Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

02 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 30 липня 2016 року позивач уклала шлюб з відповідачем, сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Позивач вказує, що подружні відносини між подружжям припинені, сторони проживають окремо. Подальше збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, просить його розірвати. Оскільки дитина проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні, а відповідач як батько зобов'язаний надавати дитині матеріальну допомогу, то позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також позивачка зазначає, що позивач не працює, доглядає за малолітньою дитиною, і в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги від відповідача. Посилаючись на те, що відповідач є працездатним, має нормальний стан здоров'я, аліменти нікому не сплачує, інших утриманців не має, позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його заробітку , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі ј частини його доходів щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] трьохрічного віку , тобто до 05 березня 2020 року. Позивач у письмовій заяві позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити, просить справу слухати у його відсутність. Відповідач в письмовій заяві позовні вимоги визнав, просить їх задовольнити, просить справу слухати у його відсутність. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Ухвалою судді від 07 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 19 вересня 2018 року на 15 год.00 хв. 19 вересня 2018 року розгляд справи відкладено на 26 листопада 2018 року на 14 год. 00 хв. в звязку з перебуванням головуючого на лікарняному. 26 листопада 2018 року розгляд справи відкладено на 25 січня 2019 року на 09 год. 30 хв. в звязку з перебуванням головуючого на лікарняному. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 30 липня 2016 року зареєстрували шлюб у Зарічному районному у місті Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 353, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.5). Відповідно до\~ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3\~ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірвання шлюбу, подружні відносини між сторонами фактично припинені, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Із копії свідоцтва про народження вбачається, що батьком дитини є [PERSON] (а.с.6). Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] , він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання, тому із відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини.\~\~ Частиною 3\~ст. 181 СК України\~передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров'я, і має об'єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини. Будь-яких доказів, які б це спростовували, відповідачем не надано. Виходячи з принципу пропорційності та співмірності, суд вважає, що розмір аліментів - 1/3 частина від усіх видів доходів відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. буде достатнім та відповідатиме засадам розумності та справедливості. Таким чином, суд вважає, що позовна вимога в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає повному задоволенню. Згідно\~ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного і той з подружжя, який потребує матеріальної допомоги, має право на отримання аліментів за умови, що другий з подружжя може їх надавати. Відповідно ж до вимог\~ст. 84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку, при цьому дружина має таке право незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З позову вбачається, що позивач доглядає за малолітньою дитиною сином [PERSON], [INFO], тому не працює і не отримує самостійний дохід. Суд також враховує ту обставину, що позивач отримує соціальні виплати в зв'язку з народженням дитини. При цьому, виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає, що відповідач може надавати своїй дружині матеріальну допомогу, так як він має працездатний вік, має нормальний стан здоров'я, не має на утриманні інших осіб, а доказів, які б це спростовували, відповідач суду не надав. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд враховує, що позивачка отримує соціальні виплати на дитину, нею також заявлений позов про стягнення аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини, також суд приймає до уваги, що даний вид аліментних зобов'язань є недовготривалим, і призначається лише до досягнення дитиною трирічного віку, тому суд вважає, що розмір аліментів на дружину у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення сином трирічного віку, буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам обох сторін. Тому в цій частині позов підлягає чстковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 191 СК\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 02.08.2018 року. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням двох позовних вимог про стягнення аліментів (на дитину та на дружину) та в зв'язку\~\~із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1409, 60 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Крім того, в зв'язку із задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений нею та документально підтверджений судовий збір у сумі 352,40 грн. (а.с.2).

Outcome: partial