Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

02 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру за № 33 у будинку № 25, розташованому по вул. Армавірська в місті Донецьк, що складається з двох житлових кімнат, її загальною площею 45,8 кв. м, житловою - 30,9 кв. м. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 220/2011-86 від 02.09.2011р. із [PERSON], шляхом надання товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права продажу будь-яким способом від імені товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» предмета іпотеки - квартири за № 33 у будинку № 25, розташованому по вул. Армавірська в місті Донецьк, що складається з двох житлових кімнат, її загальною площею 45,8 кв. м, житловою - 30,9 кв.м. будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною реалізації встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, із наданням товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № 220/2011-86 від 02 вересня 2011 року публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» відповідачу було надано кредит у розмірі 120 000 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 15,5% річних з кінцевим терміном повернення до 02 вересня 2016 року. Також 02 вересня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено іпотечний договір № 220-/2011-86 від 02.09.2011 року, згідно з умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру номер 33, загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., що знаходиться по вул. Армавірська, буд.25, міста Донецька та має реєстраційний номер за РПВН 34330920. Ціна іпотеки дорівнює 245700 грн. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №220п/2011-86 від 02 вересня 2011 року, за яким поручитель зобовязався перед банком за виконання позичальником зобовязань, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав, у звязку з чим станом на 04.02.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 93086 грн. 01 коп., в тому числі 50000 грн. - заборгованість за кредитом, 7062 грн. 24 коп . - заборгованість за відсотками, 36023 грн. 77 коп. сумма з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. 08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 0890715нв, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Третя особа, [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02 вересня 2011 року публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» з [PERSON] уклали кредитний договір № 220/2011-86, відповідно до якого відповідач отримав 120000 грн. зі сплатою 15,5% за користування кредитом до 02 вересня 2016 року для придбання у власність двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.3-11). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем 02 вересня 2011 року був укладений договір іпотеки №220з/2011-86, відповідно якого відповідач надав в іпотеку належне йому на праві власності майно, яким є двокімнатна квартира номер 33 (тридцять три) загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., що складається з двох жилих кімнат, що знаходиться за адресою: місто Донецьк, вулиця Армавірська, будинок номер 25 (двадцять пять) та має реєстраційний номер за РПВН 34330920 (а.с.12-15). Згідно договору поруки № 220п/2011-86 від 02 вересня 2011 року позивач уклав договір поруки з третьою особою [PERSON], відповідно до якого останній поручається перед банком за виконання позичальником зобовязань, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому (а.с.16-17). Згідно договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки №080715ін від 08 липня 2015 року у звязку із укладенням договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №080715нв від 08 липня 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» передає, а товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» одержує належні іпотеки, укладені між первісним кредитором (іпотекодержателем) та іпотекодавцями, що укладені в якості забезпечення виконання боржниками своїх зобовязань перед первісним кредитором за кредитним договорами (а.с.25-27). Укладаючи договір іпотеки, сторони домовилися про набуття, зміну або припинення своїх прав та обов'язків, закріпивши їх в договорі, який ними підписано, в тому числі й щодо права Банку звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до пункту 4.2.6 договору іпотеки №220з/2011-86, від 02.09.2011року іпотекодержатель має право обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на власний розсуд( а.с.13 зворотна сторона). Оскільки, відповідно до принципу свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України), сторони договору на власний розсуд визначають його зміст і формулюють його конкретні умови, якщо тільки зміст якої-небудь умови імперативно не визначений законом чи іншими правовими актами, суд вважає доцільним захистити порушені права позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої зобовязання відповідач належним чином за кредитним договором не виконував, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № 220/2011-86 від 02 вересня 2011 року, заборгованість відповідача станом на 04.02.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 93086 грн. 01 коп., яка складається з 50000 грн. заборгованість за кредитом, 7062 грн. 24 коп. - заборгованість зі сплати відсотків, 36023 грн. 77 коп. сумма з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми (а.с.8-9). Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Як передбачає ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання і при цьому порушенні наступають правові наслідки встановлені договором або законом. На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно п.2\~ст. 590 ЦК України\~заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до\~ст. 12 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що в разі порушення іпотекодавцем зобовязань, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязань боржником, а в разі невиконання вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки, в даному випадку за рішенням суду. Згідно частин 1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави/іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч.1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись : загальний розмір вимог та всі його складові , що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іподекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації ( при цьому суд може зазначити , що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Враховуючи те, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання по сплаті заборгованості по договору про іпотечний кредит, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved