Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

02.07.2015р. [PERSON] звернулася в суд з позовом до Надвірнянської м/ради, ПФ «Імпорт -експорт -Люкс» в особі власника - [PERSON] про визнання сантехнічного вузла таким, що збудований самочинно та заборонити його роботу, визнання рішення виконкому від 12.06.2008 року за №669 та свідоцтва про право власності на сантехнічний вузол від 12.06.2008 року недійсними, визнання права на користування присадибною земельною ділянкою площею 0,0184 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] Ухвалою суду від 11.11.2015 року до розгляду справи залучено в якості співввідповідача- [PERSON]. 02.12.2015 року та 27.12.2016 року [PERSON] збільшила свої позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (приміщення сантехнічного вузла) від 22.05.2015 року та рішення сесії Надвірнянської м/ ради від 09.09.2015 року за №2397-53/2015. В судовому засіданні позивач [PERSON]підтримала свої позовні вимоги з підстав, наведених в первинній позовній заяві, доповненій в процесі розгляду справи 02.12.2015 року та 29.12.2016 року. Просила суд постановити рішення, яким визнати, що сантехнічний вузол, який розташований на [ADDRESS] і належить ПФ «Імпорт-експорт-Люкс», власником якого є [PERSON], збудований самочинно та заборонити його роботу. Визнати недійсними рішення виконкому Надвірнянської м/ради від 12.06.2008 року за №669 «Про присвоєння адресного номера та оформлення права власності на приміщення сантехнічного вузла на майдані Шевченка м. Надвірна за ПФ «Імпорт-експорт-Люкс», свідоцтво про право власності від 13.06.2008 року про належність сантехнічного вузла ПФ «Імпорт-експорт-Люкс», власником якого є [PERSON] Визнати за нею право на користування присадибною земельною ділянкою площею 0,0184 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення (приміщення сантехнічного вузла) від 22.05.2015 року , який був укладений між ПФ «Імпорт -експорт-Люкс» та [PERSON]., а також рішення сесії Надвірнянської м/ради за №2397-53/2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у комунальну власність територіальної громади м. Надвірна земельної ділянки площею 0,0186 га на [ADDRESS] для влаштування пішоходного переходу загального користування з вул.Шептицького до майдану Шевченка та повернути їй у власність дану земельну ділянку. В судове засідання 27.03.2018 року, коли мали відбутися судові дебати, позивач [PERSON] не прибула і на адресу суду направила письмову заяву в якій просила перенести розгляд справи в зв'язку з її хворобою. Судом також оголошувались перерви в розгляді справи та не проводились судові дебати 07.05.2018 року та 15.06.2018 року, оскільки позивач на адресу суду знову направляла письмові заяви та просила перенести розгляд справи по причині її хвороби. Однак будь-яких доказів щодо перебування на лікуванні чи інших поважних причин своєї неявки в судові засідання [PERSON] суду не надала. Судом, по вказаній позивачем в позовній заяві адресі: [ADDRESS], направлялись рекомендовані повідомлення та попереджалось [PERSON], що у випадку її чергових неявок в судове засідання без поважних причин, справа буде розглянута без її участі з постановленням по суті рішення, однак поштова кореспонденція поверталася в суд з відміткою- за закінченням встановленого строку зберігання. В подальшому, судові дебати були перенесені судом на 13 год.00 хв.10.08.2018 року, однак позивач в судове засідання знову не прибула. Таку поведінку позивача [PERSON] суд розцінює, як умисне затягування розгляду справи, яка вже перебуває в провадженні суду протягом тривалого часу. Сторони, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається по останньому відомому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно п.п.3),4) ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Ч.1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. А п.п.1), 2) ч. 3 ст.223 визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Беручи до уваги наведені обставини, суд ухвалив проводити судові дебати без позивача - [PERSON] та її представника. Представник Надвірнянської м/ради в судовому засіданні вимоги [PERSON] не визнав та подав заперечення на позов в якому вважає вимоги позивача необгрунтованими, оскільки нежитлове приміщення сантехнічного вузла побудоване відповідно до виготовленої технічної документації на земельній ділянці, яка була надана ПФ «Імпорт-експорт -Люкс» в оренду для обслуговування сантехнічного вузла, а згодом викуплена орендарем та в подальшому продана [PERSON] Крім того зазначив, що відсутні підстави і для визнання недійсним рішення виконкому Надвірнянської м/ради №669 від 12.06.2008 року, згідно якого за ПФ « Імпорт-Експорт-Люкс» оформлено право власності на збудований сантехнічний вузол та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30.06.2008 року. Так само відсутні будь-які правові підстави для визнання недійсним договору купівлі -продажу нежитлового приміщення сантехнічного вузла на [ADDRESS], що укладений 22.05.2015 року між ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» та [PERSON] Вважає, що позовна вимога [PERSON] про визнання за нею права користування присадибною земельною ділянкою площею 0,0184 га для обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] є також безпідставною, так як згідно рішення виконавчого комітету Надвірнянської м/ради №394 від 30.10.1997 року позивачу видано Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 29.12.1997 року площею 0,0321га на [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, а проект землеустрою на відведення земельної ділянки загальною площею 0,0184 га. для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] не виготовлявся, так як вона навіть не зверталася в Надвірнянську м/раду з заявою про надання дозволу на розроблення такого проекту землеустрою щодо відведення в користування (оренду) земельної ділянки для обслуговування житлового будинку на [ADDRESS]. Безпідставною, на думку представника Надвірнянської м/ради, є вимога [PERSON] про визнання недійсним рішення сесії Надвірнянської м/ради за №2397-53/2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у комунальну власність територіальної громади м. Надвірна земельної ділянки площею 0,0186 га на майдані Шевченка, б/н для влаштування пішоходного переходу загального користування з вул.Шептицького до майдану Шевченка та повернення їй у власність цієї земельної ділянки, бо дана земельна ділянка, що знаходиться під житловим будинком по [ADDRESS] відноситься до земель комунальної власності м.Надвірна і ця земельна ділянка нікому не надана у власність чи користування та не входить до складу належної земельної ділянки, що була надана їй згідно рішення виконавчого комітету №394 від 30.10.1997 року. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, протягом якого вона може звернутися до суду за захистом свого порушеного, на її думку, права чи законного інтересу про що Надвірнянською м/радою подано відповідну заяву, що також є підставою для відмови в позові. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Представник ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс», [PERSON], [PERSON], надав суду пояснення, аналогічні з поясненнями представника Надвірнянської м/ради. Крім того, зазначив, ні ПФ «Імпорт-Експорт-люкс» ні [PERSON], ні [PERSON] не можуть бути відповідачами по даній цивільній справі, оскільки участі у прийнятті м/радою рішень не брали, тому належним відповідачем є - Надвірнянська м/рада. Просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON]повністю. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, представників відповідачів, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 80,81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку що зважаючи на обставини, коли позивач [PERSON] дізналася про прийняття оскаржуваних рішень Надвірнянською м/радою, вона не пропустила строк позовної давності, її позовні вимоги підлягають розгляду по суті, однак до задоволення не підлягають з підстав, викладених в мотивувальній частині рішення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 06.05.1996р. [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Згідно договору купівлі продажу від 16.06.2013р. їй належить квартира №2 у цьому ж будинку. Таким чином у 2013р. [PERSON] стала власником цілого житлового будинку по [ADDRESS]. Наведені обставини не заперечуються сторонами по справі. З'ясовано також, що поряд з житловим будинком [PERSON] знаходиться нежитлове приміщення сантехнічного вузла, що збудоване ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» і в подальшому відчужене гр.[PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 22.05.2015р. Як видно із змісту позовних вимог [PERSON] та її пояснень в судовому засіданні, позивач вважає, що нежитлове приміщення сантехнічного вузла збудоване на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, та з істотними порушеннями будівельних норм і правил, порушує її право власника сусіднього житлового будинку та унеможливлює проживання в ньому. Крім того позивач стверджує, що приміщення сантехнічного вузла, що належить [PERSON], збудоване на належній їй земельній ділянці, а земельна ділянка загального користування площею 0,0186 га на майдані Шевченка у м.Надвірна, що відведена Надвірнянською м/радою для влаштування пішохідного переходу з вулиці Шептицького на майдан Шевченка, належить їй, а тому рішення Надвірнянської м/ради від 09.09.2015р. №2397-53/2015 слід визнати недійсним. Разом з тим суд встановив наступне: Ще 30.07.1996 року, рішенням виконавчого комітету Надвірнянської м/ради ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт на [ADDRESS] для будівництва сантехнічного вузла та визначено, що закріплення земельної ділянки в натурі виконати після виконання проектних робіт. На виконання вказаного рішення міськвиконкому ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» виготовила архітектурно-планувальне завдання на проектування сантехнічного вузла, який затверджений головним архітектором м.Надвірна. Після цього ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» провела акт вибору в постійне користування земельної ділянки площею 0,0300 га для будівництва сантехнічного вузла на майдані Шевченка. Даний акт затверджений головою виконкому Надвірнянської м/ради та підписаний уповноваженими представниками міськвиконкому, головним архітектором м.Надвірна, землевпорядником, представником санепідслужби, пожежної служби, інспекції з охорони довкілля, замовника, проектної організації, представниками інженерних служб (водопостачання і водовідведення, теплопостачання, електропостачання, радіофікації, телефонізації, газифікації,державто інспекції). Також ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» виготовила технічні умови на водопостачання і водовідведення. Протягом 1997-1999 років сантехнічний вузол був збудований, підключений до комунікацій та використовувався забудівником за цільовим призначенням. Як вбачається з пояснень представника Надвірнянської м/ради та письмових матеріалів справи, в червні 2008р. КП «Івано-Франківське ОБТІ» провело технічну інвентаризацію збудованого об'єкта нерухомості, не виявило ознак самочинного будівництва та виготовило технічний паспорт на сантехнічний вузол на майдані Шевченка у м.Надвірна. Відповідно до рішення виконкому Надвірнянської м/ради №669 від 12.06.2008р. впорядковано адресне господарство на майдані Шевченка у м.Надвірна, присвоєно нежитловому приміщенню сантехнічного вузла адресний номер «[ADDRESS] та оформлено за ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» право власності на нежитлове приміщення сантехнічного вузла, загальною площею 27,7 кв.м. на [ADDRESS] На підставі вказаного рішення міськвиконкому КП «Івано-Франківське ОБТІ» 30.06.2008р. видало ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» свідоцтво про право власності на нерухоме майно. В подальшому, згідно рішення Надвірнянської м/ради №1944-ХХVШ/2008 від 30.10.2008р. ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» надано дозвіл на розробку технічної документації щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою площею 0,0131 га. на [ADDRESS] для обслуговування приміщення сантехнічного вузла. Вказана технічна документація була погоджена головним архітектором м.Надвірна, про що надано відповідний висновок №255 від 01.12.2008р. та погоджена Управлінням земельних ресурсів у Надвірнянському районі, про що є висновок №07-1/250 від 04.03.2009р. Рішенням Надвірнянської м/ради №2264-32/2009 від 30.04.2009р. ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» затверджено технічну документацію щодо відведення в оренду земельної ділянки та надано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,0131 га для обслуговування сантехнічного вузла (кадастровий [NUMBER]. На підставі вказаного рішення, між Надвірнянською м/радою та ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» 28.07.2009р. укладено договір оренди землі №29/07/09, який зареєстрований у Надвірнянському райвідділі Івано-Франківської філії ЦДЗК, про що в Держреєстрі вчинено запис від 20.08.2009р. №040930700212. У відповідності до рішення Надвірнянської м/ради №1783-41/2014 від 19.06.2014р. даний договір оренди землі поновлений, про що 19.06.2014р. складена додаткова угода до договору оренди, яка зареєстрована 15.07.2014р. і про що внесено відомості в Держреєстр прав на нерухоме майно та інше речове право №24464116. Також, відповідно до рішення Надвірнянської м/ради №1858-43/2014 від 29.08.2014р. міською радою у встановленому законом порядку вирішено продати ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» орендовану земельну ділянку площею 0,0131 га на [ADDRESS] для обслуговування сантехнічного вузла, шляхом викупу орендарем. В подальшому 16.03.2015р. між Надвірнянською м/радою та ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» укладено договір купівлі-продажу вказаної вище земельної ділянки (кадастровий [NUMBER], який посвідчено приватним нотаріусом Надвірнянського РНО Гуменюком Р.В.(реєстр. №277). 22.05.2015р. між ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу даної земельної ділянки (кадастровий [NUMBER], який посвідчено приватним нотаріусом Надвірнянського РНО Івасиком Ю.Ю.(реєстр. №255). Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №37946946 від 22.05.2015р. Також, 22.05.2015р. між ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (приміщення сантехнічного вузла) площею 27,7 кв.м., на [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Надвірнянського РНО Івасиком Ю.Ю.(реєстр. №252). Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №37945359 від 22.05.2015р. Ст.204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст.627-629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивачем [PERSON] не наведено жодної правової підстави, як того вимагає ЦК України, для визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення(приміщення сантехнічного вузла) площею 27,7 кв.м., на [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Надвірнянського РНО Івасиком Ю.Ю.(реєстр. №252), що укладений між ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» та [PERSON] Як перевірено судом, вказаний Договір не суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Цей Договір укладений між сторонами на підставі положень нормативно-правових актів, які визначені у Преамбулі Договору за добровільним волевиявлення учасників правочину та відповідає їх внутрішній волі, а тому відсутні правові підстави для визнання оскаржуваного договору недійсним. За клопотанням представника відповідачів - ПФ «Імпорт-експорт-Люкс» та [PERSON], ухвалою суду від 26.04.2016р. по даній справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, доручивши експерту з'ясувати: чи були допущені при будівництві нежитлового приміщення (сантехнічного вузла) за адресою [ADDRESS] у м.Надвірна істотні відхилення від проекту, що суперечать суспільним інтересам або такі, що порушують права інших осіб та чи були допущені при будівництві істотні порушення будівельних норм і правил, в тому числі архітектурні, санітарні, протипожежні норми.Якщо так, то в чому вони полягають. Відповідно до висновку експертизи №0056/11-2016 від 28.11.2016р. встановлено, що при будівництві сантехнічного вузла на [ADDRESS] (власник - [PERSON]) істотні відхилення від проекту, що суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб не виявлені. В процесі дослідження об'єкта експертизи було виявлено, що при будівництві були частково порушені архітектурні, санітарні, екологічні та протипожежні норми. Таким чином даними документами повністю спростовуються твердження позивача про те, що нежитлове приміщення сантехнічного вузла збудоване самочинно, на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети та з істотними порушеннями будівельних норм і правил, а також відсутні підстави для визнання недійсним рішення виконавчого комітету Надвірнянської міської ради №669 від 12.06.2008р., згідно якого за ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» оформлено право власності на збудований сантехнічний вузол та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30.06.2008р. З наведених вище мотивів відсутні будь-які правові підстави і для визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення сантехнічного вузла на [ADDRESS], що укладений 22.05.2015р. між ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» та [PERSON] Що стосується вимоги [PERSON] про визнання за нею права користування присадибною земельною ділянкою площею 0,0184 га для обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Надвірнянської м/ради №394 від 30.10.1997р. «Про передачу земельної ділянки у приватну власність», [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 29.12.1997р. Згідно цього Державного акту [PERSON] оформила право власності на земельну ділянку площею 0,0321 га на [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Приватизацію вказаної земельної ділянки гр.[PERSON] здійснила в межах норм безоплатної приватизації, визначених ст.67 ЗК України(в редакції 1990 року). Рішення виконавчого комітету №394 від 30.10.1997р. та виданий на його підставі Державний акт на право власності на землю на даний час є чинними, ніким не оскаржені та не скасовані. Таким чином позивач [PERSON] використала своє право на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах норм безоплатної приватизації, що визначена ст.67 ЗК України(в редакції 1990 року). Вказану земельну ділянку вона приватизувала за рахунок земель населеного пункту (ст.2 ЗК України в редакції 1990р.) із земельної ділянки, яка за матеріалами інвентаризації, проведеної ОБТІ у 1994р., обліковувалась за будинком [ADDRESS] у м.Надвірна. Як видно із плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 29.12.1997р. та плану присадибної ділянки по [ADDRESS](матеріали інвентаризації ОБТІ), земельна ділянка під двоквартирним житловим будинком [ADDRESS] у м.Надвірна перебувала у спільному користуванні співвласників даного житлового будинку, а саме: [PERSON] та [PERSON] В процесі розгляду справи судом достовірно встановлено, що ні [PERSON], ні позивач [PERSON] не оформили у встановленому порядку права власності чи права користування земельною ділянкою для обслуговування двоквартирного житлового будинку [ADDRESS]. Тобто, на сьогоднішній день земельна ділянка під вказаним житловим будинком відноситься до земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади м.Надвірна в особі Надвірнянської м/ради, нікому не надана у власність чи користування. Конституцією України(розділ XI), ст.12, 80, 83, 122 ЗК України (в редакції 2001р.) та ст.26, 60 З-ну України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що право на розпорядження землями в межах населених пунктів мають виключно органи місцевого самоврядування, в даному випадку - Надвірнянська м/рада, у порядку визначеному Земельним кодексом України. Судом також перевірено, що 21.06.13р. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, реєстр №119, посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського РНО Івасиком Ю.Ю. придбала у [PERSON] житлову квартиру [ADDRESS]. Змістом ч.4 ст. 116 ЗК України(у ред. 2001р.) передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Оскільки позивачу на підставі рішення виконавчого комітету Надвірнянської м/ради №394 від 30.10.1997р. видано Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 29.12.1997р., площею 0,0321 га на [ADDRESS], то вона, на переконання суду, вважається такою, що використала право безоплатної приватизації землі в межах норм, що визначені ст.67 ЗК України (в ред. 1991р.) та ст. 116 ЗК України(в ред. 2001р.). Статтею 59 З- ну України «Про місцеве самоврядування в Україні» (Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування) визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. У Рішенні від 16.04.2009р. №7-рп/2009, а саме в п.5 мотивувальної частини Рішення, Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи інтереси територіальних громад сіл, селищ, та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачаютьконкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі. Тому прийняте виконавчим комітетом Надвірнянської м/ради рішення №394 від 30.10.1997р. «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, а саме: видачею позивачці Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0321 га на [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Повторна чи інша передача у власність земельної ділянки на підставі вказаного рішення заявниці не можлива, оскільки не передбачена земельним законодавством. Беручи до уваги викладене, доводи позивача про те, що на підставі рішення виконавчого комітету Надвірнянської м/ради №394 від 30.10.1997р. вона на сьогоднішній день має право на передачу у власність чи в користування решти земельної ділянки, для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], і яка не відведена у встановленому порядку, є безпідставним і голослівними. Відповідно до Розділу X Перехідних положень ЗК України (в редакції 2001р.) рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Таким чином позивач тільки у 2013 році, ставши власником цілого житлового будинку, набула право звернутись до Надвірнянської м/ради із відповідною заявою щодо надання їй виключно в користування земельної ділянки необхідної для обслуговування належного їй житлового будинку, у порядку, що визначений ЗК України(у ред. 2001р.). Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначено ст.123 ЗК України, де вказано, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Посилання позивача на ст.120 ЗК України, яка регулює правовідносини при переході права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду, суд вважає безпідставним, оскільки, як констатовано вище, ні позивач, як власник кв. №1, ні попередній власник кв.№2 будинку по вул.Шептицького, 5, не оформили у встановленому порядку права спільної власності чи права користування земельною ділянкою, на якій розміщений житловий будинок. Ч.1, 2 ст. 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені наземельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Оскільки земельна ділянка під житловим будинком до сьогоднішнього дня не передана нікому у власність чи користування, то вона відноситься до земель комунальної власності. Відведення цієї земельної ділянки в користування повинно здійснювати виключно за проектом землеустрою, у порядку, що визначений ЗК України. Не заслуговують на увагу і посилання позивача [PERSON] та її представника на те, що вона у 2014 році, на підставі рішення виконавчого комітету Надвірнянської м/ради №394 від 30.10.1997р. та технічного завдання Івано-Франківської філії ДП «Центр ДЗК» розробила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) на земельну ділянку площею 0,0184 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на [ADDRESS]. Як уже зазначалось вище, рішення виконавчого комітету Надвірнянської м/ради №394 від 30.10.1997р. вичерпало свою дію, внаслідок його виконання, - видачею позивачці Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 29.12.1997р. площею 0,0321 га на [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Крім того відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] позивач повинна здійснювати не за технічною документацією із землеустрою, а виключно за проектом землеустрою, оскільки повинно відбутись формування нової земельної ділянки(ч. 1 ст.123 ЗК України). Позивач у порядку, що встановлений ст.123, 186.1 ЗК України не розробляла проект землеустрою щодо відведення в користування земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], такий проект землеустрою не погоджений органами, вказаними у ст. 186.1 ЗК України, а також не затверджувався Надвірнянською м/ радою. Наявна в матеріалах справи технічна документація на земельну ділянку площею 0,0184 га розроблена з грубими порушеннями, не підписана і не погоджена у встановленому порядку, а також не затверджувався Надвірнянською м/радою, а тому не може слугувати доказом чи підтвердженням її позовних вимог. Відповідно до правових засад, що визначені Конституцією України, місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через ощрани місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, в тому числі земля, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, тощо. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Тобто, єдиним розпорядником комунальної землі на території населеного пункту м.Надвірна є орган місцевого самоврядування - Надвірнянська м/рада. Жоден орган, в тому числі й суди, не вправі своїми діями чи рішеннями підміняти компетенцію органу місцевого самоврядування щодо розпорядження землею (надавання у власність чи користування) та визнавати за особою(в даному випадку - позивачем) право власності чи користування на землю, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Надвірна. Крім того, як пояснив в судовому засіданні представник Надвірнянської м/ради, міська рада не відмовляла позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в користування(оренду) земельної ділянки для обслуговування житлового будинку на [ADDRESS]. Враховуючи викладене, позовна вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права користування земельною ділянкою площею 0,0184 га на [ADDRESS] до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно положень ч.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Ч. 1 ст.73 З-ну України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Згідно з п. 34 ст. 26 З-ну України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції сільської ради входить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ст. 33 З-ну України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища належать: власні (самоврядні) повноваження, зокрема, підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; делеговані повноваження, до яких, зокрема, входить вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою. Статтею 12 ЗК України передбачено, що міська (сільська, селищна) рада має право розпоряджатися землями територіальної громади, яке вона здійснює шляхом: передачі ділянок комунальної власності у власність громадян або юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування і вилучення їх із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викупу земельних ділянок для суспільних потреб відповідної територіальної громади села; організації землеустрою; координації діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання земельного й екологічного законодавства; обмеження, тимчасової заборони (зупинення) використання земель громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовки висновків щодо вилучення (викупу) і надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж сіл; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Зі змісту ст.116 ЗК України вбачається, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим кодексом. Згідно ст. 158 ЗК України - земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про визнання недійсним рішення сесії Надвірнянської м/ради №2397-53/2015 від 09.09.2015р. «Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення у комунальну власність територіальної громади міста Надвірна земельної ділянки площею 0,0186 га на майдані Шевченка, б/н, для влаштування пішохідного переходу загального користування з вулиці Шептицького до майдану Шевченка та передачі їй у власність цієї земельної ділянки, суд прийшов до висновку про її необгрунтованість та безпідставність виходячи з наступного: Рішенням виконавчого комітету Надвірнянської м/ради №401 від 19.11.2012р. за висновками та рекомендаціями постійної депутатської комісії міської ради з питань будівництва та архітектури, у відповідності до ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», З-ну України «Про регулювання містобудівної діяльності», затверджено схему пішохідного переходу з вул.Шептицького до майдану Шевченка, на земельній ділянці загальною площею 0,0218 га. Також, рішенням Надвірнянської м/ради №2157-48/2015 від 26.02.2015р. затверджено вказане вище рішення виконавчого комітету №401 від 19.11.2012р. та надано дозвіл Надвірнянській м/раді на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для влаштування пішохідного переходу загального користування з вул.Шептицького до майдану Шевченка, за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності. Даний проект землеустрою у відповідності до ст. 186.1. ЗК України погоджений т. в. о. міського архітектора (висновок №16«в» від 10.06.2015р.) та відділом Держземагентства у Надвірнянському районі (висновок №03-2/288 від 20.08.2015р.). Враховуючи витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.08.2015р., рішенням Надвірнянської міської ради №2397-53/2015 від 09.09.2015р., затверджено проект землеустрою щодо відведення у комунальну власність земельну ділянку площею 0,0186 га на майдані Шевченка, б/н для влаштування пішохідного переходу з вулиці Шептицького до майдану Шевченка. На підставі вказаного рішення, у відповідності до норм З-нів України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного кодексу України, Надвірнянська м/рада зареєструвала право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,0186 га на майдані Шевченка, б/н для влаштування пішохідного переходу з вулиці Шептицького до майдану Шевченка (кадастровий [NUMBER]), про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №44011460 від 17.09.2015р. Як вбачається із експлікації земельних угідь (земельно-кадастрового плану), що є складовою розробленого Надвірнянською міською радою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (формування нової земельної ділянки в розумінні ст.123 ЗК України) та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим [NUMBER], пішохідний перехід із вулиці Шептицького до майдану Шевченка навіть не межує із земельною ділянкою позивачки, що належить їй згідно Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 29.12.1997р., виданого на підставі рішення міськвиконкому №394 від 30.10.1997р. Про те, що земельна ділянка під житловим будинком по [ADDRESS] відноситься до земель комунальної власності м.Надвірна і ця земельна ділянка нікому не надана у власність чи користування, вже зазначалось вище. Відповідно до ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу про те, що земельна ділянка площею 0,0186 га на майдані Шевченка, б/н для влаштування пішохідного переходу з вулиці Шептицького до майдану Шевченка перебувала чи перебуває у її приватній власності та, на її думку, вилучена з її фактичного користування. Таким чином Надвірнянська м/рада, приймаючи оскаржуване рішення, діяла в межах компетенції, повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та законами України. Суд, відповідно до статті 21 ЦК України, визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Разом з тим, для визнання акту незаконним є необхідним наявність одночасно двох підстав, а саме: невідповідність акту вимогам чинного законодавства та порушенням ним охоронюваних прав і інтересів позивача по справі. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову. Зважаючи на викладене, позовна вимоги [PERSON] про визнання недійсним рішення сесії Надвірнянської міської ради №2397-53/2015 від 09.09.2015р. та повернення у власність земельної ділянки площею 0,0186 га на майдані Шевченка є безпідставною, необгрунтованою і не підлягає до задоволення. Статтями 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як видно із позовної заяви та матеріалів судової справи, позивач згідно договору купівлі-продажу від 06.05.1996р. придбала квартиру [ADDRESS]. У цьому ж році ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» відповідно до рішення міськвиконкому №253 від 30.07.1996р. надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт на [ADDRESS] для будівництва сантехнічного вузла та визначено, що закріплення земельної ділянки в натурі виконати після виконання проектних робіт. Протягом 1997-1998 років ПФ «Імпорт-Експорт-Люкс» на закріпленій земельній ділянці, згідно архітектурно-планувального завдання збудувало приміщення сантехнічного вузла, який був підключений до комунікацій та з того часу використовувався за цільовим призначенням. Будівництво сантехнічного вузла проводилось у відповідності до норм чинного на той час законодавства. Враховуючи всі здобуті в судовому засіданні докази в сукупності, суд вважає, що у даних правовідносинах відсутнє порушення прав чи законних інтересів позивача [PERSON], в зв'язку з чим її позов до в цілому не підлягає до задоволення. Відтак, немає підстав і для стягнення з відповідачів Надвірнянської м/ради, ПФ «Імпорт-скспорт-Люкс» в особі власника- [PERSON], [PERSON] в користь позивача сплаченого судового збору. На підставі ст.ст.12,19,78,116,120,123,141,152,186, ЗК України, ст.30, 59,73 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.15,16, 21, 203, 204, 215, 319, 627, -629, 717, 718, 719, 720, 722 ЦК України

Outcome: dismissed