Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

04 жовтня 2019 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. 14 листопада 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 березня 2016 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя, постійні сварки та конфлікти, які залагодити не вдається. З грудня 2018 року вони з відповідачем припинили сімейні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, тому, на думку позивача, їх шлюб із відповідачем існує лише формально. Як стверджує позивач, на теперішній час вони із відповідачем стали зовсім чужими людьми. Тому вона вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам їх сина, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Крім того, вона просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». 13 грудня 2019 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак в позовній заяві просила суд розгляд справи проводити у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.2/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином /а.с.29/. Тому суд визнає причини його неявки неповажними і судове засідання, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, проведено у відсутність відповідача. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 10 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №321 /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають одну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні /а.с.10-12/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, з грудня 2018 року проживають окремо. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved