням, на момент огляду не були виявлені і претензій до продавця щодо якісних характеристик відчужуваного нерухомого майна у покупця не було. Із п. 1.4 договору вбачається, що продавець відчужував зазначене нерухоме майно за згодою (письмовою заявою) дружини [PERSON] Відповідно до п. 1.3 цього договору продавець [PERSON] свідчив, що на момент укладення цього договору нерухоме майно належить йому на праві приватної власності, судового спору по ньому немає, від прав третіх осіб воно вільне. 17.05.2013 р. до суду надійшла позовна заява [PERSON], яка оскаржила вищевказаний договір (а.с.12-21). Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21.02.2014 р. було частково задоволено позов [PERSON] (а.с. 23-30), в т.ч. визнано недійсним договір купівлі-продажу від 11.03.2013 р., укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1104, припинено право власності [PERSON] на житлові будинки, господарчі будівлі та споруди за адресою: [ADDRESS], скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за [PERSON] на вищевказані житлові будинки, господарчі будівлі та споруди. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.05.2014 р. відхилено апеляційні скарги [PERSON] та представника [PERSON] [PERSON] та рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21.02.2014 р. залишено без змін (а.с. 31-36). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21.02.2014 р. встановлено наступне: [INFO] померла [PERSON] Після смерті [PERSON] заяви про прийняття спадщини подали племінники померлої [PERSON] та [PERSON] Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.10.2009 р. було визнано дійсним договір довічного утримання від 03.08.2008 р., укладений між [PERSON] та [PERSON], та визнано за [PERSON] право власності на об'єкти нерухомості, які розташовані на земельній ділянці площею 0,2019 га за адресою: [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.01.2013 р. було задоволено апеляційну скаргу [PERSON] та скасовано рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22.10.2009 р., ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до Іллічівської міської ради про визнання договору дійсним та визнання права власності на житлові будинки з господарчими будівлями та спорудами відмовлено. Після скасування рішення суду від 22.10.2009 р., на підставі якого було видане реєстраційне посвідчення та прийнято рішення виконкому Іллічівської міської ради № 737 від 29.11.2012 р. «Про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на житлові будинки садибного типу з прибудовами, господарчими будівлями та спорудами за адресою: пров. Гвардійський, 8 с. Малодолинське, м. Іллічівська», [PERSON] уклав договір купівлі-продажу з [PERSON] 11.03.2013 р., не дотримавшись вимог ст.ст. 203,215, 236, 658 ЦК України, т. я. на час продажу спірних будівель не був власником спірних будівель і не мав законних підстав розпоряджатися майном померлої [PERSON] (а.с. 23-30). Відповідач [PERSON] визнав, що кошти, отримані за договором від 11.03.2013 р., були використані їм та його дружиною як спільне майно подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] та [PERSON] 294718 грн. у солідарному порядку підлягає задоволенню у повному обсягу. При цьому суд бере до уваги правові норми, встановлені ст.ст. 60,63, 65, 73 СК України, ст.ст. 22, 216, 1166, 1212, 1213 ЦК України, і вважає, що особи, які набули майно (гроші [PERSON].) без достатньої правової підстави зобов'язані повернути їх потерпілому (повернення виконаного за недійсним правочином). Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. На підставі вищевикладеного та з урахуванням того, що стороною договору був [PERSON],

Outcome: partial