Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

04.03.2019 р. до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення витрат по утриманню майна. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] , однак витрати на тримання квартири несе вона оскільки сплачує за всі житлово-комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про сплату вказаних послуг. За вказаних обставин, а також посилаючись на одноособову оплату житлово-комунальних послуг, позивач, вважає, що в якості компенсації понесених витрат відповідач повинен сплатити їй половину сплаченої нею суми, а саме - 7579,53 грн. Та судовий збір в розмірі 768,40 грн. 27.03.2019 р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 13.02.2020 р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Позивач надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, просила їх задовольнити. Відповідач надав до суду заяву з клопотання провести розгляд справи за його відсутності, частково не визнав позовні вимоги в частині нарахувань за лічильниками. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги піддягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.09.2013 р. розірвано. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06.09.2018 р. спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] поділено, так [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по Ѕ квартири [ADDRESS] . Згідно з довідкою про надання інформації від 19.03.2019 р. № 0312-2552 відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 05.07.2018 р. та [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 30.11.2006 р. Відповідно до наявних в матеріалах справи копій квитанцій, в період з лютого 2016 року по лютий 2019 року оплату житлово-комунальних послуг здійснювала лише позивач по справі - [PERSON] . Згідно з актом про не проживання, виданого головою правління ОСББ «Сонячне-9», [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає з жовтня 2017 р. Відповідно до договорів найму жилого приміщення від 05.08.2015 р. та 02.10.2017 р. [PERSON] винаймає житло. Згідно зі статтями 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Відповідно до ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі ст. 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом. Як передбачено ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ч.1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тобто, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а відповідач, заперечуючи щодо суми боргу, не надав жодних доказів на її спростування, суд, перевіривши розрахунки позивача, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення грошові кошти в сумі 7078,55 грн., які останньою було сплачено в рахунок оплати житлово-комунальних послуг, що підтверджуються наявними в матеріалах справи квитанціями. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 768,410 грн., то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 7078,55 грн. *100% : 7579,53 грн. ціни позову = 93,39%), тобто 93,39 % від ціни позову (93,39% *768,40грн. :100%), що складає 717,61 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial