Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

03.03.2014 р. ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02.12.2011 року ПАТ «Дельта Банк» з відповідачем уклали кредитний договір №005-04514-021211 від 02.12.2011 р.. Відповідно до кредитного договору № №005-04514-021211 банк відкрив картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті - гривня. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30000 грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3600 грн. Відповідно до умов кредитного договору, за користування кредитом відповідач сплачує проценти, виходячи зі ставки 19,99 % в рік, а також за ведення кредитної справи відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 2,99 % в місяць. Відповідач не виконує свої зобов'язання по договору і станом на 14.01.2014 року за кредитним договором №005-04514-021211 від 02.12.2011 року утворилась заборгованість на загальну суму 4048,00 грн., яка складається з: 1348,00 грн. - тіло кредиту, 1188,00 грн. - прострочене тіло кредиту, 1512,00 грн. - заборгованість за комісіями. Просять суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №005-04514-021211 від 02.12.2011 року в сумі 4048,00 грн., а також понесені судові витрати. Згідно заяви представник позивача просить слухати справу у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона дійсно 02.12.2011 року уклала договір з ПАТ «Дельта Банк» та отримала кредит в розмірі 3600 грн., зі сплатою процентів в розмірі 19,90 %, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Дану заборгованість вона сплатила у повному обсязі, на що надала копії квитанцій про сплату кредиту та копію квитанції про сплату судового збору. У задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши думку відповідачки, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1050 ЦК України, наслідками порушення кредитного договору є зобов'язання позичальника сплатити неустойку, відповідно до статей 549-552 ЦК України. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Як вбачається з кредитного договору від №005-04514-021211 від 02.12.2011 року, ПАТ «Дельта Банк» надав позичальникові [PERSON] кредит на загальну суму 3600 грн.. на придбання певного майна/послуг. Згідно кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку суму кредиту та проценти по ньому згідно з графіком платежів. Судом неодноразово надсилались на адресу позивача письмові запити про надання суду детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 005-04514-021211 від 02.12.2011 року на ім'я [PERSON] з обов'язковим зазначенням дат та сум сплачених платежів, сум залишку заборгованості після кожного платежу, розрахунок платежу після кожного платежу. Однак запит суду позивачем було проігноровано. Будь-яких інших доказів на підтвердження суми заявленої у позовних вимогах заборгованості позивачем надано не було. Таким чином суд вважає, що наданий позивачем на підтвердження його позовних вимог розрахунок заборгованості містить у собі істотні суперечності та не може бути належним доказом по справі. Крім того, як вбачається з оглянутих та наданих відповідачкою: виписки по особовому рахунку [NUMBER], який відкрито на ім'я [PERSON] загальна заборгованість складає 0,00 грн., у зв'язку з чим вбачається, що заборгованість за даним кредитом було сплачено останньою у повному обсязі та відповідно до копії квитанції також відшкодовано витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Відповідно до визначеного в ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Викладене є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі ст.ст. 3,10,11,60,88,212,213-225 ЦПК України, ст.ст.267,525,526,536,615,1049,1050,1054 ЦК України, суд,-

Outcome: dismissed