Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

03 вересня 2015 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» (надалі по тексту ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулися до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості по кредиту. В позовній заяві представник позивача зазначив, що відповідно до укладеного договору № BLаЖГА00037056 від 24.05.2011 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON], останній отримав кредит в сумі 9\~000 (девять тисяч) грн., під 15 % річних, комісія за управління кредитом 1.75 % на поточні потреби з датою повернення кредиту 24.05.2014 року. Отримавши кредитні кошти, відповідач [PERSON], неналежним чином виконував свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 17.08.2015 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 41007.49 грн., яка складається з: - 5\~304.87 гривень - прострочена до повернення сума кредиту; - 716.15 гривень - прострочені проценти; - 1936.03 гривень - прострочена комісія за обслуговування Кредиту; - 33050.44 гривень - пені за несвоєчасне погашення кредиту. Таким чином загальна сума заборгованості становить 41 007.49 гривень, яку представник позивача просив суд стягнути з відповідача. На призначену дату розгляду справи представником позивача, за довіреністю ПАТ «ВіЕйБі Банк», було надано письмове клопотання, відповідно до якого він зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить суд розглянути справу без його участі. Представник відповідача надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності довірителя [PERSON] Розгляд справи просить провести з врахуванням його заяви від 24.12.2015 року «Про зменшення розміру штрафних санкцій». Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 24.05.2011 року між [PERSON], та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено кредитний договір за № BLаЖГА00037056, згідно умов якого банк зобовязався надати [PERSON], на строк до 24.05.2014 року кредитні кошти в сумі 9\~000 (девять тисяч) грн., 00 коп., під 15 % річних, комісією за управління кредитом в розмірі 1.75 % від суми кредиту, на поточні потреби, а [PERSON], (Позичальник) зобовязався повернути суму кредиту, відсотки, відповідно до умов кредитного договору та графіку погашення. Відповідно до п. 2.5.2 вищезазначеного договору, позичальник зобовязується не пізніше дати встановленої в Графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в п. 6 Спеціальної частини договору у валюті кредиту, шляхом внесення грошових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлених в Графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. У відповідності до п. 2.5.3 Договору, погашення боргових зобовязань Позичальника за Договором, здійснюється шляхом списання Банком коштів з рахунку кореспондента щомісяця в дату, передбачену чинною на день оплати редакцією Графіку, та в черговості, передбаченій п. 2.5.6 Договору. Згідно наданого розрахунку, в звязку з невиконанням [PERSON], зобовязань за кредитним договором № BLаЖГА00037056 від 24.05.2011 року, станом на 17.08.2015 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 41\~007.49 грн., яка складається з: - 5\~304.87 гривень - прострочена до повернення сума кредиту; - 716.15 гривень - прострочені проценти; - 1936.03 гривень - комісія за обслуговування Кредиту; - 33050.44 гривень - плата за пропуск платежів (пеня). На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з встановленого в судовому засіданні неналежного виконання [PERSON], кредитних зобовязань, суд дійшов висновку, що предявлені позовні вимоги є обґрунтованими. Проте суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст.526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.\~\~ Відповідно до частини 1 ст.530 ЦК України\~якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).\~\~ Частиною 1 статті 1049 ЦК України\~визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2\~ст.1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~\~«Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 549 ЦК України визначено, що, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Так, в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року по справі № 7-рп/2013 піддано конституційно-правовому аналізу правовідносин зі сплати пені що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування в якому зокрема робиться висновок про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року N 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 року у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Положеннями частин першої, другої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів»\~встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього Закону\~та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Таким чином, розмір нарахованої неустойки (пені, штрафу), виходячи з розміру заборгованості по процентам, перевищив розмір боргу по кредитним зобовязанням майже в 9 разів, а саме: 5304.87 грн., - заборгованість по тілу кредиту + 716.51 грн., - заборгованість по процентам за користування кредитом + 1936.03 грн., - заборгованість по комісії за управління кредитом = 7957.41 грн. Пеня за розрахунками позивача складає - 33050.44 грн., 7957.41 : 2 = 3978.71 грн. Таким чином, згідно ч.3\~ст.551 ЦК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір нарахованої неустойки за прострочення сплати тіла кредиту та відсотків стягнувши з відповідача пеню в розмірі 3\~978.71 гривень. На думку суду, вказаний розмір неустойки (пені, штрафу) є розумним та справедливим, виходячи з розміру основного боргу, нарахованих відсотків за користування кредитом та нарахованої пені за прострочення сплати основного боргу по кредиту. Відповідно до\~ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч.1\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Встановивши з наданих доказів обставини справи та беручи до уваги наведені положення законодавства, суд вважає встановленим обовязок\~\~відповідача повернути позивачу, як кредитору, кошти відповідно до умов відповідного кредитного договору, а порушене право позивача таким, що підлягає захисту згідно ст. ст.15, 16 ЦК України. Разом із тим, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON]. Згідно ч.3\~ст.47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Згідно до п.22 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації у банку,\~від сплати судового збору звільняється. Пунктом 7 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», а також ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживачі за позовами до суду щодо захисту їх прав звільняється від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач при подачі позову до суду, звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судовий збір, у відповідності до ч.3\~ст.88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: partial