Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

03.06.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до 24 грудня 2012 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до Ківерцівської міської ради Волинської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання незаконним та скасування пунктів 3, 3.1, 3.2 рішення Ківерцівської міської ради Волинської області № 38/18 від 14.05.2014 року. Позовні вимоги обгрунтовують тим, що оскаржуваним рішенням відповідача їх та інших суб'єктів зобов'язано, для вирішення земельного спору, встановлювати межі між земельними ділянками [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які не є власниками та користувачами суміжної земельної ділянки, та не зверталися до відповідача з такою вимогою. Вважають, що рішення відповідача не відповідає вимогам закону та порушує їх права, як власників земельної ділянки, тому просять визнати незаконним та скасувати пункти 3, 3.1, 3.2 рішення Ківерцівської міської ради Волинської області № 38/18 від 14.05.2014 року. На заявлений позов відповідач подав заперечення, в якому вказує на те, що між позивачами та третіми особами вже декілька років існує спір щодо межі суміжних земельних ділянок, для вирішення якого, за результатами розгляду заяв [PERSON] та [PERSON], Ківерцівською міською радою прийняте рішення, яке в частині п.п. 3, 3.1. 3.2 оскаржується позивачами. Враховуючи, що зазначені пункти рішення стосуються виконавців робіт із землеустрою та містять рекомендаційний характер, жодних доказів щодо незаконності цих пунктів рішення позивачами не наведено, як і не доведено фактів порушень їх прав, тому просили відмовити у задоволенні заявленого позову. Згідно заперечення на позовну заяву представника третіх осіб [PERSON], а також заперечення на позовну заяву третьої особи [PERSON], останні вважають заявлений позов безпідставним, а рішення відповідача законним і таким, що не порушує прав позивачів, та спрямованим на вирішення земельного спору, який існує у них з позивачами уже тривалий час. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити без її участі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], кожен зокрема, позов підтримали та просили задовольнити заявлені вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Радюк Л.О. в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду були повідомлені належним чином. Представник третіх осіб - [PERSON] висловив думку про безпідставність заявленого позову і вважає рішення відповідача законним. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, представлені докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені ст. 152 Земельного кодексу України, відповідно до частини другої якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю. Судом встановлено, що згідно Державного акту про право власності на землю ІІІ-ВЛ № 020022, позивачам по справі [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0754 га з цільовим призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] /а.с. 91/. З кадастрового плану вбачається, що земельна ділянка на якій розташований житловий будинок третіх осіб [PERSON], [PERSON] та [PERSON], межує із земельною ділянкою, що належить [PERSON] на праві приватної власності /а.с. 82/. Згідно ч.1 ст. 79 ЗК України земельною ділянкою як об'єктом права власності чи користування для кожного суб'єкта таких прав є конкретна частина земельної поверхні з установленими межами (схематично відтворена на плані), певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами власності чи користування. Згідно ст. ст. 12, 19, 38, 39 ЗК України, розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, вирішення інших питань відповідно до закону, належить до повноважень міських рад. Серед категорій земель за основним цільовим призначенням визначено землі житлової та громадської забудови, до яких належать земельні ділянки в межах населених пунктів, що використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання таких земель здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-кадастрового устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. У зв'язку з невідповідністю меж земельної ділянки, зазначених в технічній документації, Державному акту на землю від 14.12.1997 року рішенням Ківерцівської міської ради Волинської області № 38/18 від 14.05.2014 року [PERSON] та [PERSON] було відмовлено в погодженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0754 га, що знаходиться в [ADDRESS]. А також через невідповідність площі земельної ділянки фактичним та документальним даним, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовлено у погодженні меж земельної ділянки в [ADDRESS]. Разом з тим, з метою подальшого вирішення питання по врегулюванню земельного спору між позивачами та третіми особами, п.п. 3., 3.1, 3.2 рішення Ківерцівської міської ради Волинської області № 38/18 від 14.05.2014 року, а саме пунктами які оскаржуються, було вирішено, зокрема п. 3.1 щоб ТзОВ «Науково-виробниче, технічне бюро «ГЕОС», яке є виконавцем технічної документації з землеустрою, на замовлення громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановило (відновило) межі земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] площею 0,05 га; п. 3.2 Волинській регіональній філії «Центр державного земельного кадастру», яка є виконавцем робіт із землеустрою, на замовлення [PERSON] та [PERSON] встановити (відновити) межі земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] згідно Державного акту на землю від 14.02.1997 року, з установленими межами. Зазначеними в плані зовнішніх меж цієї ділянки (довжина цих меж до земельної ділянки суміжного землекористувача [PERSON] 38, 7 м та 29, 4 м). Таким чином, із зазначених пунктів рішення відповідача не вбачається жодних обставин, які б порушували чи обмежували права позивачів, як землевласників, оскільки вони стосуються процедурних питань, спрямованих на вирішення земельного спору у передбачений законом спосіб, що напряму відноситься до компетенції відповідача. Доводи позивачів про те, що вони не просили відповідача ухвалювати рішення № 38/18 від 14.05.2014 року саме у такій редакції не заслуговує на увагу, оскільки Ківерцівська міська рада, як орган місцевого самоврядування, уповноважений на вирішення земельних спорів, за заявами громадян самостійно, в межах законодавства, вирішує способи вирішення таких спорів, і не може піддаватись тиску чи сторонньому впливу сторін у спорі, а також надавати перевагу будь-кому із цих сторін. Також, посилання позивачів на те, що треті особи не являються користувачами суміжної земельної ділянки повністю спростовуються обставинами встановленими рішенням суду, яке набуло законної сили, а саме ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18.12.2014 року у справі № 158/2327/13-ц, згідно якої чоловікові [PERSON] - [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Ківерцівської міської ради від 10.07.1969 року, у безстрокове користування була передана земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності площею 500 кв.м в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у 1990 році успадкували згаданий житловий будинок з надвірними спорудами, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.10.2000 року, і в силу ч. 1 ст. 30 ЗК України, який діяв на той час, при переході права власності на будівлю, споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірі, передбаченому законом, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. З огляду на викладене, суд вважає безпідставними доводи позивачів про незаконність пунктів 3, 3.1, 3.2 рішення Ківерцівської міської ради Волинської області № 38/18 від 14.05.2014 року, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях та особистих переконаннях, а не на підставі належних доказів та конкретних нормах закону. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 ЦПК України, частина третя якої передбачає, що обставини, які встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. За таких обставин, суд не вбачає правової підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed