Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

02 травня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] 22 листопада 2008 року у виконкомі Завидівської сільської ради Мукачівського району у Закарпатській області, актовий запис № 11. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося оскільки в них різні погляди на життя та сімю, між ними постійно виникають сварки , внаслідок чого вони втратили одне до одного почуття любові та поваги. Шлюб між ними носить тільки формальний характер, примирення між ними неможливе, з жовтня 2016 року сімейних стосунків не підтримують, проживають окремо. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від обовязку щодо утримання дітей, добровільно надавати кошти на їх утримання відмовляється, а тому просить стягнути з нього аліменти в розмірі 2000 гривень щомісячно на кожну дитину. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, Від неї на адресу суду надійшли заяви про розгляд справи у її відсутності, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять суд позов задовольнити, а в разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи, у розумінні ст..128 ЦПК України, повідомлявся належним чином, однак причину неявки суду не повідомив. 29.05.2018 року відповідачем на адресу суду надіслано відзив на позов в якому зазначив, що позов в частині розірвання шлюбу ним визнається в повному обсязі. В частині щодо стягнення аліментів позов визнається частково, оскільки позивачем не враховано ту обставину, що він офіційно працює, де отримує досить не значний дохід, а тому відсутні підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Разом з цим, вважає за доцільне стягувати з нього аліменти в частині від заробітку, а саме 1/3 від його доходу. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~розглянути справу заочно та, згідно зі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 22 листопада 2008 року укладено шлюб у виконкомі Завидівської сільської ради Мукачівського району у Закарпатській області, актовий запис № 11 (свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 051083 (а.с.6)). Шлюб між\~ними носить\~формальний характер,\~шлюбні стосунки\~не підтримують\~з жовтня\~2016\~року. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 142349 від 17.08.2009 року, а.с.10) та доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 269743 від 16.10.2013 року, а.с.10) Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2\~ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Згідно до ч. 1\~ст. 184 СК України\~і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3\~ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З огляду на це, вимога відповідача щодо стягнення з нього аліментів в частці від заробітку (доходу), а не в твердій грошовій сумі судом відхиляється, оскільки вибір способу у який стягуватимуться аліменти на утримання дитини є прерогативою того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина З доданої до матеріалів справи довідки про доходи відповідача вбачається, що останній отримує заробітну плату в розмірі 3280 гривень. Інших доказів, щодо матеріального становища відповідача суду не надано. Відповідно до ч.2\~ст.182 СК України\~ розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму для дитини встановленого\~Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2018 рік», який на період з 01 січня по 30 червня 2018 року становить: для дитини віком до 6 років 1492 гpивень, для дитини віком від 6 до 18 років 1860 гpивень. Оскільки, крім довідки про доходи відповідача інших доказів на підтвердження його матеріального становища суду не надано, враховуючи положення ст.182 СК України та прожитковий мінімуму для дитини відповідного віку встановлений\~ЗУ «Пpo Державний бюджeт на 2018 рік», беручи до уваги пріоритетність інтересів дитини, суд приходить до висновку про стягнення аліментів в розмірі 1200 гривень на кожну дитину дитину щомісячно. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір .

Outcome: partial