Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

03.10.2019 позивач [PERSON] звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0188 га, із цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] , та яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 08.12.1993. Позовна заява обґрунтована тим, що 17.06.2003 вона придбала у [PERSON] за договором купівлі-продажу жилого будинку жилий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] на земельній дільниці розміром 188.3 м2. 01 серпня 2003 року вона зареєструвала в Державному реєстрі нерухомого майна своє право власності житловий будинок, що підтверджується відповідним витягом. В даний час за сімейними обставинами вона вимушена продати свій будинок і переїхати до м. Лисичанськ доглядати свою родичку. Вона звернулася до нотаріуса, який повідомив, що для здійснення угоди купівлі-продажу житлового будинку потрібно розробити технічну документацію та присвоїти кадастровий номер земельній ділянці під цим житловим будинком. Проте, при зборі документів з`ясувалося, що земельна ділянка під будинком позивача приватизована і належить [PERSON] на підставі рішення Артемівського виконкому від 01.12.1993 № 528 згідно державного акту, зареєстрованого за № 333 від 08.12.1993. Відповідно до п.2 Договору купівлі-продажу жилого будинку від 17.06.2003 житловий будинок відповідач продала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Першою Артемівською державною нотаріальною конторою 21.03.2003 за реєстром № 1-1241 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Артемівським БТІ 10.06.2003 за № 741007. Згідно даних будинкової книги на будинок позивача [PERSON] , [INFO] , був прописаний в будинку позивача і знятий з реєстрації 25.11.2002 у зв`язку зі смертю. На думку позивача, продавець будинку - відповідач по справі - спадкоємиця [PERSON] , але оформила спадщину лише на житловий будинок, який потім продала його позивачу. Приймаючи до уваги, що у 2003 році при здійсненні угоди купівлі-продажу житлового будинку не вимагалося оформлення земельної ділянки, тому вийшло так що житловий будинок позивач придбала, а земельна ділянка залишилася на попередніх власниках. 05.11.2019 року представником позивача надано до суду уточнену позовну заяву, якою було уточнено відповідачів у справі, оскільки на запит суду, 17.10.2019 надійшла інформація з Бахмутської міської ради Донецької області, що за даними реєстру територіальної громади м.Бахмут, місце проживання фізичної особи [PERSON] , [INFO] , зареєстровано з 02.09.1970 за адресою [ADDRESS] та знято з реєстрації 17.01.2019 на підставі свідоцтва про смерть. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20.11.2019 відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судовий розгляд по суті. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19.03.2020 залучено до участі у справі як співвідповідача - Бахмутську міську раду. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Деменкова Є.С. в судове засідання не з`явилися, 15.05.2020 представник позивача надіслала на електронну адресу суду заяву, в якій вказала, що вона та позивач підтримують позовні вимоги та просять справу розглянути за їх відсутності. Представник відповідача - Бахмутської міської ради Манекіна А.Є., яка діє на підставі довіреності № 01/11-295 від 08.04.2020, у судове засідання не з`явилася, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, про що надала письмову заяву (вх. № ЕП-2334 від 09.04.2020). Вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Від неї не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач та її представник не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 17 червня 2003 року [PERSON] є власником будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Даний договір укладений між нею і [PERSON] та посвідчений 17.06.2003 державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори Букрей С.П., зареєстровано в реєстрі за № 1-2853 (а.с.9-10). Вказане також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1148706 від 01.08.2003 (серія ВАА № 247453 ) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 176603488 від 07.08.2019 (а.с.10, 11). Згідно з копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок та домової книги для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , вказаний будинок належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.1969 року за №545, якого знято з реєстраційного обліку 11.06.2002 (а.с.12-19). Вказаний житловий будинок розташовано на земельній ділянці площею 0,0188 га, яка була надана у власність [PERSON] , згідно Державного акту на право приватної власності на землю виданого 08.12.1993 головою Артемівської міської ради народних депутатів Рева О.О. на підставі рішення виконкому Артемівської міської ради від 01.12.1993 року №528 року (а.с.10). Земельна ділянка розташована на території Артемівської міської ради по [ADDRESS] . Землю передано для будівлі і обслуговування житлового будинку. Відповідно до листа міськрайонного управління у Бахмутському районі та м.Бахмуті Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області за №711/111-19 від 21.08.2019, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] а площею 0,0188 га, згідно земельно-облікових даних управління станом на 01.01.2013, надана у власність [PERSON] на підставі рішення Артемівського виконкому від 01.12.1993 №528 згідно державного акту, зареєстрованого за № 333 від 08.12.1993. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на поточний рік складає 119 549,20 грн. (а.с.22). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2003, посвідченого державним нотаріусом Першої артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1241 (а.с.107), яке надано на вимогу суду завідувачем Першої бахмутської державної нотаріальної контори 04.02.2020, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами та побудовами, зо знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 188,3 кв.м, акцій ЗАТ Фірми «Стромгіпс» та грошових внесків з належними до них процентів. Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00024530975 сформованого 12.11.2019 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] , [INFO] померла [INFO] (а.с.81). Звітом № DP191001-С1 про оцінку майна - житлового будинку загальною площею 48,65 м2, житловою площею 28,93 м2, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0188 га, за адресою: [ADDRESS] а станом на 01.10.2019 року, визначена вартість об`єкту оцінки (житловий будинок), яка складає 27000 грн. (а.с.26-48), вартість земельної ділянки становить 15 500 грн. Згідно ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Оскільки в укладенні договору купівлі-продажу не було зазначено відчуження земельної ділянки, то позивач позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію земельної ділянки. Статтею 377 Цивільного кодексу України, передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У пункті 18 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (з відповідними змінами та доповненнями) зазначено, що з 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 05 листопада 2009 року №1702-VI. У разі набуття права власності на жилий будинок, який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України. Відповідно до п. «е» ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Враховуючи, що земельна ділянка, право власності на яку просить визнати позивач, є об`єктом цивільних прав, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved