Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

03.10.2017р. [PERSON] звернулась в суд з позовом до ТзОВ «ГАЛІЦІЯ АПАРТМЕНТС» про розірвання договору № 111 купівлі продажу майнових прав на об'єкт нерухомості - гараж за адресою [ADDRESS], та стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором в розмірі 96 050,00 грн. Заяву мотивує тим, що 21.10.16р. вона уклала з ТзОВ «ГАЛІЦІЯ АПАРТМЕНТС» договір купівлі-продажу майнових прав на вищевказаний гараж, площею 14,82 кв.м., секція № 111. На виконання умов договору, 07.11.16р. нею було здійснено попередню оплату в сумі 96 050,00 грн. Умовами договору також встановлено, що плановий термін закінчення будівництва - 4-ий квартал 2016 року, а введення в експлуатацію - 1-ий квартал 2017 року. Продавець зобов'язався після введення об'єкта в експлуатацію повідомити її про дату прийняття об'єкта нерухомості за договором, шляхом підписання акта прийому-передачі та договору на його утримання та обслуговування. Таким чином строк передачі об'єкта нерухомості не конкретизовано, тому нею в силу дії ст. 530 ЦК України 14.09.17р. направлено відповідачу письмову вимогу про передачу об'єкта нерухомості за договором. Однак така вимога залишена без жодного реагування та задоволення, що призвело до порушення її прав. [PERSON] стверджує, що такі дії відповідача є істотним порушенням умов договору, що відповідно до приписів ст.651 ЦК України є підставою для його розірвання і повернення коштів. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі, зіславшись на викладені в заяві обставини та факти, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подав відзив на позовну заяву. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів . Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 21 жовтня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТзОВ «ГАЛІЦІЯ АПАРТМЕНТС» укладено договір №111 купівлі продажу майнових прав на об'єкт нерухомості, а саме гараж, площею 14,82 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На виконання п. 4.3 договору, позивач [PERSON] 07.11.16р. здійснила попередню оплату половини вартості майнових прав в сумі 96 050,00 грн., що стверджується платіжним дорученням № 55574856. Згідно п. 2.5, п. 2.6 договору, передбачено плановий термін закінчення будівництва - 4-ий квартал 2016 року, а плановий термін введення в експлуатацію - 1-ий квартал 2017 року. Згідно п. 3.2 договору, продавець ТзОВ «ГАЛІЦІЯ АПАРТМЕНТС» зобов'язалось після введення об'єкта в експлуатацію повідомити позивача про дату прийняття об'єкта нерухомості за договором, шляхом підписання акта прийому-передачі об'єкта нерухомості та договору на його утримання та обслуговування. Таким чином строк передачі об'єкта нерухомості не визначено. У відповідності до вимог ст. 663 ЦК України, якщо зміст договору не дає змоги визначити конкретний строк виконання зобов'язання продавцем, то цей строк визначається відповідно до ст. 530 ЦК України. Статтею 530 ЦК України передбачено обов'язок продавця виконати зобов'язання за договором протягом семи днів з дати отримання вимоги покупця. В зв'язку з наведеним, позивачем 14.09.17р. направлено відповідачу письмову вимогу про передачу об'єкта нерухомості за договором, однак така залишена ТзОВ «ГАЛІЦІЯ АПАРТМЕНТС» без жодного реагування та задоволення. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно пред'являються. Згідно ст. 527 ЦК України, зобов'язання підлягає виконанню у встановлений зобов'язанням строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору ( п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). У разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання (ст. 615 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 651, ч.5 ст. 653 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Iстотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. З вищенаведеного слід зробити висновок про те, що позивач [PERSON] позбавлена права отримати об'єкт нерухомого майна (гараж) в натурі, а тому такі дії відповідача є істотним порушенням умов договору, що відповідно до приписів ст.ст. 651, 653 ЦК України є беззаперечною підставою для розірвання договору та відшкодування позивачу попередньо оплачених нею коштів на виконання умов договору в сумі 96 050,00 грн. Відтак, суд приходить до висновку, що позов є підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved