Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

04.09.2014р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 17.09.1977р. у Будинку щастя Жовтневого району м. Дніпропетровська під актовим записом № 2026. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини з відповідачкою припинилися з серпні 2005р. Причиною припинення шлюбних відносин стало відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрата почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Строк на примирення, просив не надавати. Просив шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за його відсутності без фіксування процесу технічними засобами, про що надав суду відповідну заяву (а.с. № 12). Відповідачка проти задоволення позову не заперечувала, період припинення шлюбних стосунків, вказані позивачем визнала в повному обсязі, причиною ж припинення стосунків вважала наявність у позивача іншої жінки, та зловживання позивачем алкогольними напоями. Також вважає, що примирення між сторонами не можливе, просила строк для примирення не надавати. Просила шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за її відсутності, а також після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]» (а.с. № 13). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.09.1977р. у Будинку щастя Жовтневого району м. Дніпропетровська під актовим записом № 2026 (а.с. № 5). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги у зв'язку з чим, виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин з серпня 2005р. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені більше дев'яти років тому і з цього часу більше не відновлювалися, подружжя не має неповнолітніх дітей, позивач від позову не відмовився, а відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідачка визнала позовні вимоги та погодилася на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243грн. 60коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved