Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

03 серпня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. У судове засідання позивач, представники відповідача та третіх осіб не з'явилися, про час та місце розгляду справи оповіщені, до суду подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Позивач просила позов задовольнити, представник відповідача поклалася на розсуд суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] від 10.08.1957 батьками [PERSON], [INFO], значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно з витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 07.04.2016, [PERSON], [INFO], 13 січня 1979 року уклала шлюб з [PERSON] після реєстрації шлюбу прізвище позивача стало [PERSON] (а.с. 11). За життя спадкодавець заповіту не склала, у зв'язку з чим [PERSON] є спадкоємицею першої черги спадкування. Згідно інформаційної довідки КП «Чернігівське МБТІ» № 2299 від 22.07.2016, право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 12). В довідці від 25.05.2016 № 159, що міститься в матеріалах спадкової справи, ОЖБК м. Чернігова вказало, що квартира [ADDRESS], в якій проживала [PERSON], виплачена у 1990 році. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2955/02-31 від 01.08.2016 державний нотаріус Першої чернігівської державної нотаріальної контори Богдановська О.М. відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме квартиру [ADDRESS], оскільки спадкодавцем право власності на неї не зареєстроване (а.с. 13). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Суд зауважує, що відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. З наведеного вбачається, що право власності, що набуте на відповідне нерухоме майно до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набувається в порядку, який існував на час його набуття, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Оскільки після сплати пайового внеску у повному обсязі [PERSON] не зареєструвала речове право на нерухомість в органах державної влади, як було встановлено діючим на той час законодавством, позивач, як його спадкоємиця, позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі та зареєструвати за собою відповідне речове право, що підтверджується відмовою нотаріуса у вчиненні вказаної нотаріальної дії. За вказаних обставин та вимог чинного законодавства України суд не вбачає перешкод для визнання за позивачем права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved