overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

03 червня 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд із заявою, в якій просили постановити рішення, яким розірвати між ними шлюб, зареєстрований 30 червня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області , актовий запис № 46. Обґрунтовуючи заяву [PERSON] та [PERSON] зазначили, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 червня 2007 року . Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO] . Їх спільне сімейне життя не склалося внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та побут. У зв'язку з цим вони припинили між собою шлюбні стосунки та за взаємною згодою вирішили розірвати шлюб . Вони досягли згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини, а саме - дочка [PERSON] після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю, а її батько буде брати участь у вихованні дочки та до виповнення нею повноліття щомісячно надаватиме матеріальну допомогу для забезпечення її життя. Будь-які спори стосовно майна або інших питань між ними відсутні. У судове засідання заявники не з'явились, подали до суду заяву з проханням справу розглядати у їх відсутність, заяву підтримують, просили задовольнити. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги заяви [PERSON] та [PERSON] обгрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. У відповідності до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви . Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області , актовий запис № 46 , заявники зареєстрували шлюб 30 червня 2007 ( а.с. 7). Від шлюбу заявники мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8 ). Заявники не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Враховуючи виконання заявниками вимог ст. 109 СК України, а також те, що це дійсна воля подружжя, права жодної із сторін, включаючи неповнолітню дитину не будуть порушені, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася та не може бути збережена, а тому заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

03 червня 2016 року до суду звернувся [PERSON] з позовом, в обґрунтування якого вказав, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин з відповідачем, через різні погляди на життя, позивач просив суд шлюб розірвати. В судове засідання позивач не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав суду заяву, в якій позов підтримав та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій позов визнала та просила розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 липня 2000 року [PERSON] та [PERSON] (прізвище до шлюбу Олійніченко) [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Дігтярівської селищної ради Срібнянського району Чернігівської області, актовий запис № 07 (а.с. 16). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7, 8). Фактично шлюбні стосунки між подружжям припинені. На примирення сторони не згодні, оскільки стосунки між ними як для подружжя є неприйнятними, а тому збереження шлюбу шкодить їх інтересам. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи позицію сторін, суд вважає встановленим, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, подружжя тривалий час не проживає разом. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами на момент розгляду справи відсутній. Відповідно до вимог ч. 8\~ст. 235 ЦПК України\~у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Після розірвання шлюбу відповідачу [PERSON] слід залишити теперішнє прізвище «Шуляк», оскільки вона не виявила бажання його змінити. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

03 червня 2016 року до суду звернулася [PERSON] з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи її тим, що їй на праві власності належить ? частина квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається із свідоцтва серії САВ №832743, виданого УЖКГ виконавчого комітету Полтавської міської ради 09.04.2008 року, право власності на частину вищевказаної квартири належить [PERSON]. Оскільки в даному свідоцтві допущена помилка в її особових даних, просила суд встановити факт належності їй свідоцтва серії САВ №832743, виданого УЖКГ виконавчого комітету Полтавської міської ради 09.04.2008 року про право власності на ? частина квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання заявник [PERSON] не зявилася, попередньо надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує в повному обсязі. Зацікавлена особа УЖКГ виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання свого представника не направила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.04.2008 року Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради видано свідоцтво серії САВ №832743 про право власності на житло, в якому зазначено, що ? частина квартири №44, що розташована за адресою: м.Полтава, вул. Доркучаєва,10 на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Як встановлено судом у вищевказаному свідоцтві була допущена помилка, а саме невірно зазначено по батькові [PERSON], так в свідоцтві вказано, що вона «Сазонівна» замість «Созонівна». 12.04.2016 року листом УЖКГ ВК Полтавської міської ради повідомлено про відсутність повноважень по внесенню змін до свідоцтва (а.с.5). Згідно копії технічного паспорту на квартиру №44, що розташована за адресою: м.Полтава, вул. Доркучаєва,10 та копії паспорту громадянина України заявник є [PERSON] (а.с.6-10). Частиною 2 ст.256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі вищевикладеного, приходжу до висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

03 червня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., м. Синельниково, вул. Георгіївська, 119/А. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.06.2016р. о 09 год. 50 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.06.2016р. о 09 год. 50 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої стан дома значно погіршився, стала агресивною, відмічалась неадекватна поведінка, агресивна до доньки, сусідів, висловлювала маячні ідеї на адресу свого сина, оточуючих рідних, сусідів. При огляді розгублена, суєтна. Активна увага відсутня. Орієнтована приблизно вірно. Рухи загальмовані, стислі. Не може точно назвати свій вік, домашню адресу, адресу найближчих родичів. Емоційно неадекватна. Говорить, що дома її переслідують „голоси їх зміст не розкриває. Легко афектується. Суїцидальні думки заперечує. Критика формальна. Психічно хворою себе не вважає. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний маячний (шизофреноподібний) розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

03 червня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] яка мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Задніпровська, 28/69. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 26.05.2016 р. о 15 год. 10 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 26.05.2016 р. о 15 год. 10 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Свіріна лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, агресивна. Висловлює маячні ідеї відносини. Раніше себе не називала. Відомості одержані від Головного управління національної поліції Запорізької області. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

03 червня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, 1/А, кв. 25. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.06.2016р. о 21 год. 58 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.06.2016р. о 21 год. 58 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий був збуджений, висловлював маячні ідеї, іспитував слухові галюцинації. Збуджений, має місце галюцинаторно-маячна симптоматика [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-маячний синдром, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

03 червня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Осіння, 17/32. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.06.2016 р. о 15 год. 39 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.06.2016 р. о 15 год. 39 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не спить. Говорить, що його „оточили темні сили. Виганяв „бісів з рідних [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

03 червня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Новомосковськ, вул. Велика Ковалівка, 24/30. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.06.2016р. об 11 год. 25 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.06.2016р. об 11 год. 25 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий агресивний, в стані психомоторного збудження, викрикує окремі фрази. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

03 червня 2016 року ПАТ «Миколаївобленерго» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач одержував послуги з електропостачання за адресою: [ADDRESS], але через несплату цих послуг, що були надані у період з 01 грудня 2015 року по 01 травня 2016 року, в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 743 грн 17 коп.. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. Відповідач [PERSON] у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], користується електроенергією, що її постачає позивач з 28 серпня 2006 року на підставі укладеного між ними договору про користування електричною енергією № 42058007 (а. с. 4). Відповідно до п. п. 20, 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року, що є невідємною частиною договору, укладеного між сторонами, споживач зобовязаний оплачувати електричну енергією, що він її споживає, не пізніше 10 числа наступного після розрахункового місяця. Разом із тим, порушуючи свої зобовязання, що випливають із зазначеного договору, відповідач до теперішнього часу не здійснив оплату вказаних вище послуг. Внаслідок припинення сплати послуг на особовому рахунку обліковується заборгованість у розмірі 743 грн 17 коп. (а. с. 5). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону чи договору. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь вказаної вище суми заборгованості такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, на підставі ст. 526 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1 378 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. На підставі викладеного,

Outcome: approved