Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

03.09.2021 року [PERSON] (далі по тексту - позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про розірвання шлюбу (а.с.1-3). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі № 495/7316/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Справу призначено до судового розгляду (а.с.12-13). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.10.2021 року за клопотанням [PERSON] надано [PERSON] та [PERSON] строк для примирення тривалістю в один місяць. Провадження по цивільній справі № 495/7316/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу зупинено(а.с.23-24). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.11.2020 року провадження по цивільній справі № 495/7316/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу поновлено (а.с.33). Позивачка - [PERSON] в судовому 22.12.2021 року пояснила, що позовні вимоги про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] підтримує в повному обсязі. Зазначила, що до примирення вони не дійшли, не проживають однією сім`єю та не ведуть спільне господарство вже більше п`яти років. Заперечення відповідача проти розірвання шлюбу вважає безпідставним, так як вже тривалий час їх шлюб носить формальний характер. Просила шлюб розірвати. Відповідач - [PERSON] в судове засідання 22.12.2021 року не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі (а.с.38). Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши позивачку, суд дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] ,виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 09.10.1998 року між позивачкою [PERSON] , [INFO] , та відповідачем [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про що 09.10.1998 року складено відповідний актовий запис за № 14, що підтверджується виданим 09.10.1998 року свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.6). Від спільного шлюбу у сторін неповнолітніх дітей не має. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За твердженням позивачки, шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, однією сім`єю не проживають. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, вони втратили почуття лобові та поваги один до одного. Ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено, у зв`язку з постійними сварками та бійками. Поновити шлюбно-сімейні стосунки позивачка наміру не має та подальше сумісне проживання з відповідачем є неможливим та суперечить її інтересам. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (частина третя статті 105 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (стаття 112 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 (із змінами та доповненнями), проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 761/33261/16-ц від 26.11.2018 року встановлено, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам, а також з огляду на те, що сторони до примирення не надійшли, суд вважає за можливе та доцільне розірвати шлюб між сторонами.

Outcome: approved