Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

04 жовтня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку у розмірі 34\~650, 00 грн., стягнути моральну шкоду у розмірі 5\~000, 00 грн., а також зобовязати відповідача виконати зобовязання з виготовлення, доставки та монтажу стільниці протягом 10 календарних днів з моменту прийняття рішення суду. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 18 грудня 2017 року між нею та [PERSON] було укладено договір побутового підряду на виготовлення кухонної стільниці зі штучного каменю, що підтверджується розпискою про отримання відповідачем попередньої оплати у розмірі 3\~000, 00 грн. Останній день виконання робіт був 29 грудня 2017 року. За чотири дні до спливу строку виконання робіт відповідач зателефонував позивачеві та попросив ще доплатити 1\~000, 00 грн., для того щоб роботи були виконані вчасно. Позивач сплатила вказані кошти, однак до теперішнього часу відповідачем не було виконано його зобовязання за договором, чим він порушив умови договору. У звязку з викладеним позивач просить суд зобовязати відповідача виконати договір, а саме здійснити виготовлення, доставку та монтаж стільниці та сплатити неустойку за несвоєчасне виконання зобовязання та сплатити неустойку за порушення строків виконання договору. Окрім того позивач посилається на те, що діями відповідача їй було спричинено моральної шкоди, оскільки вона не змогла відсвяткувати свята у новому домі із наявністю стола для прийняття їжі, внаслідок дій відповідача у неї були зіпсовані стосунки з чоловіком, який довірив їй придбання меблів. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду із зазначеною позовною заявою. Представник позивача - [PERSON], який діє на підстав Довіреності від 26.11.2018 року, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. У судовому засіданні було встановлено, що 18 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до ФОП [PERSON] із наміром замовити у нього кухонну стільницю із каменю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Статтею 866 ЦК України визначено особливості укладання договору побутового підряду. Так, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. ( ч. 1 ст. 866 ЦК України) Позивачем на підтвердження факту укладання договору було надано Розписку [PERSON], з якої вбачається, що предметом договору є стільниця з штучного каменю, колір білий в крапочку, загальна вартість, включаючи доставку та установку складає 4\~200, 00 грн., передплата 3\~000, 00 грн. (яка була отримана відповідачем про що свідчить його підпис у розписці), строк виготовлення 10 днів з моменту передоплати. (а.с. 7) Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. ( ч. 1 ст. 628 ЦК України) З наданої позивачем розписки вбачається, що в ній було погоджено усі істотні умови договору побутового підряду. Так,\~розписку було\~складено підрядником, який здійснює підприємницьку діяльність з виробництва будівельних виробів з пластмас; виробництва інших виробів з бетону, гіпсу та цементу; роздрібної торгівлі непродовольчими товарами; виробництво виробів з бетону для будівництва; виробництво іншої продукції, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (а.с. 23-27) У розписці сторони дійшли згоди щодо предмету договору, його ціни та строків його виконання. Так, враховуючи те, що положеннями ч. 1 ст. 866 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо підрядник видасть документ, який підтверджує укладення договору, яким у даному випадку є розписка, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір побутового підряду. Як зазначає позивач, до теперішнього часу договір відповідачем виконано не було. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Як вбачається з розписки наданої позивачем, вартість робіт складає 4\~200, 00 грн. Позивач просить суд стягнути неустойку за 275 календарних дні, тобто з 30 грудня 2017 року по день звернення до суду з позовною заявою, а саме по 01.10.2018 року. Загальний розмір неустойки у даному випадку складає 34\~650, 00 грн. ( 275 * (3% *4200). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка у розмірі 34\~650, 00 грн. Окрім того, враховуючи положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме те, що позивач має вправі вимагати належного виконання зобовязання, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині зобовязання відповідача виконати зобовязання з виготовлення, доставки та монтажу стільниці протягом 10 календарних днів з моменту набранням рішення суду законної сили підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача в частини стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За правилами передбаченими ст. ст. 16, 23 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, приниженні честі, гідності та ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач в своїй позовній заяві зазначила, що вона мала намір відсвяткувати Новий рік у новій оселі, для веденні нормального побуту їй не вистачало лише кухонної стільниці. Однак внаслідок бездіяльності відповідача, її родина змушена була змінити свої плати. Свята були зіпсовані, а вона сама була дискредитована перед її чоловіком, як людина, що не здатна обрати відповідального контрагента за договором. На тлі зазначених обставин в родинних відносинах виникла напруга та непорозуміння, що спричинили позивачу душевних страждань. Враховуюче, все вищевикладене, а також характер моральних страждань, які понесла позивач, суд оцінює розмір моральної шкоди завданої їй у розмірі 3 000, 00 грн.. Таким чином, позовна заява [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача підлягає частковому задоволенню. На підставі положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~762, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial