Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

03 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свій позов тим, що в жовтні 2000 року її брат [PERSON], перебуваючи в місцях позбавлення волі, склав на неї заповіт на будинок зі всіма господарськими приміщеннями, що розташовані за адресою: [ADDRESS], а насправді спадкове майно знаходиться в [ADDRESS]. Помилка в адресах сталася з тієї причини, що її брат не знав, що було змінено юридичну адресу, де знаходиться спадкове майно. В зв'язку з чим просила суд визнати за нею право власності на спадкове майна, а саме на ? частину будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] згідно заповіту після померлого [INFO] брата [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Гончаренко О.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити за безпідставністю. Друга полтавська державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направила, попередньо надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. При винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Враховуючи згоду адвоката Гончаренка О.В., відповідача [PERSON] та наявність у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності Другої полтавської державної нотаріальної контори. Суд, заслухавши адвоката Гончаренка О.В. та відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що згідно рішення народного суду Полтавського району Полтавської області за [PERSON] визнано право власності на ? частину домоволодіння в селі Лавки Гожулянської сільської ради та виділено реально частину будинку, а саме кімнату 1-2 площею 28,18 кв.м, веранду площею 8,89 кв.м, на іншу 1/2 частину домоволодіння визнано право власності за [PERSON] 25.10.2000 року [PERSON] склав заповіт, яким належний йому будинок зі всіма господарськими приміщеннями, що розташований в [ADDRESS] заповів своїй сестрі [PERSON] (а.с.7). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.04.2009 року, актовий запис №654 (а.с.14). Не погоджуючись з даним заповітом, дочка [PERSON] - [PERSON], звернулась в Київський районний суд м.Полтави з позовом до відповідача [PERSON], Кременчуцької виправної колонії №69 про визнання заповіту недійсним. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 30.03.2010 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], Кременчуцької виправної колонії №69 про визнання заповіту недійсним було відмовлено (а.с.8-10). Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 30.08.2010 року апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено. Рішення Київського районного суду м.Полтави від 30 березня 2010 року залишено без змін (а.с.11-12). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 21.03.2014 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Смоковенко Т.О. винесено постанову, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в зв'язку з тим, що не подано правовстановлюючих документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій (а.с.17). Факт того, що покійному [PERSON] дійсно належало домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS], підтверджується домовою книгою (а.с.72-75), рішенням виконавчого комітету Київської ради народних депутатів м.Полтава №451 від 20.10.1992 р. (а.с.76), довідкою виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради №04-17/1253 від 04.12.2014 року (а.с.13). Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п.3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved