Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

02 березня 2020 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив. В обґрунтування уточненого позову позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . У належному йому будинку був зареєстрований його брат - [PERSON] , що є відповідачем у справі та який у ньому не проживає понад установлені законом строки без поважних причин, а реєстрація відповідача порушує його права, як власника нерухомого майна. Додав, що відповідач проживає у с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області, на його прохання щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку місця проживання у належному йому житловому будинку він відмовляється. У зв`язку з чим, позивач, посилаючись на ст. 405 ЦК України, просив суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03 березня 2020 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 24-25). 27 березня 2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви, звернувшись на адресу суду із її уточненням та надавши докази строків не проживання відповідача у належному йому житловому будинку (а.с. 27, 28-29, 30). Ухвалою суду від 24 квітня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін і відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив на позовну заяву (а.с. 34-35). Відповідач [PERSON] 10 червня 2020 року подав суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення (а.с. 39). Дослідивши наявні письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених наступних обставин. Судом установлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лила І. А., зареєстрованого в реєстрі за № 478 (1/6 частка) та договору дарування 5/6 часток житлового будинку від 22 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лила І. А., зареєстрованого в реєстрі за № 710, наданими суду у засвідчених позивачем копіях, є власником цілої частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-10, 12), що також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 91320697 від 06 липня 2017 року та № 98173745 від 22 вересня 2017 року (а.с. 11, 13). Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу ГУМС УДМС України в Дніпропетровській області № 1488/2 від 13 квітня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , з 20 липня 2010 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33), що також підтверджується довідкою Виконавчого комітету Губиниської селищної ради № 319 від 19 лютого 2020 року (а.с. 22). Відповідач у зазначеному житловому будинку [ADDRESS] , однак не проживає з вересня 2017 року, що підтверджується актом, складеним депутатом Губиниської селищної ради Оберемок Н. В. в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] від 25 березня 2020 року (а.с. 30). Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України установлено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає більше одного року у будинку [ADDRESS] , де право власності належить позивачеві, але з реєстрації не знявся, доказів поважності причин не проживання відповідач суду не надав та визнав позов (а.с. 39). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] порушує права позивача як власника будинку, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним йому нерухомим майном, і може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved