Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

04.02.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг за розпискою від 09.06.2018 року в сумі 1700 грн., стягнути судовий збір. Як на підставу позову посилається на те, що 09.06.2018 року між ним та відповідачем укладено договір позики, що підтверджується розпискою, за якою він передав відповідачу у позику суму коштів 1700 грн., які відповідач зобовязався повертати до 01.07.2018 року. До теперішнього часу сума позики не повернута. Ухвалою суду від 11.02.2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 26.02.2019 року відкрито провадження, призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено відповідачу 15-тиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Суд двічі направляв відповідачу ухвалу від 26.02.2019 та позовну заяву з додатками за адресою реєстрації місця проживання відповідача, однак відповідач судову кореспонденцію не отримує, відзиву на позов не надав. Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Обовязком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії»). На підставі викладеного, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з оригіналом розписки від 09.06.2018 року, [PERSON] отримала від [PERSON] грошову позику у розмірі 1700 грн., яку зобовязалася повернути до 01.07.2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Враховуючи, що позивачем надано оригінал розписки від 09.06.2018 року, то є достатні правові підстави вважати, що відповідачем грошова позика у розмірі 1700 грн., не повернута позикодавцю у встановлені строки. Згідно з ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Враховуючи, що відповідачем грошову позику позивачу не повернуто, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума позики у розмірі 1700 грн. На підставі викладеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу за розпискою підлягають задоволенню. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved