Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

03.06.2015 року позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 127 270 грн. безпідставно набутих ним грошових коштів та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.07.2010 р. передав останньому грошові кошти в сумі 5 500 доларів США за купівлю автомобіля [NUMBER], на підставі генерального доручення. [PERSON] була складена розписка про отримання вказаної суми. Одразу після цього автомобіль був переданий позивачу у розпорядження зі всіма необхідними документами. При купівлі авто відповідач запевнив його, що на транспортному засобі не було жодних обтяжень. Однак, як виявилось пізніше, даний автомобіль перебував у заставі за кредитним договором. Зважаючи на це, ним було подано до суду позов про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль та зняття арешту. Однак рішенням суду від 10.10.2013 року йому відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що відповідач не був власником спірного автомобіля, а лише власник має право розпоряджатись своїм майном. Зважаючи на викладене вважає, що надав кошти відповідачу за автомобіль, яким він фактично не мав права розпоряджатись, тобто останній безпідставно отримав грошові кошти. 24.03.2015 року останньому надсилалась вимога про повернення даних коштів, однак, така залишилась не виконана. Просить стягнути з [PERSON] вищевказану суму, що еквівалентно 127 270,0 грн. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, та надали пояснення аналогічні мотивам позовної заяви. Крім того зазначили, що строк звернення до суду позивачем не пропущено , оскільки про порушення свого права він дізнався лише 02.03.13 р., коли був затриманий працівниками ДАІ та у нього було вилучено автомобіль. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив. Вважає, в задоволенні такого слід відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності звернення до суду. Заслухавши думку сторін, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.07.2010 р., на підставі генерального доручення, відповідач [PERSON] продав позивачу [PERSON] автомобіль [NUMBER] за 5 500 доларів США. На підтвердження вказаного відповідачем була складена розписка. Автомобіль був переданий позивачу у розпорядження зі всіма необхідними документами. 02.03.13 р. [PERSON], що керував автомобілем ВАЗ 21099 , ДНК ВС 5697 ВВ був зупинений працівниками ДАІ . Вказане авто було вилучене у позивача в зв»язку із заявою власника автомобіля - [PERSON] про зникнення транспортного засобу. Зважаючи на викладені обставини, позивач 17.04.13 р. звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.10.13 р. [PERSON] було відмовлено в задоволенні вказаних позовних вимог з тих підстав, що розписка від 06.07.10 р. лише підтверджує факт отримання коштів [PERSON] в сумі 5 500 доларів США, проте не є доказом правомірності набуття права власності на спірний автомобіль, оскільки власником такого являється інша особа, а [PERSON] жодного відношення до його майнових прав немає. Обставини, встановлені судовим рішенням , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи , щодо яких встановлено ці обставини, що врегульовано ст. 61 ЦПК України. Так, в процесі вирішення зазначеного спору судом було взято до уваги ту обставину, що власником автомобіля , за продажу якого отримав кошти [PERSON] був [PERSON], який не давав жодного доручення вказаній особі на розпорядження своїм майном. Згідно ч.1,2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 1213 ЦК України врегульовано, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] жодного відношення до майнових прав первісного власника автомобіля не мав, а відтак і не мав права розпоряджатись спірним майном, отже отримав грошові кошти за автомобіль безпідставно, тому такі підлягають поверненню позивачу [PERSON] Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно вимог ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано її початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, 5 ст. 261 ЦК України). В даному випадку, початок перебігу строку позовної давності у позивача розпочався в березні 2013 року, який співпадає з моментом виникнення у нього права на звернення до суду з позовом, оскільки саме тоді він довідався, що його право порушене. За таких обставин, заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов є підставний та підлягає до задоволення. В силу дії ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягають також судові витрати.

Outcome: approved