Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

04.12.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Територіальної громади м. Біла Церква в особі Білоцерківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на наступні обставини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.10.2017 серії [NUMBER] , яка є бабусею позивача по матері. За життя на підставі договору міни серії ВВМ №044507, який 01.09.2004 зареєстровано у Державному реєстрі правочинів Першою міською державною нотаріальною конторою, [PERSON] стала власником однокімнатної квартири [ADDRESS] . 26.11.2018 [PERSON] , як спадкоємець п`ятої черги відповідно до статей 1223, 1265 Цивільного кодексу України та у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців, оскільки згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №54229331 від 26.11.2018 року за спадкодавцем рахується 2 (два) заповіти, однак жодна особа не звернулася до нотаріуса, у встановлений законом строк для отримання спадщини, звернувся до нотаріуса із заявою щодо оформлення спадкового майна, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій та оформленні спадкових прав після померлої [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним пропущено строк для прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст.1220, 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців з моменту смерті особи, тобто з моменту відкриття спадщини. Одночасно з тим, згідно ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, рішеннями Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 2-1963 від 21.02.2005 та № 2-8501 від 07.12.2005 за позовами [PERSON] , батьків на той момент малолітнього позивача, [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав. Тобто, з 2005 року [PERSON] набув статусу особи, позбавленої батьківського піклування, а опіка над ним передана пенсіонерці [PERSON] . У 2013 році позивач вступив на 1 курс до Національного університету «Київський політехнічний інститут», де навчався на денній формі навчання за рахунок бюджету. В момент смерті [PERSON] позивач навчався на 5 курсі університету та єдиним його доходом була стипендія. З жовтня 2017 року по серпень 2018 року позивач отримував від 1400 до 1920 гри. стипендії в місяць, що підтверджується довідкою про доходи № 175 від 26.09.2018, виданою Національним університетом України «Київський політехнічний університет». Одночасно з тим, на час навчання позивач проживав у гуртожитку і за той же час, з жовтня 2017 року по серпень 2018 року сплатив 9453 грн. за проживання у гуртожитку, що підтверджується довідкою бухгалтерії Національного університету України «Київський політехнічний інститут» від 24.09.2018 року. Оскільки інших джерел прибутку на той час позивач не мав, тому майже всю місячну стипендію віддавав як оплату за проживання у гуртожитку. Після смерті бабусі [PERSON] позивач звертався до нотаріуса, проте останній повідомив йому, що вартість відкриття спадкової справи коштуватиме понад 2 тисячі гривень. На той час позивач перебував у дуже скрутному матеріальному становищі, стипендії ледве вистачало на покриття плати за проживання у гуртожитку та продукти харчування, тому був не спроможний сплатити за послуги нотаріуса у зв`язку з чим пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 26.11.2018 року спадщина після смерті [PERSON] не відкривалася. Просив суд прийняти позовну заяву до розгляду та задовольнити її, визнати причини пропуску прийняття спадщини поважними та визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом ( а. с. 2-4 ). Ухвалою судді від 04 лютого 2019 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 14 годину 30 хвилин 18 березня 2019 року ( а. с. 34-35 ). 01.04.2019 року за вх. № 12255 судом отримано від позивача заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просив визнати причини пропуску прийняття спадщини поважними та визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, протягом трьох місяців з дня вступу рішення суду в законну силу ( а. с. 52 ). Ухвалою суду від 04 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 годину 30 хвилин 03 червня 2019 року ( а. с. 55-56 ). В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Наріжній О.А., який діє на підставі договору № 63-2018 про захист, представництво та надання правової допомоги від 22.09.2018 року та ордеру серії КС № 456063 ( а. с. 23, 24 ) не з`явився, надав до суду заяву, отримана судом 04.04.2019 року за вх. № 12759, в якій просив дану справу ( зазначену вище ) слухати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у разі неяви в судове засідання відповідача, не заперечує щодо заочного розгляду справи ( а. с. 53 ). Відповідач Білоцерківська міська рада в судове засідання представника не направила, 26.02.2019 року за вх. № 7790 судом отримано лист за підписом міського голови, в якому Білоцерківська міська рада просить слухати дану справу без представника на розсуд суду ( а. с. 42 ). Інших заяв та клопотань з боку сторін по вищезазначеній цивільній справі до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.10.2017 серії [NUMBER] ( а. с. 6 ). За життя на підставі договору міни серії ВВМ №044507, який 01.09.2004 року зареєстровано у Державному реєстрі правочинів Першою міською державною нотаріальною конторою, [PERSON] стала власником однокімнатної квартири [ADDRESS] ( а. с. 12, 13 ). З свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 8 ). З свідоцтва про укладання шлюбу вбачається, що 07 березня 1992 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , де прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] ( а. с. 9 ). Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження ( а. с. 11 ). Отже, з наявних матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , яка в свою чергу є донькою [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] , [INFO] померла у віці 41 року, про що свідчить в матеріалах справи копія свідоцтва про смерть, яке видане 06 грудня 2013 року Виконавчим комітетом Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області ( а. с. 10 ). Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 2-1963 від 21.02.2005 року позбавлено [PERSON] батьківських прав щодо її сина [PERSON] , [INFO] ( а. с. 16 ). Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2-8501 від 07.12.2005 року позбавлено батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку ( доходу ), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 30 вересня 2005 року до досягнення дитиною повноліття, на користь опікуна [PERSON] ( а. с. 17 ). Тобто, з 2005 року позивач [PERSON] набув статусу особи, позбавленої батьківського піклування, опікуном якого була [PERSON] . З вищевказаних судових рішень вбачається, що з обома позовами щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] зверталася [PERSON] . Вказані судові рішення набрали законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач [PERSON] , [INFO] є спадкоємцем п`ятої черги. Встановлено, що у 2013 році позивач вступив на 1 курс до Національного університету «Київський політехнічний інститут», де навчався на денній формі навчання за рахунок бюджету та на момент смерті [PERSON] останній навчався на 5 курсі університету та єдиним його доходом була стипендія. З жовтня 2017 року по серпень 2018 року позивач отримував від 1400 до 1920 грн. стипендії в місяць, що підтверджується довідкою про доходи № 175 від 26.09.2018 року, виданою Національним університетом України «Київський політехнічний університет» ( а. с. 19 ). Крім того, на час навчання позивач проживав у гуртожитку і за той же час, з жовтня 2017 року по серпень 2018 року сплатив 9453 грн. за проживання у гуртожитку, що підтверджується довідкою бухгалтерії Національного університету України «Київський політехнічний інститут» від 24.09.2018 року ( а. с. 20 ). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №54229331 від 26.11.2018 року за спадкодавцем рахується 2 (два) заповіти, однак жодна особа не звернулася до нотаріуса, у встановлений законом строк для отримання спадщини та відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 26.11.2018 року спадщина після смерті [PERSON] не відкривалася ( а.с. 21-22 ). Встановлено, що позивач звернувся до нотаріуса із заявою щодо оформлення спадкового майна, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій та оформленні спадкових прав після померлої [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки останнім пропущено строк для прийняття спадщини ( а. с. 7 ). Позивач [PERSON] звертаючись до суду з вказаною позовною заявою наголошує на тому, що строк було ним пропущено у зв`язку з тим, що останній після смерті бабусі [PERSON] звертався до нотаріуса, проте останній повідомив йому, що вартість відкриття спадкової справи коштуватиме понад 2 тисячі гривень. На той час позивач перебував у дуже скрутному матеріальному становищі, стипендії ледве вистачало на покриття плати за проживання у гуртожитку та продукти харчування, тому був не спроможний сплатити за послуги нотаріуса у зв`язку з чим пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини. Оскільки інших джерел прибутку на той час позивач не мав, тому майже всю місячну стипендію віддавав як оплату за проживання у гуртожитку. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачем в якості відповідача було зазначено Територіальна громада м. Біла Церква в особі Білоцерківської міської ради. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року щодо узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування зазначено, що належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже віднесення будь-яких обставин до поважних є оціночним та таким, що безпосередньо належить до волі суду та його оцінки. Аналогічна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду (ВС/КЦС № 681/203/17-ц від 17.10.2018 ). Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно ж до роз`яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, надання додаткового строку для прийняття спадщини можливо, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15), від 14.09.2016 року (справа № 6-1215цс16). Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Встановлено, що позивач [PERSON] не звернувся своєчасно з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у зв`язку з матеріальним становищем, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Враховуючи те, що позивач з раннього віку залишився без батьківського піклування, опікуном була його бабуся, яка померла [INFO] , останній навчався та іншого доходу не мав для оформлення спадщини, а отримані з жовтня 2017 року по серпень 2018 року кошти в якості стипендії, розмір якої коливався від 1400 до 1920 грн. в місяць, де загальна сума доходу склала 13 020 гривень та за цей самий період сплачено за проживання у гуртожитку на загальну суму у розмірі 9 453 гривень, суд приходить до висновку, що вказана та встановлена в судовому засіданні обставина не дала позивачу можливості своєчасно звернутися до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а тому суд розцінює, як поважною. Причини пропуску зазначеного строку можуть бути визнані поважними в наступних випадках: через тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 520/6040/17, провадження № 61-2590св18 (ЄДРСРУ № 76941473) від 03 жовтня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, враховуючи вищенаведене, а також принцип розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved