Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

04 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] , [INFO] , на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач є батьком її сина - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Згідно рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19.10.2016 року з відповідача стягуються на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 614грн., щомісячно, починаючи з 05 серпня 2016 року і до досягнення ним повноліття. Визначені рішенням суду аліменти за весь період відповідач сплатив лише кілька разів, та виконавчий лист про стягнення аліментів вона до виконання не пред`являла, оскільки відповідач обіцяв самостійно виконувати судове рішення. 08.07.2017р. набрав чинності Закон України №2037-VIII від 17.05.2017р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з січня 2019 року - 2027грн., з 1 липня 2118грн., а з 1 грудня - 2218грн. Автоматичного перерахунку раніше призначених аліментів Закон №2037-VIII не передбачає. З врахуванням наведеного, вважає, що є усі підстави для зміни розміру аліментів, також вважає за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача. 03 жовтня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. Призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження. 25 листопада 2019 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про зміну розміру аліментів, в якому просить змінити розмір аліментів, визначених рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 19.10.2016 року, та стягувати з нього - [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1059грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 19.10.2016 року з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 614грн., щомісячно, починаючи з 05 серпня 2016 року і до досягнення ним повноліття. Вважає, що на даний час відсутні підстави для зміни способу стягнення аліментів на частку від доходу, однак наявні підстави для зміни їх розміру в силу чинного законодавства. З врахуванням того, що його сину [PERSON] виповнилося 6 років, то прожитковий мінімум на дитину відповідного віку в Законі України «Про Державний бюджет на 2019 рік» встановлено з 1 липня 2019 року - 2118грн. Так як на нього та на матір зобов`язання по утриманню сина покладаються порівно, вважає, що з нього слід стягувати аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі - 1059грн., що становитиме половину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вважає, що відсутні підстави для стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини від всіх доходів, оскільки він не працює та доходів немає. Окрім цього, має на утриманні ще двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а тому якщо з нього стягуватимуться аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу на кожну дитину, то в сумі вони становитимуть 75 відсотків його доходів, що суперечитиме діючому законодавству. З врахуванням наведеного просить в задоволенні первісного позову - відмовити, а зустрічний - задовольнити. 26 листопада 2019 року ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою суду від 13 січня 2020 року у зв`язку з прийняттям зустрічного позову постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 05 лютого 2020 року від представника позивача за первісним позовом - [PERSON] надійшли письмові пояснення, по суті відзив на зустрічну позовну заяву, в яких він зазначає, що спосіб стягнення аліментів визначається виключно одержувачем аліментів, а не їх платником. Вважає безпідставними покликання відповідача [PERSON] на відсутність у нього доходів та те, що він не працює, оскільки такі жодними доказами не підтверджені та жодного значення для стягнення аліментів у частці від всіх видів доходів чи в твердій грошовій сумі, з врахуванням змін внесених Законом України №2037-VIII від 17.05.2017р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» не мають. Щодо тверджень відповідача про наявність у нього на утриманні ще двох дітей, то питання щодо їх утримання в межах даної справи не розглядаються. Та обставина, що відповідач [PERSON] не має бажання працювати, народив інших дітей - утриманців, не позбавляє його сина - [PERSON] , [INFO] , на належний рівень життя та не звільняє відповідача від обов`язку його забезпечити. З врахуванням наведеного просить первісний позов - задовольнити, а в задоволенні зустрічного - відмовити. 07 лютого 2020 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 15 квітня 2020 року від представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним [PERSON] - [PERSON] надіслала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що з врахуванням того, що законодавцем збільшено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, та позивач за первісним позовом не зверталась до виконавця про стягнення аліментів на підставі виконавчого листа, який би міг проводити стягнення в розмірі прожиткового мінімуму, а сторони самостійно не можуть змінити розмір аліментів, визначених раніше за рішенням суду, вважає, що зустрічний позов підставний та підлягає до задоволення. Вважає, що відсутні правові підстави щодо зміни розміру аліментів, шляхом зміни способу їх присудження, оскільки відповідач за первісним позовом не працює, не має постійного доходу та має на утриманні трьох дітей. Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та відповідних письмових поясненнях, зустрічний - заперечив. В судове зсідання призначене на 22.04.2020р. не з`явився, просить розглядати справу без його участі на підставі наданих доказів. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом заперечила, за зустрічним - підтримала та просить такі задовольнити. В судове зсідання призначене на 22.04.2020р. не з`явилася, просить розглядати справу без її участі на підставі наданих доказів. Враховуючи, що в судове засідання 22 квітня 2020 року не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В ході розгляду справи будь-яких інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подавалось. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього - [PERSON] , [INFO] , який залишився проживати з матір`ю - позивачем за первісним позовом - [PERSON] , та перебуває на її утриманні. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2016 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 614 /шістсот чотирнадцять/ гривень, щомісячно, починаючи з 05 серпня 2016 року і до досягнення ним повноліття, з індексацією відповідно до закону. Як вбачається з пояснень сторін, виконавчий лист про стягнення аліментів до органів виконавчої служби не пред`являвся. 01 липня 2015 року відповідач за первісним позовом [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , в якому мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . А відтак, після рішення суду від 19 жовтня 2016 року у відповідача [PERSON] народилися ще двоє дітей. Згідно пояснень відповідача [PERSON] він офіційно не працює, постійного доходу немає. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (статті 142, 181 СК України), у тому числі й на рівне утримання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. 11 липня 2017 року Європейським судом з прав людини також було ухвалено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини. Згідно ч.1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості - судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 викладено правовий висновок, згідно з яким, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України не може обмежуватися разовим її здійсненням. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII було внесено ряд змін до Сімейного кодексу України, зокрема надано право позивачу у справах про стягнення аліментів самостійно обирати спосіб їх стягнення у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі, а також змінювати спосіб стягнення аліментів, визначений попереднім рішенням суду, за окремим позовом, незалежного від наявності у платника аліментів офіційного працевлаштування та отримання регулярного чи мінливого заробітку (доходу). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України). Таким чином, системний аналіз норм статей 181 - 184 СК України з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», дає підстави дійти висновку про те, що право на стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дитина, і право вибору способу виконання обов`язку щодо утримання дитини належить виключно останньому. А відтак, доводи відповідача за первісним позовом [PERSON] про неможливість звернення позивача [PERSON] до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 19 жовтня 2016 року, не заслуговують на увагу. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Звертаючись ж до суду як з первісним, так і з зустрічним позовом, сторони посилаються як на підставу зміни розміру аліментів лише на те, що 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку із чим вважають, що повинно бути збільшено розмір присуджених аліментів, зокрема [PERSON] - в 1/4 частині від всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а [PERSON] - в твердій грошовій сумі - 1059грн., що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на липень 2019 року відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік». Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру раніше призначених аліментів. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 20 червня 2019 Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду висловлено правовий висновок про застосування норми права, а саме: «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Вказане відповідає також правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.03.2020 року у справі №682/3112/18 та правовим позиціям Верховного суду викладених у постановах від 04 липня 2018 року (справа №536/1557/17), від 12 вересня 2018 року (справа №459/2181/17), від 13.02.2020 року (справа №466/4009/18). А відтак, оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON] у своїх позовних вимогах за зустрічним позовом щодо збільшення розміру присуджених рішенням суду аліментів посилався виключно на зміну в законодавстві в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, а така зміна не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення про їх стягнення, зустрічний позов до задоволення не підлягає. Щодо первісного позову [PERSON] , то доводи такого є підставними в частині зміни способу стягнення аліментів, оскільки відповідно до абз. 2 ч.3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. А відтак, право вибору способу виконання обов`язку щодо утримання дитини належить виключно тому, з ким проживає дитина, в даному випадку [PERSON] . Виходячи з наведених вище положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу (розміру) раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Вирішуючи питання про зміну способу стягнення аліментів та при визначені частки від заробітку (доходу) батька [PERSON] , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, сімейний та матеріальний стан сторін у справі, зокрема створення відповідачем нової сім`ї, наявність на його утриманні ще двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відсутність даних про його незадовільний стан здоров`я, працездатний вік платника аліментів, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, та з урахуванням принципів розумності та справедливості, вважає, що є підстави для часткового задоволення позовних вимог за первісним позовом, а саме зміну способу та розміру стягнення визначених раніше аліментів на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, що у достатній мірі відповідає заявленим позивачем потребам утримання сина, а також не є заздалегідь непомірними для їх сплати відповідачем. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Разом з цим, позивачем [PERSON] при зверненні до суду з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів сплачено судовий збір в розмірі 768,40грн. Виходячи з цих обставин, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40грн.

Outcome: partial