Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

03 липня 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 2011 р. по 21 травня 2013 р. перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В ході подружнього життя, а саме, [INFO] народилася донька [PERSON], яка після розірвання шлюбу проживала з матір'ю. Зазначив, що у 2014 р. відповідач виїхала з дитиною за межі області, а саме, до м. Хуст Закарпатської області. При цьому не дає йому спілкуватися з дитиною, сама не здійснює догляд за нею та ще й вимагає надати довіреність на вивезення дитини до Російської Федерації, на території якої працює та проживає зі своїм співмешканцем. Фактично догляд за дитиною здійснює мати відповідача, а тому він 06 листопада 2014 р. забрав дитину, яка з вказаного часу проживає з ним, відвідує дитячий садок і дитині створені всі умови для її виховання. Посилаючись на ці обставини та статті 19, 161, 171, 180, 183 і 184 СК України просив винести рішення, яким визначити місце проживання доньки за адресою: [ADDRESS] і стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки з усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач цивільний позов підтримав та просив його задовольнити наголошуючи, що вчиняє такі дії лише в інтересах дитини і не має на меті перешкоджати матері у спілкуванні з дитиною. Представник відповідача у судовому засіданні заявлені вимоги не визнала мотивуючи тим, що дитина проживає з ним, тобто батьком у зв'язку з тим, що він її викрав і немає змоги утримувати дитину, оскільки не працює, а мати дитини висилає грошові кошти на її потреби. Разом з цим, відповідач, через свого представника надала суду зустрічний позов, в якому просила визначити місце проживання дитини з матір'ю, без зазначення адреси. Позивач зустрічні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. Представники третьої особи у судовому засіданні висловили свою думку про доцільність задоволення вимог позивача посилаючись на те, що при обставинах, які склалися з відповідачем в інтересах дитини буде визначення її місця проживання саме з батьком. Відповідач в судове засідання взагалі не з'являлася, а представник відповідача після судового засідання, яке відбулося 16 грудня 2015 року також без поважних причин перестала з'являтися до суду. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, третіх осіб, покази свідків, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи з наступного. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. (ст. 141 СК України). За правилами статей 150, 151 і 163 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину та піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. В силу ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати або батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини ( в ред. 20.11.1989 р., ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р.) Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 2011 року, який розірвали у судовому порядку 21 травня 2013 року, що підтверджується відповідним рішенням суду і не оспорюється сторонами. Від цього шлюбу [INFO] у них народилася донька - [PERSON]. На підставі рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 серпня 2013 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки від всіх видів заробітку. Після припинення сімейних стосунків сторони почали проживати окремо. При цьому дитина проживала з матір'ю в орендованих нею будинках в м. Нова Одеса Миколаївської області, а в 2014 році виїхала з дитиною на постійне проживання до м. Хуст Закарпатської області, де проживала з матір'ю відповідача. 06 листопада 2014 року позивач забрав дитину до свого місця проживання, а саме, по [ADDRESS], з яким вона проживає до цього часу. Судом з'ясовано, що 15 вересня 2014 року відповідач перетнула кордон та виїхала за межі України і до цього часу, принаймні станом на 28 серпня 2015 року не поверталася, що підтверджується відповідною інформацією Державної прикордонної служби України. У судовому засіданні позивач суду пояснив, що дійсно забрав дитину до себе додому, де вона проживала з матір'ю відповідача. Він проживає разом з батьками у належному їм будинку, де жив і з відповідачем, перебуваючи у шлюбі. Влаштував дитину у дитячий садок, створив їй всі умови для проживання і належного виховання та розвитку. З дитиною у нього склалися довірливі, емоційно-комфортні стосунки. Матір спілкується з дитиною лише по скайпу. Разом з цим вказав, що після розірвання шлюбу відповідач проживала з дитиною в орендованих будинках в м. Нова Одеса, при цьому часто покидала дитину на інших осіб. Не належно слідкувала за її харчуванням та здоров'ям. Вказане позивачем у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] У своєму висновку орган опіки і піклування Новоодеської районної державної адміністрації в Миколаївській області вважають за доцільне проживання дитини разом з позивачем. Вказане рішення мотивували тим, що мати дитини відсутня на території України. Проживає та працює на території Російської Федерації, а дитина проживає з позивачем, який у грудні місяці 2014 року влаштував доньку до дитячого садочку, утримує її охайною та здоровою. Вказаний висновок ґрунтується, зокрема, на довідках Новоодеського дошкільного навчального закладу № 1 «Світлячок» і виконавчого комітету Новоодеської міської ради та актах обстеження по факту проживання позивача. Психолог [PERSON] склала характеристики відносно малолітньої [PERSON], в яких зазначено, що дитина добре розвинена, старанна, здібна та активна. регулярно відвідує дитячий садок. Батько дитини - [PERSON] піклується про неї та створив всі умови для розвитку і навчання своєї дитини. За такого, ураховуючи ту обставину, що відповідач, як мати дитини тривалий час не проживає на території України, а також ураховуючи інтереси дитини та взаємовідносини, які склалися в неї з батьком, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача щодо визначення місця проживання дитини за його адресою. Вищевикладені обставини дають суду підстави для відмови відповідачу у задоволенні її зустрічного позову. В силу ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач не належно виконує свої обов'язки по утриманню дитини, не надає достатньої допомоги на її утримання, а відтак, то суд на підставі статей 181-183 СК України приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно з вимогами ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 03 липня 2015 року і на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягають обов'язковому негайному стягненню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved