Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

03.08.2015 року рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова позовні вимоги [PERSON] про визнання дій та бездіяльності Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Приватного підприємства «Ікар-97» незаконними, про стягнення з [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 11\~985,01 грн., про стягнення з [PERSON] у рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди 5\~000,00 грн., про стягнення з Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Приватного підприємства «Ікар-97» у рахунок відшкодування моральної по 1\~500,00 грн. залишені без задоволення. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] звернулась до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою. За ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.12.2015 року цивільна справа була повернута до Червонозаводського районного суду м. Харкова для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, з тих підстав, що судом першої інстанції не була дана оцінка позовним вимогам в частині стягнення з [PERSON] інфляційних втрат та пені за прострочення сплати аліментів, а резолютивна частина рішення не містить висновків суду щодо вказаних позовних вимог. У судовому засіданні позивач просила задовольнити її позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] інфляційних втрат та пені за прострочення сплати аліментів. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як вбачається з уточнених позовних заяв від 12.12.2014 року та від 13.01.2015 року [PERSON] просила, в тому числі, стягнути з [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням індексу інфляції у розмірі 35\~907,09 грн. та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 326\~032,77 грн. (т.2 а.с. 57-68, т.2 а.с. 106-108). Сторони по справі стосовно цих позовних вимог надавали пояснення, заперечення та подавали докази, однак судом не було ухвалено рішення стосовно цих позовних вимог. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Частиною 1 статті 196 СК України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Враховуючи, що у судовому засіданні, при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON], судом було встановлено, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів відсутня, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням індексу інфляції у розмірі 35\~907,09 грн. та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 326\~032,77 грн. задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed