Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

02.12.2016р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому вказав, що у нього з [PERSON] (далі - відповідач) був укладений кредитний договір б/н від 29.03.2012р., за яким останній отримав кредит у розмірі 6 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідач, всупереч норм закону та умов договору зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 31.10.2016р. у нього перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 17 743 грн. 12 коп., з якої: 6 289 грн. 07 коп. - заборгованість за кредитом; 8 932 грн. 95 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 200 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 821 грн. 10 коп. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги щодо суди заборгованості за кредитом, проте просив зробити перерахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитом та штрафних санкціях, оскільки він є учасником АТО. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Водночас, суд відмічає, що 08.02.2017р. за вих. № 474/859/16-ц/465/17 судом повідомлено позивача, з направленням відповідних копій підтверджуючих документів, що відповідач є учасником АТО та запропоновано письмово висловити свою позицію щодо розміру позовних вимог враховуючи приписи ч. 15 ст. 14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, однак станом на 02.03.2017р. від позивача до суду не надійшло жодної заяви щодо зміни розміру позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що строк розгляду справи визначений ст. 157 ЦПК України (з урахування його продовження) закінчився, а в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи у його відсутність, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача за наявними у ній матеріалами. Заслухавши пояснення відповідача, дослідив письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач у простій письмовій формі 29.03.2012р. уклали кредитний договір, який складається із заяви відповідача, Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умов та правил), Правил користування платіжною карткою та Тарифів Банку. Відповідно до умов кредитного договору позивач випустив та надав відповідачеві - держателю платіжну картку, тип кредитного ліміту: фінансовий. На день укладення цього договору встановив ліміт у розмірі 7 000 грн., із базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору у 30.00 % в місяць із розрахунку 360 днів в році. Вказане підтверджується Анкетою-заявою [PERSON] від 29.03.2012р., Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Умов та правилами надання банківських послуг, з якими відповідач був ознайомлений в день укладення договору письмово. Згідно умов кредитування, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, погашення відбувається в строк до 25 числа наступного за звітним шляхом внесення коштів на карту клієнтом, або шляхом списання банком самостійно з дебіторської карти клієнта. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правилами надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правилами надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умов та правилами надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифів Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3. до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг,\~у разі невиконання зобов`язань за Договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти повинен слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, сторонами було визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач суму кредиту отримав, однак зобов`язання повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором, не виконав, у зв`язку з чим у останнього перед кредитором виникла заборгованість. Згідно розрахунку позивача станом на 31.10.2016р. у відповідача за кредитним договором наявна заборгованість в розмірі 17 743 грн. 12 коп., з якої: 6 289 грн. 07 коп. - заборгованість за кредитом; 8 932 грн. 95 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 200 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 821 грн. 10 коп. - штраф (процентна складова).Вказаний розрахунок відповідачем не спростований. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення відповідачем було здійснено 26.02.2014р. в сумі 0,94 грн. Після цього, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини, та вимоги кредитного договору, укладеного між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно д статті 1048 цього Кодексу. Крім того, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов`язання (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Водночас, судом встановлено, що згідно військового квитка серії [NUMBER] відповідач з 25.03.2014р. призваний у Збройні Сили України згідно Указу Президента України № 303 від 17.03.2014р., а на підставі п. 4 Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015р. звільнений в запас. Вищевикладене також підтверджується витягом з наказу Управління МВС України в Миколаївській області № 1 о/с від 06.01.2017р., згідно якого відповідач будучи молодшим сержантом поліції з 02.01.2014р. звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України. Відповідно до витягу з наказу Міністерства оборони України № 88 від 27.03.2015р. відповідач з 27.03.2015р. звільнений з військової служби у запас. Крім того, відповідач має посвідчення ветерана війни серії [NUMBER] від 20.11.2015р. та згідно довідки Військової частини [NUMBER] № 171 від 12.07.2014р. є учасником антитерористичної операції. Згідно довідок військово-лікарської комісії Військової частини [NUMBER] № 1398 від 13.08.2014р. відповідач отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, а згідно довідок № 29 та № 30 відповідач перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в періоди з 16.12.2014р. по 30.12.2014р. та з 27.02.2015р. по 11.03.2015р., відповідно. Згідно зі ст. 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції. Відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014р. № 405/2014 Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13.04.2014р. Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію. Законом України від 20.05.2014р. № 1275-VII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації, внесено зміни до ст. 14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, яку доповнено пунктом 15 наступного змісту військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно із Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 17.03.2014р. і триває по даний час. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей,\~дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. З урахуванням наведеного слід дійти висновку про розповсюдження вимог п. 15 ст.\~14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей\~на відповідача та ненарахування йому процентів за користування кредитом, починаючи з 17.03.2014р., а також ненарахування йому в цей період штрафних санкцій за невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором: штрафу у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 821 грн. 10 коп. (процентна складова), які нараховані станом на час подання позову. Щодо позовних вимог визначених позивачем як заборгованість за пенею та комісією у сумі 1 200 грн. 00 коп., суд зазначає, що згідно розрахунку наданого позивачем станом на 31.10.2016р. відповідачу нараховано лише комісію в сумі 1 200 грн. 00 коп., що відповідає умовам кредитного договору, зокрема п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг. Таким чином, зазначена позовна вимога підлягає задоволенню, оскільки вказана сума є комісією, а не пенею. В сукупності вищевикладеного, беручи до уваги, що з моменту укладення кредитного договору, ніхто із сторін до цього часу не заявив про намір його припинити, відповідач не надав банку письмової заяви про закриття картрахунку, та у нього у зв`язку з неналежним виконанням взятого на себе перед банком зобов`язання утворилась заборгованість за кредитним договором, відповідач не звернувся з заявою про застосування строків позовної давності, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано та він підлягає задоволенню в частині стягнення 6 289 грн. 07 коп. - заборгованості за кредитом, 151 грн. 72 коп. - заборгованаості по відсоткам за користування кредитом, які нараховані позивачем відповідачу за період з 29.03.2012р. по 17.03.2014р. та не сплачені останнім, 1 200 грн. 00 коп. - заборгованості за комісією. В задоволені решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При чому п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 14.10.2014р. Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах роз`яснено судам, що пимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Таким чином, на підставі вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, які понесені позивачем при подачі позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 593 грн. 37 коп. (43,06%).

Outcome: partial