Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

02 червня 2016 року представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом та, враховуючи заяви про уточнення позовних вимог від 08 вересня 2016 року та 08 листопада 2016 року, остаточно просить суд стягнути з [PERSON] на користь КП «Житлосвіт 2012» 132261 грн. 75 коп. на відшкодування шкоди, заподіяної позивачеві внаслідок незаконного звільнення з вини відповідача працівника підприємства [PERSON], до складу якої включено: -58\~691 грн. 05 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу і 500 грн. моральної шкоди на користь [PERSON] та 830 грн. 15 коп. судового збору на користь держави, стягнутих з КП «Житлосвіт 2012» за рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2014 року; -55 295 грн. 70 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду і 13\~581 грн. 40 коп. компенсації за невикористану відпустку, а всього 68877 грн. 10 коп. на користь [PERSON] та 893 грн. 62 коп., 762 грн. 98 коп. , 835 грн. 01 коп. судового збору на користь держави, стягнути з КП «Житлосвіт 2012» за рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 січня 2015 року та рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2015 року; -1071 грн. 84 коп. судового збору на користь держави, стягнутого з КП «Житлосвіт 2012» за рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2016 року. (а.с. 2-3, 55-56, 137-138) Вимоги позову обґрунтовані тим, що внаслідок видання відповідачем, який обіймав посаду Світловодського міського голови, незаконного розпорядження про звільнення з роботи директора КП «Житлосвіт 2012» [PERSON] , апеляційним судом Кіровоградської області було ухвалено рішення про поновлення останнього на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації на відшкодування моральної шкоди. Через затримку виконання з вини відповідача рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі Світловодським міськрайонним судом стягнуто з КП «Житлосвіт 2012» на користь [PERSON] середній заробіток за час такої затримки, а також компенсацію за невикористану відпустку. Крім того, позивачем були понесені витрати по оплаті судових зборів під час розгляду вищезазначених цивільних справ. З підстав ст. 237 КЗпП України та ст. 1191 ЦК України просять відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну підприємству з вини [PERSON] за рахунок останнього. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, до суду не зявився. Його представник в судовому засіданні позовні вимоги КП «Житлосвіт 2012» не визнала, свої заперечення обґрунтовувала тим, що в силу дії ч.ч. 5, 6 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 24 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» міський голова може нести відповідальність за завдання матеріальної шкоди виключно територіальній громаді, а не комунальному підприємству і право регресної вимоги до нього відповідно може мати лише міська рада. Представник третьої особи Світловодської міської ради позовні вимоги КП «Житлосвіт 2012» підтримала. Вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступні встановлені обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у період з 11 листопада 2010 року до 15 листопада 2015 року [PERSON] обіймав посаду Світловодського міського голови. (а.с.139-141, 142-143) Як вбачається зі Статуту , згідно з рішенням Світловодської міської ради від 28 лютого 2012 року № 470 «Про створення комунальних підприємств та затвердження їх статутів» створене комунальне підприємство «Житлосвіт 2012», засноване на комунальній власності Світловодської міської територіальної громади міста та підпорядковане Управлінню житлово комунального господарства виконавчого комітету Світловодської міської ради. Відповідно до п. 4.1 Статуту, управління підприємством здійснює директор, який призначається та звільняється з посади за розпорядженням Світловодського міського голови на контрактній основі. (а.с. 14-16) Згідно з розпорядженням Світловодського міського голови № 285-к від 26 липня 2012 року на посаду директора КП «Житлосвіт 2012» був призначений [PERSON] на контрактній основі з 26 липня 2012 року строком на 5 років, тобто до 25 липня 2017 року. Розпорядженням Світловодського міського голови №166-к від 18 червня 2014 року контракт з ним було розірвано і його було звільнено з посади директора\~\~КП «Житлосвіт 2012» згідно п.1\~ст. 41 КЗпП України\~за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2014 року, ухваленому у справі за позовом [PERSON] до комунального підприємства «Житлосвіт 2012» , виконавчого комітету Світловодської міської ради, Світловодської міської ради, Світловодського міського голови [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження про розірвання контракту, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди позовні вимоги були задоволені частково, а саме визнано незаконним та скасовано розпорядження Світловодського міського голови № 166-к від 18 червня 2014 року «Про розірвання контракту з [PERSON] та його звільнення з посади директора КП «Житлосвіт 2012» ; поновлено [PERSON] на посаді директора комунального підприємства «Житлосвіт 2012» з 18 червня 2014 року; стягнуто з комунального підприємства Житлосвіт 2012» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 58691 грн. 05 коп. , який обраховано без вирахування податків та інших обовязкових платежів; стягнуто з комунального підприємства «Житлосвіт 2012» на користь [PERSON] у відшкодування завданої йому моральної шкоди 500 грн. (а.с. 5-8) Це рішення набрало законної сили з моменту його проголошення. Присуджені до стягнення вказаним судовим рішенням кошти виплачені [PERSON], що підтверджується платіжними дорученнями від 12 травня 2015 року. (а.с. 145) В частині поновлення [PERSON] на роботі рішення суду, яке набрало законної сили 11 грудня 2014 року, було виконане шляхом видання Світловодським міським головою [PERSON] відповідного розпорядження лише 02 червня 2015 року. (а.с. 73, 74) Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 29 січня 2016 року, ухваленим у справі за позовом [PERSON] до КП «Житлосвіт 2012» , Світловодського міського голови [PERSON] про стягнення компенсації, зміненим рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2016 року, стягнуто з КП «Житлосвіт 2012» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про його поновлення на посаді директора КП «Житлосвіт 2012» в сумі 55295 грн. 70 коп. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 13581 грн. 40 коп. (а.с. 77-78, 79) На виконання цього рішення [PERSON] виплачено присуджені кошти, що підтверджується копіями видаткових касових ордерів від 05 травня, 03 червня, 15 липня, 30 серпня 26 вересня, 07 жовтня 2016 року, копіями відомостей на виплату грошей №№ 84, 106, 129, 158, 185, 193. (а.с. 146, 147, 148, 149, 150, 151, 154, 155, 156, 157, 158, 159) Вирішуючи спір що виник суд виходив з такого. Відповідно до п. 8\~ст. 134 КЗпП України\~відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Ст. 237 КЗпП України \~передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Згідно положень\~ст. 24\~Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», матеріальна шкода, завдана територіальній громаді незаконними рішеннями сільських, селищних, міських голів, голів районних у місті, районних та обласних рад, їх заступників, керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів місцевого самоврядування, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок місцевого бюджету в порядку, встановленому законом. Сільські, селищні, міські, районні у місті, районні та обласні ради, сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної та обласної ради мають право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевого самоврядування, яка заподіяла шкоду територіальній громаді, у розмірах і порядку, визначених законами України та статутами територіальних громад, прийнятими відповідно до законів України. За змістом\~ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються\~Конституцією України, цим та іншими законами. У\~ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~зазначено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом. Згідно з п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 11 листопада 1992 року (з подальшими змінами), при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст.134 та нової редакції\~ст.237 КЗпП України\~(з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Відповідно до п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року\~(з подальшими змінами), застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8\~ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. З урахуванням викладеного, обов'язок службової особи, передбачений\~ст.237 КЗпП України, у тому числі й міського голови, покладається за обставин, якщо проведене службовою особою звільнення працівника відбулося із порушенням закону. Фактичні обставини звільнення Світловодським міським головою [PERSON] [PERSON] із порушенням закону та здійснення затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі встановлені рішеннями Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2014 року, Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 січня 2016 року, Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2016 року. (а.с. 5-8, 77-78, 79) Частиною 3\~ст. 61 ЦПК України\~передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на викладене суд визнає, що в результаті незаконних дій службової особи Світловодського міського голови [PERSON], винного в незаконному звільненні директора КП «Житлосвіт 2012» [PERSON] та затримці поновлення його на роботі на підставі судового рішення, заподіяно шкоду КП «Житлосвіт 2012» у звязку з оплатою [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 58691 грн. 05 коп. та середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі у сумі 55295 грн. 70 коп., яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача . Доводи представника [PERSON] про те, що відповідач не має нести матеріальну відповідальність за таку шкоду з підстав п. 8 ст. 134 та ст.. 237 КЗпП України, так як не перебував у трудових відносинах з позивачем, а в силу ст. 24 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» він може відповідати за шкоду, заподіяну виключно територіальній громаді, а не комунальному підприємству суд вважає такими, що не ґрунтуються на належному аналізі норм права. Суд переконаний, що спірні правовідносини врегульовані трудовим законодавством, так як [PERSON] приймався та звільнявся з роботи за розпорядженням відповідача, між Світловодською міською радою та ним мав місце трудовий договір у формі контракту, внаслідок незаконний дій [PERSON] як Світловодського міського голови в сфері трудового законодавства завдана шкода комунальному підприємству, яке засноване на комунальній власності територіальної громади міста. Вищезазначеними нормами КЗпП України та Законів України «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачена відповідальність посадової особи за завдану шкоду, відтак вони підлягають застосуванню при вирішенні даного спору. Заперечення представника відповідача з цього приводу не впливають на висновки суду. Вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача витрат підприємства, що полягають у сплаті судових зборів, повязаних з розглядом справ за позовами [PERSON] у судах , про стягнення виплаченої [PERSON] компенсації за невикористану відпустку, компенсації на відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, так як не ґрунтуються на нормах матеріального права. Представник позивача клопотав перед судом про поновлення строку звернення до суду з вимогами щодо відшкодування оплати середнього заробітку [PERSON] за рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2014 року, проте таке клопотання не має юридичного значення, оскільки відповідний строк не пропущений, так як право регресної вимоги виникає з часу виплати сум середнього заробітку, а не з моменту прийняття відповідного рішення про це. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до правил ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: partial