Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

03 липня 2019 року позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31 серпня 1991 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Дорогиничівською сільською радою Локачинського району Волинської області, актовий запис № 7. Від шлюбу у них є дочка, яка досягла повноліття. Подружнє життя з відповідачем не склалось. Між ними відсутнє взаєморозуміння та повага, стали частими сварки. Тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Вважає, що що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований Дорогиничівською сільською радою Локачинського району Волинської області, актовий запис № 7. 23 серпня 2019 року позивач через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо винесення заочного рішення у справі. Відповідач 23 серпня 2019 року через канцелярію суду також подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 31 серпня 1991 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Дорогиничівською сільською радою Локачинського району, актовий запис № 7, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 31 серпня 1991 року (а.с 6). Подружнє життя сторін не склалося. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач позов визнав, не заперечує щодо розірвання шлюбу, що стверджується його письмовою заявою від 23 серпня 2019 року. Отже, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи зазначене, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю. Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved