Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

04 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок під №73 по вулиці Дружби в с. Рижівка Білопільського району Сумської області. За вказаною адресою зареєстровані: вона та відповідачки - [PERSON] і [PERSON]. З квітня 2011 року останні за місцем реєстрації в с. Рижівка Білопільського району Сумської області по вул. Дружби, 73 не проживають, їхніх речей у вказаному домоволодінні не має. У добровільному порядку [PERSON] і [PERSON] з реєстраційного обліку не знімаються. Їй відомо, що останні проживають в. с. Попівка Глушковського району Курської області. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться в с. Рижівка Білопільського району Сумської області по вул. Дружби, 73. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися. Згідно з поштовими повідомленнями, останні за місцем реєстрації не проживають. На підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що відповідачі належним чином повідомлені про час, день і місце розгляду справи (а. с. 28-29, 31-32). Представник третьої особи Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове зсідання не зявився, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив (а. с. 25, 38). Статтею 224 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачка проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивачку [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею ст. 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317, ст. ст. 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). У відповідності до ст. 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24 грудня 2014 року приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1040, позивачка є власником житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходиться в с. Рижівка Білопільського району Сумської області по вул. Дружби, 73 (а. с. 3). За відомостями Білопільського РС УДМС України в Сумській області від 21 січня 2016 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] значаться зареєстрованими в [INFO] (а. с. 11). З акту від 02 березня 2016 року, складеного позивачкою за участю [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] у житловому будинку №73 по вулиці Дружби в с. Рижівка Білопільського району Сумської області не проживають. Речей, які б ймовірно належали іншим особам, у домогосподарстві не має (а. с. 12). У відповідності до довідки Рижівської сільської ради від 04 травня 2016 року тор чеська Г. П. та [PERSON] за місцем реєстрації не проживають із 25 грудня 2007 року (а. с. 39). Позивачка [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що відповідачі не є членами її сімї. Останні були зареєстровані в будинку на час прийняття нею спадщини за заповітом після [PERSON] Знятися з реєстраційного обліку у добровільному порядку відповідачки [PERSON] та [PERSON] не бажають, посилаючись на те, що їм це не потрібно, так як вони є громадянами [PERSON] Федерації. Таким чином, судом встановлено, що на даний час відповідачі не є членами сімї позивачки, не є власниками або наймачами будинку, розташованого в с. Рижівка Білопільського району Сумської області по вул. Дружби, 73, який належить останній на праві власності, не проживають у вказаному будинку, а лише зареєстровані у ньому, не приймають участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання [PERSON] і [PERSON] таким, що втратили право користування належним позивачці на праві власності житловим будинком, розташованим за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Рижівка, вул. Дружби, 73. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно з якими стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що у звязку зі зверненням до суду з даним позовом [PERSON] понесла судові витрати у виді судового збору у сумі 551 грн. 20 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 100 грн., а всього: 651 грн. 20 коп. (а. с. 1, 14). Вказана сума підлягає стягненню з відповідачок на користь позивачки у дольовому порядку, тобто по 325 грн. 60 коп. із кожної. На підставі викладеного,

Outcome: approved