Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

04 вересня 2020 року Кредитна спілка «Добробут» звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, з урахуванням уточнених позовних вимог, посилається на те, що 19 лютого 2020 року між нею і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 11Н/20, відповідно до умов якого Кредитна спілка «Добробут» надала [PERSON] кредит в розмірі 18 750,00 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості строком на 12 місяців, тобто до 19 лютого 2021 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,55% річних. В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № 11Н/20 від 19 лютого 2020 року між кредитною спілкою «Добробут» і відповідачами [PERSON] , [PERSON] , з кожним окремо, укладені договори поруки від 19 лютого 2020 року, відповідно до умов яких останні взяли на себе зобов`язання перед кредитною спілкою відповідати солідарно по зобов`язанням відповідача [PERSON] за кредитним договором № 11Н/20 від 19 лютого 2020 року. Позивач зазначив, що кредитна спілка свої зобов`язання за кредитним договором виконала у повному обсязі, а саме надала відповідачу [PERSON] грошові кошти, проте останній, всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед спілкою не виконав, порушив умови кредитного договору, в зв`язку з чим станом на 19 лютого 2021 року виникла заборгованість в розмірі 31 377,45 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 13 743,75 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 20.03.2020 року по 19.02.2021 року в розмірі 17 633,70 грн. Зазначену суму заборгованості Кредитна спілка «Добробут» просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь. Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача Кредитної спілки «Добробут» не з`явився, згідно заяви, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідачів в судове засідання не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином,причин неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавали. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 19 лютого 2020 року між Кредитною спілкою «Добробут» і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 11Н/20, відповідно до умов якого Кредитна спілка «Добробут» надала [PERSON] кредит в розмірі 18 750,00 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості строком на 12 місяців, тобто до 19 лютого 2021 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,55% річних. Факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів в розмірі 18 750,00 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 19 лютого 2020 року. Згідно з п. 2.2 кредитного договору, строк за цим Договором починається з дня видачі кредиту і закінчується до повного погашення кредиту. У відповідності до п.3.2.5 кредитного договору, якщо кредит не повертається у строк згідно цьому Договору, розмір процентів за користування кредитом становить 0,3% за кожен день від суми і дати залишку кредиту. Згідно з п. 6.1 кредитного договору, з метою своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом в забезпечення виконання Договору прийнято договір Поруки, оформлений згідно з вимогами чинного законодавства і є невід`ємною частиною даного Договору. Судом встановлено, що на виконання вимог п. 6.1 кредитного договору, в забезпечення виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № 11Н/20 від 19 лютого 2020 року, між кредитною спілкою «Добробут» і відповідачами [PERSON] і [PERSON] , з кожним окремо, були укладені договори поруки від 19 лютого 2020 року, відповідно до умов яких останні взяли на себе зобов`язання перед кредитною спілкою відповідати солідарно по зобов`язанням відповідача [PERSON] за кредитним договором № 11Н/20 від 19 лютого 2020 року. Так, згідно з п. 3 Договорів поруки від 19 лютого 2020 року, відповідальність поручителя настає у випадку, коли позичальник не виконує, або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання згідно кредитного договору (п. 3.1.). Поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає по зобов`язаннях позичальника в повному обсязі, тобто: повернення суми кредиту та виплату відсотків за користування кредитом на умовах кредитного договору (п.3.2). У випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор зобов`язується в трьохмісячний термін повідомити письмово поручителя, де зазначити заборговану суму (п.3.3). У відповідності з п. 4 договорів поруки від 19 лютого 2020 року передбачено, що договір поруки вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. 02 червня 2020 року, 16 липня 2020 року та 06 серпня 2020 року на виконання вимог п. 3.3 договорів поруки, позивачем на адресу відповідачів, кожного окремо, направлено повідомлення про погашення боргу із зазначенням суми заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 11Н/20 від 19 лютого 2020 року. Зазначені повідомлення відповідачами не отримані та були повернуті позивачу у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що в порушення умов за кредитним договором, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим станом на 19 лютого 2021 року виникла заборгованість в розмірі 31 377,45 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 13 743,75 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 20.03.2020 року по 19.02.2021 року в розмірі 17 633,70 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком кредитної спілки. З урахуванням того, що у відповідача [PERSON] існує заборгованість, яка ним добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає вимоги кредитної спілки обґрунтованими, з відповідачів солідарно на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором № 11Н/20від 19 лютого 2020 року, що виникла станом на 19 лютого 2021 року в розмірі 31 377,45 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 13 743,75 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 20.03.2020 року по 19.02.2021 року в розмірі 17 633,70 грн. При цьому, суд зазначає, що встановлені вище обставини під час розгляду справи відповідачами не спростовані жодним належним та допустимим доказом, зокрема останні не скористалися своїм правом надати суду відзив з приводу заперечення позовних вимог, а також не надали доказів повернення ними частково або в повному обсязі грошових коштів кредитній спілці, крім тогоне спростували розрахунок позивача. Відповідно до положень частин 1-3 статті 12ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однією із засад цивільного судочинства є диспозитивність, зміст якої визначено у статті 13 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 - 80 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, достатності, допустимості. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 статті 81 ЦПК України). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Кредитної спілки «Добробут» в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів пропорційно на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 700,67 грн., з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved