Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

04.12.2018 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів, на обґрунтування якої вказала, що 07.08.2005 року між ними з [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] З 2011 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та на даний час в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває справа про розірвання шлюбу між ними. Вказує, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, донька продовжує проживати з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на їх утримання не надає, він офіційно не працює, а тому розмір його доходів є мінливим та їй невідомий. Коштів, які вона отримує, недостатньо для належного забезпечення дитини, у зв'язку з чим просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Їх спільна донька ходить в школу, а також займається вивченням англійської мови, відвідує художню школу на що необхідні кошти, якими вона одноосібно не здатна забезпечити дитину. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що він є здоровим, інших утриманців немає, на обліку у лікарів не перебуває, однак має виразку шлунку. Щодо сплати аліментів на утримання доньки зазначив, що матеріальну допомогу він надає у іншій формі (не грошовій), а саме: купує для доньки необхідні речі. Так, в грудні 2018 року він придбав для дитини мобільний телефон, а у січні 2019 року - джинси. Погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1200 грн. на місяць. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.08.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 2). Наразі в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], у сторін [INFO] народилася спільна дитина - донька [PERSON] (а.с. 5). Неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю - позивачкою [PERSON] Дана обставина відповідачем не заперечується. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх неповнолітнього сина, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, інших утриманців за собою немає. Розмір його щомісячних доходів невідомий. Будь-яких доказів іншого суду не надано. Малолітня [PERSON], [INFO], на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів немає. [PERSON] працює продавцем консультантом у ФОП [PERSON] та отримує щомісячно 3723 грн. заробітної плати (а.с. 17). Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, судом не приймаються до уваги доводи позивачки про те, що їх спільна з відповідачем донька [PERSON] навчається у художній школі, а також відвідує курси з вивчення англійської мови, оскільки дані обставини не були підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами. Суд також вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здатний сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, а тому на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,4 грн. на користь держави. На підставі ст.ст. 180-184, 191 СК України,

Outcome: partial