Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

02 вересня 2021 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник- адвокат Родрігес Н.А., звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Відповідач, ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в сумі 250 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що на протязі дев`яти років працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів машиністом тепловоза по вивезенню руди та гірничої маси кар`єра. Висновком МСЕК від 08.07.2021 позивачу при первинному огляді було встановлено 60% втрати професійної працездатності по вібраційній хворобі, хронічному обструктивному захворюванню легень, безстроково та встановлено третю групу інвалідності. Зазначає, що внаслідок встановленого позивачу професійного захворювання позивачу завдано моральну шкоду, оскільки порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Внаслідок професійного захворювання позивач постійно відчуває загальну слабкість, втому, болі. У зв`язку з втратою працездатності позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є значними та незворотними. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 16 вересня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивач протягом усього часу роботи на підприємстві відповідача останній створював безпечні умови праці на підприємстві. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Також зазначив, що окрім підприємства відповідача позивач значний проміжок часу працював на інших підприємствах із шкідливими умовами праці та з загального періоду роботи у шкідливих умова- 12 років лише 8 років позивач працював на підприємстві відповідача. Також вказав, що Актом розслідування професійного захворювання позивача не встановлено вини відповідача. Крім того зазначив, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є безпідставно завищеним. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 01 вересня 1994 по 01 червня 2003 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, та працював на посаді машиніста тепловоза по вивезенню руди та гірничої маси кар`єра, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с.16-24). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 17 травня 2021 року, складеного на підприємстві ТОВ «Шляхбуд КР», встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації, хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня, із зазначенням його причин- вібрація транспортно-технологічна, пил переважно фіброгенної дії (а.с. 10-15). Згідно вказаного Акту зазначено, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив професійний маршрут: 01.09.1994-01.062003 -ВАТ «ЦГЗК», машиніст тепловоза по вивезенню руди та гірничої маси з кар`єра (а.с.13) Відповідно до пункту 20 вказаного Акту зазначено, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 25 років 04 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань встановити неможливо. (а.с.15). Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 08 липня 2021 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 60%, з яких 40% по вібраційній хворобі, 20% по хронічному обструктивному захворюванню легень, та встановлено третю групу інвалідності, з 29 червня 2021 року безстроково. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно курортне лікування, палиця, корсет. Вказані обставини підтверджуються копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №059852 від 08.07.2021 (а.с.9). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворюванням та встановленням стійкої втрати працездатності первинно у розмірі 60%, встановлення 3 групи інвалідності з 29 червня 2021 року та безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує загальний період роботи позивача в шкідливих умовах 25 років 4 місяці, з яких саме на підприємстві відповідача протягом 8 років 9 місяців, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно та безстроково встановлено 60% втрати професійної працездатності, а також визнано особою з інвалідністю 3 групи з 29 червня 2021 року, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 160 000 гривень, задовольнивши частково позовні вимоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1600 гривень.

Outcome: partial