Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

02.07.2019 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 120682,77 грн. за кредитним договором б/н від 06.05.2011, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 35400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, мотивуючи порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором як наслідок, станом на 31.05.2019 виникла заборгованість у розмірі 285326,24 грн., яка складається з: 5400,00 грн. заборгованість за кредитом; 276526,24 грн.\~ заборгованість по процентам за користування кредитом; 3400,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Посилаючись на те, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача 120682,77 грн., яка складається з: 5400,00 грн. заборгованість за кредитом, 115282,77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 06.05.2011 по 30.05.2018, разом із судовими витратами в сумі 1921,00\~грн. У прохальній частині позовної заяви позивач вказав, що у разі неявки в судове засідання відповідача, він не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. До позову додав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.42,43). Ухвалою від 24.01.2020 відкрито спрощене провадження у справі та ухвалено розглядати справу без повідомлення сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву (а.с.52). Копію ухвали направлено сторонам, а відповідачу разом із копією позовної заяви та додатками на 22 арк., однак, конверти із направленою відповідачу кореспонденцією поверталися до суду неврученими адресату із помітками «інші причини» (а.с.56), «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.63). 29.04.2020, 18.06.2020 на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено повідомлення відповідачу [PERSON] про наявність в провадженні суду вказаної цивільної справи та призначення її розгляду, в тому числі на 10.09.2020 (а.с.62,72). У визначений судом строк відповідач відзив до суду не направив, клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Ухвалою суду від 12.06.2020 витребувано у позивача оригінали письмових доказів для огляду в суді, та належним чином завірені копії для доручення до матеріалів справи, із зазначенням про необхідність направлення витребуваних документів протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали (а.с.65), згідно Довідки про доставку електронного листа документ доставлено до електронної скриньки 15.06.2020 18:16:18 (а.с.66). 17.06.2020 на електронну пошту суду від позивача надійшла відповідь щодо витребуваних доказів, а саме те, що відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом із Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Стосовно витребуваних документів повідомляє, що такі будуть надані в одне з наступних судових засідань після закінчення карантину (а.с.68). 08.07.2020 від позивача надійшло клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи: виписку по картковому рахунку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, внутрішньобанківський наказ про затвердження Умов та правил надання банківських послуг, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані клієнту картки (а.с.78). Згідно положень ч. 2, 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Враховуючи визначені статтею 83 ЦПК України правила подання доказів, суд не приймає до уваги направлені позивачем 10.06.2020 докази, так як відсутні обґрунтування неможливості їх подання у визначений законом строк. При цьому суд звертає увагу, що позивачем не направлено до суду документи (їх копії), які були витребувані згідно ухвали суду від 12.06.2020. Відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ч. 13 ст. 7 ЦПК України,\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивач має банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою\~статті 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»\~та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.37-40). Відповідно до вимог п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України,\~підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 207 Цивільного кодексу України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.\~626, 628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на вимогу своїх вимог або заперечень. На підтвердження зазначених у позовній заяві обставин позивач надав: розрахунок заборгованості за договором б/н від 06.05.2011, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] станом на 31.05.2019 (а.с.5-7), копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8-9), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.10-33), світлокопію паспорта [PERSON] (а.с.34). Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості по кредиту, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень\~ст. 83 ЦПК України,\~сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оскільки до даного виду договору (договору кредиту) - за приписами п. 2, п. 4 ст. 208, ст. 1055, ст. 1069 ЦК України\~закон встановлює обов`язкову письмову форму, і більш того, оскільки договір кредиту без дотримання письмової форми є нікчемним (таким, недійсність якого встановлена законом), то вказані вище обставини, що стосуються укладення договору, зокрема, сам факт укладення договору кредиту і особу, з якою він укладений, істотні умови договору: суму кредиту, процентну ставку, строк кредиту, умови повернення кредиту, а також обставини, що стосуються виконання сторонами договору (у разі доведеності його укладення): отримання кредитних коштів позичальником і розмір отриманого кредиту, а також факт прострочення і розмір заборгованості, - позивач зобов`язаний довести допустимими та достовірними письмовими доказами, які мають бути позивачем подані суду або в оригіналах або в копіях, посвідчених відповідно до вимог\~ст. 95 ЦПК. До позовної заяви представником позивача додано докази, які він вважав за необхідне надати суду на підтвердження позовних вимог. Водночас представником позивача подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.42,43). При цьому представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, судом встановлено, що копія Анкети-заяви, яка додана до позовної заяви (а.с.8-9), не може підтверджувати існування боргу, так як вона в тій частині, в якій частково можна\~прочитати надану суду фотокопію, - містить у собі відомості про особу клієнта (більшість анкетних даних не є читабельними), в заяві є запис про згоду клієнта з тим, що дана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами, являють між ним і банком договір про надання банківських послуг, і що клієнт ознайомився з договором про надання банківських послуг в письмовому вигляді. Таким чином, в даній заяві відсутня (навіть виходячи з її змісту, як його тлумачить і цитує сам позивач) будь-яка інформація щодо укладення договору кредиту чи змішаного договору щодо кредитування, відсутні будь-які відомості, які б ідентифікували договір кредиту, зокрема, відсутнє саме визначення договору як договір кредиту, відсутня сума кредиту, дата його отримання, відомості про отримання кредиту клієнтом (або отримання кредитної картки), строк та умови кредитування, процента ставка, положення про неустойку, - тобто відсутні всі ознаки договору кредиту. Дана заява не містить жодної фрази, яка б могла розглядатись як підтвердження укладення договору кредиту, або укладення договору на відкриття карткового рахунку з видачею кредитної картки, або отримання клієнтом кредитної картки. Тому така заява за її змістом у разі прийняття її як письмового доказу може розглядатись виключно як заявка (звернення) на отримання невизначених конкретно банківських послуг, тобто згода стати клієнтом банку, - що не означає укладення конкретного договору, тим більше договору кредиту на конкретно визначених істотних умовах, і зокрема, кредитного договору. До того ж копію Анкети-заяви надано в неякісному вигляді, яку навіть неможливо прочитати. Оригінал вказаного документу чи іншої копії позивачем не надано навіть на вимогу суду. Долучений до позову розрахунок (за його змістом) не доводить наявності та складу заборгованості, він також\~\~не містить\~\~ніякої інформації, яка б підтверджувала укладення договору з відповідачем, не доводить умов кредитування, не доводить факту видачі відповідачу кредитної картки, видачі кредитних коштів, - тому відсутні будь-які підстави для віднесення даного розрахунку з особою відповідача. Сама та обставина, що позивач в розрахунку вказав прізвище відповідача - не є належним доказом того, що дана заборгованість виникла саме по рахунку, відкритому відповідачу, і що даним рахунком та коштами на ньому користався саме відповідач, зокрема, у спосіб отримання банківської картки з доступом до рахунку. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що копії документів, долучені позивачем до матеріалів справи, не доводять самого факту укладення з відповідачем кредитного договору (або іншого договору, в межах якого сторони домовились про кредитування) і його істотних умов, зокрема про розмір кредиту, строки його повернення, процентну ставку, зобов`язання у випадку прострочення (неустойку), порядок внесення змін. А з наданих позивачем так званих доказів не встановлено ні самого факту укладення договору, ні його конкретного виду, не встановлено факту видачі клієнту картки та її виду, і відповідно того факту, що саме вказаний позивачем відповідач отримав картку як доступ до відкритого рахунку та користувався карткою і відповідно рахунком, за яким надано розрахунок заборгованості, і що саме відповідач мав доступ до рахунку і до кредитних коштів на рахунку. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім заяви позичальника та самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.05.2011, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти. В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог і зазначених підстав та виключно на підставі поданих доказів, і виходячи з того, що позивач не подав належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження позовних вимог; не допускаючи припущень;

Outcome: dismissed