Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

.02.2016 року позивач звернувся з вказаним позовом до суду в обґрунтування якого зазначив, що 15.01.2016 року з Інтернет сайту йому стало відомо, що з 14.01.2016 року керівником СГК «Діброва» призначено [PERSON]. До цього час, починаючи з квітня 2010 року цю посаду займав позивач. З посади директора СГК «Діброва» його звільнено з грубим порушенням ст.ст. 47,49 КЗпП України, тобто його не було ознайомлено із наказом про звільнення та про причини звільнення . В день звільнення та по теперішній час з ним не проведено розрахунок по заробітній платі та не видано трудову книжку. Усі його усні звернення до керівництва СГК «Діброва» залишено без реагування. Крім того, 19.03.2016 року йому виповнилося 60 років і він отримав право на пенсію за віком, але в зв'язку з обставинами, які склалися, він не може оформити пенсію. Крім того, у зв'язку із відсутністю коштів, росте його заборгованість по кредитах, а також за послуги електромережі, що призводить до його моральних страждань. Просить поновити його на посаді директора СГК «Діброва» та стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 112 879,08 грн. з урахуванням компенсації за її затримку та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичної виплати, стягнути середній заробіток в межах посадового окладу директора за час вимушеного прогулу з 13.01.2016 року до дня поновлення на роботі, а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнив позовні вимоги щодо частково задоволення його вимог та просив суд: 1. Визнати звільнення [PERSON] з посади голови сільськогосподарського кооперативу «Діброва», з порушенням норм трудового законодавства; 2. Поновити, [PERSON] на посаді голови сільськогосподарського кооперативу «Діброва». 3. Стягнути з сільськогосподарського кооперативу «Діброва» заборгованість по заробітній платі в сумі 3174.0 грн. з урахуванням компенсації за її затримку та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичної виплати. 4. Стягнути з сільськогосподарського кооперативу «Діброва», на користь [PERSON] середній заробіток в межах посадового окладу голови кооперативу (мінімальна заробітна плата затверджена Державними бюджетами на 2016 - 2017 роки) за час вимушеного прогулу з 13.01.2016 року до дня поновлення на роботі. В іншій частині просив залишити без задоволення. Представник СГК «Діброва» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Про причини неявки не повідомив. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON], згідно наказу №16 від 12.08.2012 року був прийняти на посаду директора СГК «Діброва» за сумісництвом, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.79-83). Згідно копії наказу № 2-К від 14.01.2016 року, [PERSON], звільнений з посади директора СГК «Діброва» з 13.01.2016 року за п.5 ст.41 КзпПУ, а саме: припинення повноважень посадових осіб (а.с.66). Підставою видачі даного наказу є протокол зборів засновників СГК «Діброва» від 13 січня 2016 року № 1/13/01/2016 (а.с.63). Позивач вважає, що відповідач звільнив його без законної підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов'язаний поновити його на попередній роботі. Дослідивши матеріали справи суд визначає норми матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини між позивачем та відповідачем. Відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина та їх гарантії, основні обов'язки громадянина визначаються виключно законами України, згідно з ч.6 ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. 01 червня 2014 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 1255-УІІ, яким до переліку підстав звільнення з ініціативи роботодавця додано нову підставу - припинення повноважень посадових осіб (п. 5 ст. 41 КЗпП). Наведена підстава для розірвання трудового договору не передбачає необхідності з'ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів. Інвесторам (власникам) господарських товариств надано право звільняти посадових осіб без зазначення причин та узгодження в цьому контексті норм трудового й господарського законодавства. Оскільки до посадових осіб належать особи, які обіймають постійно або тимчасово на підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форм власності посаду, пов'язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, то [PERSON] як директор СГК «Діброва» відносився до категорії посадових осіб і на нього поширювалась дія п. 5 ст. 41 КЗпП України. Отже, доводи позивача про те, що його не повідомили про причини звільнення не є визначальними в контексті розгляду питання про звільнення - припинення повноважень посадової особи відповідно до п. 5 ст. 41 КЗпП України. Однак, при вирішенні питання про поновлення позивача на роботі суд бере до уваги рішення Апеляційного суду Житомирської області від 14.09.2017 року (справа №273/238/16-ц). Вказаним вище рішенням Апеляційний суд Житомирської області визнав що СГК «Діброва» та державним реєстратором порушений порядок державної реєстрації змін до установчих документів, пов'язаних із зміною складу засновників внесені до статуту СГК «Діброва», які зареєстровані 26.05.2011 року (№ запису 12821050002000391) та всі послідуючі зміни, внесені до статуту кооперативу на дату задоволення позову, в тому числі від 15.08.2012 року (№ запису 12821050004000391), внаслідок яких у травні 2011 року до Статуту кооперативу , з порушенням його положень було внесено зміни та змінено 54 засновників кооперативу на [PERSON] Зміни до статуту СГК «Діброва» від 26.05.2011 року Апеляційний суд Житомирської області суд визнав недійсними, а записи про їх реєстрацію скасував. Таким чином, наказ про звільнення [PERSON] був прийнятий на підставі протоколу зборів засновників СК «Діброва» №1/13/01/2016/1 від 13.01.2016 року, які були введені до кола учасників СГК «Діброва» з порушенням норм чинного законодавства, як наслідок не мали права приймати рішення про звільнення [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, наказ про звільнення [PERSON] був прийнятий на підставі протоколу зборів засновників СГК «Діброва» №1/13/01/2016/1 від 13.01.2016 року, які були введені до кола учасників СГК «Діброва» з порушенням норм чинного законодавства. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] був звільнений неправомірно, адже ст. 41 КЗпПУ (у редакції чинній на момент звільнення позивача) передбачає підстави звільнення працівника саме з ініціативи власника, або уповноваженого ним органу, які вище вказаним рішенням суду визнані незаконними, а отже, не мали повноважень приймати відповідне рішення. Крім того, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки під час розгляду справи відповідачем позовні вимоги в цій частині не спростовані та у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України доказів щодо своєчасної виплати позивачу заробітної плати в повному обсязі на момент його звільнення та в подальшому не надано, а тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення в межах уточнених позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст.89 ЦПК України судовий збір на користь позивача не стягується.

Outcome: approved