Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

02 березня 2016 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом в інтересах [PERSON] до військової частини [NUMBER] (далі в/ч [NUMBER] ). Позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом командира військової частини [NUMBER] від 01 вересня 2014 року №517 на [PERSON] було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани за порушення вимог щодо поводження зі зброєю та боєприпасами та поведінки між військовослужбовцями. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року, вищевказаний наказ було визнано протиправним та скасовано у зв`язку з порушенням відповідачем строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, встановлених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Незаконне притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності спричинило погіршення його здоров`я, змусило перевестися до іншої військової частини та переїхати до іншого міста, що в свою чергу порушило усталений спосіб життя та заподіяло позивачеві душевні страждання і моральну шкоду, яку він оцінює у 10000 грн. Крім того, для захисту своїх прав та законних інтересів позивачем були здійснені витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., у зв язку з чим йому було завдано матеріальну шкоду на зазначену суму. Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. та матеріальної шкоди 3000 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача - в/ч [NUMBER] Тюльпаров О.А. в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив, що між притягненням [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та переведенням його до іншої військової частини відсутній будь-який причинний зв`язок та вина в/ч [NUMBER] у такому переведенні. Хвороба [PERSON] була набута до накладення дисциплінарного стягнення та не є наслідком нібито протиправних дій командування частини. Крім того, витрати на правову допомогу не підтверджені документально, мають відшкодовуватися в порядку, встановленому нормами відповідного процесуального закону та не можуть бути стягнуті за позовною заявою про відшкодування шкоди. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року, визнано протиправним та скасовано наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира в/ч [NUMBER] [PERSON] від 01 вересня 2014 року №517 «Про результати розгляду подання заступника Миколаївського прокурора з нагляду за додержанням законів в воєнній сфері» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] та накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани за порушення вимог п.п. 11, 13, 49, 50 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за нехтування статутними вимогами щодо поводження зі зброєю і боєприпасами та поведінки між військовослужбовцями. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно зі статтею 60 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови в його задоволенні. Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних та адміністративних справах» визначено конкретні випадки, коли сторона має право на компенсацію витрат за отриману правову допомогу: в судовому засіданні, під час ознайомлення з матеріалами справи та при здійсненні окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди здійсненням витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн., позивач не обґрунтував належними доказами, на яку саме правову допомогу і в якому розмірі, відповідно до вимог зазначеного закону, він поніс витрати. Крім того, відповідно до ст. 79 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат, та відшкодовуються в порядку, визначеному ст.ст. 88, 89 ЦПК України, в залежності від результатів розгляду справи. Вказані витрати не є шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу, як за завдану позивачеві матеріальну шкоду є безпідставними та задоволенню не підлягають. Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовуються душевними стражданнями позивача у зв`язку з вимушеною необхідністю його переведення до іншої військової частини до іншого міста та погіршенням стану здоров`я. З наданої позивачем копії свідоцтва про хворобу від 03 листопада 2014 року №1209 військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону вбачається, що [PERSON] підтверджено діагноз захворювання остеохондроз грудного відділу хребта, без порушення функції. При цьому, в свідоцтві зазначено, що зі слів [PERSON] , він хворіє на протязі двох років, погіршення стану відмічає з лютого 2014 року, після фізичних навантажень. Перед цим перебував на обстеженні та лікуванні з 08 квітня по 18 квітня 2014 року. Цей же діагноз був підтверджений [PERSON] під час обстеження та лікування з 08 червня по 19 червня 2015 року. Як можлива причина погіршення стану здоров`я ним вказана фізична перевантаженість. Вказані періоди лікування підтверджуються також витягом з журналу обліку хворих, направлених на стаціонарне лікування, наданим представником відповідача (а.с.9, 10, 68-70). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] страждає на захворювання, яке виникло у нього до видання тимчасово виконуючим обов`язків командира в/ч [NUMBER] [PERSON] наказу від 01 вересня 2014 року №517 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності і надані ним докази не підтверджують наявності вини відповідача у цьому захворюванні та причинного зв`язку між захворюванням і діями по притягненню його до дисциплінарної відповідальності. Також позивачем не надано жодного доказу щодо вини відповідача в його переведенні до іншої військової частини та причинного зв`язку між душевними стражданнями у зв`язку з вимушеною необхідністю переведення та діями відповідача. Таким чином, правові підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди з в/ч [NUMBER] на користь [PERSON] відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed