Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

04.08.2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю. Мотивуючи заяву, зазначив, що [INFO] в [ADDRESS] померла [PERSON], матір його покійної дружини, після смерті якої залишилася спадщина, що складається із земельної ділянки. Він є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за законом, оскільки проживав зі спадкодавцем не менше п'яти років до часу відкриття спадщини однією сім'єю. Для оформлення своїх спадкових прав у липні 2015 року він звернувся в державну нотаріальну контору, але у оформлені спадщини йому відмовлено через те, що не підтверджено факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Однією сім'єю зі спадкодавцем він проживав в [ADDRESS], починаючи з 1995 року, коли одружився з дочкою померлої. Після смерті в [INFO] його дружини він так само проживав однією сім'єю з її батьками, котрі хворіли, потребували його догляду, допомоги по господарству. В [INFO] помер батько його дружини, а [INFO] померла матір його дружини - [PERSON] Просить встановити факт спільного проживання однією сім'єю його - [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO], - з 1995 року і до дня її смерті. Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на отримання спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], відповідно до вимог ст.1264 ЦК України, як спадкоємця четвертої черги. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав заяву, зсилаючись на ті самі доводи. Просив встановити юридичний факт проживання однією сім'єю його та спадкодавця [PERSON] не менш як п'ять років до відкриття спадщини після смерті останньої, що сталася [INFO]. Суду пояснив, що з грудня 1989 року був одружений з донькою [PERSON] - [PERSON]. Після одруження, починаючи з 1995 року він та його дружина проживали з [PERSON] та її чоловіком [PERSON] в будинку останнього в [ADDRESS]. В [INFO] його дружина - [PERSON]. у віці 38 років померла, так як мала вроджені вади серця. Він залишився проживати з батьками дружини [PERSON] та [PERSON] в будинку останнього, так як вважав їх своєю сім'єю, оскільки ні в них, ні в нього іншої рідні не було. У [INFO] помер [PERSON], а він залишився проживати із [PERSON] Так як [PERSON] була особою похилого віку, то під час спільного проживання однією сім'єю він допомагав [PERSON], вони були пов'язані спільним побутом, взаємними правами та обов'язками, вели спільне господарство, одержували спільні доходи від ведення господарства, які спільно розподіляли. Зокрема, [PERSON] допомагала йому готувати, виконувати роботи по господарству, він обробляв земельну ділянку, утримував худобу, тобто виконував роботи по господарству, які [PERSON] у зв'язку із віком та хворобами вже не могла виконувати. При цьому, він з 1995 року був зареєстрований в будинку [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS]. На день смерті [PERSON], тобто на момент відкриття спадщини, він проживав з останньою однією сім'єю понад п'ять років до відкриття спадщини. Встановлення означеного факту має для нього юридичне значення, так як дозволяє реалізувати право на отримання спадщини після смерті [PERSON], оскільки інші спадкоємці за законом - відсутні. Представник заінтересованої особи - Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області - в судове засідання не з'явився, від сільського голови [PERSON] 13.08.2015 року до суду надійшла заява, в якій останній не заперечує щодо задоволення заяви [PERSON] та просить розгляд справи проводити у відсутності представника сільської ради (а.с.15-16). Вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено факт, що 17.12.1989 року [PERSON] одружився із [PERSON] та проживав з нею з 1995 року в домогосподарстві її батьків - [PERSON] та [PERSON], що знаходиться на [ADDRESS] [INFO] дружина заявника [PERSON] - [PERSON] померла (а.с.6). При цьому, судом встановлено, що після смерті дружини заявника [PERSON] - [PERSON], заявник продовжував проживати з батьками дружини [PERSON] і [PERSON] [INFO] помер батько дружини заявника - [PERSON] (а.с.7). [INFO] померла матір дружини заявника - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Таким чином, судом встановлено факт, що [PERSON] та заявник [PERSON] з 1995 року по день смерті [PERSON] - [INFO] проживали як члени однієї сім'ї в домогосподарстві останньої, що знаходиться на [ADDRESS], тобто протягом шістнадцяти років в цілому та протягом не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] При цьому, судом встановлено, що під час спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] як сім'я, здійснювали свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, оскільки, як одна родина, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, обробляли земельну ділянку, придбавали майно, мали спільні інтереси та взаємні права і обов'язки, тобто заявник та [PERSON] проживали однією сім'єю на інших засадах, ніж шлюбні відносини, кровне споріднення, усиновлення, проте, на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із ч.ч.2,4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки… Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК, сім'єю є соціальна група, що складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, а також людей, що спільно проживають на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, яка здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо... До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Саме така правова позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.12.2013 року у справі №6-6661св13. Встановлений судом факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю в судовому засіданні підтверджений поясненнями заявника, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], а також дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи. Так, свідок [PERSON] суду показала, що її сім'я тривалий час підтримувала дружні відносини з сім'єю заявника. Їй достовірно відомо, що заявник одружився із [PERSON] у 1989 році і сім'я почала спільно проживати у батьків дружини заявника з 1995 року. З того часу всі вони проживали однією сім'єю, вели господарство. У [INFO] померла дружина заявника, проте, він залишився проживати однією сім'єю з її батьками, які вважали [PERSON] своїм сином. У [INFO] помер батько дружини заявника і останній залишився проживати однією сім'єю з матір'ю дружини - [PERSON], котра також померла у [INFO]. Під час їхнього проживання були наявні всі ознаки сім'ї: вони дружно жили, заявник та [PERSON] спільно працювали по господарству, були пов'язані спільним побутом. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає в [ADDRESS]. Заявник є зятем [PERSON], яка померла у [INFO]. Вона добре знала їх сім'ю. Їй достовірно відомо, що [PERSON] був одружений з дочкою померлої [PERSON] - [PERSON], та проживав з ними в [ADDRESS]. Заявник був для [PERSON] як син після смерті доньки, оскільки іншої рідні ні заявник, ні [PERSON] не мають. До часу смерті [PERSON] вона та [PERSON] жили як сім'я, вели спільне господарство, спільно обробляли присадибну ділянку, придбавали необхідні речі. Також, означений факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER], з якого вбачається що вони одружилися 17.12.1989 року та після одруження [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.5); свідоцтвом про смерть дружини заявника [PERSON] - [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.6); свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.7); свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER], з якого вбачається, що остання померла [INFO] в [ADDRESS] (а.с.8); довідкою Пасинківської сільської ради від 06.07.2015 року за №337, з якої вбачається, що на день смерті [PERSON] з померлою на одному погосподарському номері в [ADDRESS], проживав [PERSON] (а.с.10); паспортом заявника [PERSON], з якого вбачається, що він зареєстрований в [ADDRESS], з 1995 року (а.с.4). Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Заявник [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], проте, оформити спадкові права на земельну ділянку, належну [PERSON] (а.с.9), не може. 24.07.2015 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК Вінницької області відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що йому необхідно звернутися до суду для встановлення юридичного факту, що померла [INFO] [PERSON] проживала із ним однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (а.с.11). У зв'язку із наведеним встановлення даного факту має для заявника [PERSON] юридичне значення. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно із ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Згідно із ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.2,4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки… Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви [PERSON] При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Outcome: approved