Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

03.12.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, до досягнення їх повноліття. Позовні вимоги, вмотивовані тим, що з 1995 року сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 22.02.2007 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач після розірвання шлюбу коштів на утримання дітей не надає. Діти постійно хворіють, потребують посиленого харчування, ліків, вітамінів та одягу, крім того навчаються в школі та потребують коштів на придбання канцелярського приладдя та інші потреби. Позивач витрачає кошти на духовний та фізичний розвиток дітей: на відвідування культурно-розважальних закладів, придбання книжок, відвідування гуртків та платних занять з англійської мови. Оскільки позивач не має змоги належним чином утримувати дітей, а відповідач уникає надання допомоги, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню 1/3 частина зі всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та повідомив, що офіційно працевлаштований на посаді водія в ТОВ «Центр постачання України». Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини», батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Судом встановлено, що 22.02.2007 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Відповідно до довідки форми 3, виданої Центром комунального сервісу №99 від 20.11.2015р., в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно заяви [PERSON], він офіційно працевлаштований на посаді водія ТОВ «Центр постачання України» (м. Київ, вул.. Межигірська. 22). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, між 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Враховуючи зазначені вище обставини, те, що позивач має на утримані двох неповнолітніх дітей, відповідач має регулярний стабільний дохід та в змозі сплачувати аліменти на утримання дітей, враховуючи інші встановлені судом обставини, що мають значення для вирішення даної справи, суд враховуючи положення ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справи в межах позовних вимог, дійшов висновку про те, що вимоги позову про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей підлягають задоволенню, та підлягають стягненню з відповідача аліментів на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно, починаючи з 03.12.2015р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20грн., від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved