Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

04.03.2016 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування вимог позивач послався на те, що з травня 2009 року по лютий 2015 року працював в ТОВ «Златоград» на посаді головного бухгалтера. Позивач стверджував, що на момент звернення до суду існує заборгованість по оплаті його праці товариством, яка складається з несплаченої заробітної плати з травня 2009 року по грудень 2013 року; недоплаченої заробітної плати з січня 2014 року по лютий 2015 року; несплаченої сума відпускних з врахуванням недоплаченої заробітної платні з квітня 2012 року по лютий 2015 рік; сума компенсації за затримку розрахунку заробітної платні з березня 2015 року по березень 2016 року. Посилаючись на вищезазначені обставини, [PERSON] просив стягнути з ТОВ «Златоград» на свою користь суму заборгованості, яка в загальному розмірі становить 231\~435,93 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення в порядку ст.ст. 224-226 ЦПК України не заперечував. Відповідач ТОВ «Златоград» в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляд повідомлений належним чином (поштове повідомлення №6503303928786), про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до п.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Судом встановлено, що за наказом № 3-К від 01.05.2009 року [PERSON] працював на посаді головного бухгалтера в ТОВ «Златоград». За заявою від 26.02.2015 року позивач за власним бажанням звільнений із займаної посади. 24.03.2015 року, 14.10.2015 року, 11.02.2016 року [PERSON] в досудовому порядку звертався до відповідача із заявами про проведення з ним розрахунку по заробітній платі. Станом на 04.03.2016 рік відповідач не виплатив нараховану позивачеві заробітну плату, у наслідок чого утворилась заборгованість в загальному розмірі 231\~435, 93 грн., яка складається з : - 145\~973, 89 грн. - сума несплаченої заробітної плати з травня 2009 року по грудень 2013 року; - 42\~000, 00 грн. сума недоплаченої заробітної плати з січня 2014 року по лютий 2015 року; - 4\~462, 04 грн. несплачена сума відпускних з врахуванням недоплаченої заробітної платні з квітня 2012 року по лютий 2015 рік; - 39\~000,00 грн. сума компенсації за затримку розрахунку заробітної платні з березня 2015 року по березень 2016 року. Розмір заборгованості підтверджується наданими позивачем розрахунком. Розрахунок зроблений фахово, іншими доказами не спростовується. При таких обставинах суд вважає, що наявна заборгованість по виплаті заробітної плати, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі згідно заявлених позовних вимог. Оскільки відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 2\~314, 35 грн. підлягає присудженню з відповідача в дохід держави в порядку ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved