Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

03 вересня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказала, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2014 року. У вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який є її сином. Відповідач з 2015 року не проживає в спірній квартирі, і всі зв`язки із ним втрачено, в квартирі не з`являється. Позивач самостійно сплачує вартість всіх комунальних послуг, тому вимушена звернутися з даним позовом до суду. 22 вересня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Суду пояснила, що відповідач по справі є її сином. Зазначила, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2015 року, зв`язку з відповідачем не має. Відповідач значиться зареєстрованим у спірній квартирі, однак не сплачує вартість комунальних послуг, не надає матеріальну допомогу на утримання житла. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надав, в зв`язку з чим за згодою позивача судом розглянуто справу в заочному порядку. Представник третьої особи - виконавчого комітету Покровської районної у місті ради в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Рішення просив прийняти згідно чинного законодавства. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що з позивачем [PERSON] вона спілкується з 2004 року, зазначила, що їй достовірно відомо про те, що син [PERSON] [PERSON] 7 років тому поїхав до Російської Федерації і з того часу не повертався, і жодного спілкування із ним на має. Суд, заслухавши позивача, свідка, дослідивши матеріли справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу №2-627 від 31 липня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В. (а.с. 8-10, 11-12). Як вбачається з копії довідки № 5 від 20.08.2021, виданої Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою «Нова.Ком», за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] не зареєстрована, за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджується актом, наявним в матеріалах справи, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] та затвердженого директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр», згідно якому відповідач [PERSON] , [INFO] з 07 вересня 2015 року не проживає в квартирі [ADDRESS] (а.с.13). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачу на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 908 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved