Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

03 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати незаконним і скасувати рішення Лиманської сільської ради за № 128-УІІ від 18.08.2016 р та визна- ти за ним право на безоплатну передачу земельних ділянок (кадастрові номери - 040653500152, 04 0653500199) площею по 0,02 га кожний, а всього 0,04 га, для індивідуального дачного будівницт- ва, які розташовані на території Лиманської сільської ради в курортній зоні «Катранка» в дачному кооперативі «Золокари», а також зобов`язати Лиманську сільську раду надати безоплатно у його вланість вказані земельні ділянки. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.06.2016 р. у справі № 515/140/15-ц визнані протиправними дії та рішення Лимансь- кої сільської ради про відмову у приватизації земельної ділянки. Апеляційний суд дійшов виснов- ків щодо протиправності та рішення Лиманської сільської ради, яка з непередбачених законом під- став, тобто, у порушення закону та прав заявників, відмовила у наданні у власність земельної діля- нки (приватизації шляхом безоплатної її передачі) та, враховуючи правову позицію Лиманської сі- льської ради під час розгляду справи, яка не заперечувала щодо права позивача на безоплатну при- ватизацію земельних ділянок, зобов`язала Лиманську сільську раду розглянути питання про надан- ня безоплатно у власність цих земельних ділянок. Рішенням від 18.08.2016 р. за № 128-УІІ Лиман- ська сільська рада, виконуючи рішення суду про надання безоплатно у власність земельних діля- нок, повторно відмовила у наданні у власність безоплатно земельних ділянок. На обгрунтування свого рішення відповідач послався на відсутність плану зонування або детального плану терито- рій. Так, дії та рішення відповідача є протиправним та порушують конституційне право позивача на отримання у власність земельної ділянки шляхом її безоплатної передачі. На підставі договорів оренди від 06.10.2006 р. укладених між Лиманською сільською радою та позивачем та [PERSON] (третя особа), останні є орендарями земельних ділянок несільськогосподарського призначен- ня - землі рекреаційного призначення курортної зони «Катранка» в межах Лиманської сільської ра ди Білгород-Дністровського (колишній Татарбунарський) району терміном на 25 років. Орендо- вані земельні ділянки (кадастрові номери № № 040653500152, 040653500199) площею по 0,02 кож- ний, а всього 0,04 га., є фактично єдиною земельною ділянкою та які не перевищують встановлені ч.1 ст.121 ЗК України норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Щодо земель- них ділянок членів кооперативу «Золокари» розроблено та затверджено відповідачем земельно-ка- дастрову документацію, надано дозвіл на забудівлю та затверджено відповідний будівельний пас- порт щодо будівництва на вищевказаних земельних ділянок однієї будівлі у відповідності до Інди- відуального проекту ТГП-М-3 (загальна площа будівлі складає 149,6 кв.м, будівельний об`єм - 460 куб. м.), із розташуванням симетрично на обох земельних ділянках. З метою реалізації конститу- ційного права на безоплатну передачу земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва позивач разом з третьою особою по справі двічі зверталися на адресу відповідача із заявою про передачу у власність відповідних земельних ділянок. Але рішенням від 18.08.2016 р. за № 128-УІІ Лиманська сільська рада повторно відмовила позивачу у наданні у власність безоплатно земель- них ділянок. На обґрунтування свого рішення відповідач послався на відсутність плану зонування або детального плану територій. Позивач вказує, що з моменту скасування першого рішення від- повідача, яке було прийняте в 2013 році і до теперішнього часу його права не поновлено та не ре- алізовано у відповідності до приписів чинного законодавства. Вказані обставини призвели до хви- лювань та переживань, які негативно відобразилися на психоемоційному стані позивача. Позивач у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні позову, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Представник Лиманської сільської ради у судовому засіданні заперечував проти позову, 14.02. 2021 р. було подано до суду заперечення на позов (а.с.36-37) в якому зазначається, що на час по- дання заяви [PERSON] і до теперішнього часу в Лиманській сільські рад відсутній генеральний план. Лиманська сільська рад керувалася вимогами закону України «Про регулювання містобудів- ної діяльності», яка забороняла у разі відсутності плану зонування або детального плану території, передачу (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд спра ви у його відсутність, вважав, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню . Заслухавши пояснення і доводи позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Рішенням Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 18.08.2016 р. № 128-УІІ (а.с.6) [PERSON] відмовлено в передачі безоплатно у власність земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер № 5125082700:02:002:0121, площею 0,02 га та кадастровий номер № 5125082700:02:002:0120, площею 0,02 га у зв`язку з відсутністю плану зонування або детального плану території. Лиманська сільська рада Татарбунарського району Одеської області надала земельні ділянки в оренду громадянам-членам товариства власників індивідуального дачних будинків « [INFO] » для індивідуального дачного будівництва, що підтверджується копією рішення від 30.05.2006 р. за № 37-У (а.с.73). Під час виготовлення технічної документації позивачем виготовлено кадастровий план розподі- лу земельних ділянок та акт від 06.12.2006 р, згідно яких [PERSON] і [PERSON] було виді- лено земельні ділянки із земель рекреаційного призначення площею 0,020 га кожна в довгостро- кову оренду строком на 25 років (а.с.74, 75, 77, 78, 79). Як слідує з довідки голови правління дачного кооперативу «Золокари» від 14.10.2013 р. (а.с.80), орендовані [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки площею 0,02 га кожна, загальною площею 0,04 га, є єдиною земельною ділянкою, яка має загальний будівельний паспорт забудівлі, загальну огорожу, ворота, хвіртку та електропостачання, капітальні споруди на даний час на земе- льних ділянках відсутні (а.с.80). 02 жовтня 2006 року між [PERSON] , [PERSON] та Лиманською сільської радою були укладені договори оренди земельних ділянок площею 0,2 га кожна несільськогосподарського при- значення - землі рекреаційного призначення курортної зони «Катранка» в межах с.Лиман Лиман- ської сільської ради Татарбунарського району Одеської області терміном на 25 років (а.с.82-84, 85- 87) В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають права власності та право користування земель- ними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом. Згідно ч.3 зазначеної статті, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян про- вадиться у разі приватизації земельних ділянок, яку перебувають у користуванні громадян. Відповідно до порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, визначеного ст.118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у йо го користуванні, подає заяву до відповідної селищної ради за місцем знаходження земельної ділян- ки, рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації зе- мельних ділянок приймається у місячний строк. Частиною 1 ст.121 ЗК України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок грома- дян, а саме, п. г, для індивідуального дачного будівництва не більше 0,10 га. Таким чином загальна площа земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні позивача, не перевищує норм безоплатної передачі земельних ділянок громадян для індивідуального дачного будівництва. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особис- того немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної вла- ди, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх поса- дових і службових осіб. Наведені положення є реалізацією ст.55 Конституції України, відповідно до якої кожен має пра- во будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, а також ч.2 ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція судів по- ширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як передбачено ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в україні», в судовому по- рядку визнаються незаконним акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції України або законам України. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може ви- магати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За змістом ч.3 ст.152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до пору- шення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушен- ня прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або ор- ганів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передба- чених законом, способів. В силу ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого са- моврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпоряд- ження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства», при розгляді цивільних справ захист прав грома- дян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК України шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, суд у разі задоволення позову визнає рішення цих органів недійсними і зобов`язує їх, залежно від ха- рактеру спору, виконати певні дії на захист порушеного права чи сам визначає це право за пози- вачем. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши наявні у сп- раві докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, з метою захисту порушених, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved