Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

04.07.2017 року [PERSON], 1933 р.н., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житлом: кімнатою [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю відповідача в даному приміщенні без поважних причин понад 6 місяців (а.с. 2-3). Свою позицію [PERSON] обґрунтовував тим, що з 1996 року перебував у фактичних шлюбних стосунках з матір'ю відповідача - [PERSON], 1938 р.н., з якою проживав у кімнаті [ADDRESS], але був зареєстрований за іншою адресою. В спірній кімнаті була зареєстрована лише дружина [PERSON] - [PERSON], на ім'я якої був відкритий особовий рахунок на кімнату, яка є квартиронаймачем даної кімнати до даного часу. На час вселення [PERSON] до спірної кімнати [PERSON] і [PERSON] у ній не проживали, оскільки в них було інше житло. В 2010 році [PERSON] знялась з реєстрації зі спірної кімнати, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєструвались в кімнаті. Фактично в кімнаті проживали лише [PERSON] та [PERSON] [PERSON] померла і [INFO] була знята з реєстрації. З того часу [PERSON] проживає в кімнаті один, сплачує комунальні платежі з урахуванням наданих йому пільг, зробив у ній ремонт. [PERSON] зареєстрований у кімнаті, однак, понад 20 років нею не цікавиться, не з'являється, речей своїх там не зберігає, участі у витратах, пов'язаних із утриманням кімнати та ремонтом не несе. У зв'язку з реєстрацією [PERSON] у кімнаті [PERSON] несе додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, також це перешкоджає йому переоформити на себе особовий рахунок та приватизувати дане житло. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР позивач [PERSON] просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] і представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, зустрічний позов не визнали. Позивач повідомив, що з 1996 року проживав однією сім`єю із [PERSON], а в 2010 році зареєструвався в кімнаті № 21. Вважає, що [PERSON] не має відношення до цієї кімнати, оскільки в нього є своє житло, тому він змінив замок на вхідних дверях, зробив ремонт і сам несе витрати по утриманню кімнати. 06.10.2017 року [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про визнання таким, що не набув права на користування житлом та реєстрацію місця проживання (а.с. 33-36). Мотивував позов тим, що його батькам - [PERSON] та [PERSON] була виділена кімната № 21 в гуртожитку в зв`язку з тим, що вони працювали на Вінницькому підшипниковому заводі. В 1971 році він народився та проживав в даній кімнаті разом з батьками, вся сім`я була зареєстрована. В 1994 році також була зареєстрована в кімнаті його дружина - [PERSON], пізніше вона стала наймачем кімнати і на неї був оформлений особовий рахунок. [PERSON] безпідставно вселився в їх кімнату, без згоди наймача - [PERSON] і всіх членів сім`ї. Ордеру на вселення його, договору найму немає. Згодом він незаконно прописався в кімнаті, а після смерті матері - [PERSON] змінив замок на вхідних дверях, відмовився надавати ключ і впускати його в кімнату, погрожував, чинив перешкоди в користуванні кімнатою і особистими речами, які там залишились. Оскільки [PERSON] має власне житло в цьому ж гуртожитку - кімнату №18, вселився в кімнату № 21 і прописався без згоди наймача і членів сім`ї, ордеру на вселення і договору найму укладено не було, [PERSON] просив визнати [PERSON] таким, що не набув права на користування жилим приміщенням та реєстрацію місця проживання в кімнаті [ADDRESS] (а.с. 33-35). В судовому засіданні [PERSON] і представник [PERSON] первісний позов не визнали, подали відзив на позов (а.с. 107-111), зустрічний позов підтримали. [PERSON] повідомив, що [PERSON] є чужою людиною, вселився в кімнату і зареєструвався незаконно, згоди ні він ні його дружина, яка є власником особового рахунку, не давали. [PERSON] чинить перешкоди в користуванні житлом, погрожує розправою, змінив замок на вхідних дверях, тому він написав заяву в ЖЕК, щоб будь-яких дій щодо цієї квартири не вчиняли. За життя матері він неодноразово бив її, знущався, вони ніколи не жили однією сім`єю. Представник [PERSON] вважає, що правових підстав для вселення [PERSON] в кімнату гуртожитку і реєстрації не було, тому він не набув права користування цим житлом і не може звертатись з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Третя особа без самостійних вимог - [PERSON] суду пояснила, що є наймачем кімнати № 21 в гуртожитку і власником особового рахунку, проте дозволу на реєстрацію [PERSON] не надавала. Після смерті свекрухи - [PERSON] вона та чоловік в кімнату потрапити не можуть, оскільки [PERSON] чинить перешкоди. Разом з тим, враховуючи його вік та схильність до створення конфліктів, вони не піднімали питання щодо його виселення. Вони також несуть витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, не втратили інтересу до цього житла, тому вважає, що позов [PERSON] є безпідставним. Представник Вінницької міської ради - Кріпак О.М. заперечила щодо задоволення позову [PERSON], оскільки гуртожиток перебуває в комунальній власності з 2005 року, перебуває на балансі МКП «ЖЕК-15», проте договір найму та ордер із [PERSON] не укладався. Він безпідставно зареєстрований в квартирі № 21 і не має правових підстав для звернення до суду з позовом про визнання інших осіб такими, що втратили право користування цим житлом. З приводу вирішення зустрічного позову - поклалась на розсуд суду. 14.07.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житлом (а.с. 17). 09.10.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято зустрічний позов [PERSON] до спільного розгляду з позовом [PERSON] (а.с. 44). 09.10.2017 року до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житлом, а також за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що не набув права на користування житлом та реєстрацію місця проживання залучено в якості третьої особи без самостійних вимог - [PERSON] (а.с. 43). 17.01.2018 року в якості третьої особи без самостійних вимог залучено Вінницьку міську раду (а.с. 131). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позови [PERSON] і [PERSON] задоволенню не підлягають. Між сторонами виникли правовідносини з приводу користування житловим приміщенням в гуртожитку, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми ЖК УРСР, Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 № 208, яке було чинним на момент вселення і реєстрації місця проживання [PERSON] у гуртожитку. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] має статус гуртожитку, який на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міськради № 942 від 16.05.2005 року переданий у комунальну власність територіальної громади міста Вінниці (а.с. 59). Станом на 23.03.2018 року гуртожиток знаходиться на балансі та обслуговуванні МКП «ЖЕК-15» (а.с. 158). Згідно особового рахунку № 8505, виданого МКП ЖЕК № 15 від 10.06.2017 року квартиронаймачем кімнати [ADDRESS], є [PERSON]. В даній кімнаті зареєстровані: з 08.10.2010 року - [PERSON], 1938 р.н., мати чоловіка, яка вибула [INFO]; з 12.10.2010 року - [PERSON], 1971 р.н., чоловік; з 27.10.2010 року - [PERSON], 1933 р.н. - родич (а.с. 6). Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію № 956, виданої МКП «ЖЕК № 15» 10.06.2017 року, особовий рахунок на кімнату [ADDRESS], відкритий на ім'я [PERSON]. В даній кімнаті зареєстровані: з 12.10.2010 року - [PERSON], 1971 р.н. - чоловік; з 27.10.2010 року - [PERSON], 1933 р.н. - родич (а.с. 5). Також в судовому засіданні було встановлено, що згідно картки реєстрації [PERSON] був зареєстрований у спірній кімнаті з дня народження - 17.09.1971 року (а.с. 97), 17.09.1996 року був виписаний (а.с. 98), з 12.10.2010 року і на даний час зареєстрований у кімнаті [ADDRESS] (а.с. 5, 14). Із копії картки про реєстрацію «Форма № 17» (а.с. 96) на кімнату [ADDRESS] вбачається, що батько [PERSON] - [PERSON], 1924 р.н. був зареєстрований у ній з 1962 року, мати - [PERSON], 1938 р.н. - з 1970 року, яка, крім того, була наймачем даної кімнати. В 1994 році в кімнаті була зареєстрована [PERSON] - дружина [PERSON], яка в подальшому стала наймачем кімнати. Їх донька [PERSON], 1997 р.н., також була зареєстрована у цій кімнаті, однак, 12.10.2010 року [PERSON] та [PERSON] знялись з реєстрації. Згідно довідки МКП «ЖЕК-15» від 24.11.2017 року ордер на кімнату [ADDRESS] в ЖЕК не зберігся (а.с. 28, 106). Інформація щодо видачі ордеру після 2009 року на вселення [PERSON] в кімнату [ADDRESS] у виконавчих органів Вінницької міської ради відсутня (а.с. 148). Відомостей про укладення договору найму із [PERSON] на дану кімнату немає. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та квартиронаймач [PERSON] письмової та усної згоди на вселення (реєстрацію) [PERSON] в спірну кімнату не давали (а.с. 28). Він не був вселений в кімнату як член їх сім`ї, а також як член сім`ї [PERSON], оскільки не перебував із нею в зареєстрованому шлюбі, а факт спільного проживання та ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків в судовому засіданні позивач [PERSON] не довів. Крім того, судом встановлено, що з 30.07.2013 року у власності [PERSON] є інша кімната в цьому ж гуртожитку - № 18, площею 12,8 кв.м. (а.с. 39). Майстром та юристом МКП «ЖЕК №15» 27.06.2017 року посвідчено акт № 270617 про відсутність з 1996 року [PERSON] за місцем реєстрації в кімнаті [ADDRESS] (а.с. 7). В судовому засіданні допитані свідки дали наступні показання. Так, свідок [PERSON], яка з 2013 року працює майстром в ЖЕК № 15, пояснила, що із [PERSON] знайома близько 10 років, з [PERSON] - не знайома. Підтвердила обставини, що викладені в акті від 27.06.2017 року. Зазначила, що акт складала зі слів сусідів, крім того, коли заходила в кімнату № 21, то бачила лише [PERSON] Чи були в спірній кімнаті речі [PERSON] - їй не відомо. Також вона не знає, на якій підставі [PERSON] вселився у спірну кімніту. Свідок [PERSON] який проживає в кімнаті № 15 гуртожитку, суду пояснив, що [PERSON] знає більше 20 років. Він неодноразово бачив [PERSON] і [PERSON] разом в дворі, проте в кімнату № 21 не заходив. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає [PERSON] як сусіда, він жив в кімнаті № 21 із [PERSON] Після її смерті [PERSON] зробив ремонт, замінив двері і вікно, виніс всі старі речі, проте на якій підставі вселявся в кімнату, чи був ордер, чи працював він на заводі - свідкові не відомо. За життя [PERSON] також до неї приходив син - [PERSON], проте чи був у нього ключ від дверей - не знає. В судовому засіданні [PERSON] визнав, що після смерті матері він не проживав в кімнаті гуртожитку, оскільки [PERSON] почав чинити перешкоди в користуванні житлом, замінив замки вхідних дверей. Ці обставини також визнав і [PERSON] В судовому засіданні він повідомив, що ключі від замків він [PERSON] не давав, оскільки не вважав це за потрібне, старі речі він викинув, без згоди [PERSON] і [PERSON] зробив ремонт в кімнаті. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з поважних причин. Він не втратив інтересу до даного житла, навідувався до житлового приміщення, здійснював оплату житлово-комунальних послуг разом із [PERSON] за період з березня 2014 року до липня 2015 року, про що надав рахунки і квитанції (а.с. 112-128). Фактично в кімнаті проживав [PERSON], він також здійснював оплату житлово-комунальних послуг за період з липня 2015 по жовтень 2017 року, про що надав рахунки і квитації (а.с. 57-83). Згідно довідки, виданої [PERSON] МКП «ЖЕК №15» від 04.07.2017 року № 134, боргу по оплаті за комунальні послуги по кімнаті [ADDRESS], станом на 01.06.2017 року, немає (а.с. 8). Згідно статі 127 Житлового Кодексу УССР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Статтею 128 даного Кодексу передбачено, що жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім'ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Змінами до законів «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року, «Про приватизацію державного майна» від 04.03.1992 року передбачено, що гуртожитки включено до об`єктів державного житлового фонду, що підлягає приватизації (Закон України від 03.03.2005 року «Про внесення змін до деяких законів України з питань забезпечення захисту житлових прав громадян, які проживають у гуртожитках»). Гуртожиток по [ADDRESS] був переданий в комунальну власність і в листопаді 2010 року мешканцям гуртожитку був наданий дозвіл на приватизацію житла (а.с. 102). Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до закону «Про приватизацію державного житлового фонду» прирівняний до правового режиму житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР. Так, стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в різі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], будучи зареєстрованим за адресою [ADDRESS], не проживає в кімнаті за місцем реєстрації з поважних причин, оскільки кімнату займає [PERSON], який з 2010 року також зареєстрований за цією адресою, змінив замки від вхідних дверей, а ключ [PERSON] не дав, звільнив кімнату від речей, що належали [PERSON] та померлій [PERSON] Неодноразово між сторонами виникали конфлікти з приводу користування цим приміщенням, що також визнали позивач і відповідач в судовому засіданні. Цим самим [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] в користуванні житлом. Проте, судом також встановлено, що [PERSON] не втратив інтересу до даного житла, оскільки навідується до приміщення, протягом 2014 -2015 років вносив плату за житлово-комунальні послуги (а.с. 112-128). Тому підстав для визнання його таким, що втратив право користування житлом, немає. Крім того, відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). В судовому засіданні [PERSON] не довів, що його права порушені і підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. [PERSON] не є наймачем кімнати [ADDRESS], ордер на його вселення не видавався, договір найму із ним не укладався, він ніколи не був і не є членом сім`ї [PERSON] і [PERSON], а тому суд вважає, що [PERSON] не набув правових підстав для звернення до суду з таким позовом. Також не знайшли свого підтвердження доводи позивача [PERSON] про те, що він вселився в кімнату № 21 як член сім`ї [PERSON] Він не надав беззаперечних доказів того, що проживав однією сім`єю із [PERSON] і вів з нею спільне господарство. Свідки лише підтвердили, що бачили [PERSON] і [PERSON] разом, проте про оставини проживання сім`єю, наявність чи відсутність спільного бюджету, взаємних прав і обов`язків як членів сім`ї, показань не надали. Письмової згоди наймача [PERSON] та [PERSON] на вселення [PERSON] в приміщення не було. Крім того, суд враховує, що [PERSON] має у власності іншу кімнату в цьому ж гуртожитку. Так, єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку, прийнятого адміністрацією підприємства, установи, організації, органу місцевого самоврядування є виданий громадянинові спеціальний ордер (ст. 129 ЖК УССР). Порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. 130 ЖК УССР). Відповідно до п. 14 розділу ІІІ Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 № 208 вселення до гуртожитків провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Отже, ордер на жилу площу в гуртожитку може бути видано лише на вільну жилу площу за спільним рішенням адміністрації відповідного профспілкового комітету підприємства, установи, організації і такий ордер є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення. Такого ордеру на вселення [PERSON] немає. Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. [PERSON] подав зустрічний позов і просив визнати [PERSON] таким, що не набув права користування жилим приміщенням. Проте, такий спосіб захисту може бути застосований лише при вирішенні спору щодо усунення перешкод в користуванні житлом, зокрема шляхом виселення, позбавлення права користування жилим приміщенням, зняття особи з реєстраційного обліку тощо. Тому зустрічний позов задоволенню також не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за кожним із позивачів.

Outcome: dismissed