Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

02 лютого 2016 р. райдержадміністрація звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [PERSON] є матір'ю дитини [PERSON], [INFO]. Батько дитини записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Вказали, що після народження дитина перебувала в обласній дитячій лікарні, а з 13.01.2015 р. перебуває в Миколаївському обласному будинку дитини на повному державному утриманні. З кінця березня місяця 2015 року відповідач взагалі перестала дитину відвідувати. Виїхала на постійне місце проживання до іншого населеного пункту за межами району та проживає без реєстрації у будинку, в якому відсутні умови для проживання малолітньої дитини. Власного житла та постійного місця роботи не має. Проживає за рахунок тимчасових заробітків і зловживає спиртними напоями. З посиланням на ці обставини, статті 152, 155, 165 і 170 СК України просили відібрати у відповідача дитину без позбавлення батьківських прав і стягнути аліменти на її утримання в розмірі ? частки. У судове засідання представник позивача не з'явилася, але надала суду письмову заяву, в якій позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. Відповідач будучи своєчасно та неодноразово повідомленою про час і місце розгляду справи у судове засідання двічі, 15.02. і 26.02.2016 р. не з'явилася. Про причини неявки суду не повідомила. У своїй заяві представник позивача погодилася на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Положеннями ст. 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом те, [PERSON] (відповідач) не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, [INFO] народила сина - [PERSON]. Батько дитини у свідоцтві про народження записаний відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України. З моменту народження дитина перебувала у Миколаївській обласній дитячій лікарні, а з 13 січня 2015 року і до цього часу знаходиться у Миколаївському обласному будинку дитини на повному державному утриманні, що підтверджується письмовою заявою [PERSON], а також розпорядженнями райдержадміністрації № 336-р та 213-р від 11.12.2014 р. і 02.07.2015 р. відповідно. Судом з'ясовано, що у період з 16.03.2015 р. по 26.03.2015 р. [PERSON] разом з сином перебувала на стаціонарі у обласній дитячій лікарні, а після її видужання, тобто з кінця березня 2015 року взагалі перестала відвідувати дитину та цікавитися її життям, що підтверджується листом головного лікаря Миколаївського обласного будинку дитини. Відповідач не має власного житла та постійного місця роботи. У вказаний період відповідач виїхала на постійне місце проживання в інший населений пункт за межі Новоодеського району, де проживає у житловому будинку, в якому не створені умови для перебування і проживання в ньому малолітньої дитини, що наведене у змісті Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї. Новоодеська райдержадміністрація Миколаївської області своїм висновком вважає за доцільне відібрання у відповідача дитини без позбавлення її батьківських прав відносно неї. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, а саме, не забезпечує її виховання, харчування, медичного догляду, що негативно може вплинути на фізичний розвиток дитини як складову виховання. Тривалий час, а саме майже один рік взагалі не спілкується з дитиною і не цікавиться її життям та долею. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності є в причинному зв'язку з винною, пасивною поведінкою відповідача [PERSON] і розцінюється судом як ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування нею своїми обов'язками, а тому суд вбачає правові підстави щодо відібрання у неї дитини без позбавлення її батьківських прав. В силу ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, не надає допомоги на її утримання. Позивач вимагає допомоги на утримання дитини від відповідача за рішенням суду у розмірі ? частки від всіх видів заробітку. Суд на підставі статей 181-183 СК України приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно з вимогами ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 02 лютого 2016 року і на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягають обов'язковому негайному стягненню у межах суми платежу за один місяць. З відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України слід стягнути на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved