Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

04 березня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Елга» (далі - ТОВ «Елга»), який змінював 29.10 2013 року та 06.02.2014 року, у якому просить: - визнати неправомірним в частині усунення позивача від виконання обов'язків та скасувати наказ №6 від 21 січня 2013 року; - визнати неправомірним та скасувати наказ №17-а від 31 січня 2013 року, згідно якого позивач був звільнений з ТОВ «Елга» за прогули; - стягнути з ТОВ «Елга» на користь позивача грошові компенсації за невикористані відпустки в сумі 12255 грн 52 коп.; - стягнути з ТОВ «Елга» в якості відшкодування завданої моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень; - стягнути з ТОВ «Елга» суму не нарахованої і не сплаченої заробітної плати у вигляді грошової винагороди 404220 (чотириста чотири тисячі двісті двадцять) гривень, середній заробіток з розрахунку на час винесення рішення суду 24238 (двадцять чотири тисячі двісті тридцять вісім) гривень 08 копійок та 2000 гривень невиплаченої заробітної плати за січень 2013 року; - змінити формулювання наказу про звільнення в частині причини і підстави для звільнення зі ст.39 на п.4 ст.36 КЗпП України (за власним бажанням). Свої вимоги мотивує тим, що 1 квітня 2008 року був прийнятий на роботу до ТОВ «Елга» в якості юрисконсульта відповідно до наказу №24 та додаткового трудового договору. Позивач має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю [NUMBER] від 26.02.96 року і до цього самостійно здійснював юридичну практику, як в місті Суми, так і в місті Шостка. Оскільки у ТОВ «Елга» все частіше виникали спори, що розглядались в Господарському суді Сумської області, в Апеляційному суді Сумської області, Сумському окружному адміністративному суді, Харківському господарському та адміністративному апеляційних судах, то у 2008 році позивачу було запропоновано роботу в ТОВ «Елга» і працювати в місті Суми, де позивач проживає з 2003 року. За останні роки позивачу доводилось приймати участь в багатьох судових засіданнях в інтересах ТОВ «Елга» та працівників цього підприємства і практично всі вони проводились в містах Суми, Харків та Київ. Саме ці обставини і зумовили необхідність для ТОВ «Елга» мати свого представника, якій постійно перебуває (мешкає) в місті Суми. Тому, з виконавчим органом ТОВ «Елга» в особі директора [PERSON] був укладений основний трудовий договір, закріплений наказом по ТОВ «Елга» №24 від 01.04.2008 року, а також, додатковий договір, в якому були обумовлені взаємні права, обов'язки, умови праці і оплати, тобто всі суттєві умови трудового договору. ТОВ «Елга» в місті Суми у 2009-2010 роках орендувало офісне приміщення з двох кімнат [ADDRESS], де знаходилось робоче місце позивача, а також, одночасно там працював представник ТОВ «Елга» по місту Суми з питань виробництва. На протязі всього часу місце роботи було незмінним, умови роботи, її результати задовольняли і позивача і виконавчий орган ТОВ «Елга». Але, з 2010 року на ТОВ «Елга» став очевидним корпоративний конфлікт, що виник серед учасників товариства. У зв'язку із порушенням кримінальної справи, у вересні 2010 року директор ТОВ «Елга» [PERSON] був взятий під варту до Сумського СІЗО, банківські рахунки та майно ТОВ «Елга» було арештоване, офісні приміщення в місті Шостка опечатані, а фінансово-господарські документи та оргтехніка вилучена. Внаслідок відсутності коштів на оплату оренди приміщення в місті Суми від його подальшої оренди ТОВ «Елга» відмовилось і позивач обладнав робоче місце за адресою свого постійного проживання. За наявними сучасними засобами зв'язку (мобільна, інтернет- пошта, «скайп» та інш.) якихось перешкод у трудових взаємовідносинах чи організації праці не було. 31 жовтня 2012 року в офісі підприємства з'явився в якості директора [PERSON], який з часу призначення спілкувався з позивачем лише один раз. 15 січня 2013 року позивачем до виконавчого органу ТОВ «Елга» подано дві заяви про звільнення, із яких одна - «за власним бажанням», інша «за згодою сторін». Але жодна із заяв не була реалізована. В подальшому, 21 січня 2013 року директором ТОВ «Елга» виданий наказ №6, яким позивача усунено від виконання посадових обов'язків. Позивач вважає даний наказ необґрунтованим, оскільки з описової частини наказу незрозуміло, з яких підстав він виноситься і які саме з покладених на позивача трудових обов'язків останнім порушено. Крім того, після видання цього наказу [PERSON] телефонував позивачу з предмету щодо передачі справ останнім, на що позивач повідомив, що передав справи юристу ТОВ «Елга» [PERSON], за виключенням кримінальних, які передавати не має права відповідно до Закону України «Про адвокатуру». 31 січня 2013 року рекомендованим листом з описом вкладення позивач направив на адресу ТОВ «Елга» вимогу про письмове повідомлення його з направленням копії відповідного наказу про звільнення, але відповіді не отримав. В подальшому, 11 лютого 2013 року позивач перебуваючи в офісному центрі ТОВ «Елга» по вулиці Леніна, отримав копію наказу №17-а від 31.01.2013 року про його звільнення на підставі п.4 ст.40 Закону України (за прогули). Позивач вважає зазначений наказ неправомірним, оскільки після подання заяви про звільнення продовжував виконувати трудові обов'язки визначені трудовим договором укладеним у 2008 році. Крім того позивач зазначає, що не перебував у щорічній відпустці за час роботи у ТОВ «Елга» з 2008 року по 2012 рік, а також, у 2012 році позивачем використано тільки 24 дні щорічної відпустки із 30 належних. Також, позивач зазначає, що відповідно до умов трудового договору, включаючи додаткові угоди, сплаті в якості заохочення підлягає 20 відсотків від суми, яку ТОВ «Елга» мало ризик втрати в наслідок негативного вирішення цивільного, господарського, адміністративного спору чи кримінальної справи, що в даному випадку складає 2021100 гривень, від якої 20 відсотків дорівнює 404220 гривень. Щодо обґрунтування позивачем розміру завданої моральної шкоди, то вона полягає в наступному: - спричиненні тяжкого психологічного шоку у момент, коли позивач дізнався про відсторонення його від виконання обов'язків, а пізніше про звільнення «за прогули»; - нехтуванні законних прав позивача на відпустку, заробітну плату. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник ТОВ «Елга» Пургіна Олена Валеріївна в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що наказом директора ТОВ «Елга» №6 від 21.01.2013 року відносно позивача було призначено службову перевірку стосовно виконання останнім посадових обов'язків. В подальшому було складено акти про відсутність на робочому місці від 24.01.2013 року і 31.01.2013 року на підставі яких позивача звільнено з роботи «за прогули». Щодо виплати позивачу грошової винагороди в розмірі 404220 гривень, то вона не підлягає виплаті оскільки трудовим законодавством не передбачено такого поняття, як додаткова трудова угода, на підставі якої позивачем розраховано винагороду. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що прийшов працювати юрисконсультом до ТОВ «Елга» у 2011 році. На той час позивач вже працював у ТОВ «Елга». Позивач постійно працював у місті Суми, також там було його робоче місце. За необхідно вирішити питання у місті Шостка позивач за викликом завжди приїздив. У січні 2013 року позивач подав до ТОВ «Елга» дві заяви на звільнення - «за власним бажанням» та «за згодою сторін», ці заяви реєстрував свідок [PERSON] За час роботи [PERSON] у ТОВ «Елга» претензій щодо роботи позивача та щодо його роботи у місті Суми від керівництва не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що зразки актів від 24.01.2013 року та від 31.01.2013 року знайшов в Інтернеті та дав їх [PERSON], а в подальшому після їх виготовлення підписував їх. Для актів дати обирались вибірково. Крім того, не з'ясовувалось що в цей час робив [PERSON] і пояснень останній не давав. Місце роботи позивача знаходилось у місті Суми. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що у 2008 році будучі директором ТОВ «Елга» запропонував [PERSON] у цьому Товаристві місто юрисконсульта на постійній основі, на що останній погодився. До кінця 2008 року [PERSON] повинен був закінчити справі не пов'язані з ТОВ «Елга», а з 2009 року займатися тільки справами цього Товариства, про що було складено трудовий договір, умови якого підтверджує. Про цей трудовий договір знали і інші засновники ТОВ «Елга». В подальшому, у 2010 році було укладено договір за яким [PERSON] мав право на отримання винагороди у розмірі 20 відсотків від суми 2021100 гривень при досягненні позитивного результату по господарському спору. Режим роботи у позивача був вільним, також для нього знімали офіс у місті Суми. Крім того, у позивача було робоче місце у місті Шостка по пров Короленко, і коли офіс ТОВ «Елга» перевели на вул. Леніна у місті Шостка, то працівників про це не повідомляли. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що десь з 08 листопада 2012 року директором у ТОВ «Елга» став [PERSON] який не віддавав ніяких розпоряджень відносно позивача, щодо його роботи, а тому останній робив так, як було домовлено з попереднім директором [PERSON] Влітку 2011 року не стало офісу ТОВ «Елга» у місті Суми, тому позивач організував робоче місце вдома і з такими його умовами праці на той час було згодне все керівництво ТОВ «Елга». Перед звільненням [PERSON] «за прогули» перевірка відносно останнього не проводилась. Із договору від 01.04.2008 року укладеного між роботодавцем директором ТОВ «Елга» [PERSON] та працівником адвокатом [PERSON] вбачається, що в ньому визначено трудові відносини між зазначеними особами. Крім того: - у п.2.1.3 зазначено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити працівника матеріально-технічними засобами, необхідними для виконання роботи, обладнати робоче місце відповідно до сучасних вимог діяльності спеціаліста - правознавця за місцем постійного перебування і переважного виконання обов'язків в м.Суми; - у другому абзаці п.5.2 зазначено, що за участь у розгляді цивільних, господарських та адміністративних справ при досягненні позитивних результатів «підприємство» сплачує «працівнику» матеріальне заохочення у розмірі визначеному «роботодавцем», але не менше ніж 10 відсотків від суми визначеної ціною позову або від суми, яку «підприємство» мало ризик втрати внаслідок негативного вирішення цивільного, господарського, адміністративного спору чи кримінальної справи. (а.с.15-18). Із договору про надання правової допомоги та визначення умов оплати праці від 06.07.2010 року укладеному між ТОВ «Елга» в особі директора [PERSON] та виконавцем адвокатом [PERSON] вбачається, що його укладено у зв'язку із порушенням Сумською обласною прокуратурою кримінальної справи №10800072, що створює ризик ненадходження значної суми коштів для ТОВ «Елга» і результат розслідування якої впливає на розгляд господарського спору про стягнення коштів у сумі 2021100 гривень на рахунки «замовника», а також з урахуванням важливості справи для «замовника», складності справи та об'ємів роботи. Крім того, у п.3 замовник зобов'язується, що при отриманні позитивного результату сплатити послуги виконавця відповідно до п.5.2 Договору від 01 квітня 2008 року у розмірі 20 відсотків від суми 2021100 гривень. (а.с.19). Із договору оренди приміщення від 01 серпня 2009 року укладеного між орендодавцем [PERSON] в особі [PERSON] з однієї сторони та ТОВ «Елга» в особі директора [PERSON] та адвоката [PERSON] з другої сторони вбачається, що орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування квартиру за адресою: [ADDRESS]. (а.с.20-22). Із довідки про доходи виданої ТОВ «Елга» 16.02.2011 року за №36 вбачається, що у юрисконсульта [PERSON] загальна сума заробітної плати за 2010 рік склала 19359 гривень 00 копійок. (а.с.25). Із довідки про доходи виданої ТОВ «Елга» 24.02.2012 року за №2 вбачається, що у [PERSON] загальна сума заробітної плати за 2011 рік склала 21882 гривні 00 копійок. (а.с.26). Із довідки про доходи виданої ТОВ «Елга» 21.03.2013 року за №11 вбачається, що у [PERSON] загальна сума заробітної плати за 2012 рік склала 22163 гривні 54 копійки. (а.с.27). Із виписки індивідуальних відомостей про застраховану особу сформованої 26.02.2013 року вбачається, що дохід [PERSON] у 2009 році склав 82427 гривень 75 копійок. (а.с.28). Із свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю [NUMBER] вбачається, що [PERSON] має право займатися адвокатською діяльністю. (а.с.30). Із рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.2013 року у справі №16/82-10 вбачається, що стягнуто з Державного управління охорони навколишнього середовища в Сумській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Елга» 2021100 гривень 00 копійок заборгованості по договору надання послуг від 10 липня 2009 року №15. (а.с.42-47). Із копії паспорта громадянина України [NUMBER] виданого Шосткинським МВ УМВС України в Сумській області 03 грудня 1996 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у смт. Черноморське Черноморського району Кримської області. (а.с.58). Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що станом на 13.03.2013 року зареєстровано юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю ЕЛГА, місцезнаходження якої - Сумська область, Шосткинський район, село Пирогівка, провулок річний, будинок 6. (а.с.60). Із табелю обліку використання робочого часу за грудень 2012 року складеного ТОВ «Елга» вбачається, що [PERSON] нараховано заробітну плату в розмірі 2000 гривень 00 копійок. (а.с.68). Із табелю обліку використання робочого часу за січень 2013 року складеного ТОВ «Елга» вбачається, що [PERSON] за відпрацьовані дні заробітну плату не нарахована. (а.с.69). Із заяви [PERSON] від 15.01.2013 року прийнятої 22.01.2013 року за вх.№13 вбачається, що він просить директора ТОВ «Елга» про звільнення з підприємства за власним бажанням. (а.с.70). Із заяви [PERSON] вбачається, що він просить директора ТОВ «Елга» про надання щорічної відпустки за 2012 рік з 09.11.2012 року по 02 грудня 2012 року. Резолюція - «До наказу з 09.11.2012 р.». (а.с.71). Із наказу по ТОВ «Елга» від 09.11.2012 року за №52А вбачається, що [PERSON] надано щорічну відпустку на 24 календарні дні з 09.11.2012 року по 02.12.2012 року. До роботи приступити 03.12.2012 року. (а.с.72). Із довідки виданої ТОВ «Елга» 05.06.2013 року за вих.№140 вбачається, що договори від 01 квітня 2008 року та 06 липня 2010 року в бухгалтерії та підприємстві відсутні. (а.с.80). Із довідки виданої ТОВ «Елга» 03.06.2013 року за вих.№138 вбачається, що за період з 01 квітня 2008 року по 31 грудня 2012 року заборгованість з виплат по заробітній платі [PERSON] відсутня. За січень 2013 року заборгованість по з/п [PERSON] складає 936,46 грн. Також нарахована компенсація за невикористану відпустку, що складає 5250,52 грн. (а.с.81). Із наказу №17а виданого директором ТОВ «Елга»[PERSON] 31 січня 2013 року вбачається, що звільнено [PERSON], юрисконсульта, з 31 січня 2013 року за прогули без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України. (а.с.85). Із наказу №6 виданого ТОВ «Елга» 21 січня 2013 року вбачається, що усунуто від виконання посадових обов'язків [PERSON] (юрисконсульта) та призначено перевірку стосовно виконання останнім своїх посадових обов'язків. (а.с.86, 87). Із трудової книжки заповненої 08 вересня 1972 року на ім'я [PERSON], 1955 року народження, вбачається наступний запис: - Товариство з обмеженою відповідальністю «Елга»: запис №10, 01.04.2008 року прийнятий на посаду юрисконсульта, наказ №24 від 01.04.08 року. (а.с.104, 105). Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ст.46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього ж Кодексу, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до ст.79 КЗпП України, щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно із ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. При усуненні позивача від виконання посадових обов'язків відповідачем було порушено вимоги ст.46 КЗпП України, оскільки причини які зазначені у наказі №6 від 21 січня 2013 року не передбачені цією статтею КЗпП України, а також, іншими нормативними актами, а тому, зазначений наказ є неправомірним та підлягає скасуванню. Звільнення за вчинення прогулу (у тому числі і за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. До застосування дисциплінарного стягнення власник зобов'язаний зажадати від працівника письмові пояснення. Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо власник зможе довести те, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не дав. Як правило, таким доказом є акт, складений за підписом кількох осіб на підтвердження відмови працівника дати пояснення по суті порушення трудової дисципліни. Щодо актів від 24.01.2013 року (а.с.82) та від 31.01.2013 року (а.с.83), то суд не бере їх до уваги оскільки суду не надано належних доказів зазначеного в них. Тому, суду не надано доказів того, що директор ТОВ «Елга» зажадав від позивача пояснень причин відсутності на робочому місці і позивач відмовився надати ці пояснення. Інших доказів того, що позивач без поважних причин був відсутній на роботі, окрім вищезазначених актів суду не надано. Таким чином, при звільненні позивача «за прогули без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України» відповідач не тільки порушив вимоги цієї статті, але і вимоги ст.149 КЗпП України, а тому, наказ №17а від 31.01.202013 року виданий директором ТОВ «Елга» є неправомірним та підлягає скасуванню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористані щорічні відпустки, а саме, за 20 днів у 2008 році, 30 днів у 2009 році, 30 днів у 2010 році, 30 днів у 2011 році та 6 днів у 2012 році, то відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР та ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Порядок розрахунку сум відпускних за надані працівникам щорічні відпустки, додаткові відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати компенсації за невикористані відпустки визначений в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до цього Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Як визначив законодавець компенсація за невикористану відпустку - це грошові виплати, встановлені з метою відшкодування працівникові витрат, пов'язаних з виконанням ними трудових та інших передбачених законом та іншими нормативно-правовими актами і колективним договором обов'язків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Приймачи до уваги досліджені докази у їх сукупності, суд погоджується з розрахунками позивача і вважає, що позовні вимоги стососно виплати грошової компенсації за невикористані вищезазначені щорічні відпустки є законними та обгрунтованими, такими, що підлягать задоволенню у розмірі 12255 гривень 52 копійки. Щодо стягнення заборгованості за січень 2013 року в розмірі 2000 гривень, то суд вважає, що ця вимога знайшла підтвердження при розгляді справи, а тому підлягає до задоволення, оскільки: - зазначена заборгованість за січень 2013 року не заперечується представником відповідача; - враховуючи те, що наказ ТОВ «Елга» №17а від 31.01.2013 року підлягає до скасування, відповідач відпрацював у січні 2013 року повний місяць; - середній заробіток відповідача за 2012 рік, що передував січню 2013 року складає 2000 гривень, що також не заперечує представник відповідача. Крім того, доказів про поважність причин не виплати заробітної плати відповідач суду не надав. Всупереч вимогам ст.ст.10, ЦПК України, відповідач не надав суду переконливих доказів відсутності своєї вини в несвоєчасному розрахунку з позивачем, а також доказів наявності об'єктивних перешкод в належній організації свого виробництва. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, то як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідно виплата. Згідно з п.5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період, У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п.8 Порядку). З позовної заяви слідує, що позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 01 лютого 2013 року (наступний день після звільнення) по 05 лютого 2014 року, що становить 255 робочих днів. Середньоденний заробіток становить 95 гривень 24 копійки, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку становитиме - 24286 гривень 20 копійок (255 х 95,24 грн.). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, враховуючи вимоги ч.1 ст.11 ЦПК України, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає до задоволення в межах заявлених вимог, а саме, у розмірі 24238 гривень 08 копійок. Щодо, зміни формулювання наказу про звільнення в частині причини і підстави для звільнення зі ст.39 на п.4 ст.36 КЗпП України (за власним бажанням), суд вважає, що ця вимога не підлягає до задоволення, оскільки: - по-перше, наказ №17а від 31.01.2013 року підлягає до скасування; - по-друге, запис щодо звільнення відсутній у трудовій книжці позивача (а.с.104, 105). Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Тому, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування з відповідача моральної шкоди, оскільки через не отримання заробітної плати він зазнав моральні переживання. При визначені розміру такої шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань, їх тривалість, розмір заборгованості, інші конкретні обставини справи, а тому встановлює його в сумі 3000 гривень 00 копійок. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З врахуванням вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року за №3674-VІ, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 394 гривні 94 копійки.

Outcome: partial