Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

02 липня 2015 року [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. 20 грудня 2012 року [PERSON] видала нотаріальну довіреність, якою уповноважила [PERSON] бути її представником з усіма необхідними повноваженнями, зокрема щодо розпорядження належним [PERSON] житловим будинком № 35, який розташований в с. Волоському Дніпропетровського району Дніпропетровської області по вул. Матросова, з правом продажу, обміну, передачі в оренду тощо, правом одержувати належні відповідачу грошові кошти за результатами цивільно-правових договорів, укладати всі дозволені законом правочини цивільно-правового характеру щодо реалізації її права власності на вказане майно. Між сторонами існувала усна домовленість про укладання в майбутньому договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, що знаходиться за вищеназваною адресою. В якості авансу позивачем були передані відповідачу грошові кошти на загальну суму 20000 доларів США, що підтверджується розписками від 21.01.2013 року відповідно до якої відповідач зобовязався у випадку не укладення договору повернути отримані грошові кошти протягом пяти днів, від 03.06.2013 року, від 05.12.2013 року. На сьогоднішній день жодних договорів купівлі-продажу вчинено не було, але відповідач не виконав зобовязання щодо повернення отриманих коштів. Позивач просить стягнути з відповідача 423921,38 грн. суми основного боргу, що еквівалентно 20000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2015 року 2119,6069 грн. за 100 доларів США, та відповідно до ст.625 ЦК України три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 29372,53 грн., а всього 453293,91 грн. Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Третя особа в судове засідання не зявилася, про явку в судове засідання була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~\~ Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що довіреністю від 20.12.2012 року, посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником з усіма необхідними повноваженнями, з питань розпорядження належним [PERSON] житловим будинком № 35, який розташований в с. Волоському Дніпропетровського району Дніпропетровської області по вул. Матросова, з правом продажу, обміну, передачі в оренду, заставу (іпотеку) обєкту нерухомого майна, визначаючи ціну, терміни та інші умови на власний розсуд, одержувати належні відповідачу грошові кошти за результатами цивільно-правових договорів, укладати всі дозволені законом правочини цивільно-правового характеру щодо реалізації її права власності на вказане майно (а.с. 9). Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Згідно розписки від 21.01.2013 року, [PERSON], який діє на підставі довіреності від 22.12.2012 року, отримав 15000 доларів США в якості завдатку продажу будинку за адресою с. Волоське вул. Матросова, 35. У випадку не укладення угоди зобовязується повернути вказаний завдаток протягом пяти днів. Попередній строк угоди купівлі-продажу 28.02.2013 року. Остаточна вартість земельної ділянки 35000 доларів США (а.с. 6). Згідно розписки від 03.06.2013 року, [PERSON] отримав від [PERSON] суму дві тисячі доларів в рахунок остаточної вартості ділянки в с. Волоське вул. Матросова 35 (а.с. 7). Згідно розписки від 05.12.2013 року, [PERSON] отримав від [PERSON] суму 3000 доларів США в рахунок угоди по продажу будинку з ділянкою за адресою с. Волоське вул. Матросова 35 (а.с. 8). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Таким чином, судом встановлено, що договір купівлі-продажу будинку не був укладений. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Тобто, з положень даної статті чітко випливає, що завдаток може існувати лише у тому випадку, коли сторони уклали договір і ним передбачається матеріальне зобовязання однієї сторони перед іншою стороною. Відповідно до ст. 571 ЦК України\~\~встановлено правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Правила ст. 571 ЦК України\~\~про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов'язання випливає із договору, укладеного сторонами. В даному випадку договору купівлі-продажу будинку, який би позивача матеріально зобовязував перед відповідачем та який би міг забезпечуватися завдатком, укладено не було. А якщо сторони домовились укласти договір купівлі-продажу нерухомості, але не оформили його нотаріально, платежі, внесені в рахунок виконання договору, визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, у якому надавалися, навіть якщо сторони прямо назвали цей платіж завдатком і передбачили відповідні правові наслідки. Надаючи оцінку доказам дослідженими судом в ході розгляду справи у їх системному аналізі з вказаними правовими нормами, суд дійшов висновку, що сплачені позивачем грошові кошти в розмірі 20000 доларів США, на поверненні яких наполягає позивач, є авансовим платежем, а тому повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися. Правові наслідки порушення або припинення зобовязання, забезпеченого завдатком, передбачені ст. 571 ЦК України, у даному разі не застосовуються. Аванс, на відміну від завдатку є лише способом здійснення платежу, не забезпечує виконання зобовязання та в кожному випадку підлягає поверненню у розмірі, в якому він надавався, незалежно від вини обох сторін чи її відсутності. Таким чином, відповідач [PERSON] зобовязана повернути позивачу кошти у розмірі 20000 доларів США, що були ним сплачені в якості авансу відповідно до наданих розписок, та отримані повіреним відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у національній валюті відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 26.06.2015 року 2119,6069 грн. за 100 доларів США. Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає сума основного боргу: 20000 доларів США х 2119,6069/100 = 423921,38 грн. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунком позивача, 3% річних від простроченої суми становить 29372,53 грн. (а.с. 24). Позивачем надано розрахунок боргу з урахуванням 3% річних. Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано та не надано будь-яких заперечень щодо його обґрунтованості, тому у суду відсутні підстави не приймати розрахунок позивача. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved