Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

04 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітній дитині без згоди батька. У позові [PERSON] вказала, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 13 грудня 2004 року по 30 червня 2006 року. Має з відповідачем спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. 13 грудня 2011 року позивач змінила прізвище з «Мицак» на «Кових». До червня 2017 року донька [PERSON] проживала разом з позивачем за місцем реєстрації м. Ясинувата Донецької області, і знаходилася на повному матеріальному забезпеченні матері. Відповідач не приймав участі у вихованні й догляді за малолітньою дитиною, не цікавився її фізичним та моральним розвитком, матеріально її не підтримував. Після початку бойових дій на території Луганської та Донецької областей відповідач [PERSON] переїхав з м. Ясинувата Донецької області до м. Рубіжного Луганської області. Близькі родичі позивача, а саме її молодший брат [PERSON] та матір [PERSON] протягом останніх двох років мешкають у м. Рубіжне Луганської області. З метою періодичного їх відвідування позивач і її донька їздять через лінію розмежування у зоні проведення АТО. У 2016-2017 роках відповідач [PERSON] періодично мешкав у зазначених містах. 01 липня 2016 року відповідач [PERSON]І надав їй нотаріально посвідчену згоду на багаторазові виїзди з України до Російської Федерації, АРК Крим та м. Севастополь, з території підконтрольної Україні на територію проведення АТО в Донецькій та Луганській областях, та з території проведення АТО на територію, підконтрольну Україні і у зворотному напрямку строком на один рік, тобто до 01 липня 2017 року. З червня 2017 року позивач разом з донькою виїжджали до м. Рубіжного Луганської області з метою відвідування своїх рідних. Крім цього, головною причиною візиту позивача до цього міста було те, що 01 липня 2017 року спливав термін нотаріально посвідченої заяви відповідача [PERSON] щодо дозволу на виїзд доньки [PERSON] разом з позивачем з тимчасово окупованої території України та у зворотному напрямку. Наприкінці травня 2017 року позивач, перебуваючи у м. Ясинувата Донецької області, подзвонила відповідачу і повідомила, що у червні 2017 року планує приїхати у м. Рубіжне та просила його надати дозвіл на виїзд доньки [PERSON] з тимчасово окупованої території України та у зворотному напрямку. Останній погодився, але почав уникати зустрічі з нею і на телефонні дзвінки не відповідав. Позивач [PERSON] просить суд надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у супроводі матері без згоди батька до Російської Федерації, на тимчасово окуповану територію України автономну республіку Крим та м. Севастополь та деякі райони Донецької та Луганської областей, з території підконтрольної Україні на територію проведення АТО в Донецькій та Луганській областях, та з території проведення АТО на територію підконтрольну України з 29 серпня 2017 року по 29 серпня 2020 року; надати їй дозвіл оформлювати документи для тимчасового виїзду дитини за межі України без згоди батька дитини та стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецької області (http://dr.dn.court.gov.ua/sud0516/novini/134822/), оскільки територія, де знаходяться відповідач, є тимчасово окупованою, і поштове сполучення з ним не здійснюється. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. З 13 грудня 2004 року по 30 червня 2006 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6;9) Сторони є батьками неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.7) Відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ясинувата Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області від 13 грудня 2011 року №16, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.10). Відповідно до правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Через відсутність можливості отримати відповідну згоду від відповідача позивач [PERSON] позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд з дитиною до Російської Федерації, АРК Крим та м. Севастополь, з території підконтрольної Україні на територію проведення АТО в Донецькій та Луганській областях, та з території проведення АТО на територію підконтрольну Україні і у зворотному напрямку. Слід зазначити, що в Рубіжному Луганської області мешкають родичі позивача: матір та рідний брат, а тому позивач і її дитина у повній мірі повинні спілкуватися зі своїми близькими. Суд вважає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків і зловживає своїми батьківськими правами, оскільки не забезпечує дитину повноцінним відпочинком, перешкоджаючи своїми діями повноцінному фізичному, моральному, інтелектуальному, духовному, соціальному розвитку дитини. Дії відповідача як батька суперечать інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, виїзд та оформлення проїзних документів для виїзду за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Суд, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про надання дозволу неповнолітній дитині на виїзд за межі України без згоди одного з батьків до Російської Федерації, АРК Крим та м. Севастополь, з території підконтрольної Україні на територію проведення АТО в Донецькій та Луганській областях, та з території проведення АТО на територію підконтрольну Україні і у зворотному напрямку та надання дозволу матері дитини на оформлення проїзних документів дитині для виїзду за межі України у супроводі одного з батьків. Суд вважає за необхідне встановити строк закінчення дії такого дозволу. Вважає за можливе надати такий дозвіл строком на три роки з дня набрання цим рішенням законної сили. Оскільки у рішенні вказана території, до яких тимчасово виїжджає дитина, а також встановлений період, суд вважає, що права батька дитини щодо можливості спілкуватися з нею та брати участь у її вихованні, передбачені ст.ст. 153, 157 СК України, не порушені. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивач підлягають стягненню судові витрати у сумі 640,00 грн.

Outcome: approved