Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

03 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Сагайдацької сільської ради Шишацького району Полтавської області про визнання недійсним Державного акту на право власності на землю серії Р1 № 514500 від 21 серпня 2001 року, реєстраційний номер 277, який виданий на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Сагайдацької сільської ради Шишацького району Полтавської області від 14 березня 2001 року на імя нині померлої [PERSON], та скасувати його державну реєстрацію. В обґрунтування поданого позову, позивач [PERSON] послалася на те, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 листопада 2012 року, вона, як спадкоємець четвертої черги за законом, є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3.25 га, яка на підставі оскаржуваного державного акту належала нині померлій [PERSON] Через накладання успадкованої земельної ділянки на іншу земельну ділянку, що є технічною помилкою при виготовленні технічної документації, відділом Держземагенства в Шишацькому районі їй було відмовлено у внесенні відомостей про нерухоме майно до Державного земельного кадастру та присвоєння кадастрового номера, що позбавляє її можливості в повній мірі реалізувати, належне їй, право власності на обумовлено майно та стало підставою для звернення до суду з позовом. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] у судове засідання не зявилися, надавши суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у їх відсутність / а. с. 64 65 /. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] під час попереднього судового засідання позов визнала / а. с. 23; 24, зворот./ Розгляд справи просила провести у її відсутність, про що подала до суду відповідні заяви / а. с. 31, 36, 45 /. У судове засідання не зявився й представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - державне підприємство « Полтавський науково дослідний та проектний інститут землеустрою ». На адресу суду від в. о. директора державного підприємства [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, при вирішенні спору покладається виключно на розсуд суду / а. с. 46, 47, 51, 62 /. Перевіривши фактичні обставини справи в межах наданих письмових доказів, суд, з урахуванням того, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Сагайдацької сільської ради народних депутатів Шишацького району Полтавської області від 14 березня 2001 року [PERSON], мешканці с. Дмитрівка Шишацького району Полтавської області, передана у приватну власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3.26 га, яка розташована на території Сагайдацької сільської ради Шишацького району Полтавської області. Право власності останньої на нерухоме майно посвідчується Державним актом серії Р1 № 514500 від 21 серпня 2001 року, реєстраційний номер 277 / а. с. 8 /. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 листопада 2012 року, виданого державним нотаріусом Шишацької державної нотаріальної контори [PERSON], позивач [PERSON] набула права власності на спадкове майно померлої 04 травня 2006 року [PERSON], яке складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3.26 га, яка розташована на території Сагайдацької сільської ради Шишацького району / а. с. 6 /. У звязку з чим, до спадкового реєстру 06 листопада 2012 року внесено відповідний реєстраційний запис за № 1637, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 06 грудня 2012 року, виданим Шишацькою державною нотаріальною конторою / а. с. 7 /. Рішенням відділу Держземагенства у Шишацькому районі № РВ 5300142222015 від 11 червня 2015 року через невідповідність поданих позивачем [PERSON] документів вимогам, встановленим Законом України « Про Державний земельний кадастр » і Порядку ведення Державного земельного кадастру, останній було відмовлено у внесенні відомостей про успадковану земельну ділянку до Державного земельного кадастру / а. с. 15 /. Із змісту цього рішення слідує, що , належна позивачу, земельна ділянка накладається з іншою земельною ділянкою, тобто маються невідповідності у її площі, місці розташуванні та конфігурації. Відповідно до п 1.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43 право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується Державним актом. Згідно п 1.15 Інструкції розробку технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт або територіальні органи земельних ресурсів. Згідно з Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, яка затверджена наказом Держкомзему № 325 від 22 червня 2009 року, що 06 серпня 2009 року за № 735X16751 зареєстрований в міністерстві юстиції України, організацію робіт з видачі державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою у разі виявлення землевласником / землекористувачем / у виданому державному акті орфографічних або технічних помилок, втраті / пошкодженні/ державного акта, у разі добровільної заміни державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку / державного акта на право постійного користування землею /, здійснюють Головні управління Держкомзему в м. Києві та Севастополі, управління / відділи / Держкомзему районах / містах /, міжміські, міжрайонні, міськрайонні управління / відділи / Держкомзему / далі - територіальні органи Держкомзему /. Згідно ст. 116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 125 цього ж Кодексу, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. На підставі ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджатися своїм майном. Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта / ст. 393 ЦК України /. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 88 ЦПК України та у відповідності з наданими позивачем платіжними дорученнями / а. с. 1; 63 /. Оскільки в ході розгляду справи був встановлений факт недоплати позивачем судового збору, суд з урахуванням вимог п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » та положень ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з позивача в дохід держави недоплачену суму судового збору за подання позову до суду в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved