overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

02 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Електрична, 28/47. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.03.2017р. о 05 год. 51 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.03.2017р. о 05 год. 51 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КП КУ „ДКПЛ ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий в ночі не спить. В 04:00 поїхав в лікарню ім.. Мечникова за документами, збирався вночі їхати в «Обленерго», «меня там ждут, чтоб заплатить деньги». Настрій підвищений. Судження різнопланове, паралогічне. Висловлює маячні ідеї переоцінки власної особистості. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, маніакально-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

02 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 74/52. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 01.03.2017р. о 23 год. 45 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримала заяву, прокурор не підтримав заяву, адвокат заперечувала проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, захисника, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 01.03.2017р. о 23 год. 45 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ОЦЕМП та МК» ДОС. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий зовнішньо напружений. Називає себе «врач-хирург в прошлом». Стверджує, що «полиция не занимается своим делом, меня всегда привозят в больницу по ошибке!». Легко роздратовується. Критика знижена. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний емоційно-лабільний розлад. Разом з тим, в судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] в момент надання пояснень не виявляв явної неадекватності, поводив себе спокійно, чітко висловлював свою думку. Повідомив що викликав поліцію через крадіжку його мотоцикла, працівники поліції запросили до ВП, куди викликали психіатричну допомогу. Пояснив, що не потребує лікування. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

02 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, Юності, 166/А. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 01.03.2017р. о 17 год. 26 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 01.03.2017р. о 17 год. 26 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДМП № 1» ДОС. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий відповідає плутано, не завжди по суті. Зовнішньо напружений, тривожний. Заявляє, що чоловічі та жіночі «голоси» у голові весь час лають, ображають. Критика порушена. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічне враження головного мозку. Стійкий шизофреноподібний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

02 березня 2017 року заявник звернулася до суду з заявою про визнання недієздатним її сина [PERSON] У своїй заяві посилається на те, що син з дитинства є інвалідом 1-ої групи, внаслідок психічного розладу. Вказує, що він не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними. Визнання сина недієздатним їй потрібно для здійснення опіки над ним відповідно до вимог чинного законодавства. У судове засідання заявник не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а справу розглядати за її відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, але надали письмову заяву, в якій вимоги заявника визнали і не заперечували проти їх задоволення. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За правилами ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. Як вбачається з матеріалів справи і судом встановлено, що [PERSON] є сином заявника [PERSON], який народився 01 січня 1975 року та постійно проживає разом з матірю. Зі змісту довідки до акта огляду МСЕК (серія ВТЕ-17 № 082934) випливає, що [PERSON] з дитинства є інвалідом першої групи з діагнозом олігофренія і потребує постійного стороннього догляду та нагляду. З амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 27.04.2017 р. за № 140 видно, що [PERSON] страждає глибокою розумовою відсталістю з порушенням поведінки, внаслідок чого він не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання недієздатним [PERSON], а також встановлення над ним опіки з призначенням опікуном заявника.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

02 березня 2017 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області постановлено рішення, яким позовну заяву [PERSON] до [PERSON] управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права постійного користування земельними ділянками, задоволено. Представник позивача в судове засідання не зявився надав до суду заяву відповідно до якої просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Сторони в судове засідання не зявилися, проте їх неявка не перешкоджає розгляду питання про судові витрати. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про доцільність ухвалити додаткове рішення, враховуючи такі обставини. Під час винесення рішення не було вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позовної заяви позивач [PERSON] сплатив судовий збір за дві вимоги немайнового характеру на загальну суму 1102,40 грн., а тому враховуючи те, що позовна заява задоволена в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення судових витрат з відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права постійного користування земельними ділянками. Відповідно до ч. 4 ст. 220 ЦПК України, суд з власної ініціативи може ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, суд вважає за доцільне вирішити питання про судові витрати, а саме: стягнути з [PERSON] управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права постійного користування земельними ділянками, на користь [PERSON] судовий збір, у розмірі 1102,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

02 березня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 вересня 2001 року, Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 289. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, так як сімя розпалась остаточно, по причині протилежних поглядів на життя, фактично шлюбні відносини припинені з лютого 2014 року, спільне господарство не ведеться. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судовому відповідач не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу у зв'язку з несумісністю характерів подружжя, їхніх поглядів на спільне життя та сімейні відносини, а також інших обставин, що роблять неможливим їхнє подальше спільне проживання і суперечить інтересам позивача. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України ( 2947-14 )). Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України ( 2947-14 )). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, а допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України (2947-14 )). Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

02 березня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказавши, що між нею та відповідачем 15.09.2013 року укладено шлюб. Від даного шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати неповнолітню дитину, матеріальної допомоги добровільно не надає, а тому позивач змушена звернутися до суду для вирішення питання про примусове стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн. щомісяця. В судове засідання позивач зявилася, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач прибув в судове засідання, позовні вимоги визнав, вказавши, що надає позивачу допомогу на утримання дитини. Суд, заслухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони уклали шлюб, зареєстрований 15 вересня 2013 року Михнівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 113543. Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області 15.02.2017 року вказаний шлюб розірвано. Від шлюбу 01 грудня 2013 року народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БВ № 202860. Дитина проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою від 21 09 2016 року № 572, виданою виконкомом Михнівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, та не заперечується відповідачем. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивач судовому засіданні заявила, що відповідач не має постійної роботи. Відповідач не спростував даного факту. Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі вищевикладеного, суд вважає за потрібне визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки, в твердій грошовій сумі у розмірі 100 грн. щомісячно, починаючи з 02 березня 2017 року до повноліття дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

02 березня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 10.06.2006 року, який зареєстрований Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Від даного шлюбу у подружжя спільних дітей немає. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила розірвати шлюб та не надавати строк на примирення, вказала, що спільно господарство не ведуть з 02.01.2017 року. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу, строк на примирення просив не надавати, зазначив, що позивач із відповідачем не ведуть спільно господарство з березня 2017 року. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 10.06.2006 року Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 02.02.2017 року, серія 1-БВ № 157108, актовий запис № 739. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається, сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, вважають примирення неможливим, позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, строк на примирення просили не надавати. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

02 березня 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В позові він зазначив, що 24.11.2006 року він з відповідачкою зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №20. Від цього шлюбу неповнолітній дітей немає. Посилаючись на те, що у позивача та відповідачки різні погляди на подружнє життя, на теперішній час вони разом не проживають, позивач просив шлюб розірвати та розподілити майно подружжя. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали просили суд розірвати шлюб між позивачем і відповідачем та надати час для укладення мирової угоди щодо вимог про розподіл майна. Представник відповідачки позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала і також просила суд надати час для укладення мирової угоди щодо вимог про розподіл майна. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов у частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 24.11.2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №20. За час спільного проживання позивач з відповідачкою не зійшлися характерами, різні погляди на шлюбне життя. Сторони сумісне життя припинили, помиритись намірів не мають. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей немає. З таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася повністю і зберегти її не можливо. Щодо вимог про розподіл майна подружжя, суд вважає за можливе надати сторонам строк для вирішення питання мирним шляхом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

02 березня 2017 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 07 вересня 2013 року. Від даного шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалось по тій причині, що у них різні погляди на сімейне життя та обовязки, а також протягом тривалого часу між ними склалися неприязні стосунки, при яких продовження сімейних відносин є неможливим. Сторони не спілкуються з весни 2016 року, з цього часу розірвано всі звязки, спільне господарство не ведеться. Збереження сімї вважає неможливим. Просить строк для примирення не надавати та розірвати шлюб із відповідачкою. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, вказаних в позові, просив суд позов задовольнити, строк для примирення не надавати. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнала, просила строк для примирення не надавати. Суд, заслухавши доводи позивача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 07 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 109, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія І-БВ № 116907. Як підтверджено в судовому засіданні сторонами, від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], інших дітей, яким би не виповнилось одного року, немає. За твердженням обох сторін фактично шлюбні відносини припинені. Збереження сімї є неможливим. Відповідно до статей 21, 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, що підтверджується сторонами. Наміру відновлювати сімейні стосунки сторони не мають, шлюбні відносини припинили, спільного господарства не ведуть. Беручи до уваги, що перспектив для збереження сімї не має, проживання в шлюбі буде суперечити інтересам подружжя, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволені, то з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір.

Outcome: approved