Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

02.12.2016 року позивач звернувся до Троїцького районного суду Луганської області із дійсною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог якої зазначив, що 08.02.2010 року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді: майнового паю колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с.Багачка Троїцького району Луганської області згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЛУ №042197; земельної частки (паю) розміром 8,53 в умовних кадастрових гектарах у землі колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с.Багачка Троїцького району Луганської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0067404; земельної ділянки №157 площею 7,0179 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Багачанської сільської ради Троїцького району Луганської області (кадастровий номер земельної ділянки 4425481000:08:003:0012). За життя [PERSON] склав заповіт, яким усе належне майно заповів йому. Однак у звязку з тим, що втрачені оригінали правовстановлюючих документів, він не може прийняти спадщину у встановленому законом нотаріальному порядку. Тому просить визнати за ним право власності на зазначене вище спадкове майно на підставі рішення суду. В судове засідання сторони не зявились. Від позивача до початку судового засідання надійшла письмова заява, згідно якої він просив суд справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача також надійшла письмова заява, відповідно до якої Багачанська сільська рада Троїцького району Луганської області проти задоволення позовних вимог не заперечує, просила розглянути справу без участі її представника. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено наступне. Відповідно до копії майнового сертифікату серії ЛУ XVIII №042197 виданого 28.01.2002 року, [PERSON] має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Україна» у с.Багачка Троїцького району Луганської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників (а.с.10). Згідно з копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0067404 від 03.01.1997 року, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» розміром 8,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.11). Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №039301 від 11.02.2003 року, [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,0179 га на території Багачанської сільської ради (а.с.12) Згідно з копією свідоцтва про народження серії V-УР №0550002 від 19.11.1966 року, [PERSON] є батьком позивача [PERSON] (а.с.8). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕД №221825 від 09.02.2010 року, виданого виконавчим органом Багачанської сільської ради Троїцького району Луганської області, [PERSON] помер 08.02.2010 року, про що зроблено актовий запис №01 (а.с.9). Відповідно до копії заповіту від 30.11.2004 року, посвідченого секретарем Багачанської сільської ради Троїцького району Луганської області та зареєстрованому в реєстрі за №153, [PERSON] усе своє майно заповів [PERSON], [INFO] (а.с.13). Як вбачається з відповіді Відділу Держгеокадасту у Троїцькому районі Луганської області від 21.12.2016 №06-01/0373, яка була надана суду на виконання ухвали про витребування доказів, [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №039301 площею 7,0179 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано 10.02.2003 року за №60 по Багачанській сільській раді. Крім того [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0067404 площею 8,53 умовних кадастрових гектарів по колишньому КСП «Україна» с.Багачка Троїцького району Луганської області, який зареєстровано 13.02.1997 року за №256 (а.с.28). Як вбачається з довідки №46 від 09.02.2010 року, виданої виконавчим комітетом Багачанської сільської ради Троїцького району Луганської області, позивач [PERSON], що мешкає у с.Багачка Троїцького району Луганської області, дійсно поховав свого батька [PERSON] [INFO], що помер 08.02.2010 року (а.с.8). \~\~\~Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. \~\~\~ \~Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. \~\~\~ \~\~ Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. \~\~\~\~\~ В силу ст.. 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину, або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги. Відповідно до ч.3 ст..1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. \~\~\~\~ \~Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає\~ встановленій законодавством сукупності функцій\~ притаманній\~ юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.\~ Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного\~ Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», в якій зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі\~ свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до ст..67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Як вбачається зі змісту ст.. 66 вищезазначеного закону на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Судом було встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON], проте отримати свідоцтво на право власності він не має можливості, оскільки у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів, а відновити їх може лише власник. З огляду на вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину у встановленому законом нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. \~Відповідно до статті 1 Першого Протоколу\~ до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яку ратифіковано Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.\~\~\~ На підставі ст.,ст. 1223, 1225, 1268, 1274 ЦК України, ст..81 ЗК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved