Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

02.08.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, місце проживання дитини визначити з позивачем, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн. та судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.07.2003 року між нею та відповідачем у відділі реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова зареєстрований шлюб, актовий запис № 179291. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Як вказує позивач, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. У позивача та відповідача різні погляди на життя, тому часто виникають сварки. Сумісне життя та збереження сім'ї стали неможливими. З такою ситуацією позивач вже змирилась і не має бажання її змінювати, тим більше відповідач сам вирішив розірвати з позивачем будь-які стосунки, не відвідує ні її, ні доньку, матеріально не забезпечує та не бере участі у вихованні дитини. Шлюб носить лише формальний характер. Позивач вважає, що перебування дитини в атмосфері постійних сімейних сварок між батьками не тільки не буде сприяти її нормальному психологічному розвитку, а й негативно вплине на її психічний стан. Позивач з відповідачем дійшли згоди про те, що дитина залишиться проживати разом з позивачем. Крім того, позивач просить суд врахувати те, що вона змушена сама утримувати та виховувати дитину, одночасно працювати за для матеріального забезпечення себе та дитини. Одної її заробітної плати буде недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання неповнолітньої дитини. Відповідач на сьогодні має у користуванні спільний транспортний засіб, за допомогою якого заробляє собі на життя, працюючи водієм у службі таксі, але офіційно там не працевлаштований. Виходячи з цього, позивач має суттєвий та регулярний дохід, однак він є мінливим. Відповідач є працездатним, здоровим чоловіком і має змогу надавати матеріальну допомогу, однак не проявляє своєї доброї волі ні в участі у вихованні, ні в утриманні доньки. За таких умов, розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини позивач просить визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 2 500, грн., оскільки дитина потребує фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, щорічного оздоровлення в літніх таборах, а також відвідування спортивних секцій, додаткових занять з деяких шкільних предметів, гуртків для розвитку. Дитині необхідний доступ до мережі Інтернет, оскільки шкільні завдання часто вимагають його використання, придбання певних технічних пристроїв для підготовки до шкільних занять тощо, що завжди потребує значних фінансових витрат. Відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. Разом з тим, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх сімейних обов'язків, позивачу довелось звернутись за правовою допомогою та 10.07.2018 року між позивачем та Адвокатським Бюро «Ольги Троценко» укладено відповідний договір та оплачено правову допомогу на загальну вартість 6 550, 00 грн. В зазначену суму входить: 1 000,00 грн. - складання позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з наступним поданням її до суду (загалом 5 годин); 2000,00 грн. - представництво клієнта в суді; 3 550, 00 грн. - інше позовне провадження. Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. У зв'язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.09.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, яка призначена до розгляду в підготовчому засіданні. На адресу Жовтневого районного суду м. Харкова 09.10.2018 року надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON], в якому останній частково визнав позовні вимоги та просить суд розірвати шлюб між ним та позивачем; в частині позовних вимог щодо стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання дитини відповідач вважає, що повинен сплачувати на користь позивача на утримання доньки аліменти у розмірі 1 500 грн. щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу подачі позовної заяви до суду та до досягнення донькою повноліття; в частині стягнення понесених [PERSON] витрат на правову допомогу в сумі 3 000 грн. відповідач просить суд відмовити через відсутність в договорі про надання правової допомоги розрахунку вартості наданих послуг та доказів на їх підтвердження. 08.11.2018 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відзив відповідача є необґрунтованим та таким, що не спростовує її позовних вимог, у зв'язку з чим просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.11.2018 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини закрито, призначено справу до судового розгляду по суті, одночасно задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик свідків [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити, посилаючись на викладені в позові та відповіді на відзив обставини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав відзив на позов та письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав частково, просив розглядати справу в його відсутність. Суд, дослідивши письмові докази та показання свідків [PERSON], [PERSON], вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 19.07.2003 року [PERSON], [INFO], уклав шлюб з [PERSON], [INFO], який зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, про що зроблено відповідний актовий запис за №444 і підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим 19.07.2003 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - «[PERSON]» (а.с. 6). За час шлюбу у позивача та відповідача народилася дитина - [PERSON], [INFO], про що зроблено актовий запис №166 і підтверджено копією свідоцтва про народження, виданого 15.03.2012 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). На адвокатський запит представника позивача адвоката [PERSON] від 20.09.2018 року директором ТОВ «ІНФОТАКС» повідомлено, що [PERSON] 1979 року народження, з 11.11.2015 року знаходиться на інформаційному обслуговуванні в диспетчерсько-інформаційній службі ТОВ «ІНФОТАКС» на підставі норм цивільного права, Договір публічної оферти ст.ст. 633, 641 та гл. 63 ЦК України і самостійно регулює та веде власну підприємницьку діяльність. У трудових відносинах с підприємством гр. [PERSON] не перебуває. Станом на теперішній час, в інформаційній системі підприємства за ним зареєстрований автомобіль: Mitsubishi Lancer, чорного кольору, №АХ4873ЕС. Інформацію щодо зміни автомобілю надати не має можливості, так як зберігання таких даних в інформаційній системі не передбачено (а.с.37). Позивач [PERSON] працює в ПрАТ «Страхова компанія «Центральна» на посаді бухгалтера експерта та її загальна сума доходу за період з 01.01.2018 року по 31.10.2018 року становить 40 950,00 грн. (до виплати - 3296,47 грн. на місяць), що підтверджується копією довідки про доходи підприємства від 01.11.2018 року (а.с.50). Крім того, позивачем надано до матеріалів справи копії квитанцій з мережі магазинів та аптек на підтвердження її витрат на продукти харчування, витрат на покупку ліків (а.с. 51-56). У судовому засіданні свідки [PERSON], який доводиться позивачці рідним братом, та свідок [PERSON], подруга позивача, суду пояснили, що відповідач з червня 2018 року пішов з сім'ї і разом з позивачем не проживає, допомоги дитині не надає, однак фактично працює в службі таксі, оскільки свідки неодноразово зустрічали відповідача під час його роботи на таксі, і зі слів відповідача їм стало відомо про те, що його місячний дохід складає 15000-20000 грн. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, дослідивши докази, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що сторони проживають окремо з червня 2018 року, що підтверджено у судовому засіданні показаннями свідків, спільного господарства не ведуть, клопотань про примирення не заявляли, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї неможливим, оскільки це може зашкодити інтересам неповнолітньої дитини, позивача та відповідача, який позов в цій частині визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи вищенаведене, зміст позову та відзиву, досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини немає, відповідно, заявлені позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини є безпідставними і задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частиною першою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи часткове визнання відповідачем позову також в частині стягнення аліментів, суд виходить з тих обставин, що відповідач [PERSON] не довів суду із наданням відповідних доказів неможливість сплати аліментів в розмірі 2500 грн. у зв'язку з його станом здоров'я, наявністю інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, або у зв'язку з його матеріальним становищем. Натомість позивачем в судовому засіданні доведено, що відповідач має мінливий дохід, однак постійно працює в службі таксі і має достатній заробіток для сплати аліментів в зазначеному в позові розмірі. Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 гривень, що ненабагато перевищує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини даного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Зазначений розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 10.07.2018 року між Адвокатським Бюро «Ольги Троценко», в особі директора [PERSON] та [PERSON] був укладений договір №14/18 про надання правової допомоги (а.с. 12). Згідно з копією квитанції №0.0.1096842125.1 від 30.07.2018 року [PERSON] сплачено за надання правової допомоги [PERSON] за договором №14/18 від 10.07.2018 року суму у розмірі 6 550,00 грн. (а.с. 13). Як вбачається з копії акту прийому-передачі послуг №1 до Договору про надання правової допомоги №14/18 від 10.07.2018 року за вересень місяць, в якому зазначено, що Бюро було надано [PERSON] послуги з надання правової допомоги, на загальну суму 3 000,00 грн., в яку входить: 1 000,00 грн. - складання позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з наступним поданням її до суду (загалом 5 годин); 2 000,00 грн. - представництво клієнта в суді (а.с. 57). З матеріалів справи вбачається, що в судових засіданнях по справі представляли інтереси позивача і як помічник адвоката [PERSON] так і особисто адвокат [PERSON], якою також направлялись запити і складись заяви по суті справи З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст.133, 137 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] витрат, пов'язаних з правничою допомогою на користь [PERSON] у розмірі 3 000,00 гривень, враховуючи задоволення основних позовних вимог позивача. Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем. Також стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір, від сплати якого позивач звільнена відповідно до закону при зверненні з позовом про стягнення аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: partial