Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

03 жовтня 2018 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року позов залишено без руху, а позивачеві запропоновано усунути недоліки з дотриманням вимог п.п. 2, 4, 9, 10 ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1, 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 14 січня 2019 року позивачем через засоби поштового зв`язку направлено заяву, яка надійшла до суду 21 січня 2019 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року до участі у справі в якості відповідача було залучено Новокодацький районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2019 року було призначено проведення судової молекулярно-генетичної експертизи та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. 30 вересня 2019 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов висновок експерта № 589 (а.с. 59-60). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року поновлено провадження по справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року заяву [PERSON] про допит свідків було задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2020 року у задоволенні клопотання [PERSON] про призначення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено. Позивач у своєму позові, а у ході судового засідання позивач його представник посилалися на те, що позивач познайомився із відповідачем у травні-липні 2011 року, та з цього часу періодично підтримували стосунки, у тому числі інтимні. У вказаний час позивач проходив військову службу за контрактом у ВЧ 3036. Відповідач народила малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якої в актовому записі про народження зазначено [PERSON] . [INFO] сторони зустрілися на святі з нагоди дня народження сестри позивача та вирішили поновити стосунки. Згодом [PERSON] повідомила, що вона народила доньку, батьком якої є позивач. 10 червня 2014 року сторони зареєстрували шлюб, а 17 червня 2014 року, на підставі заяви позивача, до актового запису про народження малолітньої [PERSON] , [INFO] , було внесено відомості про батька і змінено прізвище на [PERSON] , по батькові на « [PERSON] » та видано повторне свідоцтво про народження. При цьому, після внесення змін до актового запису про народження [PERSON] , [PERSON] став помічати, що дружина з кимось таємно розмовляє телефоном, а у дитини стали з`являтися коштовні подарунки, на запитання відповідач повідомляла, що речі придбані частково за її кошти, а частково за кошти її родичів. У серпні 2015 року, по поверненню з відрядження, позивач побачив на подвір`ї каркасний басейн. Сусіди повідомили, що басейн подарунок [PERSON] від її біологічного батька [PERSON] . Після серйозної розмови, [PERSON] підтвердила, що [PERSON] не є біологічним батьком її доньки. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Вважає, що він визнав своє батьківство під впливом обману, він не є біологічним батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Просив суд виключити відомості про нього як про батька з актового запису про народження малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву, а у ході судового засідання відповідач та її представник проти позову заперечували, зазначивши, що з позивачем вони знайомі приблизно з 2000 року її брат був одружений із сестрою позивача. Після тривалої перерви у спілкуванні, вони зустрілися на святі з нагоди дня народження небоги, на яке їх запросили [INFO] червня [INFO] , та на якому відповідач була разом з донькою [PERSON] . Жодних стосунків, у тому числі інтимних, з позивачем ні до цієї зустрічі, ні після неї, не було, оскільки на той час вона перебувала у стосунках з іншим чоловіком, який є біологічним батьком дитини, про що [PERSON] було достеменно відомо. Після тривалого знайомства, з листопада 2013 року, після розірвання стосунків з батьком [PERSON] , сторони почали зустрічатися. Наприкінці грудня 2013 року стосунки припинилися, відповідач припинив спілкування, а від спільних знайомих [PERSON] дізналася, що позивач зустрічається з іншою дівчиною. Несподівано, у червні 2014 року, [PERSON] приїхав до неї та запропонував зареєструвати шлюб, проте, вона вагалася. Згодом, позивач разом з батьками, повідомили, що у відношенні позивача відкрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України, йому загрожує позбавлення волі до 3-х років, а судове засідання в апеляційному суді призначено на 19 червня 2014 року, тому йому необхідні пом`якшувальні обставини: дружина і дитина. Враховуючи, що на той час вона мала почуття до позивача, 10 червня 2014 року (у вівторок) вони зареєстрували шлюб. 17 червня 2014 року за заявою [PERSON] було внесено зміни до актового запису про народження її доньки. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2018 року кримінальну справу направлено на новий розгляд, тому позивач намагається, з метою уникнення кримінальної відповідальності, затягнути розгляд справи. При цьому, біологічний батько доньки [PERSON] ніколи не приховував, що [PERSON] є його донькою, адже за час спільного проживання сторін, [PERSON] неодноразово бачився та навідував доньку, виконуючи свій батьківський обов`язок. Шлюбні відносини між сторонами були припинені з причини негідної поведінки позивача, оскільки пом`якшувальних обставин згодом він вже не потребував. Шлюб було розірвано заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2016 року. Згодом, вона звернулася до позивача з проханням надати дозвіл на реєстрацію дитини за своїм місцем проживання, на що у грубій формі отримала відмову із зазначенням, що жодного відношення він до дитини не має, і всі проблеми відповідач має вирішувати сама. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій формі у розмірі 1\~500 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 17 травня 2018 року. Покровським ВДВС було відкрито виконавче провадження ВП № 57124138 від 14 серпня 2018 року. На теперішній час у позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів. Вказувала, що при визнанні свого батьківства щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] , позивачеві було достеменно відомо, що він не є біологічним батьком дитини, а тому, вважає, що він не має права на оскарження свого батьківства. Відповідач та її представник проти позовних вимог заперечували, просили у їх задоволенні відмовити. Відповідач Новокодацький районний у місті Дніпрі ВРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) свого представника у судове засідання не направив, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини не направлення свого представника судові не повідомив, відзив на позов суду не надав. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , батьком якої у свідоцтві про народження було зазначено [PERSON] (а.с. 4). 10 червня 2014 [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 5), який заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2016 року було розірвано (а.с. 10). На підставі заяви матері малолітньої [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] про визнання батьківства № 118/14.7-39 від 17 червня 2014 року, Новокодацьким ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , внесено зміни: змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON] , по батькові з [PERSON] на [PERSON] , батьком зазначено [PERSON] (а.с. 6-7), повторно видано свідоцтво про народження (а.с. 9). Відповідно до висновку експерта № 589 від 06 вересня 2019 року батьківство [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] , виключається (а.с. 59-60). Також у судовому засіданні в якості свідків було допитано [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача [PERSON] , по батькові змінила. Біологічним батьком доньки відповідача є [PERSON] , з яким вони разом проживали, поки дитині не виповнилося півтора року. Свідок має спільну дитину з братом позивача, на святкуванні дня народження якої [INFO] , сторони знову зустрілися. Останнього разу перед цим вони зустрічалися у 2002 році. Кароліна дуже схожа на свого біологічного батька, позивач знав, що він не є біологічним батьком доньки відповідача відносини в них почалися у листопаді 2013 року, а дитина народилася [INFO] . Визнаючи за собою батьківство щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] , [PERSON] переслідував свої інтереси, оскільки на той час він був обвинуваченим у кримінальному провадженні за скоєну ДТП, і наявність дитини йому була необхідна для пом`якшувальних обставин у кримінальному провадженні. Після реєстрації шлюбу сторони проживали в одному будинку зі свідком та їх батьками. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з відповідачем він проживав з 2006 року по 2014 рік; шлюб не реєстрували, оскільки він перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Він біологічний батько малолітньої [PERSON] , [INFO] . Батьківство дитини не визнав офіційно і не зареєстрував себе батьком при народженні [PERSON] , оскільки так склалися обставини. Відносини з донькою підтримує постійно, вона його називає татом, та він ніколи не приховував, що [PERSON] є його дитиною. 07 серпня 2015 року він дізнався, що батьком дитини записано позивача, причини такого рішення сторін для себе не з`ясовував. За час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, забирав доньку до себе у відсутність позивача, з ним не зустрічався. Коли позивач визнавав своє батьківство, йому було відомо, що дитина не його, оскільки за час вагітності відповідача свідок проживав разом з нею, і позивач про це знав, вони разом навідували родину позивача. Під час вагітності [PERSON] і до того часу, коли [PERSON] виповнилося півтора роки, сторони не спілкувалися, проте їх родини перебувають у родинних відносинах, тому позивач знав про те, що він не є біологічним батьком дитини. Відповідно до ч. 2 ст.\~128\~СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. На підставі ч.ч. 1, 2 ст.\~136\~СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст. 122, 124, 126 і 127 цього\~Кодексу,\~має право\~оспорити своє\~батьківство,\~пред`явивши\~позов про\~виключення запису\~про нього\~як батька\~з актового\~запису про\~народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. При цьому приписами ч. 5 ст. 136 СК України встановлено, що не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч.\~1\~ст.\~123 цього Кодексу. Таким чином, дослідивши і встановивши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень [PERSON] , інтимних відносин до народження дитини та до досягнення нею півторарічного віку з позивачем не мала, у будь-яких стосунках із ним не перебувала, проживала як чоловік і жінка із [PERSON] , який, як вона стверджує та не заперечувалося самим [PERSON] , є біологічним батьком її доньки. Стосунки між сторонами розпочалися лише з листопада 2013 року, тобто після досягнення дитиною річного віку. Відсутність кровного споріднення між [PERSON] і дитиною також підтверджується висновком експерта № 589 (а.с. 59-60). З показів свідків [PERSON] та [PERSON] , який не заперечував своє батьківство, було встановлено, що позивач був обізнаний про те, що він не є та не може бути біологічним батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачеві, в момент реєстрації себе батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , було відомо, що він не є батьком дитини. За таких обставин, позовні вимоги про виключення відомостей про батьківство [PERSON] з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , є такими, що не ґрунтуються на законі, тому у їх задоволенні [PERSON] слід відмовити. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Разом з тим, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено, понесені ним судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed