Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

02.11.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. У своєму позові позивач зазначила, що знаходиться у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу у них народилася дитина, сина [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні відносини між ними припиненні, дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Посилаючись на вищезазначене просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітків (доходів) відповідача починаючи стягнення з дати подачі позовної заяви і до його повноліття. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 07.11.2018 року відкрито провадження по даній справі. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимги підтримує у повному обсязі. У судове засідання представник відповідач не з'явився надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 14.10.1989 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Також у судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина проживає з позивачем, яка самостійно вирішує першочергові потреби дитини, а саме безпосередньо здійснює догляд за дитиною, займається її вихованням, надає матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, гарантовано, що у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, при визначенні розміру аліментів, суд враховує той факт, що відповідач здоровий, працездатний, на утриманні інших осіб немає. Крім того, відповідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дитини, можливостей відповідача, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітків (доходів), але не менше 50% відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позовної заяви, а саме з 02.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2019р. На підставі викладеного,

Outcome: approved