Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

03.12.2019 р . [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) в особі свого представника за письмовим ордером та договором про надання правової допомоги (а.с.15, 16-18) - адвоката Цебер Олени Юріївни (далі - представник позивача)звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якій зазначає, що 23.07.2005 р. між [PERSON] (позивач по справі) та [PERSON] (відповідач по справі) було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 19.09.2019 р., справа №316/924/19. У зв`язку з недосягненням між позивачем та відповідачем, у добровільному порядку, згоди на виїзд неповнолітніх дітей разом з позивачем за межі державного кордону України, позивач звернулась до суду з даним позовом. Просила суд: надати дозвіл на перетин державного кордону при виїзді з України громадянами України, які не досягли 16-річного віку, а саме: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] , до усіх країн світу, у тому числі, країн Європи, країн Шенгенської угоди та Європейського Союзу, Сполучених штатів Америки, Австралії, Арабської республіки Єгипет, Туреччини, Російської Федерації, Білорусі, Грузії, Ізраїлю, та перетин лінії розмежування з окупованими територіями Донецької та Луганської областей у супроводі їх матері - [PERSON] , [INFO] , без згоди та супроводу батька - [PERSON] , [INFO] , в будь-який час до досягнення дітьми 16-річного віку (а.с.2-6). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 09.12.2019 р. провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду у загальному порядку зі стадії підготовчого судового засідання (а.с.30). Відповідачем [PERSON] були надані до суду 19.12.2019 р. та 24.01.2020 р. письмові заперечення та відповідь проти позову, відповідно до змісту яких відповідач заперечував проти виїзду дітей разом з позивачем (а.с.37-39), (а.с.71-72). Представником позивача: адвокатом Цебер О.Ю. була надана до суду 17.01.2020 р. письмова відповідь на заперечення відповідача, у змісті яких вважає безпідставними заперечення відповідача підтримавши позовні вимоги (а.с.48-50). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 13.02.2020 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.83). В судове засідання, для розгляду справи по суті,позивач [PERSON] , не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи без участі за участю її представника - адвоката Цебер О.Ю., позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с.47). Представник позивача - адвокат Цебер О.Ю. позовні вимоги уточнила, відмовившись від частини позовних вимог та просить суд: надати дозвіл на перетин держаного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли шістнадцятирічного віку, а саме: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] , у супроводі їх матері - [PERSON] без згоди та супроводу батька - [PERSON] , [INFO] , до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку, у будь-який час, до наступних країн: країн Європи, країн Шенгенської угоди та Європейського Союзу, Сполучених штатів Америки, Австралії, Арабської республіки Єгипет, Туреччини, Білорусі, Грузії, Ізраїлю про що надала письмову заяву (а.с.95). Відповідач [PERSON] уточнені вимоги позову визнав, про що надав письмову заяву (а.с.96), не заперечуючи проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до приписів ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Відповідно до приписів статті 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», пунктів 16, 18 «Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли вісімнадцятирічного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. №57, із змінами, передбачено, що підставою для виїзду з України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Фактично, відповідачем визнано уточнені позовні вимоги, у зв`язку з чим, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що уточнені позовну вимоги обґрунтовані, визнаються відповідачем, визнання позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, у зв`язку з чим уточнені вимоги позову підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved