Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

03 березня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування з підстав, передбачених ч. 1 ст. 229 ЦК України. Свої вимоги мотивує тим, що 17 грудня 2013 року він зареєстрував шлюб з [PERSON], а 14 березня 2014 року уклав з нею договір дарування своєї квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. Після укладення договору дарування відповідач забрала всі його документи, проте як і раніше проживала окремо від нього, не виконувала домовленості щодо його забезпечення та утримання. Оспорюваний договір дарування не відповідає його інтересам, і якби він розумів, що укладає договір дарування, який не передбачає його утримання, він би не уклав такий договір, оскільки іншого житла не має. Вважає, що при укладенні договору дарування він помилився щодо правової природи даного договору, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення. У судовому засідання представник позивача підтримала пред'явлений позов та просила його задовольнити. Пояснила суду, що сторони перебувають у шлюбі, проте проживали окремо, не вели спільного господарства та побуту. Позивач через складні життєві умови змушений був розглядати можливість укласти договір довічного утримання, і його наміри були спрямовані лише на такий правочин. Такий договір бажав укласти саме з дружиною. Представник відповідача вважає, що позов не підлягає задоволенню. Підтримала свої письмові заперечення (а.с. 87-90). Пояснила суду, що після укладення шлюбу позивач та відповідач переїхали жити в орендовану квартиру, оскільки квартира позивача була в непридатному для проживання стані. За власні кошти відповідач почала робити ремонт у квартирі, погасила борги за комунальні послуги, підключила квартиру до мережі електропостачання, піклувалася про чоловіка, відвідувала його в лікарні, оплачувала ліки. Не проживають вони разом з часу подання позову, оскільки [PERSON] забрали родичі. Позивач подарував їй квартиру після реєстрації шлюбу за власним волевиявлення, без будь-яких умов щодо довічного утримання. Їх стосунки були добрими до того, як у відносини втрутилися брат позивача та племінниця, які з корисливих мотивів наполягають на визнанні договору дарування недійсним. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 грудня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 2693 (а.с. 13). Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 18 листопада 2005 року, виданого Відділом приватизації державного житла Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] (а.с. 8). За договором дарування квартири від 14 березня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 404, [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 117). За відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 червня 2015 року власником спірної квартири є [PERSON] на підставі договору дарування квартири серія та номер 401, виданого 14 березня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. (а.с. 14). Позивач просить визнати договір дарування квартири недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 229 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. На підтвердження доводів щодо визнання договору недійсним сторона позивача посилається на покази свідків та письмові докази. Допитана судом свідок [PERSON] показала, що знає позивача з 2001 року, вони проживають в одному будинку та під'їзді. Про договір дарування їй стало відомо вже після його укладення. Відповідач говорила їй, що буде доглядати позивача, але його доглядали родичі. Свідок [PERSON] показала, що проживає з позивачем в одному будинку, відповідача вона не знає. Позивач не розповідав їй про укладення договору дарування квартири, тому про такі події їй нічого не відомо. Позивач жив в своїй квартирі та інколи на декілька днів їздив до родичів. Свідок [PERSON] показав, що також проживає в одному будинку з позивачем, знає його давно. Відповідача бачив 4 чи 5 разів. Вони зустрічались в дворі будинку чи біля ліфту, там і розмовляли. При спілкуванні [PERSON] говорив йому, що знайшов людину для утримання, а потім розповідав, що його обдурили. Свідок вважає, що позивач не бажав дарувати квартиру. Близько року тому родичі [PERSON] розповіли йому, що останній хотів укласти договір довічного утримання, а уклав договір дарування. Заперечуючи проти позову, сторона відповідача посилається на зміст договору дарування та покази свідків. Так, допитаний судом свідок [PERSON] показав, що знає сторін, оскільки робив ремонт в квартирі позивача взимку 2013-2014 року, його запросила відповідач. Виконуючи ремонтні роботи, він розмовляв з [PERSON], в їх розмовах останній розповідав про свій намір подарувати квартиру дружині. Інколи він бував в квартирі, яку [PERSON] і [PERSON] знімали. Такі візити були пов'язані з вирішенням питань щодо ремонту квартири [PERSON] Свідок [PERSON] показала, що відповідача знає давно. З позивачем спілкувалась на різдвяні свята 2014 року та десь на початку весни. На різдвяні свята вони всі разом були в гостях у батьків [PERSON] У сторін були дуже теплі стосунки, і [PERSON] говорив, що він так вдячний своїй дружині, що готовий їй подарувати все, що у нього є. Аналізуючи покази свідків, суд приходить до висновку, що свідкам фактично нічого конкретно не відомо щодо обставин укладення договору дарування квартири та намірів сторін з цього приводу. Не є таким доказом і колективне звернення жителів будинку [ADDRESS] про визнання договору недійсним, оскільки підписи мешканців будинку, зазначених у зверненні ніким не завірені. Крім того, саме звернення також не містить викладення обставин укладення договору дарування квартири. (а.с. 21-22). На підтвердження укладення договору під впливом помилки, суду надано довідки про здоров'я позивача, а саме: довідку травмпункту Київської міської лікарні № 4 від 08 квітня 2014 року (а.с. 17); виписку № 3512 - копії з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], який перебував у Київській міській лікарні № 4 з 16 березня 2014 року по 28 березня 2014 року (а.с. 18-19); виписку з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], який перебував у Київській міській лікарні № 6 з 26 лютого 2015 року по 02 березня 2015 року (а.с. 20). Саме на підставі цих довідок сторона позивача робить висновок про помилку при укладенні [PERSON] договору дарування квартири від 14 березня 2014 року, проте такий висновок є лише оцінкою стану здоров'я позивача його представником в тексті позовної заяви та при наданні пояснень у судовому засіданні. На підтвердження волевиявлення позивача на укладення договору дарування сторона відповідача посилається на текст оспорюваного договору дарування. З його змісту вбачається, що позивач своїм підписом підтвердив, що розуміє значення і умови цього договору та його правові наслідки, підтверджує дійсність намірів при його укладенні, а також те, що він не носить характер фіктивного та удавано правочину. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд вважає, що докази на які посилається сторона позивача не доводять помилку [PERSON] щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні оспорюваного договору дарування. У своїх письмових додаткових поясненнях (а.с. 51-52, 134-140) представник позивача вказувала на укладення позивачем договору дарування під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах. Згідно з ч. 2 ст. 31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Разом з тим, стороною позивача така заява до суду не подавалась, підстава позову не змінювалась, тому письмові пояснення представника позивача з приводу таких обставин не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вбачається, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. З огляду на наведене, в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed