Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

03 квітня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком № 59, що розташований по вул. Комсомольській в смт. Воскресенське Вітовського району Миколаївської області, посилаючись на те, що відповідач у вказаному житловому будинку не проживає більше шести місяців і втратив право користування ним. Позивач та її представник в судове засідання не зявились. Представник позивача надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив справу розглядати справу за їх відсутності, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, виклик до суду здійснений в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Ухвалою суду від 31 травня 2018 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником житлового будинку №59 по вул. Комсомольській в смт. Воскресенське Вітовського району Миколаївської області (а.с.7-9). Згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області 20 квітня 2018 року відповідач [PERSON] зареєстрований в спірному житловому будинку з 01 березня 2000 року (а.с.16). В спірному житловому будинку відповідач не проживає з 01 січня 2016 року і по теперішній час, не користується даним житловим приміщенням, що обєктивно підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 24 жовтня 2017 року (а.с10). Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 травня 2017 року (а.с.37). В судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок набутий позивачем 21 грудня 2009 року в період шлюбу з відповідачем на підставі договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №3620. Відповідно до частини 1 статті 21 СК України шлюб є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. В той же час, зі змісту частини 1 статті 57 СК України вбачається, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Оскільки спірний житловий будинок набутий позивачем на підставі договору дарування, в силу статті 57 СК України, він вважається особистою власністю позивача. Доказів, що спростовують зазначене, матеріали справи не містять, не надав таких доказів й відповідач. Спірний житловий будинок, не має правового статусу державного або громадського житлового фонду, а відноситься до приватного житлового фонду, користування яким регламентується главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім'ї власника належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сімї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до вимог статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючі викладені обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт не проживання відповідача в спірному будинку більше одного року без поважних причин і приходить до висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його повного задоволення. Оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір.

Outcome: approved