Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

03 квітня 2020 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок» про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи вимоги тим, що їхньому батькові [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] , який він викупив в колгоспу «Світанок». Однак, за життя батько не оформив право власності на будинок та не провів його реєстрацію. [INFO] батько позивачів [PERSON] помер, після смерті якого відкрилась спадщина на майно спадкодавця, зокрема і на вищевказаний будинок.За життя [PERSON] заповіту не склав, тому право на спадкування за законом одержали позивачі [PERSON] , [PERSON] , як діти спадкодавця. 08.11.2018 року позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] по Ѕ частці земельної ділянки площею 7,4379 га, розташованої на території Мотовилівської (бувша Червономотивилівська) сільської ради Фастівського району Київської області. Реалізуючи своє право на спадщину, позивачі звернулися до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б підтверджували факт права власності на житловий будинок за спадкодавцем. Позивачам надали роз`яснення про те, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно вказане питання підлягає вирішенню в судовому порядку. На підставі викладеного, позивачі просили суд визнати за [PERSON] , [PERSON] право власності по Ѕ частині будинку [ADDRESS] за кожним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . 07 квітня 2020 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, представник позивачів до суду надала заяву про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач - Мотовилівська сільська рада Фастівського району Київської області в підготовче судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, електронною поштою на адресу суду направили заяву, згідно якої просить розглядати справу без їх участі та винести рішення згідно чинного законодавства. Відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Світанок» в підготовче судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд приймає визнання відповідачем позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 11.09.2017 року виконавчим комітетом Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області, серія [NUMBER] /а.с.5/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 7,4379 гектарів, що знаходиться на території Мотовилівської (бувша Червономотивилівська) сільської ради Фастівського району Київської області. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому право на спадкування за законом одержали позивачі [PERSON] , [PERSON] , як діти померлого. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08.11.2018 року нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Бойко О.О., позивачі [PERSON] , [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] на частину спадкового майна, а саме: по Ѕ частці земельної ділянки площею 7,4379 га, розташованої на території Мотовилівської (бувша Червономотивилівська) сільської ради Фастівського району Київської області /а.с.14/. Відповідно до довідки Мотовилівської сільської ради №115 від 24.02.2020 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] (який помер [INFO] ) і на балансі сільської ради не перебуває /а.с.12/. Згідно технічного паспорту власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] /а.с.23/. Як вбачається з довідки СТОВ «Світанок», яке є правонаступником КСП «Світанок», згідно договору від 16.09.1989 року [PERSON] повністю розрахувався за житловий будинок, який йому був переданий для постійного проживання. Реалізуючи своє право на спадщину, позивачі звернулися до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б підтверджували факт права власності на житловий будинок за спадкодавцем. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 76 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Об`єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст.179 ЦК України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди, в основному, задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно». Також, у даному Листі, зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що спадкодавець за життя набув у власність житловий будинок [ADDRESS] , однак не встиг за життя здійснити державну реєстрацію будинку у відповідних органах. Суд вважає доведеним, що позивачі є спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] , фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, тому набули право спадкування, але в зв`язку з відсутністю державної реєстрації правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, не мають можливості переоформити на своє ім`я спадщину, саме тому у суду є всі підстави для визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності державної реєстрації правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно не існує. На підставі викладеного,

Outcome: approved