Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

03 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01 квітня 2016 року померла її бабуся [PERSON]. За життя бабуся склала заповіт відповідно до якого належний їй житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в с. Хомутець Миргородського району та все належне їй хатнє майно на день смерті заповіла своєму сину (батьку позивачки) [PERSON]. [PERSON] 22 квітня 2016 року помер. Під час підготовки необхідних документів для оформлення спадщини, було виявлено, що зміст заповіту має неточності, які потребують додаткового розяснення, зокрема: зазначено, що заповідається житловий будинок, але не вказано адресу будинку, власником якої була [PERSON]. Тлумачення заповіту в даній частині його змісту, має для позивачки суттєве юридичне значення і необхідне для оформлення спадкових прав на вищевказаний житловий будинок. [PERSON] просить суд здійснити тлумачення заповіту складеного [PERSON], 27.11.1997 року посвідченого секретарем Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області та зареєстрованого в реєстрі за № 51, таким чином, що спадкодавець на випадок своєї смерті заповідала саме будинок № 3 по провулку Партизанському в селі Хомутець, Миргородського району, Полтавської області. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, її представник [PERSON], яка здійснює свої повноваження на підставі довіреності (а.с.16), позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання. Установа направила на адресу суду лист в якому просила розгляд справи провести без участі свого представника. Заперечень проти задоволення позову сільська рада не висловила (а.с.25). Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] померла 01 квітня 2016 року, що підтверджується довідкою про смерть № 23 від 01.04.2016 року виданою секретарем Хомутецької сільської ради Миргородського району (а.с.7). Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок № 3 по провулку Партизанському, у селі Хомутець Миргородського району Полтавської області, який належав покійній на підставі свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння за реєстровим № 359 від 22.10.1991 року, виданого на підставі рішення виконкому Миргородської районної Ради народних депутатів № 21 від 01.02.1991 року (а.с.5). [PERSON] за життя склала заповіт, відповідно до якого належний їй житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в с. Хомутець Миргородського району та все належне їй хатнє майно на день смерті заповіла своєму сину (батьку позивачки) [PERSON] (а.с.6). [PERSON] 22 квітня 2016 року помер (свідоцтво про смерть а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Позивачка [PERSON] є дочкою померлого [PERSON], як спадкоємець першої черги, а тому право на прийняття спадщини після смерті [PERSON] перейшло до неї в силу положень ст. 1276 ЦК України. Під час підготовки необхідних документів для оформлення спадщини, було виявлено, що зміст заповіт має неточності, які потребують додаткового розяснення, зокрема: зазначено, що заповідається житловий будинок, але не вказано адресу будинку, власником якої була [PERSON]. Згідно технічного паспорта від 26 грудня 2016 року зазначене будинковолодіння складається з самого житлового будинку «А-1», літньої кухні «Б», прибудови до літньої кухні «б», сараю «В», прибудови до сараю «в», сажу «Г», погребу «Д», сараю «Е», гаража «Є», сараю «Ж», убиральні «З», господарських споруд № 1,2,3 (а.с.12-13). Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Однак, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов'язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При цьому, частина 2 статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину, при тлумаченні заповіту не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Дослідивши та проаналізувавши всі докази, зібрані по справі, суд приходить до переконання, що [PERSON] в своєму заповіті заповідала саме будинок № 3 по провулку Партизанському в с. Хомутець Миргородського району. На підставі ст. ст. 213, 1256, 1268, 1256, 1276 ЦК України,

Outcome: approved