Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

03 жовтня 2016 року позивач звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування , де зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON], який постійно мешкав та був зареєстрований по день смерті в [ADDRESS]. [PERSON], та був власником 1/3 частини вказаного домоволодіння, яке йому належало на праві власності в порядку спадкування за законом, після смерті його бабусі [PERSON], яка померла [INFO]. Власниками 1/3 частин жилого будинку в [ADDRESS], крім батька позивача є бабуся батька по батьківській лінії [PERSON] та рідна сестра батька позивача [PERSON], на підставі свідоцтва на право власності від 14.09.1950 року. Свідоцтво на право спадкування від 14.09.1950 року видане нотаріусом державної нотаріальної контори Іллічівського району м.Жданів, тобто у встановленому законом порядку, проте оригінал правовстановлюючого документу не зберігся, він був втрачений ще до смерті батька позивача. Таким чином після смерті батька позивача відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину вказаного домоволодіння та на 1/3 частину, яка належала його бабусі. Після смерті своєї бабусі [PERSON] не подавав заяву про прийняття спадщини та продовжував мешкати у вказаному домоволодінні. Після звернення до нотаріуса Третьої державної нотаріальної контори в м.Маріуполя для прийняття спадщини, [PERSON] був вимушений звернутися до суду з вказаними вимогами, оскільки йому було відмовлено та роз'яснено про можливість звернення до суду. Просив встановити факт родинних відносин, факт прийняття спадщини та визнати за ним право власності на 1\\3 частку домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування. Позивач в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься вимога про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явились, надали заяви, в яких позов визнали в повному обсязі та просили розглянути справу за їхньою відсутності. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що домоволодіння, яке розташоване за адресою : [ADDRESS] було збудовано [PERSON], якому на підставі договору на право забудови від 22 жовтня 1927 року була виділена земельна ділянка площею 910 кв.м. З 14 вересня 1950 року право на спірне домоволодіння в порядку спадкування перейшло у сумісну дольову власність до [PERSON] - дружини [PERSON] та її онуків [PERSON] та [PERSON] по 1\\3 частки за кожним, про що в Жданівському (Маріупольському) інвентар бюро було зроблено відповідну реєстрацію за № 6191. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується записом атом про смерть № 463, виданим 17 липня 1967 року Виконавчим комітетом Іллічівської ради депутатів трудящихся Донецької області. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого [INFO] Іллічівським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Маріуполя Донецької області, [INFO] помер [PERSON], який є онуком [PERSON] та батьком позивача та відповідачів [PERSON] та [PERSON] За життя [PERSON] до нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав не звертався, але фактично прийняв спадщину, як спадкоємець першої черги - онук, оскільки на час смерті спадкодавця мешкав разом з ним. Після смерті батька - [PERSON], позивач також фактично прийняв спадщину, оскільки мешкав разом. Позивач звернувся до нотаріальної контори, але отримати спадщину не має можливості, у зв'язку з тим, що відсутні документи щодо підтвердження родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON], а також після смерті останніх спливли строки звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а також право власності спадкодавців не зареєстровано. В зв'язку з виниклими труднощами щодо оформлення права спадкування у нотаріальній конторі, позивач вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом. Аналізуючи надані суду докази суд приходить до наступного. Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі - родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19 березня 1985 року відділом РАГСА Іллічівського райвиконкому м.Жданів, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 23 серпня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування були задоволені та встановлено факт того,що [PERSON], що народилася у 1886 році, померла [INFO] є рідною бабусею [PERSON], що народився [INFO], помер [INFO], встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON], що настала [INFO] та визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1\\3 частину домоволодіння,що розташоване за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Як вбачається з позовної заяви позивача встановлення факту родинних відносин йому необхідно для отримання права на спадщину. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити заяву про встановлення факту того, що, [PERSON], що народилася у 1886 році, померла [INFO] є рідною бабусею [PERSON], що народився [INFO], помер [INFO], оскільки він знайшов своє підтвердження наданими суду доказами і іншим шляхом неможливо отримати документ, що посвідчує цей факт. Ст.1218 ЦК України встановлено,що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі, на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року( надалі - Інструкція від 31.01.1966 р.) , яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачено обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Судом встановлено,що право власності [PERSON] та [PERSON] відповідно по 1\\3 частці у спірному домоволодінні за кожним, у відповідності до вимог зазначеної Інструкції від 31.01.1966 р., було зареєстроване БТІ м. Маріуполя , про що свідчить реєстраційний напис на свідоцтві про право власності № 419. Відповідно до п 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, судом встановлено, що фактично частка [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1\\3 за кожним була визначена державним органом та зареєстрована у БТІ м. Маріуполя. Після смерті [PERSON] право власності в порядку спадкування у розмірі 1\\3 частки перейшло до [PERSON], як спадкоємця першої черги - онука. У відповідності до ст. 529 ЦК України( 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. У відповідності до ст.. 549 ЦК України ( 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; Як вбачається з акту № 137 від 19 листопада 2015 року [PERSON] мешкав за адресою : [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] на час її смерті, [PERSON] мешкала за адресою : [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] на час його смерті. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті бабусі - [PERSON] та його доля у спірному домоволодіння складала 2\\3 частини . В подальшому цю спадщину у 1\\2 частині, тобто - 1\\3 частку, фактично прийняв позивач, яка з часу народження мешкає у спірному будинку. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено,що позивач є сином [PERSON] та рідним братом [PERSON], що підтверджується відповідними документами. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та за ним слід визнати право власності в порядку спадкування на 1\\3 частину домоволодіння,що розташоване за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO] та [PERSON], померлого [INFO], також судом встановлено, що права інших осіб при цьому не порушуються.

Outcome: approved