Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

03.09.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправними дії адміністрації Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» щодо притягнення [PERSON] до відповідальності на підставі п.2 ст.133 КЗпП України; скасувати п.6 наказу адміністрації Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» за № 235 від 10.06.2016 року - «За порушення, викладені в акті перевірки притягнути до матеріальної відповідальності на підставі п.2 ст.133 КЗпП України - заступника директора з юридичних питань і договірної роботи [PERSON] таб. № 172 в розмірі посадового окладу».На обґрунтування позову послався на те, що відповідно до ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 07.04.2016 року та на підставі направлень від 08.04.2016 року № 509, 508 та від 19.04.2016 року за № 562, виданих начальником Державної фінансової інспекції у Львівській області, головними державними фінансовими інспекторами відділу інспектування у сфері матеріального виробництва та фінансових послуг Яриш С.І., Мартинюк В.А. та провідним державним фінансовим інспектором цього ж відділу Шкрібенець О.О., проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ПАТ «Шахта «Надія» за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року. В ході даної перевірки встановлено ряд порушень. На адресу ПАТ «Шахта «Надія» надійшло повідомлення від Державної фінансової інспекції у Львівській області «Про усунення недоліків порушень», на виконання якого ПАТ «Шахта «Надія» видано наказ від 10.06.2016 року за № 235 «Про усунення недоліків і порушень та притягнення до відповідальності». Вказує, що відповідно до п. 6 вказаного наказу за порушення викладені в акті перевірки його притягнуто до матеріальної відповідальності на підставі п.2 ст.133 КЗпП України в розмірі посадового окладу. З даним пунктом не погоджується, посилаючись на ст.130 КЗпП України, оскільки вважає, що в його діях відсутній склад будь-якого протиправного поступку. Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Заперечення обґрунтоване тим, що відповідно до ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 07.04.2016 року та на підставі направлень від 08.04.2016 року № 509, 508 та від 19.04.2016 року за № 562, виданих начальником Державної фінансової інспекції у Львівській області, головними державними фінансовими інспекторами відділу інспектування у сфері матеріального виробництва та фінансових послуг Яриш С.І., Мартинюк В.А. та провідним державним фінансовим інспектором цього ж відділу Шкрібенець О.О., проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ПАТ «Шахта «Надія» за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року. В ході ревізії виявлено порушення: недоотримання відповідачем належних доходів на загальну суму 678 551,34 грн., встановлено зайве нарахування та виплату надбавок, премій на загальну суму 540 843,74 грн. Мотивацією винесення підприємством оскаржуваного позивачем наказу є повідомлення від Державної фінансової інспекції у Львівській області від 24.05.2016 року за № 05-15м/2945 «Про усунення недоліків порушень». Оспорюваний п.6 наказу Шахти остання вважає правильним і винесеним у відповідності до норм чинного законодавства. Зазначає, що підприємство вважає, що правових підстав для скасування наказу немає. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав, вказаних у запереченні на позовну заяву. При винесенні рішенні у даній справі покладається на думку суду. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено та сторонами не оспорюється факт працевлаштування позивача у Публічному акціонерному товаристві «Шахта «Надія» на посаді заступника директора з правових питань і договірної роботи. Згідно з актом від 11.05.2016 року № 05-21/01 позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року відповідно до ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 07.04.2016 року та на підставі направлень від 08.04.2016 року № 509, 508 та від 19.04.2016 року за № 562, виданих начальником Державної фінансової інспекції у Львівській області, головними державними фінансовими інспекторами відділу інспектування у сфері матеріального виробництва та фінансових послуг Яриш С.І., Мартинюк В.А. та провідним державним фінансовим інспектором цього ж відділу Шкрібенець О.О., проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ПАТ «Шахта «Надія» за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року. В ході даної ревізії виявлено порушення: недоотримання Публічним акціонерним товариством «Шахта «Надія» належних доходів на загальну суму 678 551,34 грн. (п.2 акту від 11.05.2016 року № 05-21/01), встановлено зайве нарахування та виплату надбавок, премій на загальну суму 540 843,74 грн. (п.3 вказаного вище акту). На підставі вищенаведеного та у відповідності з листом Державної фінансової інспекції у Львівській області від 24.05.2016 року № 05-15м/2945 відповідачем 10.06.2016 року видано наказ № 235 «Про усунення недоліків і порушень та притягнення до відповідальності», згідно з п.6 якого позивача - заступника директора з юридичних питань і договірної роботи таб. № 172 за порушення викладені в акті перевірки притягнуто до матеріальної відповідальності на підставі п.2 ст.133 КЗпП України в розмірі посадового окладу. Позивач, не погоджуючись з винесеним наказом, а саме: пунктом 6 такого, звернувся до суду із цим позовом. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Згідно з п.2 ст.133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. Відповідно до абз.2 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. Пунктом 6 зазначеної Постанови від 29.12.1992 року №14 передбачено, що на підставі п.2 ст.133 КЗпП України за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних чи грошових цінностей, матеріальну відповідальність в межах прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, несуть винні в цьому директори, начальники іінші керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники; керівники та їх заступники будь-яких структурних підрозділів, передбачених статутом підприємства, установи, організації чи іншим відповідним положенням. До зайвих грошових виплат відносяться, зокрема, суми стягнення штрафів, заробітної плати, виплачені звільненому працівникові у зв'язку з затримкою з вини службової особи видачі трудової книжки, розрахунку, неправильним формулюванням причин звільнення, тощо. При виявленні безпосередніх заподіювачів шкоди, викликаної виплатою зайвих сум, знищенням чи зіпсуттям матеріальних цінностей, вони зобов'язані відшкодувати шкоду в межах, встановлених законодавством. Зазначені вище службові особи в цих випадках несуть матеріальну відповідальність в межах свого середньомісячного заробітку за ту частину шкоди, що не відшкодована безпосередніми заподіювачами її. При цьому загальна сума, що підлягає стягненню, не повинна перевищувати заподіяну шкоду. На них самих покладається матеріальна відповідальність у зазначених межах, якщо з їх вини не було своєчасно вжито заходів до стягнення шкоди з безпосередніх заподіювачів її й таку можливість підприємство втратило. У відповідності до п.2 акту перевірки від 11.05.2016 року № 05-21/01 ревізією встановлено порушення - недоотримання Публічним акціонерним товариством «Шахта «Надія» належних доходів на загальну суму 678 551,34 грн. при виконанні умов договору купівлі-продажу вугілля від 02.03.2012 року № 90, укладеного між ДВАТ «Шахта «Надія» та ТзОВ «Компанія Галнафтоінвест». Так, судом встановлено та не заперечується позивачем, що ним, як заступником директора з юридичних питань, візувався вказаний вище договір і відповідно до якого оплата вугілля у відповідності з її ціною, вказаною у рахунках та/або накладних здійснюється покупцем у формі повної попередньої оплати перерахунку належних коштів на уточнений банківський рахунок продавця. За таких обставин, суд дійшов висновку про непричетність позивача до нарощення дебіторської заборгованості і відвантаження товарної вугільної продукції без попередньої оплати, тому позовна вимога про визнання протиправними дії адміністрації відповідача щодо притягнення позивача до відповідальності на підставі п.2 ст.133 КЗпП України задовольняється. Крім цього, в указаному вище акті зазначено про виявлені та встановлені неправомірні виплати премій за виконання додаткового завдання з видобутку вугілля за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, що призвело до завдання підприємству матеріальної шкоди. Як видно з п. 5.1 Посадової інструкції, затвердженої директором ПАТ «Шахта «Надія», заступника директора з правових питань і договірної роботи ПАТ «Шахта «Надія» останній несе відповідальність за невідповідність вимогам чинного законодавства виданих (розроблених) на шахті наказів, проектів, інструкцій, договорів та інших документів правового характеру, а також заключень та довідок по правових питаннях, що він дає. Так, позивачем не заперечується факт візування наказів підприємства про виконання додаткового завдання по видобутку вугілля, однак згідно з його поясненнями в судовому засіданні та позовній заяві, такі були ним перевірені у відповідності до правових вимог його формування, жодних списків до названих наказів не розробляв та не затверджував, тому з урахуванням вищенаведеного суд вважає, що для притягнення останнього до матеріальної відповідальності потрібна наявність чотирьох елементів: протиправної поведінки, безпосередньо збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини особи, однак усупереч положенню ст..60 ЦПК України, доказів відношення позивача до хоча б одного із цих елементів, представником відповідача, суду надано не було. З урахуванням навченого вище, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved