Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

03 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, предметом якого є: визнання дійсним договору купівлі-продажу №0858 від 11 грудня 2001 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 грудня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 33, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Ця угода була зареєстрована Південною Товарною Біржею за №0858. Обидві сторони виконали всі умови договору - відповідач передав позивачу у власність зазначений вище будинок, а позивач його прийняв та сплатив відповідачеві ціну, обумовлену договором. У теперішній час [PERSON] не може розпорядитися зазначеним нерухомим майном через відсутність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Посилаючись на ухилення відповідача від нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу, позивач просив суд визнати його дійсним. Позивач 25 березня 2015 року в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Південної Товарної Біржі - в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, який був присутній в судовому засіданні 16 березня 2015 року, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 грудня 2001 року між членами Південної товарної біржі [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з другого боку, укладено договір №0858 купівлі-продажу нерухомого майна, за яким позивач набув право власності на цілий житловий будинок № 33 що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В підтвердження до матеріалів справи долучено копію договору купівлі продажу (а.с. 4). Під час укладення угоди сторони дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобов'язання одна перед одною за цим договором. Так, відповідач передав у власність позивача продане нерухоме майно, а останній його прийняв та сплатив відповідачеві ціну цього майна, обумовлену договором, що також підтверджується копією договору. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, від 16 березня 2015 року № 34973698 щодо об'єкта нерухомого майна - будинку [ADDRESS], будинок під забороною або арештом не перебуває (а.с. 22). Окрім того, право власності на зазначену квартиру не зареєстровано, що слідує з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 16 березня 2015 року за №34973850 (а.с. 23). За змістом довідки про належність будинку [ADDRESS], наданої комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», право власності на зазначений будинок зареєстровано за [PERSON] (а.с. 24). Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, членами біржі є прийняті до її складу вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту від 14 червня 1994 року № 18/5, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на квартиру міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону суперечила чинній на той час ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, згідно з якою договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. За змістом ст. 225 ЦК УРСР 1963 року, право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28.04.1978 року, визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору або для його укладення були наявні передбачені законом обмеження. Крім того, суд перевіряє, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки угода була зареєстрована на біржі, фактично виконана, позивач отримав реєстраційне посвідчення, інформації про наявність обтяження нерухомого майна з часу укладення угоди та до часу звернення з позовом до суду немає, суд дійшов висновку про необхідність захисту прав власника та задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved