Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

04.07.2017р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПрАТ «Укртелеком» про порушення прав споживача, односторонню зміну умов договору без обов'язкової згоди споживача, про відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн. (а.с. № 2 3). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що в травні 2017р. вона отримала повідомлення від ПрАТ «Укртелеком» про зміну умов оплати послуг, що надаються та встановлення нового тарифу з червня 2017р. Зміну тарифу без згоди споживача позивачка вважає незаконною, а тому просила визнати неправомірним односторонню зміну відповідачем тарифів, визнати неправомірними навязування послуг та нечесною підприємницькою діяльністю, стягнути з відповідача надмірно сплачені кошти в розмірі 9 грн. 83 коп. щомісячно з червня 2017р. по день розгляду справи та стягнути моральну шкоду - 10\~000 грн. Позивачка надала до суду заяву від 04.10.2017р., в якій просила розглянути справу за її відсутності та на підставі доказів, наявних в матеріалах справи (а.с. № 13). Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 23.10.2017р. а.с. № 38) надав до суду письмові заперечення на позов, в яких, зокрема, зазначив, що відповідно до статей 38, 66, 67 Закону України «Про телекомунікації» та пунктів 38, 49, 59 «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. №295, відповідач має право на зміну тарифів без отримання попередньої згоди на це абонента (а.с. № 21-23). За правилами ст. 169 та ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами. З урахуванням того, що представником відповідача надані суду письмові заперечення, отже позиція сторони відповідача щодо невизнання ним позовних вимог, суду відома, суд вважає за можливе винести по справі рішення на загальних засадах, встановлених главою 7 розділу III ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що листом від 07.05.2017р. ПрАТ «Укртелеком» повідомило позивачку про те, що існуючий номер телефону позивача 473045, підключений за спареною схемою, з червня 2017р. буде безкоштовно підключений до окремої лінії та автоматично переведений на тарифний план «Домашній Базовий», з умовами якого позивачка може ознайомитись на сайті товариства або в центрі обслуговування абонентів. При цьому в рамках програми лояльності ПАТ «Укртелеком» надає знижку на вартість нового тарифного плану протягом року з дати підключення до окремої лінії та не змінює існуючої вартості послуг телефонного звязку (крім випадків зміни граничного розміру Граничних тарифів, встановлених НКРЗІ) (а.с. № 14 зворот). Згідно з положеннями статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено, що предметом правового регулювання вказаного Закону є правовідносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996р. №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснено, що вимоги можуть заявляти споживачі, які мають на товари квитанцію, товарний чи касовий чек або інший письмовий документ. Тобто, тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (послуг) та споживання послуги покладається на споживача. Позивачка стверджує, що відповідач незаконно, в односторонньому порядку, не отримавши згоди позивача змінив умови договору всупереч вимогам ст. 651 ЦК України. Крім того, твердження позивачки про те, що зміна тарифного плану відповідачем без отримання на це попереднього згоди споживача є незаконною - не відповідає дійсності. Відповідно до статей 38, 66, 67 Закону України «Про телекомунікації» та пунктів 38 49, 59 «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. №295, відповідач має право на зміну тарифів без отримання попередньої згоди на це абонента: - оператори мають право на установлення тарифів на телекомунікаційні послуги (п. 5 ч. 1 ст. 38 Закону та п. 38 Правил); - тарифи на телекомунікаційні послуги встановлюються операторами самостійно (ч. 1 ст. 66); -базування розрахунків тарифів на собівартості цих послуг зарахуванням отримання прибутку (ч. 1 ст. 67); - при зміні тарифів оператор, зобов'язаний абонентові надіслати повідомлення не пізніше ніж за сім календарних днів до їх зміни, в якому зазначається інформація про зміни, дату і строк запровадження нових тарифів. А у разі відмови абонента від отримання послуг за зміненим тарифом - достроково розірвати договір (п. 49 та п. 59 Правил). Те, що відповідач надсилає повідомлення про зміну тарифів своїм абонентам своєчасно і в порядку передбаченому Правилами, підтверджено позивачкою у своєму позові, вона вказує про отримання нею у травні 2017р. від ПрАТ «Укртелеком» повідомлення про зміну тарифу з червня 2017р. У ст. 38 Закону України „Про телекомунікації визначено права операторів, провайдерів телекомунікацій, зокрема, на установлення тарифів на телекомунікаційні послуги, шо ними надаються, крім тих послуг, тарифи на які регулюються державою відповідно до цього Закону. Згідно із частиною другою ст. 66 Закону України „Про телекомунікації державному регулюванню шляхом встановлення граничних або фіксованих тарифів підлягають, зокрема, тарифи на загальнодоступні послуги. При цьому, до загальнодоступних телекомунікаційних послуг належать: підключення кінцевого обладнання споживача до телекомунікаційних мереж фіксованого зв'язку загального користування (універсальний доступ), послуги фіксованого телефонного зв'язку в межах зони нумерації (місцевий телефонний зв'язок), а також виклик служб екстреної допомоги, послуги довідкових служб і зв'язку за допомогою таксофонів. Слід зауважити, що відповідно до підпунктів 1 і 2 п. 49 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 р. № 295, оператор, провайдер зобовязаний безоплатно доводити до відома абонента вичерпну інформацію про надання та отримання замовлених ним послуг, зокрема про зміни умов надання послуг та зміни тарифів, тарифних планів на послуги (пакети послуг), що надаються споживачеві, відповідно до пункту 59 Правил. У таких випадках абонентові надсилається повідомлення, в якому зазначається інформація про зміни, дату і строк їх запровадження з посиланням на веб-сайт та/або номер телефону чи інше доступне споживачеві джерело інформації. При цьому оператор телекомунікацій повинен запропонувати споживачеві безоплатно обрати будь-який інший доступний для підключення тарифний план на момент запровадження зазначених змін, а у разі відмови абонента від отримання послуг за зміненим тарифом - достроково розірвати договір. Крім того п. 59 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. № 295 передбачено, що оператор, провайдер у разі зміни тарифів, тарифних планів, які він встановлює самостійно, не пізніше ніж за сім календарних днів до їх зміни зобовязаний оприлюднити змінені тарифи, тарифні плани у засобах масової інформації та/або на своєму веб-сайті (за його наявності) та повідомити абонентові про зміну тарифів, тарифних планів на послуги, що йому надаються. Як вказано у позовній заяві, у травні 2017р. позивачкою було отримано повідомлення про збільшення абонентської плати. Таким чином, підвищення абонентської плати відбулося правомірно, а тому відсутні підстави стверджувати про протиправність дій відповідача, що виразились у підвищенні абонплати (односторонній зміні ціни договору). За викладеного судом не встановлено будь-яких порушень в діях відповідача. Суд також доходить висновку про безпідставність вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки відсутнє порушене право позивачки, що могло б стати підставою відшкодування такої шкоди з огляду на норми ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні. Відповідно до ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності, тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Оскільки в судовому засіданні не встановлено наявності вини та порушень з боку відповідача, тому не обґрунтованими є доводи позивачки про завдання моральної шкоди через відсутність наслідків заподіяння такої шкоди, передбаченої положеннями ст. 23 ЦК України та відсутністю доказів, якими підтверджується заявлена вимога в цій частині. Таким чином, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПрАТ «Укртелеком» про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди слід відмовити в повному обсязі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України та з огляду на те, що [PERSON] звільнена від сплати судового збору за законом та в задоволенні позовних вимог їй відмовлено, суд вважає за можливе судові витрати по цій справі віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed