Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

04.12.2017 р. [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що з 15.11.1969 р. перебуває у шлюбі з відповідачем. Проживали у [INFO]. У 1988 р. відповідач залишив родину і переїхав проживати до іншої жінки, з якою перебував у цивільному шлюбі до 1998 р. [PERSON] переїхав на постійне місце проживання у [INFO]. Також, 29.02.1988 р. [PERSON] був переведений на шахту «Росія» п/о «Селидвуголь», яка розташована у м.Новгородівка. Оскільки позивач залишилась самотньою, то у 1997 р. переїхала на постійне місце проживання до доньки від першого шлюбу [PERSON] в м.Запоріжжя. Спочатку проживала в сім»ї доньки, а в 1997 р. донька дала їй грошові кошти для придбання окремої квартири. За договором купівлі-продажу вона придбала квартиру [ADDRESS]. В 1999 р. вона примирилась з [PERSON], відповідач переїхав до м.Запоріжжя, оселився та зареєструвався у належній їй квартирі. Весь період з 1988 р. до 1999 р. шлюб між сторонами не було розірвано, але проживали вони окремо. На цей час позивач має намір укласти з донькою [PERSON] договір довічного утримання, для чого необхідно визнати вищевказану квартиру її особистою власністю, оскільки вона була придбана за її особисті кошти. Посилаючись на ст.ст.391, 392 ЦК України, ст.ст.57, 72 СК України, позивач просить визнати за нею особисте право власності на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою судді від 16.01.2018 р. було відкрито провадження у справі і призначене підготовче судове засідання на 23.02.2018 р. 23.02.2018 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 26.03.2018 р. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлявся про день, час та місце його проведення у встановленому законом порядку. Представник позивача надала суду заяву, складену від імені відповідача, згідно якої останній просить розглядати справу без його участі, позов визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, приймаючи до уваги позицію відповідача, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Засади\~ст. 15 ЦК України\~гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом. Згідно з п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. 17.06.1997 р., в період перебування у шлюбі з відповідачем, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS], рішення про реєстрацію права власності прийнято 09.07.1997 р. (а.с.4, 6,7). П.3 даного договору визначено, що продаж квартири здійснений за 8000 грн., які продавець отримала від [PERSON] повністю до підписання договору. Положеннями\~ст. 60 [PERSON] кодексу України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 1\~ст. 61 [PERSON] кодексу України\~може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (ч.6 ст.57 СК України). [PERSON] кодексу України\~у статтях\~57,\~60\~встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм\~\~майна. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості\~[PERSON] кодекс України\~містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у\~статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування\~ст.60 СК України\~та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Позивач [PERSON] зазначає, що спірна квартира була придбана нею за кошти, які належали їй особисто, та були надані їй рідною донькою [PERSON] На час придбання квартири позивач тривалий час не мешкала разом з відповідачем, не вели спільного господарства, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Факт сумісного не проживання сторін на час придбання квартири також підтверджується копією трудової книжки відповідача та копією його паспорту (а.с.29, 30-32), згідно яких в червні 1997 р. [PERSON] був зареєстрований в [INFO], де працював з 1988 р. на шахті «Росія» п/о «Селидвуголь». Статтею 12 ЦПК України\~встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду (ст.. 13 ЦПК України). Відповідно до положень\~ст.. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, які не спростовані відповідачем в процесі розгляду справи.

Outcome: approved