Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

04.10.2019 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 28.10.2019 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 04.02.2020 р. прийнято до розгляду заяву представника позивачки про зменшення розміру позовних вимог, у якій останнім виключено вимогу до відповідачки [PERSON] . Також вказаною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Свої вимоги позивачка з врахуванням зменшення їх розміру обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування. При цьому, на даний час у вказаній квартирі значиться зареєстрованим відповідач, який без поважних причин з 2018 року в ній фактично не проживає, з реєстрації в добровільному порядку не знімається, витрати по квартирній платі та платі за комунальні послуги не несе, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак її представник через канцелярію суду подав письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Враховуючи, що представник позивачки не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування, укладеного 23.08.2019 р. між нею та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шпитковською С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2370. З довідки про реєстрацію місця проживання особи № 10787912, виданої 16.10.2019 р. за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА, вбачається, що в квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованою з 24.11.2015 р. [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, судом встановлено, що відповідач зареєстрований, але без поважних причин з 2018 року не проживає у даній квартирі, що підтверджується актом від 18.09.2019 р. складеним працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» з підписами сусідів, які проживають поряд з квартирою позивачки. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно до вимогами ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач більше одного року без поважних причин не проживає в квартирі [ADDRESS] , у якій він зареєстрований, при цьому витрат на утримання вказаної квартири не несе, суд приходить до висновку, що останній втратив право користування вказаним житловим приміщенням, а тому вважає за необхідне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved