Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

03.08.2015 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, який неодноразово уточнював під час розгляду справи судом, та з урахуванням остаточних позовних вимог просив: визнати його звільнення на підставі наказу Генерального директора Національного музею історії України від 13.07.2015 року №255 (за п. 3 ст. 40 КЗпП України) незаконним; скасувати наказ №255 від 13.07.2015 року про його звільнення; поновити його на посаді Головного інженера Національного музею історії України з 13.07.2015 року; визнати запис № 24 від 13.07.2015 року у трудовій книжці [NUMBER] про звільнення [PERSON] на підставі наказу № 255 від 13.07.2015 року недійсним та зобов'язати Національний музей історії України внести відповідні відомості до трудової книжки [NUMBER]; стягнути з Національного музею історії України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 107 303,88 грн., моральну шкоду у розмірі 11 000,00 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно Наказу Генерального директора Національного музею історії України № 255 від 13.07.2015 року [PERSON] було звільнено з посади Головного інженера Національного музею історії України за п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України). Разом з тим, позивач вважає своє звільнення незаконним та безпідставним, оскільки воно відбулось без згоди профспілкового комітету та за відсутності систематичного невиконання ним своїх обов'язків, а порушення, описані в Акті перевірки РУ ГУ ДСНС Шевченківського району м. Києва стану протипожежної безпеки у будівлі Національного музею історії України та на прилеглій території з 06.07.2015 року по 09.07.2015 року, який слугував підставою для його звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України, сталися не з його вини, а у зв'язку з відсутністю фінансування та волі самого керівництва Національного музею історії України покращити стан пожежної безпеки. Крім того, позивач зазначає, що у зв'язку з неправомірними діями відповідача йому було завдано ще й моральну шкоду, яка полягає в частковій втраті дружніх та професійних зв'язків з колегами по роботі, постійному перебуванні в нервовому стані, а також в душевних стражданнях, спричинених самою процедурою звільнення та відношенням керівництва музею до людей, які там працюють. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. При цьому, позивач зазначив, що його було незаконно звільнено з займаної посади у зв'язку з систематичним невиконанням ним без поважних причин своїх посадових обов'язків, оскільки наказ № 195 від 08.06.2015 року в частині оголошення йому догани визнано незаконним та скасовано рішенням суду. Представники третьої особи Профспілки працівників Національного Музею історії України Панченко Н.О. та Богдалов А.Г. в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечували. Відповідач Національний музей історії України Міністерства культури України, третя особа Міністерство культури України та третя особа Сосновська Т.В. в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, в матеріалах справи містяться заперечення відповідача на позовну заяву, згідно змісту яких останній просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що Наказ №255 від 13.07.2015 року «Про звільнення з посади головного інженера» відповідає нормам чинного законодавства та не порушує права та законні інтереси працівника. Крім того, в судовому засіданні, яке відбулось 05.02.2016 року, з обставин справи було допитано в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вислухавши пояснення учасників судового процесу та показання свідків, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на підставі Наказу №51-к від 03.08.2004 року позивача був прийнято на роботу до Національного музею історії України на посаду головного інженера (т. 1, а.с. 6). Відповідно до наказу Генерального директора Національного музею історії України Сосновської Т.В. від 13.07.2015 року № 255 [PERSON] було звільнено з займаної ним посади року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором (т.1, а.с. 4). Так, положеннями п. 3 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Як вбачається зі змісту вказаного наказу, підставою для звільнення позивача саме по вказаній статті є: Акт перевірки РУ ГУ ДСНС Шевченківського району м. Києва від 09.07.2015 року, Припис № 152 від 09.07.2015 року, службова заступника генерального директора з розвитку та утримання [PERSON] від 10.07.2015 року, службова та пояснення головного інженера [PERSON] від 13.07.2015 року, оголошення догани головному інженеру [PERSON] наказом №195 «Про надання недостовірної інформації та приховування орендованих площ, а також незадовільну роботу комітету з конкурсних торгів» від 08.06.2015 року. Разом з тим, згідно роз'яснень, які містяться в п.п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду справи трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Як встановлено в судовому засіданні, звільненню позивача з підстав, передбачених п. 3 ст. 40 КЗпП України, передувало накладення на останнього Наказом Національного музею історії України №195 від 08.06.2015 року «Про надання недостовірної інформації та приховування орендованих площ, а також, незадовільну роботу комітету з конкурсних торгів» дисциплінарного стягнення у вигляді догани за несумлінне та легковажне ставлення до своїх обов'язків. Водночас, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 09.02.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.03.2016 року, вказаний наказ в частині оголошення позивачу догани було визнано незаконним та скасовано. Відповідно ч. 3 ст. 61 КЗпП України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть учать ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, беручи до уваги те, що під систематичним порушенням слід розуміти вчинення порушень два чи більше рази, а наказ про оголошення догани позивачу у зв'язку з несумлінним та легковажним ставленням до своїх обов'язків було визнано незаконним та скасовано, суд прийшов до висновку, що звільнення позивача на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України є незаконним. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач під час роботи у відповідача був членом Первинної профспілкової організації Національного музею історії України. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Однак, в порушення вимог ст. 43 КЗпП України звільнення позивача проведено без отримання попередньої згоди первинної профспілкової організації, членом якої є позивач. При цьому, ч.1 ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відтак, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що звільнення позивача із займаної посади є незаконним, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині визнання незаконним його звільнення з посади головного інженера Національного музею історії України за п 3 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу Генерального директора Національного музею історії України від 13.07.2015 року №255, скасування вказаного наказу та поновлення позивача на посаді головного інженера Національного музею історії України з 14.07.2015 року. Крім того, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача про визнати запису № 24 від 13.07.2015 року у трудовій книжці [NUMBER] про звільнення [PERSON] на підставі наказу № 255 від 13.07.2015 року недійсним та у зв'язку з цим зобов'язати Національний музей історії України внести відповідні відомості до трудової книжки [NUMBER]. Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір і одночасно з цим повинно бути вирішено питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При обчисленні розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу суд виходить з п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, та вважає за можливе покласти в основу рішення наданий позивачем розрахунок в частині визначення середньомісячної заробітної плати позивача у розмірі 7440,85 грн. та середньоденної заробітної позивача у розмірі 391,62 грн., перевірений в судовому засіданні. Таким чином, оскільки період вимушеного прогулу позивача з 14.07.2015 року по 12.08.2016 року складає 273 дні, стягненню з відповідача підлягає заробітна плата в розмірі 106912,26 грн. (391,62 х 273 = 106912,26) без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів. Поряд з цим, щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Статтею 2371 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що у зв'язку із незаконним звільненням позивача, останньому була завдана моральна шкода. При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, часу і зусиль необхідних для відновлення попереднього стану, тривалість вимушеного прогулу. Враховуючи усі встановлені судом по справі обставини, ступеню перенесених позивачем страждань, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Також в порядку, визначеному ч.3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 1799,92 грн. Крім того, враховуючи положення ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді головного інженера Національного музею історії України та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 7440 (сім тисяч чотириста сорок) гривні 85 копійок без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 40, 43, 235, 2371КЗпП України та

Outcome: partial