overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

04.02.2016 року позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, пояснюючи, що в зареєстрований шлюб з відповідачкою вони вступили 16.06.1989 року та мешкали однією родиною до жовтня 2013 року. Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Причиною припинення сімейно-шлюбних відносин стало те, що у сторін відсутнє взаєморозуміння та довіра, втрачено почуття любові, тому просить суд розірвати шлюб з відповідачкою Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності, на позові наполягає. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, двічі була повідомлена про час та місце слухання справи, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала, тому суд вважає можливим розглядати справу за її відсутністю, оскільки в матеріалах справи є для цього достатньо підстав без особових пояснень відповідачки. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Враховуючи викладене суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони тривалий час не мешкають однією родиною, позивач на задоволенні позову наполягає, оскільки втратив до відповідачки почуття любові, відсутнє взаєморозуміння та довіра. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, заперечень проти позву не надала, що підтверджує її незаінтересованість у збереженні сімейних відносин та робить неможливим подальше сумісне проживання подружжя

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

04.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем з 2007 по 2014 рік. За час спільного проживання народився син [PERSON], [INFO]. На даний час всі витрати на утримання сина позивачка несе одна. Відповідач добровільної допомоги на [PERSON], [INFO], не дає, участі у вихованні дитини не приймає. Наскільки позивачці відомо, відповідач аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина немає, тому на підставі зазначеного просить позов задовольнити в повному обсязі стягнувши з відповідача аліменти на дитину в розмірі 1/3 частини його доходу. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просила позов задовольнити в повному обсязі, з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як зазначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2007 року по 2014 рік. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.02.2008 року встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки з моменту подачі позовної заяви та вважає, що не має підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку. З відповідача також підлягає стягненню у відповідності до ст.88 ЦПК України судовий збір в сумі по 551 гр. 20 коп. на користь держави. На підставі ст.ст. 180, 181, Сімейного кодексу України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

04.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. На підтвердження позовних вимог в заяві вказала, що: 31 травня 1986 уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Причинною розірвання шлюбу стало те, що вони виявились різними людьми, в них різні погляди на шлюбно-сімейні відносини, часто виникають сварки. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з 2012 року. Відповідач не дає згоди на розірвання шлюбу в органах РАЦС. А тому позивач просить винести рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, так як він суперечить її інтересам та відновити її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позовна заява одночасно містить клопотання позивача про слухання справи у її відсутність та задоволення позову. Відповідач до суду не з'явився, він нього надійшла заява про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд встановив: - згідно свідоцтва про укладення шлюбу, сторони 31 травня 1986 року зареєстрували шлюб. В силу статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову - сторони шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з жовтня 2012 року, тобто шлюб існує формально, проживають окремо, на примирення позивач не згодна і наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що на даний час шлюб суперечить її інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

04.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON], 1996 року народження, в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до закінчення дочкою навчання. В обґрунтування позову послалася на ухилення відповідача від утримання повнолітньої дочки, яка навчається в професійно-технічному закладі та в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Ухвалою судді від 11.02.2016 року залучено до участі в справі в якості третьої особи повнолітню дочку сторін - [PERSON], оскільки вирішення заявлених вимог впливає на її права. Сторони і третя особа в судове засідання не з'явилися, при цьому позивач і третя особа надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в шлюбі і мають спільну повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. З вересня 2014 року повнолітня дочка сторін навчається в Чернігівському центрі професійно-технічної освіти по професії «Кухар. Кондитер» (денна форма навчання), який закінчує 30.06.2017 року, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на аліменти має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. [PERSON] проживає разом із позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, при цьому матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, що є підставою для стягнення з нього аліментів. Згідно із статтею 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу положень статті 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення. За приписами частини першої статті 191 Кодексу аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Враховуючи матеріальний стан позивача і ту обставину, що третя особа отримує щомісячну стипендію в сумі 414 грн 15 коп., суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу).

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

04.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 96450 грн, а також 10000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням умов договору позики, та 3000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу адвоката. Сторони в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Позивач надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою повідомила про згоду на заочний розгляд справи в разі відсутності відповідача. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. У звязку з цим, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 23.09.2006 року сторони уклали в письмовій формі договір позики грошових коштів. На підставі цього Договору позивач надала відповідачу позику в сумі 99000 грн, яку останній зобовязався повернути в строк до 23.07.2008 року. Пунктами 1-3 Договору передбачено повернення відповідачем суми позики в еквіваленті 15000 євро. Згідно статей 526, 530 ЦК України (далі Кодекс) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. Відповідач умови договору позики не виконав і, в установлений ним строк, суму позики позивачеві не повернув, що є підставою для її стягнення. Позивач визначила суму боргу (96450 грн) в еквіваленті 15000 євро на день виникнення у відповідача обовязку повернення позики (23.07.2008 року), що не суперечить положенням частини другої статті 533 Кодексу, а тому вказана сума боргу підлягає стягненню в повному обсязі. Враховуючи те, що Кодексом не передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням грошового зобовязання, вказана вимога є такою, що не ґрунтується на законі. Позивачем не надано доказів здійснення витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн, в звязку з чим відсутні підстави для її відшкодування. Оскільки при зверненні до суду позивачем не було сплачено судовий збір за вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 551 грн 20 коп., яка не підлягає відшкодуванню відповідачем через відмову в задоволенні позову в цій частині, суд вважає доцільним зменшити відшкодування позивачу сплаченої нею суми судового збору за рахунок відповідача до 413 грн 30 коп. /964.50 551.20/.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

04.02.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 96450 грн, а також 10000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням умов договору позики, та 3000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу адвоката. У судовому засіданні представник позивача предявлений позов підтримала і наполягала на його задоволенні. Представник відповідача позов не визнала. Вона пояснила, що фактично відповідач грошові кошти за договором позики не отримував, оскільки між сторонами існувала домовленість про придбання відповідачем позивачеві квартири, а тому договір позики виконував роль гарантії виконання цієї домовленості. Крім того, представник відповідача просила суд застосувати до спірних правовідносин трирічний строк позовної давності та відмовити в задоволенні прозову з цих підстав. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 23.09.2006 року сторони уклали договір позики грошових коштів, на підставі якого позивач надала відповідачу позику в сумі 99000 грн, яку останній зобовязався повернути в строк до 23.07.2008 року (далі - Договір). Пунктами 1-3 Договору передбачено повернення відповідачем суми позики в еквіваленті 15000 євро; пунктом 4 Договору встановлено, що сума позики підлягає поверненню в строк до 23.07.2008 року. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України (далі Кодекс) позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно статті 257 Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Право звернення до суду з цим позовом виникло у позивача 24.07.2008 року, при цьому строк звернення до суду сплив 23.07.2011 року. В силу положень частин четвертої, пятої статті 267 Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захистові. Представник позивача стверджує, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом з поважних причин, оскільки до 2015 року позивач доглядала за хворою матірю, яка була інвалідом І групи і потребувала стороннього догляду. Крім того, сама позивач постійно хворіє і потребує лікування, що в сукупності стало причиною пропуску строку позовної давності. Втім, ані позивач, ані її представник не надали суду жодного доказу на підтвердження того, що позивач здійснювала постійний догляд за хворою матірю; що позивач за станом свого здоровя потребує постійного лікування і, що вказані обставини, в сукупності, унеможливлювали своєчасне звернення позивача до суду з цим позовом. За таких обставин, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин, а тому предявлений позов не підлягає задоволенню з цих підстав.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

04.02.2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] відносно дочки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON], [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є бабусею [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Батьком її онуків було записано особу, яку вказала їхня мати при здійсненні реєстрації народження, тому з самого народження у них не має батька. [PERSON] про своїх дітей не дбає та веде аморальний спосіб життя, проживає невідомо де, повністю ухиляється від своїх батьківських обов'язків. Вихованням та утриманням дітей не займається. Усі обов'язки по вихованню взяла на себе їхня бабуся [PERSON]. Одночасно вона піклується про їхнє здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, всіляко сприяє здобуттю освіти та їх утриманню. Вважає, що вказані обставини є підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав. В судове засідання позивачка не з'явилась, однак від неї надійшла заява в якій вона позовні вимоги підтримує та просить справу слухати у її відсутності. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, причини неявки суд не повідомила. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує частково та просить позбавити [PERSON] батьківських прав. Суд,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

04.02.2016 року позивачка звернулась з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], що народився 22.11.2004 року. В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути аліменти в розмірі 1\\4 частини заробітку відповідача, щомісячно. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 04.06.2004 року позивач перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі і 22.11.2004 року у них народився син [PERSON]. Відповідач допомоги їй на утримання дитини, яка проживає із нею, не надає. В судове засідання позивачка не зявилась, надала заяву в якій підтримала уточнені позовні вимоги і просила їх задовольнити, а справу просила розглядати в її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, надав письмову заяву в якій вказав, що згоден на стягнення аліментів в розмірі ? частини його заробітку, щомісячно, а справу просить розглядати в його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Із копії свідоцтва про народження видно, що [PERSON] народився 22.11.2004 і його батьками являються [PERSON] та [PERSON], які зареєстрували шлюб 04.06.2004 року. Ст.ст. 10 ч.3, 60 ч.1 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 182 ч.1 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Ст. 183 ч. ч. 1, 2 СК України передбачають, що частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі викладеного, враховуючи відсутність заперечень відповідача проти позовних вимог, суд знаходить позовні вимоги доведеними і підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

04.02.2016 р. ПАТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 1-3), посилаючись на те, що 30.09.2013 р. між ВАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», і [PERSON] було укладено кредитний договір № Р15.212.70368, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти (кредит) в сумі 37025 грн. на строк користування 30 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,9 % на рік. Однак відповідач належним чином свої зобовязання не виконує, у зв'язку з чим станом на 20.01.2016 р. виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складає 53798,01 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, заявлено клопотання про розгляд справи у їх відсутності (а.с. 3). Відповідач не зявилася на виклик суду, про слухання справи повідомлялась належним чином (а.с. 44), про причини неявки не повідомила. Судом винесено ухвалу про розгляд справи у відсутності нез`явившихся учасників судового розгляду. Зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 30.09.2013 р. між ВАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», і [PERSON] було укладено кредитний договір № Р15.212.70368, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти (кредит) в сумі 37025 грн. на строк користування 30 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,9 % на рік (а.с. 11-13). Банк свої зобовязання виконав (а.с. 14). Однак відповідач належним чином свої зобовязання не виконує, у зв'язку з чим станом на 20.01.2016 р. виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складає 53798,01 грн., з яких: основний борг 7459, 51 грн., прострочений борг 29169,65 грнр., прострочені проценти 16242,58 грн., строкові проценти 454,46 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 471,81 грн., що підтверджується доказами на а.с. 15, 16. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події. Статтею 628 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі невиконання зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

04.02.2016 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що з 28.05.2011 р. вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, тому позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь, в твердій грошовій сумі у розмірі 3\~500 гривень щомісячно з моменту звернення до досягнення дітьми повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила\~розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги уточнила, просила стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину. Після досягнення старшою дитиною повноліття просила стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним повноліття. Відповідач до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, на підставі чого, суд,

Outcome: partial