overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

02 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Веселинівського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій зазначила, що з 2002 року перебувала у незареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач [PERSON] офіційно не працює, матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, а тому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] не з'явилася, до суду надала заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, шляхом розміщення оголошення в газеті «Рідне Прибужжя». Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували з 2002 року в зареєстрованому шлюбі, за час спільного проживання мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 2-3). [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачкою [PERSON] та повністю знаходяться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи, що на утриманні позивачки перебувають двоє дітей, а відповідач не надає матеріальну допомогу на їх утримання, проте згідно з вищезазначеними нормами закону зобов'язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, з метою захисту інтересів дітей, створення їм необхідних умов для всебічного розвитку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дітей - [PERSON] в твердій грошовій сумі розміром 1000 грн. на дитину щомісячно та на [PERSON] в твердій грошовій сумі розміром 1000 грн. на дитину щомісячно. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

02 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на житло, вказуючи на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя на підставі свідоцтва на право власності на житло №3853 від 13.05.1993 року. Відповідача було зареєстровано в належній позивачу квартирі в 2006 році. В квартирі відповідач не мешкає з 2006 року. Просила визнання особу такою, що втратила право на житло, знявши з реєстрації [PERSON] яка зареєстрована за адресою: [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, розглянувши справу за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного: З наданих суду матеріалів вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя на підставі свідоцтва про право власності на житло № 3853 від 13.05.1993 року (а. с. 4). Згідно акту №82 від 08.11.2017 року виданого «КСН Криштальний», [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає, особистих речей в квартирі не має, місце проживання невідоме, також факт не проживання підтверджують сусіди: [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]; [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. (а.с.14). Згідно із положеннями ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За наведених підстав суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Маріуполь, вул. Кронштадтська, б. 5, кв. 7.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

02 листопада 2017 року позивач звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що між нею та відповідачем 21.02.2015 року було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 09. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку Карину [INFO]. З жовтня 2016 року вони спільно з відповідачем однією сім'єю не проживають у зв'язку з тим, що вони не зійшлися характерами, в наслідок чого в сім'ї виникали сварки, подружніх стосунків не підтримують і вона прийшла до переконання, що їхня сім'я розпалася, примирення між ними неможливе. Спору щодо місця проживання дитини та про розділ спільного майна не має. Шлюб у неї другий, а у відповідача перший. Після розірвання шлюбу просить змінити прізвище на дошлюбне [PERSON]. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтвердила, надавши пояснення відповідні викладеним в позовній заяві, просить шлюб розірвати. Відповідач в судовому засідання позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, вислухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 21.02.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 09. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини - [PERSON] (а.с. 4). 24.05.2015 року у сторін народилась донька Карина, актовий запис № 24 (а.с. 6). Відповідно до довідки № 02-31/1649 від 31.10.2017 року виданої Олександрівською селищною радою [PERSON] мешкає в селищі Олександрівка, вул. Стадіонна 39, разом з донькою Кариною (а.с. 9). Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до пояснень сторін в суді, вони мають різні погляди на сімю та взаємовідносини між подружжям, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спору щодо місця проживання дитини немає. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сімя фактично розпалася та її відновлення неможливе, у звязку з чим, суд вважає за необхідне шлюб розірвати. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

02 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 19 червня 2010 року Яковлівською сільською радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 1. В обґрунтування позову, позивачка вказує, що від вказаного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], однак шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені близько одного року, спільне господарство вони не ведуть, збереження сім`ї та подальше подружнє життя з відповідачем вважає неможливим, а тому просить позов задовольнити. В судове засідання позивачка не зявилася, надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності та підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про визнання позову, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, врахувавши думку позивача, відповідача, викладені у їхніх відповідних заявах, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 124021, виданого 19 червня 2013 року Яковлівською сільською радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 1, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 05). Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 215303, виданого 06 жовтня 2010 року Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 22, сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO](а.с. 06). З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вказаний шлюб не може бути збережений, оскільки шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство вони не ведуть, спору про місце проживання дитини та її утримання між сторонами немає, подальше сумісне життя подружжя неможливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

02 листопада 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом в якому зазначає, що з 06 травня 2011 року по 31 травня 2017 року перебувала із відповідачем у шлюбі під час якого 16 лютого 2012 року народилася дочка [PERSON]. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка є інвалідом дитинства, не бажає, а самостійно вона не в змозі матеріально забезпечити належні умови для проживання дочки. [PERSON] періодично виїжджає на сезонні роботи за межі України і має можливість надавати матеріальну допомогу. Крім того, він як інвалід третьої групи, отримує дві пенсії на загальну суму більше 2000 грн. У звязку з викладеним просить стягувати із відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки [PERSON], 16 лютого 2012 року, в розмірі 1000 грн., але не менше мінімуму, встановленого державою, щомісячно, починаючи з часу подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і просить стягувати із відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, оскільки вона сама не спроможна утримувати її. Відповідач позовні вимоги визнав і пояснив, що згідний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьком [PERSON], [INFO], є відповідач, що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5), а перебуває вона на утримані позивача, про що [PERSON] не заперечує. Згідно ст. 182 ч. 2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» № 1801-VІІI від 21.12.2016 року передбачено, що для дітей віком до 6 років з 1 травня 2017 року прожитковий мінімум становить 1426 грн., що 50 % становитиме 713 грн. Враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини, відповідача, який інших, крім дочки [PERSON], дітей не має, не працює, суд у відповідності до вимог ст. 184 ч. 1 СК України, визначає аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів в розмірі не менше мінімуму, встановленого державою, до задоволення не підлягають, оскільки при стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, у відповідності до ст. 184 СК України, даною нормою закону такого не передбачено. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання і суд стягує із відповідача в користь держави судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

02 листопада 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що шлюбні відносини вони припинили, мешкають окремо. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину, яка проживає з позивачкою. Позивачка, належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи, до суду не зявилась, в позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 6). Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не зявився, надав до суду заяву, в якій позов визнав, просив розглянути справу без його участі (а.с. 7). Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105 СК України встановлює, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст.112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі з 29 вересня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 178369, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції (а.с. 4). Позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження серії І-ЖД № 331719, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції (а.с. 5). Шлюбні відносини сторони не підтримують, проживають окремо, за цей час примирення не досягли, згодні на розірвання шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи бажання позивачки, суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

02 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 22 вересня 2012 року сторони перебувають у шлюбі, мають спільного сина [PERSON], [INFO]. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя, подружні відносини між ними припинилися з 15 червня 2018 року. З огляду на викладене, позивач просить його вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд розірвати шлюб. Відповідач подала до суду ідентичну заяву, в якій позов визнала. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2012 року, мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Дані факти підтверджуються свідоцтвом про одруження та копією свідоцтва про народження дитини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 цього Кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини з 15 червня 2018 року, спільного господарства не ведуть, примирення між подружжям є неможливим, оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~02\~листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання колишнього чоловіка [PERSON] безвісно відсутнім. На обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що шлюб з [PERSON] розірваний 14 лютого 2007 р. У 2000 році [PERSON] виїхав на роботу до Потругалії. З того часу він не проживає за місцем реєстрації та впродовж 10 років у місці постійного проживання не зявився. Спочатку [PERSON] підтримував телефонний зв'язок з доньками, але вже більше року жодних відомостей про нього немає. З того часу місце перебування [PERSON] не відоме. Визнання колишнього чоловіка безвісно відсутнім необхідно заявнику для оформлення субсидії. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні заявник та її представник вимоги заяви підтримали. Заінтересована особа [PERSON] подала до суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі просила заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання також не зявилася, подала заяву в якій просила заяву задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заявника, свідків та дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено,\~що [PERSON],\~14\~лютого 2007\~року розлучилась\~із чоловіком\~[PERSON] У 2000 році [PERSON] виїхав на роботу до Потругалії. З того часу він не проживає за місцем реєстрації та впродовж 10 років у місці постійного проживання не зявився. [PERSON] підтримував телефонний зв'язок з доньками [PERSON] та [PERSON], але з 2016 року жодних відомостей про нього немає. З того часу місце перебування [PERSON] не відоме. Ці обставини підтверджуються: копією свідоцтва про розірвання шлюбу; повідомленням Південно-Західного відділення поліції від 22 жовтня 2018 року № 12219/121/120 з якого вбачається, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] близько десяти років не проживає та місце проживання не відоме. актом УМК «Дубове» від 30 жовтня 2018 року, яким встановлено відсутність [PERSON] по місцю його проживання з 2000 року; показаннями свідків [PERSON], [PERSON], які кожен окремо, повідомили суду, що дійсно [PERSON] з 2000 року не бачили та він не проживає за адресою [INFO]. Відповідно до\~ст.43 ЦК України\~фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць\~перше січня наступного року. Оцінюючи встановлені обставини та досліджені докази суд приходить до висновку, що по місцю проживання [INFO] відсутні відомості про місце знаходження [PERSON] з 2000 року, тобто більш, ніж протягом року, а тому останнього слід визнати безвісно відсутнім.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

02 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить будинок №14 по вул. Набережній в с. Польові Гринівці Хмельницького району. У зазначеному будинку зареєстровано місце проживання [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] В даному будинку відповідачі не проживають з 2005 року, фактичне місце проживання їх не відоме. З огляду на викладене, позивач, зазначивши, що відповідачі в будинку не проживають понад один рік без поважних причин, просить визнати їх такими, що втратили право на користування будинком. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, у випадку неявки відповідачів не заперечила, щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Із згоди представника позивача суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що власником будинку №14 по вул. Набережній в с. Польові Гринівці Хмельницького району є [PERSON]. Зазначені обставини підтверджуються копією Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 10 жовтня 1991 року, копією технічного паспорта. У зазначеному будинку зареєстровано місце проживання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією довідки №307 від 23.10.2018 року про склад сімї. Відповідно до акту №6 від 24 жовтня 2018 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в будинку №14 по вул. Набережній в с. Польові Гринівці Хмельницького району не проживають з 2005 року. В силу\~ч.1\~ст. 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в силу ч.2 ст. 405 ЦК України, відповідачі втратили право на користування цим житлом оскільки відсутні без поважних причин понад один рік, а іншого не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Факт реєстрації відповідачів в будинку №14 по вул. Набережній в с. Польові Гринівці Хмельницького району перешкоджає позивачу оформити субсидію, у звязку із чим вона несе надмірні витрати по утриманню житла. Судові витрати по справі становлять 704 грн 80 коп., які відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved