overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

02.08.2016 р. [PERSON] звернувшись до суду з позовом до [PERSON] просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку на утримання доньки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання в Криворізькому медичному коледжі, щомісяця, до закінчення навчання. Вказує, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбу з 1998 р. по 2004 р., від якого маю доньку, дитина проживає з матірю окремо від батька, який матеріальної допомоги на навчання не надає. Позивач [PERSON] в судовому засіданні зменшила позовні вимоги до 1/6 частини доходу відповідача щомісяця. Третя особа з боку позивача [PERSON] змінені позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] позов визнав. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України суд приймає визнання позову відповідачем, яке здійсненими судом заходами по перевірці на думку суду, не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Наявність дитини та її навчання, проживання окремо від батька підтверджується наданими позивачем доказами. Правовідносини між сторонами регулюються ст.ст. 182, 198-200 Сімейного Кодексу України згідно норм яких право на стягнення аліментів від батька який проживає окремо, має той з батьків з ким проживає дитина, яка продовжує навчання. При встановленні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього утриманців, стан здоровя та інші суттєві обставини, можливість надання утримання другим з батьків. Розмір аліментів встановлюється в твердій грошовій сумі, або в частці від заробітку. В звязку з задоволенням позову та звільненням позивача від сплати судових витрат, відповідно до ст.ст.81, 88 ЦПК України судовий збір в сумі 551,20 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі ст.182,198-200 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

02.08.2016 р. [PERSON] пред'явила до суду позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, обґрунтовуючи вимоги тим, що 26.03.2010 р. з відповідачем зареєстрували шлюб, а [INFO] народився син [PERSON], [INFO] народилася дочка [PERSON]. З 20.06.2016 року проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують. Вона потребує матеріальної допомоги батька дітям, оскільки такої допомоги він не надає. Просить стягнути на її користь на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач позов визнав і пояснив, що від спільного проживання з [PERSON] мають двоє малолітніх дітей. В теперішній час разом не проживають, а він працює і отримує доходи, частково надає матеріальну допомогу на утримання дітей, однак погоджується на аліменти у запропонованому до стягнення розмірі. Заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] народився [PERSON], актовий запис № 11, а [INFO] народилася [PERSON], актовий запис № 9, батьками яких є сторони (а.с. 3, 4). Батько утриманням дітей не займається, свій обов'язок щодо матеріального забезпечення [PERSON] і [PERSON] не виконує, не надав суду доказів в підтвердження добровільної сплати аліментів, або перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, родичів, яких він зобов'язаний утримувати відповідно до Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що сукупність наведених фактів утворюють юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення зазначеного аліментного зобов'язання, а аліменти підлягають примусовому стягненню у запропонованому позивачем до стягнення розмірі, що відповідає положенням ст. 182 СК України. При цьому суд враховує потреби дітей і можливості їх матері, батька, який працює і отримує щомісячно доходи, за станом здоров'я може надавати таку допомогу. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно вимог ч. 2 ст. 182, 191 цього Кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і присуджуються рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного та на підставі статей 179-182, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

02.08.2016 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], яким просить позбавити відповідача права користування квартирою [ADDRESS] Вказують, що [PERSON] є наймачем зазначеної квартири, а позивач [PERSON] її син та відповідач [PERSON] її онук, є членами її сім'ї. [PERSON] в квартирі не проживає з квітня 2013 р. Саме в квітня 2013 р. відповідач виїхав у Російську Федерацію, місце знаходження невідоме, оскільки стосунки не підтримують, згідно акту від 26.07.2016р.. Позивачі [PERSON] та [PERSON] подали суду заяву про підтримання позову, та розгляд справи в свою відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через житловий орган за місцем реєстрації згідно ст.76 ч.3 ЦПК України, оскільки відповідач за місцем реєстрації не проживає. Третя особа виконком Тернівської районної у місті ради надав до суду листа яким не заперечує проти позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в порядку заочного провадження зі згоди позивача позов слід задовольнити та відповідно до ст.71 ЖК України, визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Правовідносини між сторонами регулюються ст.71 ЖК України згідно норм якої при тимчасовій відсутності наймача, або членів його сім»ї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено випискою з протоколу, довідкою, актом затвердженим ТОВ «УЮТ-2011» а.с.9,10, що наймачем квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON], а позивач [PERSON] її син та відповідач [PERSON] її онук є членами родини позивача. З квітня 2013 р. відповідач в квартирі не проживає, залишив житло, що підтверджується актом. Оскільки відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає, житло за призначенням не використовує більш ніж 6 місяців без поважних причин, відповідно разом з донькою може бути визнана такою що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі ст.71,72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

02.08.2016 р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов позов (а.с. 2-4), в якому Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ»\~ (попереднє найменування Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт») просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням кімнати №108 у гуртожитку №5, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Паркова, 20-а, стягнути з [PERSON] витрати по оплаті судового збору у розмірі 1378 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що є балансоутримувачем вказаного гуртожитку, що на підставі рішення від 19.11.2014 р. [PERSON] було видано ордер на кімнату №108 гуртожитку, що [PERSON] була звільнена і не проживає у гуртожитку більше шести місяців. В судове засідання представник позивача не зявилась, надавши клопотання про розгляд справи у її відсутності (а.с. 72), в якому надала згоду на заочний розгляд справи у відсутності відповідача і просила задовольнити позов. Відповідач була сповіщена про розгляд справи шляхом оголошення у пресі (а.с. 66, 67, 75), до суду не зявилась, не повідомила про причини неявки та про її позицію за позовом. На підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи у відсутності незявившихся учасників судового розгляду. Зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі факти та відповідні правовідносини. Докази на а.с. 5, 57-61 свідчать, що будинок №20-а по вул. Парковій м. Іллічівська (нове найменування - Чорноморськ) є гуртожитком позивача. На підставі рішення засідання житлово-побутової комісії 19.11.2014 р. (а.с. 7) 12.01.2015 р. відповідачу [PERSON] видано ордер за №44 на житлову площу в вищезазначеному гуртожитку кімната №108 площею 18,6 кв. м. За наказом №613/0-81 від 26.11.2013 р. з [PERSON] було припинено трудовий договір на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у звязку з переведенням у відділ освіти Іллічівської міської ради (а.с. 6). Копія паспорту відповідача (а.с. 15-16) та адресна довідка на а.с. 32 підтверджують, що відповідач зареєстрована у спірній кімнаті. Докази на а.с. 8-13, 34-40, 70 свідчать, що [PERSON] з 2014 р. по теперішній час у гуртожитку не проживає. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Із ст. 72 ЖК України слідує, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. За таких обставин позов є обґрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

02.08.2016 р. до суду подано дану заяву, в якій заявник вказав, що 08.04.2016 р. в с.Губник Гайсинського району помер його батько [PERSON], в свідоцтві про його народження в графі «батько» відсутній запис, просив встановити факт, що [PERSON] є його рідним батьком для подальшого оформлення ним права приватної власності в порядку спадкування за законом спадкового майна. Заявник в судове засідання не з`явився, проте надав заяву згідно якої заявлені вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, справу розглянути без нього (а.с. 53). Представник Губницької сільської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] до суду не з`явилися, письмово проти задоволення заявлених вимог не заперечували, просили справу розглянути без них (а.с. а.с. 54,55,56,57). Доведено, що [PERSON], [INFO] є спадкоємцем за законом спадкового майна після смерті 08.04.2016 р. його батька [PERSON], через не зазначення його в свідоцтві про народження [PERSON] в графі «батько», не може реалізувати своє право на спадщину, встановлення цього факту необхідно заявнику для оформлення спадщини в державній нотаріальній конторі. Дані правовідносини регулюються ч.2 ст.256 ЦПК України, згідно з якою, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку встановлення цих фактів. Оскільки, [PERSON], [INFO], є рідним сином [PERSON], який помер 08.04.2016 р., як спадкоємець за законом спадщини через не зазначення його в свідоцтві про народження [PERSON] в графі «батько», не може реалізувати своє право на спадщину, іншого порядку встановлення цього факту законом не передбачено, то його на підставі п.1 ч.1, ч.2 ст. 256 ЦПК України необхідно встановити рішенням суду. Висновки суду підтверджуються такими доказами: -копією паспорта серії АА № 356308 виданого Гайсинським РВ УМВС України в Вінницькій області 11.10.1996 р. на ім`я [PERSON]Д (а.с. а.с. 3-4); -копією свідоцтва про народження серії V-УР № 0082174 від 16.11.1963 р., де зазначено, що 25.08.1963 р. народився [PERSON], де в графі «батько» відсутній запис (а.с. 9); -копією свідоцтва про смерть серії АМ № 342025 від 08.04.2016 р., згідно з яким 08.04.2016 р. в с. Губник Гайсинського району помер [PERSON] (а.с. 6).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

02.08.2016 р. заявниця звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 2-908-04 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, обгрунтовуючи свою вимогу тим, що рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 03.09.2004 року ( справа № 2 - 908- 4 ) за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 2, 51 га, розташованої на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району в рівних долях. В серпні 2016 року заявниця звернулася до державного реєстратора з приводу реєстрації земельної ділянки, однак їй було відмовлено у видачі правовстановлюючого документу на земельну ділянку оскільки в рішенні Любашівського районного суду від 03.09.2004 року було зазначено: визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 2, 51 га, розташованої на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району в рівних долях, без зазначення частки земельної ділянки кожній. Посилаючись на викладене, заявниця просила суд винести додаткове рішення у вказаній справі вказавши частку земельної ділянки, а саме: по ? частині кожній. Сторони в судове засідання не з'явилися надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає , що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої- небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Судом встановлено, що рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 03.09.2004 року по справі № 2-908-04 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 2, 51 га, розташованої на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району в рівних долях. Оскільки в позові [PERSON] просила суд визнати за нею та [PERSON] право власності на земельну ділянку по ? частці, а суд помилково в резолютивній частині рішення від 03.09.2004 року вказав визнати в рівних долях, без уточнення частки, тому належить винести додаткове рішення у якому вказати розмір частки на яку визнано право власності, а саме по 1/2 частині кожній. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

02.08.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що він з відповідачкою по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.09.1994 року, який був зареєстрований Стецівською сільською Радою Чигиринського району Черкаської області, актовий запис №11. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинили з травня 2016 року, з цього часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, взаємних інтересів не мають. Таким чином позивач вважає, що їх сімя розпалася повністю та остаточно і ніякого бажання на примирення в нього немає. Майнового спору та спору стосовно місця проживання дитини не мають. В судове засідання позивач не зявився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутністю. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву, про визнання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 24.09.1994 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, - а.с. 5. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], а.с. - 6. Шлюбні відносини припинили з травня 2016 року, спільне господарство вони не ведуть, взаємних інтересів не мають. Спір про місце проживання дитини і щодо майна відсутній. За таких обставин, суд вважає, що сім`я розпалася, зберегти її неможливо,\~тому, відповідно до ст.ст. 100, 112 СК України, позов [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити. На підставі ст.ст. 110-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

02.08.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 31.10.2014 року виконавчим комітетом Токарівської сільради Новоград-Волинського району, актовий запис № 5. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак, спільне життя не склалось, спільних неповнолітніх дітей не мають. Перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач в судове засідання не з'явився, однак в позові міститься клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не прибула, однак про час і місце розгляду справи була повідомленаналежним чином. Зважаючи на вищевказані обставини, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши\~\~у\~\~судовому\~\~засіданні\~\~матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Дослідивши\~\~у\~\~судовому\~\~засіданні\~\~матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.10.2014 року виконавчим комітетом Токарівської сільради Новоград-Волинського району, актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП № 115921 від 31.10.2014 р. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

02.08.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, вказуючи на те, що його батьки [PERSON] та [PERSON] знаходилися в шлюбі, від якого 26.07.1998 року він народився, та батько сплачував аліменти до його повноліття. З 01.09.2015 року він навчається в Селидівському професіональному ліцеї за денною формою навчання, де буде навчаться до 22.07.2017 року. В зв'язку з навчанням він потребує матеріальної допомоги на придбання харчів, одягу, на проїзд, на придбання літератури. Він знаходиться на утриманні матері, якій одній важко його утримувати. Відповідач працює, нікому більше аліменти не сплачує, та має можливість надавати йому допомогу, але добровільно її не надає. Просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на час навчання. В позові також позивач просить розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату слухання повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. 3 особа [PERSON], в судовому засіданні підтримала вимоги сина, просить їх задовольнити. Просить слухати справу заочно. Суд ухвалив слухати справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочки, син продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно свідоцтва про народження відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] ( копія свідоцтва в матеріалах справи). Згідно довідки Селидівського професіонального ліцею від 09.07.2016 року, [PERSON] дійсно навчається на бюджетній основі за професією «електрослюсар підземний» з 01.09.2015 року по 22.07.2017 року, денна форма навчання. Судом встановлено, що позивач дійсно є сином відповідача, що підтверджено свідоцтвом про народження, та навчається за денною формою навчання з 01.09.2015 року по 22.07.2017 року, потребує матеріальної допомоги. З урахуванням викладеного, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає, що стягнення з відповідача аліментів на користь позивача у розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/ на час навчання буде відповідати принципу справедливості, інтересам сторін. Також суд враховує, що позивач має право отримувати матеріальну допомогу і від матері- 3 особи по справі. Відповідно до ст.ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

02.08.2016 року [PERSON] звернувся з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що з 07.11.2009 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач не підтримує шлюбні відносини з відповідачем з лютого 2016 року, непорозуміння з питань подружнього життя створили умови, за яких шлюб фактично припинився, відновлювати стосунки не бажає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений про розгляд справи належним чином (поштове повідомлення №6504511325846), надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась про розгляд справи належним чином, надала заяву, згідно якої позов визнала, просила розглядати справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Підстав для відмови у прийнятті визнання позову відповідачем судом відповідно до ст.174 ЦПК України не встановлено. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що сторони з 07.11.2009 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №939. Сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], який на час розгляду справи проживає із матір'ю. Подружні стосунки між сторонами припинені з лютого 2016 року, сумісне господарство вони не ведуть, не підтримують нормальну атмосферу в сім'ї, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що спільне життя сторін та подальше збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, примирення неможливе, сім'я розпалась, тому відповідно до ст.112 СК України шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved