Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

04.06.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №50016547 від 12.06.2018 року, яка станом на 15.05.2020 року становить 323921,22 грн. та складається з: - 10649,27 грн. - 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення невиплаченої суми кредиту; - 73695,60 грн. - заборгованість зі сплати відсотків за користування неповернутою сумою кредиту; - 1256,53 грн - 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати відсотків за користування неповернутою сумою кредиту; - 212,90 грн. - інфляційні втрати на сума простроченої заборгованості зі сплати відсотків за користування неповернутою сумою кредиту; - 4188,42 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків за користування неповернутою сумою кредиту, згідно з п. 9.1. Загальних умов; - 41802,03 грн. - заборгованість з відшкодування страхових платежів; - 570,72 грн. - 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання з відшкодування страхових платежів; - 148,63 грн. - інфляційні втрати на суму простроченої заборгованості з відшкодування страхових платежів; - 1902,41 грн. - пеня за прострочення відшкодування страхових платежів, згідно з п. 9.1. Загальних умов; - 73141,86 грн. - збитки завдані позивачу у зв`язку невиконанням відповідачем умов кредитного договору; - 38596,08 грн. - непогашена частина штрафу нарахованого на підставі п. 9.2. Загальних умов; - 77756,77 грн. - штраф нарахований на підставі п. 9.4. Загальних умов. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у загальному розмірі 12420,14 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 12.06.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №50016547 та в якості невід`ємних додатків до кредитного договору сторонами підписано Загальні умови кредитування та Графік погашення кредиту. За вказаним договором кредиту відповідач отримав кошти у сумі 518378,50 грн. на придбання автомобіля Фольксваген Пассат, 2018 року випуску, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,99% на рік, строк кредитування - 60 місяців. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , відповідач набув право власності на автомобіль Фольксваген Пассат, 2018 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . 19.06.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу №50016547. Відповідно до п. 5.5. Загальних умов, відповідач зобов`язався забезпечити страхування майна протягом усього строку дії кредитного договору і на виконання умов кредитного договору відповідач уклав з АТ «СК «АХА Страхування» договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту. У зв`язку з неодноразовим порушенням відповідачем умов кредитного договору щодо оплати чергових платежів, позивач застосував положення п. 3.2. Загальних умов та надіслав відповідачу вимогу від 16.04.2019 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості. Станом на 16.04.2019 року розмір заборгованості становив 503199,42 грн., з яких: 461318,36 грн. - дострокове повернення суми кредиту; 40647,74 грн. - прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу; 1233,32 грн. - штрафні санкції відповідно до ст. 8.3. Договору. Відповідно до п. 9.2. Загальних умов, у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту, позичальник сплачує штраф у розмірі 20% від суми кредиту. Направивши вимогу позивач визнав термін повернення кредиту таким, що настав та відповідно до умов договору встановив термін його повернення, а саме останнім днем строку виконання вимоги є 16.05.2019 року. Відповідач вимогу позивача проігнорував, тому за положеннями п. 9.2. Загальних умов позивач нарахував штраф в розмірі 20% від суми кредиту у сумі 103675,70 грн. 21.05.2019 року приватним нотаріусом був вчинений виконавчий напис №986, яким в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет застави у розмірі заборгованості в сумі 606875,12 грн. (несплачені чергові платежі - 40647,74 грн.; штрафні санкції за вимоги щодо сплати - 1233,32 грн.; сума кредиту, що станом на 16.04.2019 року складала 461318,36 грн.; штраф відповідно до п. 9.2. Загальних умов - 103675,70 грн.). За вказаним виконавчим написом 15.08.2019 року відкрито виконавче провадження №59820141 про звернення стягнення на предмет застави. 17.02.2020 року відбулись електронні торги на яких ціна продажу предмета застави становила 666669,00 грн. 20.02.2020 року на рахунок позивача надійшли кошти від реалізації предмету застави за вирахуванням передбачених чинним законодавством сум в розмірі 568279,04 грн. Вказаних коштів від реалізації предмету застави недостатньо для погашення заборгованості за кредитним договором. Часткове погашення кредитної заборгованості відбулось 20.02.2020 року після отримання коштів від реалізації предмету застави, отже відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання з повернення суми кредиту на 280 днів (з 16.05.2019 по 20.02.2020), тому позивачем у відповідності до положень ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних у сумі 10649,27 грн. За період з травня 2019 по лютий 2020 року позивачем нараховано відсотки за користування неповернутою сумою кредиту у розмірі 73695,60 грн. та нараховано на них 3% річних в розмірі 1256,53 грн. Також позивачем нараховано інфляційні втрати на суму простроченої заборгованості по сплаті відсотків за користування неповернутою сумою кредиту в розмірі 212,90 грн. Враховуючи допущені з боку відповідача прострочення по сплаті відсотків за користування неповернутою сумою кредиту, йому, згідно п. 9.1. Загальних умов та вимог чинного законодавства, нарахована пеня в розмірі 4188,42 грн. Крім того, в порушення досягнутих між сторонами домовленостей, відповідач не здійснював сплату страхових платежів, у зв`язку із чим сплату таких платежів здійснював позивач всього на суму 41802,03 грн. На вказаний розмір страхових платежів позивачем нараховано 3% річних, що дорівнює 570,72 грн., та інфляційні втрати, які становлять 148,63 грн. Ураховуючи допущені відповідачем прострочення сплати страхових платежів, йому згідно п. 9.1. Загальних умов та вимог чинного законодавства нарахована пеня в розмірі 1902,41 грн. На виконання умов п. 9.2. Загальних умов відповідачу нараховано штраф у розмірі 103675,70 грн., який частково був погашений за рахунок реалізації предмета застави, а непогашена частина складає 38596,08 грн. Також на підставі п. 9.4. Загальних умов відповідачу нараховано штраф в розмірі 77756,77 грн. У зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань, з метою захисту своїх прав та інтересів у позасудовому порядку позивач уклав з ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» договір про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року. У відповідності до п. 3.5.2. ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» надало юридично-консультаційні послуги щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса. Також позивачу були надані послуги з відповідального зберігання предмету застави ТОВ «Автосоюз». Посилаючись на положення ст. 22 ЦК України та п.п. 6.3., 9.6. Загальних умов позивач вказує, що кошти витрачені позивачем на відновлення свого порушеного права в сумі 73141,86 грн. є збитками завданими позивачу у зв`язку із невиконанням відповідачем кредитного договору та підлягають стягненню з відповідача. Також позивач поніс витрати на сплату судового збору в розмірі 4120,14 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7800,00 грн. та поштові витрати у розмірі 500,00 грн. Ухвалою суду від 12.06.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами була надіслана на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу відповідача, однак судова кореспонденція повернулась до суду як незатребувана. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не виклав жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Як вбачається з матеріалів справи, 12.06.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №50016547 на суму 518378,50 грн., строком - 60 місяців, процентна ставка - 19,99% на рік, цільове призначення - придбання автомобіля Фольксваген Пассат, 2018 року випуску. Згідно Графіку погашення кредиту, повернення кредитних коштів має відбуватись частинами щомісячно. Також сторони підписали Загальні умови кредитування, як додаток до Кредитного договору №50016547 від 12.06.2018 року. За змістом договору купівлі-продажу автомобіля №1175143/2018 від 26.03.2018 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, відповідач придбав у ТОВ «Автомобільний дім Атлант-М» автомобіль Фольксваген Пассат, 2018 року, та здійснив реєстрацію права власності на автомобіль за собою. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За змістом ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Із матеріалів справи вбачається, що 19.06.2018 року між сторонами у справі був укладений нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу №50016547, предметом якого став автомобіль Фольксваге Пассат, 2018 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Заставою за цим договором забезпечено вимоги заставодержателя за кредитним договором №50016547від 12.06.2018 року, укладеним між сторонами. В подальшому в указаний договір застави були внесені зміни договором про внесення змін від 21.06.2018 року в частині преамбули договору та реквізитів сторін. Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частино 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно наявної в матеріалах справи копії вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором №50016547 від 16.04.2019, яка згідно опису вкладення була направлена відповідачу 18.04.2019 року, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, а саме прострочення термінів сплати платежів, визначених Графіком погашення кредиту, та інших платежів за договором більше ніж на 1 календарний місяць, товариство вимагає дострокового повернення суми кредиту в повному обсязі та сплати заборгованості за кредитним договором, що разом становить на поточну дату 503199,42 грн.: - дострокове повернення невиплаченої суми кредиту - 461318,36 грн.; - прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу - 40647,74 грн.; - штрафні санкції відповідно до ст. 8.3. Договору - 1233,32 грн. Статтями 572, 589, 590 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2019 року приватним нотаріусом КМНО Кірюховою Н.С. був вчинений виконавчий напис №986 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль Фольксваген Пассат, 2018 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на час вчинення виконавчого напису становить 606875,12 грн. та складається з: - несплачені чергові платежі - 40647,74 грн.; - штрафні санкції за вимогами щодо сплати - 1233,32 грн.; - сума кредиту, що станом на 16.04.2019 року складає -461318,36 грн.; - штраф в розмірі 20% від суми кредиту - 103675,70 грн. За вказаним виконавчим написом нотаріуса було відкрите виконавче провадження №59820141 постановою приватного виконавця від 15.08.2019 року. Постановою приватного виконавця про розшук майна боржника від 15.08.2019 року автомобіль Фольксваген Пассат, 2018 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , оголошено у розшук. Постановою приватного виконавця від 24.10.2019 року описане та арештоване майно боржника, а саме автомобіль Фольксваген Пассат, 2018 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . За змістом витягу зі звіту №КТЗ-200120/1 щодо визначення ринкової вартості, ринкова вартість автомобіля Фольксваген Пассат, 2018 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , яка може бути виставлена як початкова ціна на аукціоні або за конкурсом, станом на 20.01.2020 року складає 666669,00 грн. Згідно протоколу проведення електронних торгів №466188 від 17.02.2020 року, переможцем торгів став учасник 48 з найвищою ціновою пропозицією 666669,00 грн. Від вказаної суми продажу позивачем отримано на свій рахунок 568279,04 грн., що підтверджується копією кредитного повідомлення від 20.02.2020 року. За змістом ч. 4 ст. 591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України. Таким чином, у позивача на підставі положень статті 591 ЦК України, статті 24 Закону України «Про заставу» виникло право щодо стягнення залишку боргу за кредитним договором. При цьому, вирішуючи спір по суті суд виходить із того, що термін виконання кредитного зобов`язання був перенесений позикодавцем та зазначеним вище виконавчим документом було визначено загальну заборгованість відповідача по кредитному договору і вказано із яких саме видів складається ця заборгованість. У зв`язку з цим подальше нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, пені та штрафів є незаконним, що повністю узгоджується і правовим висновком викладеним у постанові Великої Падати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. Враховуючи викладене, не можуть бути задоволені вимоги позивача про стягнення суми відсотків за користування неповернутою сумою кредиту, у розмірі 73695,60 грн., які нараховані відповідачу після вимоги про дострокове повернення кредиту та до суми заборгованості визначеною у виконавчому написі нотаріуса не входили. Відповідно не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення 3% річних у сумі 1256,53 грн. та інфляційні втрати в розмірі 212,90 грн., що нараховані позивачем відповідно до положень ст. 625 ЦК України, оскільки ці суми нараховані на визначену позивачем заборгованість зі сплати відсотків у розмірі 73695,60 грн., яка за висновком суду нарахована безпідставно та не підлягає до стягнення. З наведених підстав не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення 4188,42 грн., як пені нарахованої після вимоги про дострокове повернення суми кредиту. Відповідно до положень ст.ст. 1050, 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із матеріалів справи та самого змісту позовної заяви вбачається, що станом на 16.04.2019 року сума дострокового повернення кредиту становила 461318,36 грн. і позивачем був наданий відповідачу термін на повернення протягом 30 календарних днів, тобто до 16.05.2019 року. 20.02.2020 року позивач отримавши кошти від реалізації предмету застави, частину яких спрямував на погашення сума дострокового повернення кредиту в повному обсязі у розмірі 461318,36 грн. Перевіривши розрахунок трьох відсотків річних судом встановлено, що він здійснений не вірно і відповідна сума має становити 10616,64 грн., а не 10649,27 грн., як це заявлено у позовних вимогах, адже: 461318,36 х 3% х 280 (кількість днів прострочення)/365 = 10616,64 грн. Підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення непогашеної за рахунок реалізації предмету застави частини штрафу у розмірі 38596,08 грн., який згідно змісту виконавчого напису становив 103675,70 грн., а за рахунок реалізації предмета застави погашено 65079,62 грн. (103675,70 - 65079,62 = 38596,08). Відповідно до п.п. 5.5. Загальних умов кредитування, позичальник зобов`язується забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією. Як вбачається з матеріалів справи, 12.06.2018 року між АТ «СК «АХА Страхування» та відповідачем був укладений Договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасних випадків на транспорті №гм169482ак8ф. Вигодонабувачем за вказаним договором є ТОВ «Порше Мобіліті». Відповідно до п. 23.5.2. зазначеного договору страхування, вигодонабувач має право у разі невиконання зобов`язань страхувальника за цим договором щодо сплати страхового платежу, за своєю ініціативою проводити оплату страхового платежу (в повній сумі або відповідними щомісячними платежами). При цьому вчинення таких дій вигодонабувачем буде породжувати такі ж самі правові наслідки, якби такі дії були вчинені вигодонабувачем. Обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення з відповідача страхових платежів позивач посилається на те, що в порушення договорів страхування та кредиту відповідач не здійснював сплату страхових платежів, у зв`язку із чим такі платежі були здійснені позивачем на загальну суму 41802,03 грн., а відповідачу виставлялись рахунки-фактури від 15.07.2019 року, 19.08.2019 року, 18.09.2019 року, 11.10.2019 року, 13.11.2019 року, 12.12.2019 року, 22.01.2020 року, 13.02.2020 року, які останній не оплатив. У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з відшкодування страхових платежів (41802,03 грн.), 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання з відшкодування страхових платежів (570,72 грн.) та інфляційні втрати на суму простроченої заборгованості з відшкодування страхових платежів (148,63 грн.). Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами дійсного виникнення у нього права на відповідну компенсацію, адже виставлені позивачем відповідачу рахунки-фактури на здійснення компенсації не свідчать про фактичну сплату позивачем цих страхових платежів. Жодних доказів того, що позивач дійсно здійснив фактичну оплату страхових платежів у зазначеному ним розмірі на користь страхової компанії матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування страхових платежів в сумі 41802,03 грн. та відповідно нарахованих позивачем на вказану суму 3% річних (570,72 грн.) і інфляційних втрат (148,63 грн.). Ураховуючи відсутність доказів на підтвердження дійсної сплати позивачем страхових платежів на користь страхової компанії, безпідставними є вимоги і щодо стягнення з відповідача пені на користь позивача за прострочення відшкодування страхових платежів в сумі 1902,41 грн. Посилаючись на положення п. 9.4. Загальних умов кредитування, позивач просить стягнути з відповідача штраф в розмірі 77756,77 грн. та обґрунтовуючи таке стягнення вказує, що сторони кредитного договору погодили, що у випадку будь-якого порушення позичальником вимог п. 5.5. цього кредитного договору, включаючи але не обмежуючись випадками укладення позичальником договору страхування із страховою компанією, що не авторизована компанією тощо, позичальник сплачує на вимогу компанії штраф в розмірі 15% вартості кредиту. Оцінивши наявні у справі докази суд дійшов до переконання, що такі вимоги позивача не підлягають до задоволення, оскільки стороною позивача не доведено порушення відповідачем п. 5.5. Загальних умов кредитування, адже відсутні належні, достатні та допустимі докази того, що відповідач дійсно не здійснював оплати страхових платежів і такі платежі побули погашені самим позивачем, або що відповідач уклав договір страхування з неавторизованою позивачем страховою компанією. Посилаючись на положення укладеного між сторонами кредитного договору та ст. 22 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 73141,86 грн. збитків завданих позивачу у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору. Так, позивач зазначає, що з метою захисту своїх прав та інтересів у позасудовому порядку 21.06.2012 року позивач уклав з ТОВ «ЮК «Тріпл Сі» договір про надання юридично-консультаційних послуг, за яким юридична компанія надала юридично-консультаційні послуги щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса та представництва інтересів позивача під час виконавчого провадження. Крім того, з метою збереження предмету застави після його вилучення у боржника, між позивачем та ТОВ «Автосоюз» 30.12.2014 року був укладений договір відповідального зберігання. За вказаними договорами позивачем було сплачено всього 73141,86 грн. і вказані кошти, на думку позивача, є збитками, які підлягають стягненню з відповідача. Статтею 611 ЦК визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Поняття збитків визначено ст. 22 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Натомість, заявляючи вимоги про стягнення збитків у розмірі 73141,86 грн ТОВ «Порше Мобіліті» не довело того, що вказані витрати були дійсно необхідними у зазначеному розмірі саме для відновлення свого порушеного права і перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням умов кредитного договору. Крім того, з аналізу положень п. 9.6. Загальних умов кредитування не вбачається, що умовами договору було передбачено відшкодування боржником витрат, про стягнення яких заявив позивач. Ураховуючи все вище викладене позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача непогашеної за рахунок реалізації предмету застави частини штрафу у розмірі 38596,08 грн. та 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення суми кредиту у розмірі 10616,64 грн., а всього 49212,72 грн. В іншій частині позову слід відмовити. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами судові витрати, а саме - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Поскільки судом задоволено заявлені позовні вимоги у загальному розмірі 323921,22 грн. на суму 49212,72 грн., що становить 15% від ціни позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати пов`язані з користуванням послугами професійної правничої допомоги у розмірі 1170,00 грн. (7800,00 х 15%). В межах понесених судових витрат позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати пов`язані з вчиненням дій необхідних для підготовки справи до розгляду (поштові витрати) у сумі 500,00 грн. Однак, фактичне понесення позивачем таких витрат жодними доказом не підтверджено, тому відсутні підстави для покладення на відповідача навіть у пропорційному співвідношенні відшкодування наведених витрат. Частковому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений останнім судовий збір у розмірі 2102,00 грн., який пропорційному зменшенню не підлягає, оскільки є мінімальною ставкою судового збору, що дозволяє юридичній особі звернутись до суду за захистом свого права. На підставі викладеного,

Outcome: partial