Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

03 листопада 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернувся з позовною заявою до [PERSON], Митченківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (далі відповідачі) з вимогою про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку розподілу спадкового майна між спадкоємцями. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 21 липня 2011 року державний нотаріус Бахмацької районної державної нотаріальної контори видав свідоцтво про право на спадщину за законом, де спадкоємцями майна померлої [INFO] [PERSON] є її сини - позивач та його брат [PERSON] Спадщина складається в тому числі із земельної ділянки, яка розташована на території Митченківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області і кожному спадкоємцю належить по 1/2 її частині. При цьому, відповідач [PERSON] спадщину юридично не оформив і не має наміру продовжувати дії на остаточне оформлення спадкових прав, він не заперечує проти визнання за позивачем права власності на іншу 1/2 частину спадкової земельної ділянки, у зв'язку із чим виникло право про перерозподіл спадкового майна в судовому порядку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надіслали заяви про визнання позову. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіслав заяву в якій у вирішенні спірного питання послався на розсуд суду. Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із свідоцтвами про право на спадщину за законом від 21 липня 2011 року, виданим державним нотаріусом Бахмацької районної державної нотаріальної контори Кухтою Т.О. (а.с.7) позивач після смерті [PERSON] отримав у спадщину 1/2 частину земельної ділянки розміром 4,82 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Митченківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Бахмацькою районною державною адміністрацією Чернігівської області від 07 вересня 2006 року. [PERSON] після померлої [PERSON] отримав у спадщину автомобіль марки «Москвич 412», 1978 року випуску, реєстраційний знак [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 20 січня 2011 року, виданим нотаріусом Брянського нотаріального округу Брянської області Російської Федерації Котляр М.Н. (а.с.11). Свідоцтво про право на спадщину на іншу частину спірної земельної ділянки спадкоємцю - відповідачу [PERSON] не видавалося, при цьому, останній не заперечує проти виділення її у власність позивачу, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.14) та заявою (а.с.28). Позивачу було відмовлено в оформлені права на іншу 1/2 частину спадкової земельної ділянки, що підтверджується листом Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 20 жовтня 2015 року № 1890 (а.с.13). З встановленого випливають наступні висновки. Відповідно до статті 1278 Цивільного кодексу України (далі ЦК) частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Згідно з пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року) при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. У зв'язку із чим суд знаходить, що при розподілі спадщини між сторонами спору необхідно застосовувати норми про спільну часткову власність (статті 355-367ЦК). Так, згідно із статтею 361 ЦК співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. В судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості в позасудовому порядку оформити право на іншу частину земельної ділянки після смерті матері, а з іншої сторони відповідач [PERSON], не оформив своє спадкове право на спірну частину земельної ділянки, у зв'язку із чим і не має можливості нею розпорядитись. Статтями 15, 16, 20 ЦК та статтями 3, 4 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК) передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Окрім іншого, згідно із пунктом 23 постанова Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи наведене вище суд знаходить достатність підстав для задоволення позову. При цьому, виходячи із матеріалів справи відповідачі позовні вимоги визнали в повному обсязі, доводів позивача не оспорювали, а тому, судом поряд з іншим, враховується, що вказані обставини відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК є основою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача).

Outcome: approved