Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

03 серпня 2016 року позивач звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 01 березня 2007 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, реєстрацію якого здійснено ВРАЦС Кіровського РУЮ м. Донецька 17 березня 2007 року, а 06 липня 2010 року шлюб між ними було розірвано. У шлюбі у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що у період з 2007 року по теперішній час жодних стосунків із батьком своєї дитини вона не підтримує, будь-якої участі у вихованні дитини відповідач не приймає, фактичне його знаходження їй не відомо. Позивач зазначає, що на непідконтрольній Україні території вона має родину, а також і з тим, що вона має намір відвідувати свою рідну матір у м. Донецьку вимушена перетинати лінію зіткнення у межі Донецької області разом з її дитиною. З огляду на вищевикладене просить суд надати неповнолітній [PERSON], [INFO], дозвіл на в'їзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та територію Республіки Білорусь, Російської Федерації, Німеччини, Польщі, Туреччини, Єгипту, Італії, Угорщини у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], 11 вересня1986 року народження строком на три роки. Позивач [PERSON], у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідно до вимог чинного законодавства, не подавав. Відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності особи, яка бере участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 078114, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Донецька зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON]), актовий запис № 129 (а.с. 8). Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-НО № 150942 28 серпня 2007 року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 1008 (а.с 9). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НО № 184954, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Донецька Донецької області, 06 липня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 290. Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № [NUMBER] від 28.03.2016 року, [PERSON] та [PERSON] є переміщеними особами з тимчасово окупованої території м. Донецька до м. Маріуполя. За змістом ч. 1 ст. 3, ст.18 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. За змістом ст. 157 цього Кодексу, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» №3858-Х11 від 21 січня 1994 року, який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із п.п.1,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. За змістом наведеного Закону у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Відповідно до вимог п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із позовної заяви вбачається, що позивач просить суд дати дозвіл на виїзд її дитини до неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та територію Республіки Білорусь, Російської Федерації, Німеччини, Польщі, Туреччини, Єгипту, Італії, Угорщини строком на три роки, разом з тим доказів того, що відповідач\~\~чинить перешкоди їй у поїздках суду не надала. Отже,\~ оскільки позивач не визначилася з правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини\~без згоди батька,\~не зазначила конкретну країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька; не врахувала визначеної\~ст. 4\~Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~можливості ухвалення судом рішення\~на разовий виїзд\~без згоди батька, не позбавленого батьківських прав та, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, відтак і підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Outcome: dismissed