Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

03.05.2017 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, про визначення порядку користування житлом, зобов'язання укласти договір (зміну договору) найму житлового приміщення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 53085, який був виданий Виконкомом Мінської районної ради народних депутатів м. Києва, сім'ї позивача була надана 3-х кімнатна квартира [ADDRESS] Дана квартира надавалась позивачу, вітчиму позивача - [PERSON], матері позивача - [PERSON] та брату позивача - [PERSON] [INFO] р. вітчим [PERSON] помер. 16.12.2003 р. мати позивача - відповідач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем у справі [PERSON] 11.03.2005 р. позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] В даний час в спірній квартирі зареєстровано п'ятеро осіб, а саме: позивача та його малолітня дочка [PERSON], відповідачка [PERSON], ідповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] Квартира [ADDRESS] жилою площею - 41,6 кв.м., загальна площа - 72,7, складається з 3-х ізольованих кімнат розмірами 10,1 кв.м., 14,6 кв.м. та 16,9 кв.м. Квартира не приватизована. Мати позивача, відповідач у справі - [PERSON] поселила в квартиру свого чоловіка, відповідача по справі [PERSON], який тривалий час відбував покарання в місцях позбавлення волі за вбивство. Є людиною неврівноваженою, влаштовує вдома сварки. Між позивачем та відповідачами виникають конфлікти щодо користування квартирою, у зв'язку з цим позивач просить суд, виділити йому та його малолітній дочці [PERSON] в користування кімнату розміром 14,6 кв.м., в якій позивач проживає разом зі своєю сім'єю. Окрім позивача в кімнаті без реєстрації мешкає дружина позивача [PERSON] та малолітній син [PERSON], [INFO]. З урахуванням вищевикладеного позивач просить суд, винести рішення, яким виділити в користування [PERSON], [PERSON] кімнату розміром 14,6 кв.м., відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - кімнати розміром 10,1 кв.м. та 16,9 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. Кухню, коридор, ванну, туалет та інші підсобні приміщення залишити в загальному користуванні. Змінити договір найму жилого приміщення шляхом укладення з відповідачем Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією та позивачем [PERSON] окремого договору найму на кімнату площею 14,6 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] та його представник [PERSON], позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явились, подали до суду заяву, якою позовні вимоги визнали в повному обсязі (а.с.34) Представник відповідача Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в позовній вимозі до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про укладення договору (зміну договору) найму житлового приміщення просив відмовити, оскільки не є наймодавцем квартири [ADDRESS] тому правові підстави для зобов'язання в судовому порядку укласти окремий договір найму кімнати у вказаній квартирі відсутні. В іншій частині позовних вимог представник відповідача не заперечував. Представник третьої особи - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва» до суду не з'явився. Про причини неявки суд не повідомляв. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується належними у справі доказами, що згідно ордеру на житлове приміщення №53085 від 28.05.1993 р., серії Б, виданого Виконкомом Мінської районної ради народних депутатів м. Києва - [PERSON] та його сім'ї з 4-х осіб на право заняття житлового приміщення площею 41,69 кв.м., що складається з 3-х ізольованих кімнат за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Деснянського району м. Києва №02/03/10-1740 від 14.04.2017 р., виданої [PERSON], в тому, що він мешкає і зареєстрований в [ADDRESS], де займає житлову площу із 3-х кімнат 41,69 кв.м. у окремій квартирі на 3-му поверсі 10-ти поверхового будинку. Квартира складається з трьох ізольованих кімнат, розміром 10,1 кв.м., 14,6 кв.м. та 16,9 кв.м., що підтверджується поверховим планом. На даний час у квартирі зареєстровано та проживають - позивач [PERSON] та малолітня донька позивача [PERSON], відповідач [PERSON] (власник), відповідач [PERSON], відповідач [PERSON] Як встановлено при розгляді справи, на даний час між сторонами склався наступний порядок користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]: позивач з малолітньою донькою [PERSON] та сім'я позивача займають кімнату, площею 14,6 кв.м., а відповідачі - кімнати, площею 10,1, 16,9 кв.м. Кухня, коридор, ванна, туалет та інші підсобні приміщення знаходяться в загальному користуванні. Спірне житлове приміщення не перебуває у приватній власності, а відноситься до державного і громадського житлового фонду. При вирішенні даного спору суд керується нормами Житлового кодексу Української РСР, яким врегульовано спірні правовідносини. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. За змістом до ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. На кожних зареєстрованих осіб квартири [ADDRESS] припадає: 41,6 кв.м : 5 = 8,32 кв.м на кожного. У своїх позовних вимогах позивач [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] просить суд виділити їм у користування кімнату, площею 14, 6 кв.м., а відповідачам - кімнату, площею 10,1 кв.м. та 16,9 кв.м. Запропонований позивачем порядок користування квартирою, суд задовольняє частково, а саме: в частині виділення позивачу та малолітній дочці позивачу [PERSON] у користування кімнату [ADDRESS].Кухню коридор, ванну та туалетну кімнати та інші підсобні приміщення залишити в загальному користуванні. Суд при розгляді даної справи не вирішує питання визначення порядку користування вказаними двома кімнатами площею 10,1 кв.м. та 16,9 кв.м. квартири [ADDRESS] між відповідачами, оскільки таких вимог не заявлено. Вимоги позивача до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, щодо зобов'язання укласти договір (зміну договору) найму житлового приміщення, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Наймач та повнолітні члени його сімї мають рівні права в користуванні житлом. Встановлення порядку користування житлом в судовому порядку допускається у разі спору між наймачем та особами, які постійно проживають разом з ним, та повинен забезпечувати рівність житлових прав таких осіб. За змістом статті 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки зі згоди наймача, членів його сім'ї та наймодавця, за виключенням випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союза РСР, іншими законодавчими актами Союза РСР та цим Кодексом. Відповідно до ст. 104 ЖК Української РСР,член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сімї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору, спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 р. №121 «Про реалізацію районними в м. Києві державними адміністраціями окремих повноважень», доручено районним в м. Києві державним адміністраціям реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надані виконавчому органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), згідно Законом України «Про місцеве самоврядування». Зокрема, пунктом 10 додатку №4 до вказаного розпорядження Деснянській районній в м. Києві державній адміністрації надано повноваження здійснювати облік житлового фонду та контроль за його використанням. Відповідно до розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.01.2015 р. №48 «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», будинок [ADDRESS] перебуває на балансі та закріплений на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва». Враховуючи вищевикладене, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація не є наймодавцем квартири [ADDRESS], тому правові підстави для зобов'язання у судовому порядку укласти договір найму кімнати в зазначеній квартирі - відсутні, а тому в задоволені даної позовної вимоги суд відмовляє. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позову є частково обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial