Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

03 версеня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком за номером [ADDRESS] . Вимоги позову мотивовано тим, що [PERSON] не є власником (співвласником) вказаного житлового будинку, фактично не проживає в ньому з 1996 року, проте своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за вказаною адресою, створює позивачу перешкоди в реалізації в повному обсязі прав та інтересів як власниці житлового будинку. У зв`язку з викладеним, позивач вважає наявні підстави для зняття відповідача з реєстраційного обліку, шляхом визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада України», будь-яких клопотань до суду не надходило, відзиву на позов не направляла. Третя особа: виконавчий комітет Бобрицької сільської ради Роменського району Сумської області, в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань суду не направляв. Згідно ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22.12.1987, виданого Роменською районною радою народних депутатів, позивачу на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно довідки про склад сім`ї № 02-39/213 від 25.07.2019, виданої виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради Роменського району Сумської області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] (заявник), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (племінниця) за вказаною адресою не проживає (а.с. 9). Згідно довідки за № 02-39/214 від 25.07.2019, виданої виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради Роменського району Сумської області, [PERSON] , 1972 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте з 10.10.1996 не проживає (а.с. 10). Відповідно до ст.\~72\~ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41\~Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Статтею 383\~ЦК України та статтею 150\~ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до пункту 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним судом України у постановах від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16, 01.03.2016 у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.\~150\~ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Свідок [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживаюча за адресою: [ADDRESS] , та свідок [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживаючий за адресою: [ADDRESS] , кожен зокрема, підтвердили, що [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , дійсно не проживає. Факт реєстрації відповідачки у будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить позивачу, порушує його право власності, відповідач фактично з 1996 року в ньому не проживає, у зв`язку з чим втратила право на користування житлом за вказаною адресою. З огляду на встановлені обставини, аналізуючи докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. З відповідача, на підставі ст. 141 ЦПК України, в прибуток держави слід стягнути 768,40 грн. судового збору. На підставі положень ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 279, 280 ЦПК України, суд, - \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved