Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

04 вересня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 49.37.6/8/06-КМК від 20.11.2006 у розмірі 602 269 грн. 58 коп., посилаючись на невиконання відповідачем умов вищевказаного договору, а також судові витрати в розмірі 3 654 грн. 01.10.2014 [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Кредитпромбанк», ПАТ «Дельта Банк», в якому просить визнати недійсними договір № 49.37.6/8/06-КМК від 20.11.2006 та додаткову угоду до нього, а також договір купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 в частині передачі (відступлення) ПАТ «Кредитпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 49.37.6/8/06-КМК від 20.11.2006. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, а зустрічний позов задовольнити. Відповідач до суду не з'явилася, про час і місце розгляду справи оповіщена у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову належить відмовити. У судовому засіданні встановлено, що 20 листопада 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.37.6/8/06-КМК, згідно якого Банк надав позичальнику грошові кошти на споживчі ціни в розмірі 57 000 доларів США. Позичальник зобов'язувався повністю повернути заборгованість за кредитом та процентами не пізніше 19.11.2016. За користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 14,5 % в рік. У відповідності до договору, позичальник зобов'язується сплачувати банку нараховані проценти за кредитом відповідно до умов кредитного договору, а також у день повного погашення заборгованості за кредитом. Погашати кредит та сплачувати проценти шляхом внесення готівки через касу банку або безготівковим переказом на рахунки банку за графіком вказаним в кредитному договорі. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 49.37.6/8/06-КМК. Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, а тому станом на 26.08.2014 розмір заборгованості становить 45 061,73 доларів США (еквівалентно 602 269,58 грн.), яка складається із заборгованості: за тілом кредиту - 577 007 грн. 71 коп.; за відсотками - 25 261 грн. 87 коп. (а.с. 11). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, враховуючи те, що відповідач одноособово відмовилася від виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 49.37.6/8/06-КМК від 20 вересня 2006 року, є всі підстави до задоволення позову. В силу положень ст. 257 ЦК України, заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до Кредитного договору та додаткової угоди до нього останньою датою погашення кредиту є 21.11.2011. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд виходить з наступного. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 11 своєї постанови від 30.03.2012 № 5, у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Отже, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. Однак кредитний договір № 49.37.6/8/06-КМК від 20 вересня 2006 року, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений до набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», у зв'язку з чим зустрічний позов [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним не може бути задоволений судом. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачена можливість заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Стаття 518 ЦК України передбачає, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. З аналізу вищевказаних положень Закону вбачається, що оскільки боржник за зобов'язанням не є стороною правочину щодо передання кредитором своїх прав іншій особі, він має право лише висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора, а не оспорювати сам правочин. Отже, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп.

Outcome: approved