Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

04.05.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким: - шлюб між нею та [PERSON],[INFO],зареєстрований в відділу реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького РУЮ11.08.2012 року, а\\з № 67 розірвати; - місцем проживання [PERSON],[INFO], -залишити проживати з нею; - прізвище змінювати після розірвання шлюбу не бажає. 04.05.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 06.05.2016 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст..ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 19.05.2016 року. В судове засідання, яке відбулося 19.05.2016 року, позивачка [PERSON] не з»явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивачки, в якій вона просить слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, категорично заперечує проти надання їй терміну на примирення з відповідачем. В судове засідання, яке відбулося 19.05.2016 року, відповідач [PERSON] не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідача, в якій він просить слухати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, категорично заперечує проти надання йому терміну на примирення з позивачкою. Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та позовні вимоги задовольнити, шляхом винесення рішеня, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Крім того, згідно ч. 2 ст. 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти, або якщо він не може за станом здоров»я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь кого з них. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, паспорту громадянина України серії ТТ 130952, виданого 14 вересня 2012 року Солом»янським РВ ГУДМС України в м. Києві, позивачка [PERSON], (яка має малолітню дитину), зареєстрована з 21.21.2013 року за адресою: Київська область, м. Кагарлик, вул.. Тітова, буд. № 44, відповідно, дана справа на підставі ч. 2 ст. 110 ЦПК України підсудна Кагарлицькому районному суду як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. В 2012 році позивачка Вйтенко (дівоче прізвище,- [PERSON]) [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане 11 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, з якого видно, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України, та [PERSON], [INFO], уродженка селище Гришине Первомайського району Автономної Республіки Крим, громадянка України, зареєстрували шлюб 11 серпня 2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 11 серпня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 67. Прізвище після реєстрації шлюбу: Чоловіка [PERSON]. Дружини [PERSON]. Від спільного подружнього життя сторони мають одну малолітню дитину, - сина, [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії І ОК № 269661, яке видане 29 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народився 15 квітня 2014 року в місті Кагарлик Київської області, про що 29 квітня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 65. В графі «батько» зазначений відповідач, -[PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка, - [PERSON]. Як встановлено судом під час судового засідання, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] не підтримують нормальних шлюбних відносин тривалий час, фактично з моменту народження дитини, тому між ними виникли неприязні відносини, результатом чого стало те, що сторони з травня місяця 2016 року проживають на окремих житлових площах, в різних населених пунктах, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, майнових спорів у них немає, відповідно, стосунків взагалі не підтримують, спору щодо місця проживання малолітньої дитини немає, - вона залишається проживати з матір»ю. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді. Примирення між сторонами неможливе, так як сторони в письмових заявах, які надіслали на адресу суду, категорично заперечували проти надання їм строку на примирення. Що ж стосується застосування норм матеріального права, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Судові витрати. Питання судових витрат врегульовано ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, проте, позивачка [PERSON] не ставила такі вимоги в позовній заяві, а тому суд не може вийти за межі позовних вимог, та, відповідно, судові витрати залишає за позивачкою [PERSON] Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved