Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

03 травня 2019 року та з урахуванням уточнень від 15 липня 2019 року, позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Державного підприємства «Івашківський спиртзавод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, посилаючись на те, що у період з 19 грудня 2014 року по 21 січня 2019 року вона знаходилася у трудових відносинах з відповідачем ДП Івашківський спиртзавод. Під час її знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована за період з червня 2015 року по липень 2018 року, але не виплачена заробітна плата за винятком утримань у розмірі 27867,95 грн.. в подальшому вона продовжувала працювати із графіком роботи 1 годину вдень по день звільнення. У зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 27867,95 грн., в тому числі компенсації за невикористану відпустку на час звільнення в сумі 429,88 грн, середній заробіток за час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні за весь період з 22.01.2019 по 04.06.2019 року. Крім того, позивач вказує, що їй заподіяна моральна шкода, розмір якої вона оцінює в сумі 100,00 грн., у зв`язку з тим, що їй були спричинені моральні страждання, так як вона тривалий час не отримувала належну їй заробітну плату, яка була джерелом доходу для неї та членів її родини, вона відчувала матеріальний тягар через нестачу грошей, вимушена була вживати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, втратила нормальні життєві зв`язки. Позивач у судове засідання не з`явилася, надав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] Ю [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала суду відзив на позов, витребувані докази та письмове клопотання про проведення розгляду справи за її відсутності, проти задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди заперечувала, просила відмовити. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, що є в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 19.12.2014 року по 21.01.2019 року перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Івашківський спиртзавод», 21.01.2019 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.( а.с. 8-10) Відповідно до довідки Державного підприємства «Івашківський спиртзавод», за період роботи з 19.12.2014 року по 21.01.2019 року [PERSON] нараховано та не виплачено заробітну плату, в зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 27867,95 грн., за винятком утримань сума до виплати становить 23092,14 грн.(а.с. 39-40) Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені сумі мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як зазначено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року та у пункті 32 постанови № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив, при цьому сума, яка підлягає стягненню, визначається без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 27867,95 грн. (з урахуванням всіх обов`язкових внесків, зборів і платежів, що підлягають перерахуванню підприємством). Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти. Розрахунок середнього заробітку проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р., із відповідними змінами та доповненнями (надалі Порядок). Згідно п.2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Зазначеним Порядком передбачено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до наказу ДП «Івашківський спиртзавод» № 390-к та довідки встановлена погодинна оплата праці [PERSON] у зв`язку із чим для розрахунку середнього заробітку останнього має враховуватися середньогодинна заробітна плата та число робочих годин.(а.с. 27) Згідно довідки ДП «Івашківський спиртзавод» середньогодинна заробітна плата із розрахунку за два останніх повних відпрацьованих місяця [PERSON] становить 22 грн. 74 коп. (955,24 грн./42 години), час затримки невиплати заробітної плати з 22.01.2019 року по 04.06.2019 року складає 92 годин (а.с. 28). Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позов в цій частині й стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку з моменту звільнення 22.01.2019 року до 04.06.2019 року, за 92 робочі години, виходячи із даних про середньогодинну заробітну плату в розмірі 22.74 грн. у зв`язку з чим сума, яка підлягає стягненню в порядку ст. 117 КЗпП України, складає 2092,08 грн. (22,74 грн. х 92 годин = 2092,08 грн.). Щодо позовних вимог позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 100,00 гривень, то суд приходить до наступного. Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд встановив, що в результаті неправомірної невиплати позивачеві заробітної плати йому було спричинено моральні переживання, були порушені нормальні умови життя позивача, пов`язані з невиплатою заробітної плати, тому суд вважає, що з вини відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, в зв`язку з чим позов [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги тяжкість спричинених страждань, те, що позивачу [PERSON] спричинявся психологічний стрес через порушення його законних прав на отримання винагороди за працю, що свідчить про наявність негативних наслідків, які на деякий час вплинули на спосіб життя позивача, враховуючи тривалість часу, у який позивач не отримує компенсацію за порушення його прав, а також зусилля, що повинні бути витрачені позивачем на поновлення нормального стану, суд, виходячи з положень ст. 237-1 КЗпП України п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди», вважає, що розмір суми, яка може компенсувати позивачу [PERSON] спричинену шкоду, складає 100 гривень. Зазначену суму суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди. Таким чином, відповідачем були порушені права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тому суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із невиплаченої заробітної плати у розмірі 27867,95 грн. (з урахуванням всіх обов`язкових виплат, зборів і платежів, що підлягають перерахуванню підприємством), суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2092,08 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 гривень. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved