Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

03 жовтня 2013 року позивач звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача про стягнення заподіяної йому злочином матеріальної шкоди в сумі 903.867 грн. та судових витрат. Підтримуючи позов , представник позивача зазначає , що постановою Кілійського районного суду Одеської області від 09 січня 2013 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину , передбаченого ч.2 ст. 367 КК України та його було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію в 2011 році» від 08.07.2011 року. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року постанова Кілійського районного суду Одеської області від 09.01.2013 року залишена без змін. Представник зазначає, що згідно ст. 14 Закону України «Про амністію в 2011 році», амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду. Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що [PERSON] допустив службову недбалість під час реорганізації СВК «Південний» в ТОВ «Південний-1» , яка полягала в тому, що ТОВ «Південний-1» було оформлено не на всіх чотирьох членів СВК «Південний» , а тільки на одного [PERSON], при цьому іншим трьом членам СВК - а саме [PERSON] , [PERSON] та позивачу - [PERSON] не була виплачена вартість їх часток в майні СВК «Південний» , чим була заподіяна матеріальна шкода в загальній сумі 2.711.602,13 грн. Оскільки це є сумою шкоди , заподіяної трьом потерпілим , шкода , заподіяна позивачу дорівнює 1/3 частці від суми загальної шкоди. ( 2.711.602,13 грн. : 3 = 903.867 грн.) Факт заподіяння та розмір матеріальної шкоди , заподіяної позивачу злочином в сумі 903.876 грн. встановлені вищезазначеною постановою Кілійського районного суду від 08.07.2011 року , винесеною в кримінальній справі, в зв'язку з чим не потребує доказуванню в цій справі. Відповідач та представник відповідача заперечують проти позову з наступних підстав. Колективне сільськогосподарське підприємство (КСП ) «Південне» було створене в 1993 році шляхом реорганізації колгоспу «Южний». В 2000 році відповідно до Указу Президента України № 1529/99 від 03.12.1999 року «Про невідкладні заходи щодо реформування аграрного сектору економіки» КСП «Південне» було реорганізоване в Сільськогосподарський виробничий кооператив (СВК) «Південний». Під час реорганізації , рішенням загальних зборів членів КСП «Південний» від 20.01.2000 року членам КСП [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було доручено виступити засновниками кооперативу та здійснити його утворення та реєстрацію. [PERSON] мав право на майновий пай в колективному майні КСП «Південне» в розмірі близько 7000 грн. В подальшому [PERSON] реалізував своє право , отримавши в рахунок паю автомобіль та трактор. Ніякого внеску до статутного фонду СВК «Південний» а потів ТОВ «Південний-1» [PERSON] не робив , ніякого належного особисто йому майна кооперативу не передавав , в зв'язку з чим не мав ніяких майнових прав до СВК «Південний». Що стосується загальної суми шкоди , визначеної позивачем - 2.711.602,13 грн., сторона відповідача зазначає , що це не є сумою шкоди заподіяної трьом засновникам СВК , включаючи позивача [PERSON], а є сумою вартості колективного майна членів КСП «Південне» , яке під час розпаювання майна КСП , рішенням загальних зборів було визначено як майно, що не підлягає розпаюванню, і воно залишалось у володінні СВК «Південний» а потім ТОВ «Південний-1» , оскільки вони створювались як правонаступники КСП «Південне». До переліку цього майна входили зокрема автомобільні дороги в м. Кілія по вул. Белінського , від міста Кілія до паромної переправи на острів Кислицький , автодорога на острові Кіслицький , які існували та існують як об'єкти загального користування , а на цей час передані у власність територіальної громади міста Кілія. Заслухавши пояснення сторін , дослідивши докази , надані сторонами у справі та розглянувши справу в межах позовних вимог, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні судом встановлено наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 09 січня 2013 року, ухваленою в підготовчому судовому засіданні по розгляду кримінальної справи № 1513/2752/12 за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину , передбаченого ст. 367 ч.2 КК України , за клопотанням [PERSON] , його звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. «є» ст. 1, 6 Закону України «Про амністію в 2011 році» , кримінальну справу закрито. В мотивувальній частині постанови суду від 09 січня 2013 року зазначено, що [PERSON] обвинувачується в тому , що будучі головою сільськогосподарського виробничого кооперативу «Південний» (СВК «Південний») , в період часу з квітня по липень 2008 року , він допустив службову недбалість під час реорганізації СВК «Південний» в товариство з обмеженою відповідальність «Південний-1» (ТОВ «Південний-1»), яка полягала в тому , що реорганізоване підприємство ТОВ «Південний-1» було оформлено на одну особу а не на всіх членів СВК , яким після проведення реорганізації не була виплачена їх частка , що призвело до тяжких наслідків у вигляді заподіяння потерпілим [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] матеріальної шкоди на загальну суму 2.711.602,13 грн. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року , постановленою у справі за апеляцією потерпілого [PERSON] , постанову Кілійського районного суду від 09 січня 2013 року про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію в 2011 році» та закриття кримінальної справи залишено без змін. Предметом позову [PERSON] до [PERSON] , з яким він звернувся до Кілійського районного суду Одеської області 03 жовтня 2013 року , є стягнення матеріальної шкоди в сумі 903.876 грн. , заподіяної злочином. Порядок та умови відшкодування шкоди врегульовано положеннями ЦК України, зокрема : ч.1 ст. 22 ЦК України , відповідно до якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування , ст. 1166 ЦК України, відповідно до ч.1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 60 ч. 1 кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду , що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи , стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань , чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постанова Кілійського районного суду Одеської області від 09 січня 2013 року про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію в 2011 році» , ухвалена судом в попередньому судовому засіданні, без дослідження доказів , і не є вироком у кримінальному провадженні , що набрав законної сили. З тексту описової частини постанови Кілійського районного суду від 09.01.2013 року вбачається, що судом не встановлена винуватість [PERSON] , не встановлений факт заподіяння [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] матеріальної шкоди на загальну суму 2.711.602,13 грн. , а тільки констатовано факт обвинувачення його органами досудового розслідування у скоєнні злочину, передбаченого ст. 367 ч.2 КК України ( службова недбалість) , яка спричинила настання тяжких наслідків. В зв'язку з зазначеним, суд вважає , що відповідно до правил ч.4 ст. 61 ЦПК України зазначена постанова не є підставою для звільнення сторони позивача в цій справі від обов'язку доказування факту заподіяння йому матеріальної шкоди та її розміру. Представником позивача не заперечується той факт , що позивач , який являвся членом КСП «Південне», в результаті розпаювання колективного майна КСП , мав право на майновий пай в розмірі приблизно 7000 грн. , а також не заперечується , що позивачем в рахунок майнового паю було отримано майно в натурі - автомобіль та трактор , на підтвердження чого стороною відповідача надані копії приймально-передавальних актів № 7, 8 від 27.03.2002 р. Представником позивача не стверджується та не надано доказів внесення позивачем будь - яких внесків до статутного фонду СВК «Південний» , або виникнення в позивача права на частку в майні СВК «Південний» , який було створено в результаті реорганізації КСП «Південне» , право на отримання частки в майні якого позивачем вже було реалізовано. Також позивачем не здійснювалось ніякого внеску до статутного фонду ТОВ «Південний-1» , що підтверджується витягом серії АВ № 077014 ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Оскільки представником позивача з посиланням на положення ст. 61 ЦПК України не надано доказів факту належності позивачу [PERSON] майна або майнових прав в статутному фонді СВК «Південний» , ТОВ «Південний-1» на суму 903.867 грн. , суд вважає недоведеним факт заподіяння йому майнової шкоди в зазначеному розмірі , в зв'язку з чим вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Знаходження на балансі СВК «Південний» , ТОВ «Південний-1» майна на загальну суму 2.711.602,13 грн. згідно розшифровки до передавального акту «Основні засоби» , яке було визначено власниками як майно, яке не підлягало розпаюванню , не доводить наявності у позивача права на будь-яку частку в цьому майні.

Outcome: dismissed