Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

04 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 20 вересня 2016 року за вимогою [PERSON] акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»» було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 8084 від 20 вересня 2016 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства «Комерційного банку «Приватбанк» за кредитним договором № DNXRRC17000623 від 16.02.2008 року: -залишок заборгованості за кредитом - 2 202,20 гривень; -залишок заборгованості за відсотками 151,51 гривень; -комісія 422,88 гривень; -пеня 13134,69 гривень; -штраф 795,56 гривень; -витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1700 гривень; а всього до стягнення за виконавчим написом 18406,84 гривень (вісімнадцять тисяч чотириста шість гривень 84 копійки). З огляду на те, що із пред'явлених нотаріусу документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 8084 від 20.09.2016 року, не вбачається, що кредитна заборгованість є дійсно безспірною, а при вчиненні виконавчого напису нотаріус порушила порядок вчинення нотаріальної дії, позивач був змушений звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити в повному обсязі та пояснив, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом [PERSON] не підлягає виконанню, оскільки останнім при вчиненні виконавчого напису не враховано пропуск позовної давності [PERSON] акціонерним товариством «Комерційним банком «Приватбанк». Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Комерційного банку «Приватбанк» позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки до обовязків державного виконавця не входить перевірка дотримання приватним нотаріусом строків позовної давності, а лише відповідність виконавчого документу вимогам ЗУ «Про виконавче провадження». Від відповідача приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 16 лютого 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № DNXRRC17000623, на підставі якого банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 2202,20 гривень на строк 12 місяців на строк з 16.02.2008 року по 16.02.2009 року включно. 20 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис № 8084 про стягнення грошових коштів у сумі 18406,84 гривень з\~[PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № DNXRRC17000623 від 16 лютого 2008 року. Відповідно до п.п. 1.2, 3.1, 3.2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України; нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», такими документами для одержання виконавчого напису є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] вказувала на те, що нотаріус при видачі виконавчого напису\~не врахувала пропуск\~банком строку позовної давності. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до умов строк дії кредитного договору складає 12 місяців по 16.02.2009 року включно, а виконавчий напис вчинено нотаріусом 20 вересня 2016 року. Строк за який провадиться стягнення складає вісім років чотири місяці двадцять два дні, а саме з 16.02.2008 року по 08.07.2016 року. Відповідно до\~ст. 50 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти. Згідно зі\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями\~\~- не більше одного року. Вищезазначені обставини приводять суд до висновку, що вчиняючи 20 вересня 2016 року виконавчий напис, нотаріус не звернула уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку минуло більше трьох років, оскільки строк дії кредитного договору встановлений до 16 лютого 2009 року включно, що призвело до порушення прав позивача, за відновленням яких вона і звернулась до суду. Крім того, за змістом п. 2.3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих банком повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Проте, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт направлення позивачу з боку банку письмової вимоги про усунення порушень, яку б остання отримувала, хоча це є обовязковою умовою для вчинення виконавчого напису. Правова позиція про те, що не отримання вимоги є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, висловлена і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2012 року (http://геуеstг.соurt...Review/23930422). Сукупність цих всіх обставин, приводить суд до висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбулося з порушенням вказаних вище норм закону, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у заявлений позивачем спосіб. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а оскільки судом встановлено, що порушення прав позивача відбулося з вини відповідача [PERSON] акціонерного товариства КБ «Приватбанк», тому суд вважає на необхідне судові витрати стягнути з останнього.

Outcome: partial