Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

03.02.2016 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яким просив визначити розмір аліментів, що стягуються із нього на користь відповідача, на утримання дитини [PERSON], [INFO], за рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 09 жовтня 2007 року, в розмірі 1/8 частини від всіх його доходів щомісячно до досягнення дитини повноліття, та в розмірі 1/8 частини від всіх його доходів для внесення на особистий рахунок дитини [PERSON] [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299 код ЄДРПОУ 14360570 для зарахування на картку [NUMBER] щомісячно до досягнення дитини повноліття. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач фактично утримує сина [PERSON] за рахунок власних коштів, а відповідач витрачає кошти отриманих аліментів не на сина [PERSON], а та іншу особу, сина від першого шлюбу, що зумовило звернення із даним позовом до суду. У судовому засідання позивач, представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю. Відповідач, представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав повністю, посилаючись на безпідставність та недоведеність. Також 01.03.2016 р. подали заперечення на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 09 жовтня 2007 року у цивільній справі № 2-10938-07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини позов було задоволено, на користь [PERSON] було стягнуто аліменти із [PERSON], на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 серпня 2007 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.2 ст.136 Сімейного кодексу Україним мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Позивач, заявляючи вимоги про визначення розміру аліментів - по 1/8 частини від всіх його доходів, які стягуються із нього на користь відповідача та для внесення на особистий рахунок дитини [PERSON], не надав жодних доводів відносно того, із яких причин він просить визначити судом вказаний розмір без урахування встановленого згідно ч.2 ст.136 Сімейного кодексу України мінімального розміру аліментів на одну дитину. Відповідно до ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Згідно ст. 186 ЦК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Таким чином право на пред'явлення позову про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України виникає після звернення до органу опіки та піклування з питанням перевірки цільового витрачання аліментів. З змісту листів органу опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради №4022-зв від 30.11.2015 року та №102/0/2-16 від 13.01.2016 року, не вбачається того, що аліменти витрачаються не на утримання спільного сина сторін [PERSON]. Натомість, йдеться про надання відповідачем до служби у справах дітей чеків за грудень 2015 р. у сумі 3 488, 62 грн. Із пояснень відповідача випливає, що отримувані від позивача аліменти він витрачає на придбання одягу, взуття, харчування, лікування, оздоровлення, навчання дитини та ведення господарства. Аналіз змісту наданих відповідачем чеків та квитанцій за придбані товари та послуги підтверджує дані пояснення відповідача. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Як слідує із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способами, передбаченими цим Кодексом та іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Будь-яких конкретних правових доказів у доведення позовних вимог позивач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. За таких обставин, у позові слід відмовити повністю за недоведеністю.

Outcome: dismissed