Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

04.04.2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В заяві позивач вказував, що відповідно до умов договору без номеру від 21.06.2007 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язалося надати кредит [PERSON] на суму 7700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк надав кредит [PERSON] на суму 7700 грн., однак останній в порушення умов Кредитного договору у встановлений строк не проводив чергові платежі. Станом на 31.12.2013 року за відповідачем по укладеному з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Договору без номеру від 21.06.2007 року рахується заборгованість на загальну суму 18830,53 грн. Від цієї суми заборгованості Банк прохає відняти борг в розмірі 6349,88 грн., який був стягнутий за судовим наказом Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25.11.2008 року з відповідача на користь позивача , тому різниця становить 12480,65грн., а також штрафи: фіксована частина-500грн. та процентна складова - 624,03 грн. Позивач просить суд стягнути із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 13604,68 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Дегтяр А.А. прохав повністю задовольнити позовні вимоги, вказавши, що судовий наказ , виданий 25.11.2008 року про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 6349,88 грн. за невідомих йому причин співробітниками банку не був звернутий до виконання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що дійсно кредит йому було надано в червні 2007 року, але в сумі 5000,00 грн. строком до червня 2009 року. В зв'язку з матеріальною скрутою, він не зміг виконувати взяті на себе зобов'язання і з червня 2008 року, після звернення до Банку з проханням змінити умови договору та визнання обставин, що склалися в державі на той час форс-мажорними, будь які дії за даним картковим рахунком були заблоковані, а відносини з банком припинені, тому він просив суд застосувати положення ЦК України про позовну давність, яка сплинула й до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення на заставлене майно, тощо). Суд, заслухавши відповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що дійсно 21.06.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір без номера, згідно якого Відповідачу надано кредит з максимальним лімітом 500,00 грн та базовою процентною ставкою по кредиту 3% в місяць на остаток заборгованості (а.с.10). Відповідач за кредитним договором свої зобов'язання належним чином не виконує, заборгованість перед Банком не погашає, а тому судовим наказом Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25.11.2008 року стягнуто з нього суму боргу 6349,88 грн., однак як встановлено в судовому засіданні не звернуто до виконання співробітниками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Станом на 31.12.2013 року утворилась заборгованість по кредиту на загальну суму 18830,53 грн., що складається з: - заборгованість за кредитом - 4738,39 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 10680,78 грн.; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 3411,36 грн.; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором- 18064,71 грн. Різниця між сумою заборгованості та сумою, стягнутою судовим наказом становить 12480,64 грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг : фіксована частина - 500грн. та процентна складова - 624,03 грн. ( а.с. 6,7-9, 11-14) Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік для стягнення неустойки (пені, штрафу). Суд вважає необґрунтованим звернення позивача про стягнення вказаних сум заборгованості при наявності не скасованого судового наказу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25.11.2008 року за № 2-н-203/2008р. про стягнення з [PERSON] суми боргу, оскільки застосування до боржника подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання, суперечить положенням чинного законодавства України, а зобов'язання відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Крім того, також вбачається пред'явлення зазначених вимог після спливу строку позовної давності визначеного сторонами в договорі та строку звернення судового наказу до виконання. Будь-яких доказів поважності пропуску строку позовної давності, а також клопотань про його поновлення позивачем до суду не подавалось Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заявляв у позові вимогу про поновлення йому строку звернення до суду , а відповідач [PERSON] заявив у судовому засіданні, що не визнає позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з нього заборгованості по кредитному договорі та прохав суд відмовити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності, то на підставі викладеного у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed