Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

03 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить визначити їй, як спадкоємцю за заповітом, додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті прабаби [PERSON], яка померла [INFO] в с. Русанівка Липоводолинського району Сумської області. Мотивує свої вимоги тим, що після смерті прабаби відкрилася спадщина, а вона є єдиним спадкоємцем за заповітом, осіб, які б мали право на обов'язкову частку немає. Поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини зазначає те, що вона проживала окремо від спадкодавця, що при житті питання щодо спадщини між ними не обговорювалось, про наявність заповіту та земельної ділянки у власності прабаби не знала. Лише нещодавно, перебираючи документи померлої, знайшла заповіт та державний акт на право приватної власності на землю. Строк для звернення з заявою про прийняття спадщини пропущений. Позивач в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа до суду не з'явилась, повідомила про відсутність заперечень проти визначення додаткового строку для прийняття спадщини та просила розглядати справу за своєї відсутності. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. [PERSON], [INFO], являється прабабою позивача [PERSON] За життя [PERSON] отримала державний акт [NUMBER] від 10 травня 2002 року на право приватної власності на землю площею 2,92 га для ведення сільськогосподарського товарного виробництва на території Русанівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с. 6). 10 грудня 2010 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений Русанівською сільською радою Липоводолинського району за №76, яким все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, заповіла своїй правнучці [PERSON] (а.с.5). [INFO] в с. Русанівка Липоводолинського району Сумської області померла [PERSON] (а.с. 4). Згідно довідки № 189 від 06 червня 2014 року, виданої Русанівською сільською радою Липоводолинського району Сумської області, [PERSON] проживала сама в домоволодінні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). [PERSON] проживає та зареєстрована [ADDRESS]. З наданих Липоводолинською райдержнотконторою відомостей вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, спадкоємці з заявами не звертались, відомостей про прийняття спадщини спадкоємцями, які відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину немає, заповіт від імені [PERSON], відповідно до Спадкового реєстру посвідчувався Русанівською сільською радою Липоводолинського району Сумської області 10 грудня 2010 року за реєстром №76. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як убачається з письмової заяви Русанівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 23 квітня 2015 року №109, відповідач проти задоволення позову [PERSON] не заперечує. Ч. 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Зважаючи на те, що [PERSON] не знала про існування заповіту на свою користь, дізналась лише нещодавно, а саме в січні 2015 року, перебираючи документи померлої, суд вважає поважною причину пропуску позивачем встановленого законом строку для прийняття спадщини і такою, що дає підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Тому, встановивши відсутність можливих спадкоємців після смерті [PERSON], дотримуючись вимог законності та справедливості, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з визначенням позивачу двомісячного додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті прабаби.

Outcome: approved