Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

03 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21.12.2016р. Від даного шлюбу мають малолітніх дітей [PERSON], 18.09.2011р.н. та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13.12.2016 року ухвалено стягувати з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1\\3 частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 1 грудня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. [PERSON], [INFO] хворіє рядом хронічних захворювань і потребує регулярного лікування, проведення фізіотерапевтичних процедур, здійснення регулярних обстежень в різних медичних закладах України, забезпечення відповідним спеціальним харчуванням. Позивач вказує, що в добровільному порядку відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні та у додаткових витратах на дитину, які полягають у лікуванні за діагнозами: муковісцидоз з панкреатичною недостатністю, хронічний бронхообструктивний синдром, ст. ремісії, хронічна колонізація, інтермітуючий висів, хронічний риносинусит, стадія загострення, гіперацидний тип шлункової секреції, гастроезофагальний рефлюкс. Щонайменша сума коштів у звязку з додатковими витратами на лікування сина [PERSON] щомісячно становить 6000 гривень. Зважаючи на положення СК України щодо рівності прав та обов'язків щодо дитини, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, а саме: 3000 гривень щомісячно. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав і просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, у звязку із наступним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 17 жовтня 2009 року було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] [PERSON] міськрайонного управління юстиції, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії 1-БВ № 069047, актовий запис 1974. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21.12.2016 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 31.01.2017 року. Від даного шлюбу у сторін є малолітні діти [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим повторно, Серія І-БВ № 284145 та [PERSON], 18.09.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим повторно, Серії І-БВ № 284145. Згідно свідоцтва про зміну імені, серії І-БВ № 011396 від 06.07.2017 року [PERSON] змінила імя на [PERSON]. Діти проживають разом з матірю [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сімї № 2610 від 20.07.2017 року та довідками про реєстрацію місця проживання № 7415, №7414, №7413. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13.12.2016 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], 13.07.2010 року та [PERSON],[INFO], аліменти в розмірі 1\\3 частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 1 грудня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат, повязаних з лікуванням сина інваліда [PERSON] - відмовлено у звязку з недоведеністю вимог належним чином та допустимими доказами. Дитина [PERSON] знаходився на амбулаторному обстеженні у Львівському обласному центрі надання медичної допомоги хворим на муковісцидоз; діагноз: муковісцидоз з панкреатичною недостатністю, хронічний бронхообструктивний синдром, ст. ремісії, Хронічна колонізація, інтермітуючий висів, хронічний риносинусит, стадія загострення, гіперацидний тип шлункової секреції, гастроезофагальний рефлюкс, що підтверджується консультативними висновками від 19.08.2014 р., 12.09.2014р., 03.04.2015р., 24.04.2015 р., 21.07.2015 р., 24.11.2015 р., 04.10.2016 р, 01.03.2017 р., виданими « Західноукраїнським спеціалізованим дитячим медичним центром». Також, діагноз «Муковісцидоз» у [PERSON] підтверджується заключенням молекулярно генетичного дослідження від 21.03.2013 року проведеним Інститутом спадкової патології, заключенням Центру молекулярної генетики від 20.06.2013 року, консультативним висновком [PERSON] міського перинатального центру від 22.04.2013 року, копіями виписки з амбулаторної картки [PERSON] Вартість витрат на лікування [PERSON] за період з січня 2017 року по липень 2017 року складає - (1000 грн. + 186,15 грн.+ 1170грн. +1951,51+ 2302,23 = 6609, 89 грн., що підтверджується фіскальними чеками та рекомендаціями лікарів, а всього 6609, 89 грн. Також, на лікування [PERSON] у листопаді 2017 року було витрачено 1357,45 грн. ( 43,10 грн. + 1314 грн. = 1357,45 грн. ) [PERSON] обласної дитячої лікарні №202 від 18.07.2017 року підтверджено, що в рамках виконання заходів Загальнодержавної програми «Національний план дій щодо реалізації Конвенції ООН про права дитини» в частині «Централізована закупівля медикаментів для дітей, хворих на муковисцидоз», [PERSON] отримав препарат пульмозим у кількості 66 небул, на суму 32\~630 грн. 27 коп. для амбулаторного лікування за місцем проживання. З листа [PERSON] міського центру первинної медико санітарної допомоги №2 вбачається, що згідно даних реєстру Міської комунальної аптеки «Віола» в період з січня 2017 року по липень 2017 року для лікування [PERSON] за рахунок [PERSON] міського центру первинної медико- санітарної допомоги №2 отримано препарат Креон в капсулах у кількості 3720 капсул на загальну суму 20\~141 грн., пульмозим у кількості 144 ампули для інгаляцій на загальну суму 88\~129 грн. для амбулаторного лікування за місцем проживання. Відповіддю на запит Міська комунальна аптека «Віола» повідомила, що [PERSON], 6.07.2017р, 11.07.2017р, 02.08.2017 р. були отримані лікарські засоби на загальну суму 21\~292,45 . Після 2.08.2017 року пільгових рецептів на Креон 10000 капс. №20 та Пульмозим р-н д\\інгал.2,5/2,5 мл амп. №6 для лікування [PERSON] в міську комунальну аптеку «Віола» згідно реєстру відпущених безкоштовно лікарських засобів не надходило. Як вбачається з копії посвідчення серії ААВ № 006095 [PERSON], [INFO] з 28.11.2013 року по 12.07.2018 року призначена соціальна допомога у сумі 894 грн. Згідно з довідки про доходи № 95 від 04.08.2017 року [PERSON] працює в УСБУ у Хмельницькій області на посаді військовослужбовця та загальна сума доходу за період з грудня 2016 року по липень 2017 року, за винятком аліментів, становить 61922 грн. 50 коп. Батьки відповідача [PERSON] та [PERSON] являються пенсіонерами, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень № [NUMBER] та № [NUMBER] відповідно. Згідно консультаційного висновку спеціаліста [PERSON] встановлено діагноз Мієлома множинна ІІІ ст. з секрецією М-градієнта у зоні деструкції та мякотканні компоненти та переломи лівої тулубової кістки та вартість його лікування за рік становить до 120 тисяч гривень. Відповідачем добровільно було сплачено позивачу 07.11.2017 року 3400 грн. додаткових витрат на утримання сина [PERSON], що підтверджується випискою по транзакції по карті « Приват Банк» від 07.11.2017 року. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх Відповідно до\~статті 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей\~ \~183, 184,\~ 185,\~ 193,\~ 198,\~ 199 СК України\~визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 183, 184); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно з\~ст. 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно Отже, виходячи з аналізу\~ст. 185 СК України\~додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз'яснено, що до передбаченої\~ст. 185 СК України\~участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Статтею 150 СК України\~передбачено обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в частості зобовязання батьків піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому відповідно до вимог\~ст. 182 СК України, повинно враховуватись матеріальне становище платника аліментів, наявність інших дітей та непрацездатних осіб. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини. Такий висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6 -1296 цс 15 від 24 лютого 2016 року, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Окрім цього, відповідно до ст.ст.\~11,\~12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З матеріалів справи встановлено, що внаслідок наявності хвороби у [PERSON], позивач з січня 2017 року по день розгляду справи понесла витрати на придбання ліків, що рекомендовані лікарями, в сумі 7967, 34 грн. Зокрема, 9.01.2017 року- 1000 грн., 13.04.2017 року 186, 15грн., 12.05.2017 року 1170 грн., 19.07.2017 року 2302,23 грн., 19.07.2017 року 1951, 51 грн., 02.11.2017 року 43,10 грн., 02.11.2017 року 1314,35 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями чеків. Таким чином, в місяць позивач несе витрати в розмірі 7967, 34 грн.: 11 місяців = 724,30 грн.). Батьки зобовязані в рівній мірі утримувати дитину, тому сума витрат на дитину кожного з батьків складає приблизно 724,30 : 2 = 362, 15 грн. Враховуючи вищенаведене та норми ст. ст.\~7,\~141,\~185 СК України, ст. ст.\~11,\~12 Закону України «Про охорону дитинства», суд приходить до висновку, що у зв'язку з хворобою дитина [PERSON] потребує додаткових витрат на його лікування, а тому з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача додаткові витрати на дитину в розмірі 500 гривень щомісячно. При цьому, посилання відповідача на те, що в нього на утриманні перебувають батьки пенсійного віку, суд відхиляє, оскільки доказів їх утримання суду не надано. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України, а саме пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial