Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

03.06.2021 року позивач звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеною позовною завою, мотивуючи наступним. [INFO] помер [PERSON] , який за життя проживав за адресою - [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить автомобіль ВАЗ 21099, 2003 року випуску. За життя [PERSON] заповіту не склав. Дітей [PERSON] ніколи не мав, ніяких близьких родичів після його смерті не залишилося. Вона в період з 1994 року до дня смерті [PERSON] проживала з ним однією сім`єю як чоловік та дружина у належному їй будинку за адресою - [ADDRESS] ,вела з [PERSON] спільне господарство, вони мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки,називали один одного чоловіком та дружиною та вважає, що відноситься до четвертої черги спадкоємців після його смерті. Після його смерті вона взяла на себе обов`язки по його похованню, оплативши при цьому всі ритуальні товари та послуги. У передбачений законом строк вона звернулася по приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, Апалькова Є. В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на підставі якої було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] за № 30/2021. Однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2021 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, Апальковим Є. В. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею не надано документів, що підтверджують родинний зв`язок між нею та померлим [PERSON] . Таким чином, вона вважає, що має право, як спадкоємець четвертої черги отримати спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , так як спадкоємці попередніх черг відсутні. На підставі викладеного, просить встановити факт її спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , який помер [INFO] у період з 1994 року і до часу відкриття спадщини - [INFO] та визнати за нею право власності на автомобіль ВАЗ 21099, 2003 року випуску, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 15.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.09.2021 року закрито підготовче засідання по даній справі, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач, згідно поданої заяви, просить справу розглядати за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с. 43). Представник Нікопольської міської ради В. В. Гречишникова, згідно поданої заяви, просить справу розглядати без участі відповідача та прийняти рішення у відповідності до діючого законодавства (а.с. 44). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який за життя проживав за адресою - [ADDRESS] (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить автомобіль ВАЗ 21099, 2003 року випуску Д/Н [NUMBER] (а.с. 9). За життя [PERSON] заповіту не склав. Дітей [PERSON] ніколи не мав, ніяких близьких родичів після його смерті не залишилося. З копії спадкової справи № 30/2021, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та наданої приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Апальковим Є. В. на запит суду 26.07.2021 року вбачається, що позивач 01.02.2021 року зверталася із заявою про прийняття спадщини за законом на майно, що залишилося після смерті цивільного чоловіка (а.с. 24), однак Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини відсутності документів, що підтверджують її родинний зв`язок з померлим [PERSON] (а.с. 37). Обґрунтовуючи своє право на спадкування майна після смерті цивільного чоловіка [PERSON] , позивач зазначила, що вона проживала з померлим однією сім`єю як чоловік та дружина у належному їй будинку за адресою - [ADDRESS] , вела з [PERSON] спільне господарство, вони мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки,називали один одного чоловіком та дружиною. Після смерті [PERSON] позивач взяла на себе обов`язки по його похованню, оплативши при цьому всі ритуальні товари та послуги. Вказані обставини підтверджуються належними доказами, зокрема копією довідок Квартального комітету № 24, копією свідоцтва про поховання (а.с. 10-12). Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно п. 21 Постанови, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. У пункті 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 1994 та по 28.08.2020 року позивач та померлий [PERSON] , спільно проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Позивач також здійснила всі необхідні дії по проведенню та організації похорон померлого за рахунок власних коштів (а.с. 10-12). Згідно ч.1ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно п. 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною 4 вказаної статті визначено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач дійсно спільно проживала з померлим [PERSON] однією сім`єю з 1994 року по день смерті [PERSON] - тобто [INFO] за адресою - [ADDRESS] , вела з померлим спільне господарство, була пов`язана з ним сумісним побутом. Таким чином суд вважає що позивачем доведено факт спільного проживання з померлим [PERSON] належними та допустимими доказами. Оскільки судом встановлено факт спільного проживання однією сім`єю позивача з померлим [PERSON] з 1994 року по [INFO] , тобто понад п?ять років, тому суд вважає, що [PERSON] набула право на спадкування майна, що залишилося після смерті [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги за законом. Судом не виявлено інших осіб, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] , мають право на його обов`язкову частку, заявили будь-які вимоги щодо спадкового майна та мають вищий пріоритет на спадкування, тобто є спадкоємцями першої, другої або третьої черг спадкування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved