Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

03 березня 2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 345 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого, позивач надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру кредит в розмірі 10 000,00 грн. на потреби: «проведення газопроводу» на строк 18 місяців, тобто до вересня 2012 року. Цим же пунктом Договору передбачено, що позичальник повертає кредит протягом зазначеного у Договорі строку (або достроково) і сплачує 3% щомісячно наперед від залишку суми неповерненого кредиту у відповідності з графіком погашення суми кредиту і процентів за користування кредитом. Згідно з п. 1.2 Договору повернення основної суми кредиту здійснюється позичальником щомісячно рівними частинами у відповідності з графіком погашення суми кредиту і процентів за користування залишку суми кредиту. Відповідно до пункту 5.1 Договору, при запізненні строків обов'язкової щомісячної сплати процентів за кредит Позичальник сплачує подвійні проценти за кожен місяць запізнення по сплаті, до повного повернення суми кредиту. Пунктом 2.1 Договору передбачено, що позичальник зобов'язаний накопичити (залишити) на своєму рахунку у позивача в виді пайового внеску суму в розмірі 25% від суми потрібного йому кредиту, яка знаходиться на його рахунку до повного повернення кредиту і сплати належних процентів. Згідно з п. 4.1 Договору строк дії договору - до повного повернення відповідачем суми кредиту і сплати належних процентів за користування кредитом (а при неповерненні в строк кредиту - і підвищених процентів). 03.03.2011 між сторонами в справі було укладено договір поруки № 345. Згідно з п. 1.1 договору поруки від 03.03.2011 поручителі, [PERSON] та [PERSON], поручились перед позивачем за виконання [PERSON] умов Договору та по своєчасному і повному поверненню нею суми кредиту, сплати процентів щомісячно наперед за користування кредитом у розмірі 3 % від залишку суми неповерненого кредиту, а при неповерненні Позичальником в строк кредиту - і підвищених процентів та збитків та зобов'язалися в порядку, передбаченому договором поруки повернути борг Позичальника перед Спілкою в повному обсязі. Пунктом 2.2 вищевказаного договору поруки, визначено, що відповідальність поручителя настає в тому випадку, коли позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання відповідно до умов Договору. Відповідно до пунктів 2.1, 4.1 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед спілкою всім своїм належним майном і грошима по зобов'язанням позичальника в повному обсязі. Згідно п. 3.1 договору поруки, даний договір діє до повного повернення Позичальником або Поручителями суми кредиту і сплати належних процентів за користування кредитом (а при неповерненні в строк кредиту - і підвищених процентів, збитків завданих Спілці). Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27.12.2012 по справі № 2/0817/353/2012, яке набрало законної сили 15.01.2013, було задоволено позов Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 10 496,77 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 345 від 03.03.2011. Даним судовим рішенням встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором від 03.03.2011 № 345 та договором поруки від 03.03.2011 № 345, станом на 27.12.2012 у них виникла заборгованість в сумі 10 496,77 грн., а саме: 8 405,00 грн. - основна заборгованість за кредитом; 2 091,77 грн. - проценти за користування кредитом. Також у рішенні суду зазначається про визнання позову відповідачем [PERSON] За правилом частини третьої статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Підстави припинення зобов'язань зазначені в ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України та не передбачають можливість припинення зобов'язання у зв'язку з ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого фактично не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів, передбачених договором. Оскільки станом на 11.12.2013 відповідачами не була сплачена в повному обсязі сума заборгованості за Договором, позивач мав право нараховувати відсотки за користування кредитом, відповідно до умов Договору. Факт наявності заборгованості не заперечується відповідачами, та підтверджується довідкою позивача від 13.01.2014 та довідками відділу державної виконавчої служби Новомиколаївського районного управління юстиції від 27.01.2014 № 158, № 159, № 160 з аналізу яких у сукупності з доданим до позовної заяви розрахунком вбачається, що сума основної заборгованості за кредитом залишилася незмінною з часу прийняття вищезазначеного рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області та становить 8 405,00 грн. Разом з цим, слід зазначити, що із указаних довідок відділу державної виконавчої служби також вбачається, що з [PERSON] за виконавчим провадженням було утримано 2 617,81 грн., з яких 1 698,24 грн. не було перераховано стягувачу управлінням Державної казначейської служби у зв'язку з відсутністю фінансових ресурсів, з [PERSON] за виконавчим провадженням було утримано 2 679,76 грн., з яких 1 822,50 грн. не було перераховано стягувачу з тих самих підстав, а з [PERSON] було утримано 2 399,53 грн., з яких 1 506,13 грн. не було перераховано стягувачу з тих самих підстав. Проте, неперерахування коштів стягувачу органом державної казначейської служби, не звільняє відповідачів від обов'язку своєчасного виконання грошового зобов'язання перед позивачем, а відтак нарахування позивачем процентів за Договором є правомірним. Доданим до позовної заяви розрахунком підтверджується, що розмір процентів за Договором, нарахованих за період з 08.01.2013 по 08.12.2013, становить 6 051,60 грн. З огляду на викладене, суд визнає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви додано платіжне доручення № 52 від 11.12.2013, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 229,40 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved