Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

03.12.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просить суд: визнати Кредитний договір №б/н від 06.09.2006 року між [PERSON] та Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» припиненим; визнати протиправним нарахування Акціонерним товариством комерційний банку «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 06.09.2006 року [PERSON] за період, починаючи з 01.07.2019 року. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 06.09.2006 року позивач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву №б/н від 06.09.2006 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 4300,00 грн. на картковий рахунок. Позивач вказує, що відповідач виконав покладені на нього зобов`язання видано кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом. Отримавши кредитну картку, позивач користувався нею, сплачуючи за її допомогою поповнення мобільних рахунків, а також розраховуючись за придбані в магазині продукти , а також регулярно здійснював погашення заборгованості за кредитним лімітом для уникнення утворення простроченої заборгованості. 01.07.2019 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення 17396,68 грн. за кредитним договором б/н від 06.09.2006 року. Рішенням суду від 10.01.2020 року у задоволенні вказаного позову було відмовлено. Таким чином, позивач вважає, що фактично, Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10.01.2020 року було встановлено що відповідач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором №б/н від 06.09.2006 року, а відтак вважав його припиненим та більше не користувався вказаною кредитною карткою, в той же час, вивчаючи свою кредитну історію, позивач виявив що відповідач надалі нараховував суму заборгованості за вказаним кредитним договором, на думку позивача, ігноруючи рішення суду від 10.01.2020 року. Позивач вказує, що у зв`язку з пред`явленням позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідач змінив строк виконання зобов`язання, а відтак втратив право нараховувати передбачені договором проценти та штрафні санкції. Оскільки такі дії позивач вважав противправними, [PERSON] звернувся до відповідача з листом щодо припинення зобов`язання, однак отримав відмову, у зв`язку з чим вимушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 09.12.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 03 лютого 2021 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 10.01.2020 року предметом розгляду у цивільній справі №755/10383/19 була заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору №б/н від 06.09.2006 року, проте, 26.01.2018 року між сторонами було укладено Договір про надання банківських послуг, що складається з заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, та самих Умов та Правил надання банківських послуг а також тарифів, таким, чином, відповідач звертає увагу, що правовідносини які виникли між сторонами стосуються укладеного між сторонами кредитного договору №б/н від 26.01.2018 року. Також, відповідач звертає увагу, що вимоги про визнання протиправним нарахування Акціонерним товариством комерційний банку «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 06.09.2006 року [PERSON] за період, починаючи з 01.07.2019 року є неналежним способом захисту. 12 лютого 2021 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, додатково пояснивши, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, на думку позивача намагається змінити предмет розгляду справи та ввести суд в оману. Так, надаючи письмову відповідь на заяву щодо припинення кредитного договору, надіслану позивачем на адресу відповідача, останній не вказував про наявність іншого кредитного договору, а посилався лише на відсутність підставі для задоволення заяви позивача. Також, позивач вказує, що під час розгляду справи №755/10383/19 судом досліджувались і договір від 26.01.2018 року. Оскільки, рішенням суду встановлено, що позивач виконав зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, тому і відсутні підстави нарахування відсотків а також штрафних санкцій. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з матеріалів справи, 10 січня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.09.2006 року - відмовлено. Таким чином, з пред`явленням вказаного позову до суду свідчить про те, що кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та стягнення пені припиняється. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18). Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`зання припиняються виконанням , проведеним належним чином .Загальні умови виконання зобов`зання зазначені у ст. 526 ЦК України. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої ЦК України. Норми даної глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо), зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою, смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора, ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України) У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Звертаючись з даним позовом до суду, позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2020 року було встановлено те, що [PERSON] в повній мірі виконав свої зобов`язання за кредитним договором № б/н від 06.09.2006 року, проте, з такими доводами позивача суд погодитись не може з огляду на те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цивільній справі №755/10383/19 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.09.2006 року, суд виходив з того, що банком не доведено, що сторони у передбаченому законом порядку дійшли згоди щодо розміру відсотків та штрафних санкцій, оскільки надані АТ КБ «Приватбанк» Умови та правила надання банківських послуг не підписані позичальником. Враховуючи ту обставину, що позичальником було сплачено 16495,60 грн., суд дійшов висновку що ним в повному обсязі сплачено тілу кредиту, яку АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути на свою користь, а тому вважав, що [PERSON] в повній мірі виконано покладені на нього зобов`язання. Крім того, аргументи позивача про те, що у зв?язку із зміною строку виконання основного зобов?язання кредитний договір є припиненим з моменту такої зміни, є неприйнятними, оскільки зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, в той же час, Посилання позивача на висновки, зроблені Верховним Судом у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц є безпідставними, оскільки у наведених вище справах вирішувалось питання щодо стягнення кредитної заборгованості, де було зроблено висновок про відсутність підстав для нарахування процентів та пені після зміни строку банком виконання основного зобов?язання. У даній справі, предмет позову є відмінний, а питання щодо нарахування боргу після зміни строку виконання основного зобов?язання має вирішуватися у справі про стягнення боргу, враховуючи ту обставину, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2020 року у справі №755/10383/19 було зроблено висновок щодо недоведеності банком позовних вимог, що в свою чергу не є безумовною підставою для визнання кредитного договору припиненим. Крім того, з урахуванням наявної в матеріалах справи анкети - заяви від 26.01.2018 року, підписаної [PERSON] , неможливо встановити за яким саме кредитним договором проводиться нарахування заборгованості про яку зазначає позивач, адже предметом спору у справі №755/10383/19 була сума заборгованості у розмірі 17396,68 грн. в той же час, як відповідач вказує, що банком нарахована сума станом на жовтень 2020 року складає 11154,60 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору припиненим є необгрунтованим, та таким що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed