Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

03 жовтня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що фермерське господарство «Агрофірма «Віктор», Васильківського району, Дніпропетровської області на підставі договору оренди землі, що був укладений з позивачем 28 березня 2007 року проводить користування земельною ділянкою, яка належить [PERSON], згідно Державного акту на право приватної власності на землю - серія ІІІ-ДП №112488 від 23 грудня 2002 року, виданого Васильківською селищною радою, Васильківського району, Дніпропетровської області, площею 4,726 га та розташованої на території Васильківської селищної ради, Васильківського району, Дніпропетровської області кадастровий номер - 1220755100020090004. Договір зареєстровано у Васильківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «ЦДЗК» 13 травня 2008 року за №040811801424.Згідно тексту вищевказаного договору- кінцевий строк дії 13 травня 2013 року(5 років). 22 квітня 2012 року позивачка підписала додаткову угоду до вказаного Договору, про продовження строку його дії. Після цього, 23.10.2012 року, 03.06.2013 року позивач в письмовому вигляді повідомила відповідача про свій намір припинити договірні відносини. Отримавши копію додаткової угоди від 22.04.2012 року, позивачці стало відомо, що строк оренди вказаний 20 років. З даним записом позивач не згодна і вважає, що відповідач, шляхом обману вніс в додаткову угоду запис строку дії Договору 20 років, про що сторони не домовлялись. Посилаючись, як на правову підставу на ст.ст. 203,230, 233 ЦК України, ч.3 ст.152 ЗК України ,просила суд : 1. Визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію додаткової угоди по Договору оренди землі, що був укладений 28 березня 2007 року між [PERSON] та фермерським господарством «Агрофірма «Віктор», яка зареєстрована у Відділі Держкомзему у Васильківському районі Дніпропетровської області 04.09.2012 року за МІ22075514002398, по оренді земельної ділянки позивача, згідно Державного акту на право приватної власності на землю - серія ІІІ-ДП №112488 від 23 грудня 2002 року, виданого Васильківською селищною радою Васильківського району Дніпропетровської області, площею 4,726 га та розташованої на території Васильківської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області кадастровий номер -1220755100020090004. Зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник,за дорученням, [PERSON] позовні вимоги підтримали. Представник відповідача, за дорученням, Хусаїнов Р.О., позовані вимоги не визнав, виклавши заперечення у письмовому вигляді, обґрунтовуючи тим, що 28 березня 2007 року між відповідачем та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 4,726 га, строк оренди - 5 років. Зазначений договір оренди земельної ділянки відповідачем було належним чином реєстровано у Васильківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «ЦДЗК» 13 травня 2008 року. 22 квітня 2012 року (в період дії вищезазначеного договору оренди земельної ділянки) на підставі взаємних домовленостей, між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до значеного договору оренди земельної ділянки. Позивач особисто ознайомилась зі змістом додаткової угоди та власноручно її підписала, в подальшому зазначена додаткова угода пройшла державну реєстрацію. Він заперечує, що Позивач підписала додаткову угоду від 22.04.2012 року під впливом омани та тяжкого матеріального становища, оскільки відсутні докази щодо даної обставини. У 2008 та 2012 році Позивачка зверталася до орендаря з проханням видати грошові кошти, оскільки це потребували її сімейні обставини , кошти Позивач отримала, що підтверджується видатковими касовими ордерами,тому просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З державного акту на право приватної власності на землю - серія ІІІ-ДП №112488 від 23 грудня 2002 року, виданого Васильківською селищною радою, Васильківського району, Дніпропетровської області, вбачається, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,726 га, розташованої на території Васильківської селищної ради, Васильківського району, Дніпропетровської області кадастровий номер - 1220755100020090004(а.с.3). Між позивачем [PERSON] та відповідачем Фермерським господарством «Агрофірма Віктор», Васильківського району, Дніпропетровської області 28 березня 2007 року був укладений договір оренди землі, строком на п'ять років,згідно якого позивач передала в оренду земельну ділянку загальною площею 4,726 га. Договір зареєстровано у Васильківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «ЦДЗК», про що у Державному реєстрі вчинено запис від 13.05.2008 року за №040811801424. Акт приймання-передачі земельних ділянок долучений до матеріалів справи (а.с.4-6). До матеріалів справи долучений Статут Фермерського господарства «Агрофірма Віктор»(ідентифікаційний код №21895248) (Нова редакція) від 2006 року(а.с.19-20). З Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно , індексійний номер витягу 4004946 від 28.05.2013 року наданого Реєстраційною службою Васильківського районного управління юстиції Дніпропетровської області серія СЕК№021054 вбачається, що власником земельної ділянки , площею 4,726га, кадастровий номер: 1220755100:02:009:0064, дата реєстрації земельної ділянки 13.12.2002 рік, власником якої є [PERSON] Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, вартість становить 118874,18 грн.(а.с.8). З відповіді Відділу Держкомзему у Васильківському районі Дніпропетровської області №1/10-1453 від 29.10.2012 року вбачається, що між ФГ «АФ» Агрофірма Віктор» та [PERSON] 22.04.2012 року укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки,яка зареєстрована 04.09.2012 року за №122075514002398 строком на 20 років (а.с.7). Згідно письмової заяви вх. №12 від 03.06.2013 року - сторони не заперечували, що [PERSON] зверталась до орендаря Машир В.Г.- голови Фермерського Господарства «Агрофірми Віктор» Васильківського району, Дніпропетровської області з проханням -земельний пай №292 розмір 4,726 га, який належить їй згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП№112488 не обробляти, так як [PERSON] забирає пай у зв'язку з закінченням договору оренди -13.05.2013року (а.с.9). З письмової заяви від 23.10.2012 року [PERSON] адресованої директору Фермерського Господарства «Агрофірми Віктор» Васильківського району, Дніпропетровської області вбачається, у зв'язку з тим, що у неї закінчується договір оренди 13.01.2013 року відносно - земельного паю №292 розмір 4,726 га, який належить їй згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП№112488 , продовження договору вона розриває по причині своїх обставин(а.с.10). 12.09.2008 року Позивач [PERSON] власноруч написала заяву, в якій просила голову Фермерського господарства «Агрофірма Віктор» Васильківського району, Дніпропетровської області взяти в оренду (викуп) земельну ділянку площею 4,726га згідно державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-ДП№112488. Обмежень і спірних питань по ділянці не має. З ціною за земельну ділянку згодна , претензій не має і в майбутньому не матиме(а.с.25). До матеріалів цивільної справи долучені копії видаткових касових ордерів згідно яких 12.09.2008 року [PERSON] отримала від відповідача оплату за земельну ділянку по договору в розмірі 50 000грн., а 26.07.2012 року позивач отримала - 3000грн.(а.с.22-23). У судовому засіданні Позивач підтвердила, що дійсно підписала вищевказані бухгалтерські документи, але 02.09.2008 року вона отримала 10 000 грн., а не 50 000 грн., як вказано в ордері, але не заперечує, що 26.07.2012 року вона отримала від Відповідача 3000 грн (а.с.22,23) Між [PERSON] та Фермерським господарством «АФ Віктор» в особі голови Машир В.Г. 22 квітня 2012 року була укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки строком на двадцять років. Додаткову угоду зареєстровано у відділі Держкомзему у Васильківському районі Дніпропетровської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.09.2012 року за №122075514002398 (а.с.26-27). Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або б вчинено не на таких умовах. Крім того,згідно ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин,які мають істотне значення,такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце,якщо сторона заперечує наявність обставин,які можуть перешкодити вчиненню правочину,або якщо вона замовчує її існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнано вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів,які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону,щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст.230 ЦК України. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин,які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки,ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача,істотність значення обставин,щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа,яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Так, для визнання правочину недійсним з підстав,встановлених ст.230 ЦК України,необхідно встановити факт введення в оману однією стороною правочину іншу сторону. За таких обставин суд вважає,що позивач [PERSON] не надала суду належних доказів,які б свідчили про факт обману та умисел на його вчинення з боку відповідача ФГ «Агрофірма Віктор». Суд визнає непереконливими доводи позивача та його представника щодо визнання недійсною додаткової угоди від 22.04.2012 року до договору оренди земельної ділянки від 28.03.2007 року та скасування державної реєстрації з підстав,визначених ст.230 ЦК України. Суд також приходить до висновку про те,що позивач та його представник не надали судові переконливих доказів того,що саме внаслідок обману з боку відповідача ФГ «Агрофірма Віктор» було укладено додаткову угоду від 22.04.2012 року до договору оренди земельної ділянки від 28.03.2007 року Відповідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 10 ч. 3 та ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ч. 1, 3 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета спору.

Outcome: dismissed