Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

03 червня 2019 року позивач звернувся до суду з цим позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] його мати [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] виданим 19 травня 2010 року виконкомом Домашлинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області. Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається із належних померлій земельних ділянок та житлового будинку з надвірними будівлями. Як вияснилось після смерті матері, мати склала два заповіти, які були посвідчені Домашлинською сільською радою Корюківського району Чернігівської області: заповіт від 11 вересня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за №26, відповідно до якого мати заповідає земельний пай йому, [PERSON] та [PERSON] в рівних долях; заповіт від 11 січня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за №01, відповідно до якого мати заповідає жилий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства йому та [PERSON] в рівних долях. Вказані в заповітах інші спадкоємці, спадщини не прийняли, він звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, була відкрита спадкова справа, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно померлої матері він звернувся до Корюківської районної державної нотаріальної контори, де державний нотаріус оглянув всі надані ним документи і відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про що виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, бо за змістом заповітів не можливо встановити яке саме майно заповідач заповідає після своєї смерті, де воно знаходиться, відсутні посилання на правовстановлюючі документи. Тому він змушений звернутись до суду з проханням розтлумачити заповіти. У судове засідання від представника позивача надано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити. У судове засідання представник відповідача, Домашлинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, не з`явився, надали заяву про слухання справи без їх участі, проти позову не заперечують. У судове засідання представник третьої особи, Корюківської державної нотаріальної контори Чернігівської області, не з`явився, надали заяву про слухання справи без їх участі, в рішенні покладається на думку суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як встановлено судом, матір`ю позивача є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим 26 червня 1956 року Домашлинським сільбюро ЗАГС Корюківського району. Мати проживала одна за адресом: [ADDRESS] , в житловому будинку на який був відсутній правовстановлюючий документ, але в сільській раді був відкритий особовий рахунок на дану садибу і мати була вказана головою двору. Мати вважала таку реєстрацію житлового будинку в сільській раді достатньою, бо згідно діючого на той час законодавства право власності на житловий будинок в сільській місцевості реєструвалось в по господарській книзі сільської ради. За життя моя мати працювала і була членом місцевого колективного господарства, при паюванні якого мати була включена до списку осіб, які мають право на земельну та майнову частку розпайованого колективного сільськогосподарського підприємства. В наступному Корюківська районна державна адміністрація видала матері сертифікат на право на земельну частку (пай), з яким вона звернулась до Корюківської районної державної адміністрації із заявою про виділення земельної частки в натурі та про видачу державного акту на право власності на земельну ділянку. На підставі розпорядження Корюківської районної державної адміністрації від 12 жовтня 2006 року за №443, Корюківською районною державною адміністрацією матері був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 19 лютого 2007 року на наступні земельні ділянки: площею 1,31 га., кадастровий номер: [NUMBER] , у межах згідно з планом, яка розташована на території Домашлинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площею 1,24 га., кадастровий номер: [NUMBER] , у межах згідно з планом, яка розташована на території Домашлинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім того, на підставі рішення 23 сесії 5 скликання Домашлинської сільської ради від 17 вересня 2009 року, мати приватизувала земельні ділянки біля житлового будинку: земельну ділянку площею 0,25 га., кадастровий номер [NUMBER] , місце розташування якої [ADDRESS] , її цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] виданим 23.10.2009 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010984100002; земельну ділянку площею 0,35 га., кадастровий номер [NUMBER] , місце розташування якої [ADDRESS] , її цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] виданим 23.10.2009 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010984100001. Мати за життя вирішила розпорядитись своїм майном, неодноразово йому говорила, що заповість своїм дітям належні їй земельні ділянки та житловий будинок, для чого звернеться до сільської ради для написання заповіту. При цьому мати говорила, що житловий будинок та земельні ділянки біля нього вона заповість йому та [PERSON] , а земельні ділянки які виділені їй як земельний пай вона заповість йому та двом його братам (своїм синам): [PERSON] та [PERSON] [INFO] його мати [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] виданим 19 травня 2010 року виконкомом Домашлинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області. Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається із належних померлій земельних ділянок та житлового будинку з надвірними будівлями. Як вияснилось після смерті матері, мати склала два заповіти, які були посвідчені Домашлинською сільською радою Корюківського району Чернігівської області: заповіт від 11 вересня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за №26, відповідно до якого мати заповідає земельний пай йому, [PERSON] та [PERSON] в рівних долях; заповіт від 11 січня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за №01, відповідно до якого мати заповідає жилий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства йому та [PERSON] в рівних долях. Вказані в заповітах інші спадкоємці, спадщини не прийняли, він звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, була відкрита спадкова справа, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно померлої матері він звернувся до Корюківської районної державної нотаріальної контори, де державний нотаріус оглянув всі надані ним документи і відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про що виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, бо за змістом заповітів не можливо встановити яке саме майно заповідач заповідає після своєї смерті, де воно знаходиться, відсутні посилання на правовстановлюючі документи. Відповідно до ст.1235 Цивільного кодексу України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин. Відповідно до ст.1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву. Позивач подав до Корюківської районної державної нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, була відкрита спадкова справа, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Згідно довідки сільської ради мати на час смерті проживала одна, інші вказані у заповітах спадкоємці спадщини не приймали. Відповідно до ст. 1256 Цивільного кодексу України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до ст.213 Цивільного кодексу України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Враховуючи зміст заповітів, позивач позбавлений можливості оформити належним чином спадкове майно своєї матері, тому для тлумачення заповіту вимушений звернутись до суду з даним позовом. Згідно посвідченого 11 вересня 2006 року заповіту матері, який зареєстрований в реєстрі за №26, мати заповідає земельний пай йому, [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. За життя мати всім їм говорила, що земельний пай, маючи на увазі отриману в рахунок земельного паю земельну ділянку, вона заповідає своїм синам. На момент складання даного заповіту право матері на земельну частку (пай) посвідчувалось сертифікатом на право на земельну частку (пай), тому про спадкування земельної частки (паю) і було вказано в заповіті матері. Вже після складання заповіту, а саме, 19 лютого 2007 року, земельний пай був виділений в натурі - земельними ділянками, право матері на які посвідчувалось державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] , тому мати вважала, що її земельна частка (пай) у формі земельної ділянки перейде у власність її синам згідно складеного заповіту. Мати не задумувалась над юридичними тонкощами змісту свого заповіту, бо була неграмотною, склавши заповіт, вона вважала, що заповіла своїм синам належну їй на праві власності земельну ділянку яка виділена їй як земельна частка (пай), саме таке і було волевиявлення матері. Отже, саме вищевказане майно і заповідала мати за життя у своєму заповіті, саме так і необхідно його тлумачити. Згідно посвідченого 11 січня 2010 року заповіту матері, який зареєстрований в реєстрі за №01, мати заповідає жилий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства мені та [PERSON] в рівних долях. Хоча у заповіті не вказано де саме знаходиться дане нерухоме майно, відсутні посилання на правовстановлюючі документи, але в заповіті вказано найменування даного майна, жилий будинок з надвірними будівлями та дві земельні ділянки відповідного призначення. Згідно довідки сільської ради мати проживала в [ADDRESS] , на який був відсутній правовстановлюючий документ, але в сільській раді був відкритий особовий рахунок на дану садибу і мати була вказана власником садиби. Мати вважала даний будинок своєю власністю і говорила за життя, що заповідає даний будинок з надвірними будівлями йому та [PERSON] , а також заповідає їм земельні ділянки, на якій він розташований. Згідно державних актів на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] Серія [NUMBER] виданим 23.10.2009 року, мати є власником: земельної ділянки площею 0,25 га., кадастровий номер [NUMBER] , місце розташування якої [ADDRESS] , а її цільове призначення, як і вказано в заповіті: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд; земельної ділянки площею 0,35 га., кадастровий номер [NUMBER] , місце розташування якої [ADDRESS] , її цільове призначення, як і вказано в заповіті матері: для ведення особистого селянського господарства. Отже, саме вищевказане майно і заповідала мати за життя у своєму заповіті, саме так і необхідно його тлумачити. Крім позивача, ніхто не претендує на спадщину померлої матері На підставі вищевикладеного, суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивача про тлумачення заповіту не суперечать вимогам діючого законодавства, заявлені вимоги є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Оскільки позивач сплатив при зверненні з позовом до суду судовий збір, тому ці витрати слід залишити за ним.

Outcome: approved