Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

03 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб 22 серпня 2006 року, від шлюбу позивач та відповідач мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Три роки тому припинені фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем, спільне господарство не ведеться, подружжя проживають окремо. В судове засідання позивач не зявилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, надала до суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутності суду не надав, заперечень на позов не надав. В звязку з тим, що за відомостями адресно-довідкового підрозділу місце проживання відповідача станом на час розгляду справи є невідомим, він викликався в суд через оголошення у пресі згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України, тому з опублікуванням оголошення 24.12.2016 року у газеті «Урядовий курєр» № 244 (5864) відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи за його відсутності та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Крот) [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 22 серпня 2006 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії І-ЕД № 191199, виданим відділом державної реєстрації шлюбів та народжень реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції 25 листопада 2014 року (а.с. 8). Сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей:[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 9, 10). Відповідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Позивач у позовній заяві зазначає, що шлюбні відносини між подружжям припинені три роки тому, спільне господарство не ведеться. Відповідачем до суду не надано доказів, які спростовують доводи позивача, також не надано доказів, які підтверджують можливість подальшого спільного життя подружжя та збереження їх шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем припинені шлюбні стосунки з 2013 року, сторони спільне господарство не ведуть, тому враховуючі вищезазначені обставини, вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним, неефективним, та таким, що буде суперечити волі й інтересам сторін, а також моральним засадам суспільства. Відповідно ст. 110 Сімейного кодексу України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Обставин, передбачених ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України щодо предявлення позову протягом вагітності дружини, з матеріалів справи не вбачається. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх шлюбу суперечить інтересам сторін, які не мають бажання зберегти сімю, а тому все зазначене вище є підставою для розірвання шлюбу між ними. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved