Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

04.09.2017 року позивачі [PERSON], [PERSON]Г.( в особі представника [PERSON]В.) звернулись до суду з позовною заявою до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 26.04.2007 року померла їх мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, з житлового будинку № 14 по вул. Матросова Олександра в м. Вознесенську Миколаївської області у вигляді 21/50 частки, який відповідно до договору купівлі - продажу посвідчений Вознесенським філіалом Південної товарної біржі та житлового будинку № 43 по вул. Матросова Олександра в м. Вознесенську Миколаївської області з земельною ділянкою площею 8,43 га. Позивачі є спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину в порядку передбаченому ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). Частково її оформили. Проте, останні позбавлені можливості реалізувати своє право на спадщину на спірне нерухоме майно в нотаріальному порядку, в зв'язку з відсутністю у них правовстановлюючого документа, який підтверджує факт належності цього майна спадкодавцю. В судове засідання позивачі не зявилися, їх представник надав пояснення аналогічні викладені в позовній заяві позовні вимоги позивачів підтримав у повному обсязі. Представник відповідача - Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не зявився. Згідно заяви, що надійшла на адресу суду, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що 26.04.2007 року в м. Вознесенську Миколаївської області померла [PERSON] (а.с.31). За життя померла заповіту не склала, отже має місце спадкування за законом (а.с.7-9). Як вбачається з повідомлення Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області за № 946/02-14 від 11.08.2017 року, після смерті [PERSON] заведено спадкову справу 306/2007. Позивачі, як спадкоємці за законом прийняли спадщину в передбаченому законом порядку, частково її оформили . Проте нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 14 по вул. Матросова Олександра в м. Вознесенську Миколаївської області в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, який підтверджує факт належності цього майна спадкодавцю.( а.с.6). Так, згідно з застереженнями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов'язки суб'єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) встановлені вимоги до форми договору купівлі продажу жилого будинку. Обумовлений договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог, тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Разом з тим, в силу положень ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Проте, як слідує з розяснень, наданих в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Визначення істотних умов договору містить ст. 153 ЦК УРСР, з положень якої слідує, що істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди в потрібній у належних випадках формі. При цьому судом встановлено, що 30.10.2001 року [PERSON]. придбала у\~\~ [PERSON] 21/50 частину житлового будинку № 14 по вул. Матросова Олександра в м. Вознесенську Миколаївської області зареєструвавши договір купівлі-продажу у Вознесенському філіалі Південній товарній біржі про що в журнал реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис № 0716. Сторони повністю виконали умови договору. Проте, на теперішній час оригінал договору втрачений, отримати дублікат договору немає можливості, оскільки Вознесенська філія Південної Товарної Біржі ліквідована.( а. с. 10,14). Виходячи зі змісту частин першої і другої\~статті 331 ЦК України, частини першої\~статті 182 ЦК України\~та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд відзначає законність придбання 21\\50 частин житлового будинку № 14 по вул. Матросова Олександра в м. Вознесенську Миколаївської області і наявність у [PERSON] на момент її смерті права власності на зазначене нерухоме майно. Частиною1\~ст. 182 ЦК України\~визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід припинення підлягають державній реєстрації, а відповідно до ч.2\~ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. \~ \~\~В звязку з цим судом враховуються положення\~ст. 117 ЦК України, згідно якої обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також іншу матеріальні і нематеріальні блага, крім того, положення\~ст. 190 ЦК України, відповідно до якої майном, як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Частиною1\~ст. 178 ЦК України\~передбачено, що обєкти цивільних прав (тобто і майнові права) можуть вільно відчужуватись або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невідємними від фізичної чи юридичної особи. \~\~\~\~ Відповідно до ст.ст.\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~\~\~\~ Згідно\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Отже, враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позивачі не мають іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, тому їх право підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за ними права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на спірну частку житлового будинку.

Outcome: approved