Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

02.11.2018 року позивач [PERSON] звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] з позовом, в якому просить стягнути з останнього на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2011 року по 31.12.2017 року в розмірі 35\~026 грн. 86 коп. В обгрунтування позову вона посилається на те, що в Центральному ВДВС перебуває на виконанні виконавчий лист зі стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної дитини сторін, проте відповідач аліменти не сплачує та внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 01.09.2018 року в розмірі 81\~198 грн. 21 коп. починаючи з квітня 2011 року. А отже, загальна сума пені за несплату аліментів складає 93\~182 грн. 37 коп. Проте, максимальний розмір пені в даному випадку може складати 35\~026 грн. 86 коп., яку відповідач до теперішнього часу також не сплатив. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 05.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином та повторно на офіційному сайті суду. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи у справі, а також\~ у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії виконавчого листа № 2/1416/1184 2012р. від 07.05.2012 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.04.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний виконавчий документ перебуває на виконанні в Центральному ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області. З розрахунку заборгованості з аліментів боржника [PERSON] вбачається, що загальний розмір заборгованості з квітня 2011 року по 01 вересня 2018 року складає 81\~198,21 грн. В рамках виконавчого провадження № 30397877 на боржника [PERSON] накладено стягнення у вигляді штрафу на користь [PERSON] в розмірі 40\~599,10 грн. за заборгованість зі сплати аліментів понад три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Як передбачено положеннями ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. При цьому, згідно положень ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Отже, аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що право визначати заборгованість по аліментам надано державному виконавцю і лише у разі незгоди з розміром заборгованості, обчисленим останнім, сторони виконавчого провадження в праві оскаржити його постанову до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Між тим, оскільки відповідач не з`являвся в судові засідання, неможливо однозначно визначити чи заперечує він проти розміру заборгованості зі сплати аліментів. В свою чергу, статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пеню) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. При цьому, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. З урахуванням вищенаведеного, суд не погоджується з сумою розрахунку пені, наданим позивачем в розмірі 961 783 грн. 44 коп. Проте, у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Заходів, передбачених частиною 14 статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різницю між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження». Отже, розмір заборгованості по аліментам за період з квітня 2011 року по грудень 2017 року складає 72\~625,96 грн. Відповідно, максимальний розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 35\~026,86 грн. ( 75\~625,96 грн 40\~599,10 грн). А відтак, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача, який призначені за судовим рішенням аліменти за вказаний період своєчасно та у визначеному розмірі не сплачував, та не надав доказів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів в загальному розмірі 35\~026,86 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved