Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

04.12.2020 року Виконавчий комітет Енергодарської міської ради як Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] .. Запис про матір внесено до актового запису про народження згідно з рішенням мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.08.2011 року. Відомості про батька дитини записано відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Дитина з 30.08.2011 року перебуває на відповідному обліку у Службі у справах дітей. В жовтні 2019 року відповідач звернулась до Служби у справах дітей та повідомила, що вона припинила стосунки з колишнім чоловіком, якого [PERSON] вважає батьком. [PERSON] емоційно сприйняв те, що [PERSON] покинув сім`ю та з кінця вересня 2019 року пішов мешкати до нього. Малолітній [PERSON] мешкає разом з [PERSON] , якого вважає батьком у трикімнатній квартирі, обладнаній необхідними меблями та побутовою технікою, має окреме місце для відпочинку та навчання, забезпечений сезонним одягом, взуттям, повноцінним харчуванням та належним доглядом. [PERSON] займається вихованням дитини. Оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не цікавиться його навчанням та розвитком, не турбується про стан здоров`я, відсторонилась від сина та не прикладає зусиль для налагодження довірливих стосунків з ним, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , [INFO] .. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 11.12.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 26). В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач в особі начальника відділу охорони дитинства Служби у справах дітей Суворова Л.Б. через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 33). Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи у без її участі, вимоги позову визнає (а.с. 32). Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Будь-які інші заяви чи клопотання сторонами не заявлялись, та судом не вирішувались. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено наступне. Відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] .. Згідно з Повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, запис про матір внесено до актового запису про народження згідно з рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.08.2011 року, а відомості про батька дитини записано відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.7-9). [PERSON] з вересня 2019 року проживає разом з [PERSON] , якого вважає батьком. У висновку Виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 01-01-40/5171 від 03.12.2020 року зазначено, що малолітній [PERSON] з 30.08.2011 року перебуває на відповідному обліку у Службі у справах дітей. В жовтні 2019 року відповідач звернулась до Служби у справах дітей та повідомила, що вона припинила стосунки з колишнім чоловіком, якого [PERSON] вважає батьком. [PERSON] емоційно сприйняв те, що [PERSON] покинув сім`ю та з кінця вересня 2019 року пішов мешкати до нього. Малолітній [PERSON] мешкає разом з [PERSON] , якого вважає батьком у трикімнатній квартирі, обладнаній необхідними меблями та побутовою технікою, має окреме місце для відпочинку та навчання, забезпечений сезонним одягом, взуттям, повноцінним харчуванням та належним доглядом. [PERSON] займається вихованням дитини. Матір хлопчика з моменту розлучення не цікавиться життям сина, стосунки між нею та дитиною напружені, відсутнє взаєморозуміння. Відтак виконавчий комітет вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] (а.с.19-22). Перевіривши докази по справі суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення і поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляють інтерес до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», забезпеченням найкращих інтересів дитини є дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифіковану Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим, що відповідач визнала позов та визнання позову є безумовним, та не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з урахуванням того, що у судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина, позовні вимоги підлягають задоволенню та суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved