Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

04 квітня 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина сторін [PERSON] та збільшення розміру аліментів, що стягуються за рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 22.10.2014 року. Вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем у них є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що позивач разом із неповнолітнім сином проживала в селі Низкиничі Іваничівського району Волинської області, а відповіда у с. Грушово Тячівського району Закарпатської області. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 22.10.2014. З цього часу відповідач участі у вихованні і утриманні неповнолітньої дитини не приймає, не цікавиться його навчанням і здоров`ям, з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Позивач повністю самостійно утримує дитину, дбає про її здоров`я, духовний розвиток, піклується про сина сторін. Відповідач взагалі не цікавиться сином, не контактує з ним, не відвідує школу, не відвідує батьківські збори, не цікавиться поведінкою дитини, станом здоров?я та результатми навчання дитини. Позивач зазначає, що не змінювала місця проживання, перешкод для спілкування з сином відповідачу не чинила. Вказує, що відповідач з власної волі самоухилився від виховання сина, не бере ніякої участі в житті дитини, повністю ігнорує свої обов`язки. Наголошує, що влітку 2016 року вона, з метою збереження сім?ї, поїхала з сином до відповідача в Закарпатську область, де син став свідком агресивної поведінки батька по відношенню до дружини і до дитини, внаслідок чого син пережив емоційний стресс. У нього був незадовільний психологічний стан, тривога, небажання йти на контакт. Дитина змушена була відвідувати психолога, з сином проводилась тривала корекційна робота. Позивач стверджує, що син байдуже ставиться до батька, не згадує його, не пам`ятає позитивних моментів спілкування з батьком і не бажає відновлювати з ним стосунки. . [PERSON] зазначає, що рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 22.10.2014 стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Відповідач рішення не виконує, жодним чином не допомагає дитині матеріально, не несе додаткові витрати на дитину. Зазначає, що в даний час суттєво збільшився рівень інфляції, відповідно витрати на дитину значно зросли. Вважає, розмір аліментів стягуваних за рішенням суду незначними, пояснює, що цих коштів не вистачає для нормального життя та розвитку дитини. Тому просить збільшити розмір стягуваних аліментів до 1500 гривень на дитину щомісяця, та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і стягнути в її користь судові витрати по справі в розмірі 1500 грн.витрат на професійну правничу допомогу та сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити з підстав наведених у позові. Позивач наголошує, що мала добрі наміри з метою збереження сім?ї та самостійно вживала заходів до того, щоб син знав свого батька. Вказала, що відповідач не подав суду жодних доказів, які б свідчили про його бажання приймати участь у вихованні та утриманні сина. Не заперечила, що вона, як стягувач, не пред`являла до примусового виконання виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача, оскільки сподівалась, що він буде сплачувати аліменти самостійно. Коштів від відповідача на утримання дитини не отримувала. Також вказала, що вона не мала можливості повідомити відповідача про зміну адреси проживання, оскільки з ним не спілкується. Наголосила, що в 2016 році, вже після розірвання шлюбу судом, вона з сином в літній період поїхала проживати до відповідача. Через жорстоке ставлення відповідача до неї та дитини, змушена була з дитиною повернутися додому у Волинську область. В цей період син отримав психологічну травму, і це відбулося перед 1 вересня, коли дитина мала йти в перший клас. Після цього дитина викреслила батька зі свого життя, категорично відмовляється його бачити та називає словом «він». Звернула увагу суду на ту обставину, що за період судового розгляду справи, відповідач жодного разу не приїхав до дитини, також не з`являвся на засідання служби у справаї дітей. Позивач вказала, що звертаючись до суду з позовом, у такий спосіб, бажає захистити інтереси своєї дитини, щоб зі сторони батька не було негативного впливу на сина та психологічної травми. Крім цього зазначила, що відповідач, до звернення [PERSON] з даним позовом в суд, добровільно не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини та не звертався в органи опіки стосовно усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Просять збільшити розмір стягуваних аліментів до 1500 гривень на дитину щомісяця та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і стягнути в користь позивача судові витрати по справі в розмірі 1500 грн. на професійну правничу допомогу та сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн. В судовому засіданні, що проводилось в режимі відеоконференції з Тячівським районним судом Закарпатської області, відповідач [PERSON] та його представник адвокат Полгар М.З. позовні вимоги не визнали з підстав наведених у відзиві. Вважають вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] необгрунтованими, а доводи позивача надуманими. Вказали, що під час окремого проживання, відповідач в міру своїх можливостей, брав участь у вихованні та утриманні сина. Вказують, що позивач на даний час перешкоджає, відповідачу у спілкуванні з сином, забороняє йому телефонувати, а також не повідомила батьтка про зміну місця проживання з сином сторін. Зазначає, що він працює лікарем-стоматологом та отримує середньомісячний дохід в розмірі 1731 грн., виключно позитивно характеризується за місцем роботи. Стверджує, що станом на 30.05.2018 за ним відсутні невиконані майнові або аліментні зобов`язання покладені судом. Також вказує, що про наявність заочного рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини він дізнався, коли отримав позовні матеріали по даній справі. Наголошує, що виконавчий лист про стягнення аліментів позивачем взагалі не пред`являвся до примусового виконання. Також зазначає, що в період проходження військової служби, в тому числі в якості офіцера, безпосередня участь в АТО з 04.02.2015 по 08.04.2016, відповідачу нараховувалась заробітна плата, а оскільки банківська карта, на яку зараховувались кошти відповідачем була передана позивачу для належного забезпечення сина необхідними речами. Всі кошти, які він отримував на військовій службі, позивач готівкою знімала з карткового рахунку та витрачала на свій розсуд. Ствердили, що відповідач постійно до 2016 року піклувався про сина, цікавиться його життям, навідував його, разом проводили час. Дитина прихильно ставиться до батька та діда з бабою. При отриманні нетривалих відпусток під час військової служби, відповідач одразу приїзджав до сина, щоб побачити його. Також зазначили, що відповідач намагався відновити подружні стосунки з дружиною. Так, в 2016 році він запросив її з сином проживати до себе, де вона намагалася влаштуватись на роботу лікарем в районній лікарні, а сина фактично було прийнято до першого класу Тересвянської ЗОШ І-ІІІ ступенів. Однак позивач, проживши з відповідачем чотири місяці, не попередивши його, таємно з родичами забрала сина, речі та переїхала до своїх батьків. Не заперечують, що на даний час відповідач не навідується до сина, не відвідує навчального закладу через віддаленість місця свого постійного проживання, що становить блиизько 450 км.. Наголошує, що відповідач здійснює догляд за батьком, який тяжко хворіє та потребує стороннього догляду, що перешкоджає йому систематично навідувати сина, який проживає в іншій області. Вказав, що він приїзджав до сина, однак батько позивача не дозволив йому зайти в будинок. Зазначив, що останній раз бачив сина перед 01 вересня 2016 року. Також ствердив, що позивач занесла його номер телефону в чорний список, чим позбавила його можливості спілкування. Наголосив, що відповідач не знав про стягнення аліментів, а на даний час переказує зі своєї зарплатної картки по 500 грн. щомісячно на користь позивача на утримання сина. Наголосив, що позивач, відмовляючись від отримання переказів, намагається створити формальні підстави для підтвердження обставин ухилення відповідача від виконання батьківських обовязків по утиманню сина. . Також вказав, що йому не було відомо про розгляд питання щодо доцільності позбавлення його батьківських прав органом опіки і піклування Іваничівської районної державної адміністрації. Офіційних повідомлень викликів на засідання органу опіки і піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради, також не отримував. \~ \~ \~ \~Крім того, наголосив, що в червні 2017 року позивач вже зверталася з позовом про позбавлення його батьківських прав до Іваничівського районного суду Волинської області, ухвалою якого справу було передано на розгляд до Тячівського районного суду Закарпатської області, де позов залишено без розгляду за заявою сторони позивача. \~ \~ \~ \~Твердження позивача про те, що коштів стягуваних попереднім рішенням суду не вистачає на утримання дитини вважає безпідставнимм, оскільки позивач не пред`являла виконавчий лист, виданий Іваничівським районним судом Волинської області 12.11.2014 до примусового виконання та неодноразово повідомляла відповідача про те, що не бажає отримувати від нього матеріальної допомоги. [PERSON] не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1000 грн. щомісячно. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] , батько позивача, в судовому засіданні показав, що дочка з зятем проживали разом з ними в приватному будинку в с. Низкиничі Іваничівського району після народження сина. В зв?язку з цим він мав можливість спостерігати ставленчя відповідача до своєї сім`ї. Вказав, що [PERSON] є психологічно невріваженою особою, багато часу, в тому числі в нічну пору доби, проводив за комп`ютером, а вдень спав. Після чергової скарки з дружиною, відповідач залишив сім?ю, поїхав до своїх батьків, де проживає по даний час. Через два роки після того, як відповідач залишив сім?ю, сторони офіційно розірвали шлюб. Підтвердив, що у 2016 році чотири місяці поспіль, позивач з сином проживали у відповідача в Закарпатській області. Внук розповів йому про аморальну поведінку відповідача, який бив матір в присутності дитини та влаштовував сварки, тому він, [PERSON] змушений був забрати [PERSON] з сином у Волинську область. Дитина була налякана, стала замкнутою, відвідувала психолога. Зазначив, що відповідач не займається сином, не цікавиться його здоров`ям та успіхами у школі, його в реальному житті дитини немає. Не заперечив той факт, що не бажає присутності зятя у своєму будинку. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є близькими родичами позивача, [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні показали, що по їхніх суб`єктивних спостереженнях аналізу поведінки дитини сторін, вони можуть ствердити, що батько дитини негативно впливає на сина. Дитина говорить, що його тато помер та стає агресивним при згадці про батька. Також наголосили, що хлопчик неодноразово розказував про те, що відповідач бив його матір та кричав на нього. Не заперечили, що у 2016 році три-чотири місяці позивач проживала у відповідача в Тячівському районі. Однак ствердили, що на даний час для дитини батька не існує. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] , яка є вихователем освітнього центру «Індіго», в судовому засіданні показала, що відповідач не цікавився успіхами дитини, не відвідував занять, не телефонував в «Індіго». Зі слів неповнолітнього [PERSON] , батько проживає в Карпатах, дитина не розповідала, що батько передавав солодощі та подарунки. Також свідок не заперечила, що можливо батько і приводив дитину до центру на фото. Ствердила, що в освітній центр «Індіго» орган опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради не направляв запитів про участь батька у вихованні сина [PERSON] . Аналогічні показання надала в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка вказала, як класовод знає, що батько дитини до школи не навідувався, не займався вихованням сина. Однак їй невідомо з яких причин батько не відвідує дитину, та також їй невідома та обставина, що відповідач здійснює догляд за хворим батьком. \~ \~ \~ \~Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні показали, що вони проживають по сусідству з відповідачем. В 2016 році позивач з відповідачем та спільним сином проживали в с. Грушево Тячівського району Закарпатської області. Зазначили, що негативного ставлення відповідача до дитини не спостерігалось, між ними були нормальні відносини. Також підтвердили, що останніх три роки батько відповідача хворіє, періодично перебуває на реабілітації у санаторіях, потребує сторонньої допомоги, не працює. Свідок [PERSON] підтвердила, що позивач перешкоджає відповідачу у спілкувванні з сином. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, думку представника органу опіки та піклування Думич І.І., яка підтримала висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 19.06.2018 №204, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , дослідивши письмові докази в їх сукупності, дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , (а.с.10). Шлюб між сторонами розірваний 22.10.2014 року, що підтверджується копією заочного рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 22.10.2014 (а.с.11). Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 22.10.2014, постановлено стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючись з 01 жовтня 2014 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.12). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської області від 17.05.2017 (а.с.14) до складу сім`ї [PERSON] входять син [PERSON] , [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] , що зареєстровані за даресою: [ADDRESS] . Згідно з актом комісії ЖКП №1 від 01.03.2018 (а.с.13) під час обстеження приміщення за адресою: [ADDRESS] були присутні [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . В результаті опитування сусідів було встановлено, що [PERSON] разом із неповнолітнім сином [PERSON] фактично проживають за даною адресою без реєстрації. Як вбачається з акту обстеження умов проживання, що складений 26.04.2018 комісією у складі спеціалістів ССД виконкому Нововолинської міської ради (а.с.48), малолітній [PERSON] , 2009 року народження, проживає за адресою: [ADDRESS] . В будинку для дитини виділена окрема кімната, де є все необхідне для проживання, навчання та відпочинку. Із довідок Нововолинської гімназії від 17.05.2017, 21.12.2017 та характеристик учня [PERSON] (а.с.17-21,154) за період навчання у школі, вбачається, що зі слів красного керівника [PERSON] , встановлено, що батько дитини [PERSON] не цікавився навчальним процесом дитини, не відвідував батьківські збори, не забирав дитину зі школи. За час навчання дитини у освітньому центрі «Індіго» в період з 2013 по 2016 рік, хлопчика приводили на уроки та забирали з центру мама, дідусь та бабуся, що підтверджено довідками ОЦ (а.с.22-24) Аналогічні відомості містяться у довідках спортивних секцій (а.с.26,27,28) [PERSON] , 2009 року народження, навчається у другому класі Нововолинської гімназії Нововолинської міської ради за науково-педагогічним проектом «Інтелект України» (щомісячна плата за навчальні посібники становила 195 грн, з вересня 2018 року 240 грн.), що підтверджується довідкою від 26.04.2018 № 12 (а.с.71) Позивач несе витрати по оплаті спортивних секцій, які відвідує неповнолітній син, та навчання у освітньому центрі «Індіго» (а.с.73-74, 155-157). Як вбачається з довідки Нововолинської центральної міської лікарні від 17.05.2017 року, позивач [PERSON] працює у НЦМЛ і займала посаду завідувача дитячим відділенням, позитивно характеризується, її середньомісячний заробіток становить 4180 грн. (а.с. 29,30,31) Відповідач [PERSON] , за місцем роботи та проживання (а.с.84, 85) характеризується позитивно, працює лікарем-стоматологом у Тересвянській міській лікарні. З лютого 2015 року по квітень 2016 року перебував на військовій службі за призовом під час мобілізації у званні лейтенанта медичної служби (а.с. 98-101), за що був нагороджений відзнакою президента України «За участь в антитерористичній операції» (а.с. 168 ІІ том). Як зазначено у довідці від 25.09.2017 (а.с.86) [PERSON] проживає в будинку батьків за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідками про доходи (а.с.87,88) [PERSON] отримує заробітну плату, що в середньому становить 1731 грн. Станом на 30.05.2018 за відповідачем [PERSON] відсутні невиконанні майнові або аліментні зобов`язання покладені судом, що підтверджується довідкою від 01.06.2018 Тячівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області (а.с.89). Відповідач здійснює перекази коштів в рахунок аліментів на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісячно, що підтверджується поштовими переказами (а.с.154-156, 167 ІІ том) Із фотосвітлин, виготовлених особисто позивачем (а.с.90-93) та привітальних листівок неповнолітнього [PERSON] , адресованих відповідачу (а.с.94-97) встановлено прихильне ставлення дитини до батька та його родини. Як вбачається з повідомлення Тересвянської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 25.09.2017 року та довідки від 18.09.2017 (а.с.102,103) [PERSON] разом з дружиною [PERSON] зверталися з проханням прийняти їхнього сина [PERSON] , 2009 року народження до першого класу Тересвянської ЗОШ. Спільно з дирекцією навчального закладу, попередньо було вирішено прийняти дитину до першого класу Тересвянської ЗОШ, хлопчика було залучено до сценарію святкування початку навчального року. Батько неповнолітнього долучився до ремонту класного приміщення, придбав всі необхідні навчальні посібники. Оскільки обов?язкові для зарахування дитини до першого коласу документи не були надані, то [PERSON] не розпочав навчання у вказаній освітній установі. Відповідно до довідки Тячівської районної дитячо-юнацької спортивної школи від 27.08.2018 № 46 (а.с.147) син [PERSON] [PERSON] , [INFO] , у вересні 2016 року був зарахований на відділення греко-римської боротьби Тячівської районної ДЮСШ, однак на навчально-тренувальні заняття не з`являвся жодного разу. Твердження відповідача він позбавлений можливості систематично навідувати сина, який проживає в іншій області, оскільки здійснює догляд за батьком, який тяжко хворіє та потребує стороннього догляду, підтверджуються медичною документацією (а.с.104-112, 145, 146). Як встановлено в судовому засіданні і що не заперечила [PERSON] , вона в червні 2017 року зверталася з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до Іваничівського районного суду Волинської області, ухвалою якого справу передано на розгляд до Тячівського районного суду Закарпатської області. В подальшому позов залишено без розгляду за заявою [PERSON] \~ \~ \~ \~Підстави позбавлення батьківських прав, передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина. Зазначав, що він переказував позивачу кошти на утримання сина в рахунок аліментів, з поважних причин не міг навідуватись до сина, який проживає з позивачем в іншій області, оскільки здійснює догляд за хворим батьком, і він не вчиняв винних дій щодо неучасті у вихованні дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів умисного ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина, позивачем не надано. Доказів винної поведінки відповідача суду не надано. Суд при вирішенні спору, не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Іваничівської районної державної адміністрації від 26.05.2017 (а.с.36,37), оскільки як встановлено в судовому засіданні позивач разом з неповнолітнім сином фактично проживає в місті Нововолинську, що знаходиться за межами адміністративно-територіальної компетенції Іваничівської райдержадміінстрації. Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, затверджений рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради № 204 від 19.06.2018 року (а.с.200,201) згідно з яким було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , 2009 року народження, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Суду, представником органу опіки і піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради не надано доказів належного повідомлення відповідача про необхідність його явки лля участі у засіданнях, де вирішувалось питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] Враховуючи наведене, суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи і проаналізувавши їх в сукупності,\~\~виходячи виключно з інтересів неповнолітньої дитини, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також беручи до уваги те, що батько дитини заперечує стосовно позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дитини, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, враховуючи бажання відповідача відновити спілкування з сином, розуміння своєї провини в усуненні на певний проміжок часу від виховання дитини, намагання змінити свою поведінку, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав слід відмовити та попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання обов`язків по вихованню сина і виключно в інтересах дитини, надати можливість батькові та синові налагодити їхні родинні стосунки, поклавши на орган опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов?язків. Приймаючи таке рішення, суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену у справі № 465/3694/14-ц від 16.01.2019, де вказано, що невідвідування навчального закладу, не може свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов?язків. Позивачем суду не надано доказів на підтвердження жрстокого ставлення відповідача до дитини в період 2016 року. Такі твердження [PERSON] повністю спростовані показаннями свідків сторони відповідача, які суд приймає до уваги. Також суд приймає до уваги твердження відповідача про те, що позивач не повідомила йому про зміну місця проживавння з сином і як наслідок він був позбавлений можливості вжити законних заходів до зустрічі з дитиною. До зміни місця прождивання, позивач з сином проживала в будинку батьків в селі Низкиничі Іваничівського району, де і зареєстрована по даний час, але батько позивача не бажав у своєму будинку присутності відповідача, що підтвердив в судовому засіданні. Проаналізувавши досліджені докази, суд дійшоа висновку, що неприязні стосунки між сторонами і дорослими членами родини, стали інструментом впливу на малолітнього сина, інтереси якого підлягають захисту і тому суд, виключно з метою захисту прав дитини, на даний час, не вбачає достатніх правових підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] Також судом встановлено, що позивач 12.11.2014 року отримала у Іваничівському районному суді Волинської області виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. Вказаний лист не пред?явлений стягувачем [PERSON] до ВДВС і примусове стягнення коштів на утримання дитини сторін з відповідача не проводиться. Відповідач самостійно здійснює грошові перекази на утримання сина в розмірі 500 грн., що визначений рішення суду від 22.10.2014. Не заперечує стосовно збільшення рпозміру аліментів до 1000 грн. щомісячно. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~Стаття 184 Сімейного Кодексу України передбачає, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд приходить до висновку про необхідність змінити розмір аліментів, що визначений до стягнення рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 (однієї четвертої) частки від його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на 1200 (одну тисячу двісті) гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає 768,40 грн. судового збору та на користь позивача пропорційно до задоволених вимог 700 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджеється документально (а.с.38,39). \~ \~ \~ \~

Outcome: partial