Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

02 грудня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції про визнання права власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. по [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона є власником жилого будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 09 січня 1990 року. Рішенням виконкому Маріупольської міської ради їй передана у власність земельна ділянка за вказаною адресою площею 1000 кв.м. 04 липня 2000 року на підставі вказаного рішення нею отримано акт про право власності на землю № 073814. У 2007 році вона втратила правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку, у зв'язку з чим почала їх відновлювати. Після отримання дубліката державного акта про право власності на землю, 20 жовтня 2012 року в газеті нею було розміщено оголошення про визнання недійсним державного акта на земельну ділянку від 04 липня 2000 року. Разом з цим вона звернулася до ТОВ «Деметра ВКФ» для визначення площі спірної земельної ділянки, її меж. 08 травня 2013 року земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 14123369000:01:020:0142. Однак відповідно до внесених до законодавства змін державні акти про право власності на земельні ділянки не видаються. Оскільки на теперішній час процедура отримання дубліката державного акта на земельну ділянку фактично законодавством не врегульовано, вона змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. Просила визнати право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. по [ADDRESS] та зобов'язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції провести реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку. В подальшому позивачка позовні вимоги в частині зобов'язання відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції провести реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. по [ADDRESS], залишила без розгляду, на підставі чого ухвалою суду від 23 січня 2014 року вказані позовні вимоги залишено без розгляду. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити, а саме визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. по [ADDRESS]. Представник відповідача відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції до суду не з'явився, від начальника відділу надійшла заява з проханням розглядати справу у відсутності представника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції. Представник третьої особи - Управління держземагенства у місті Маріуполі Донецької області, залученого судом до участі у справі, Зінов'єв І.Г., діючий на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. З'ясувавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 131 ЗК України передбачені підстави набуття права власності на земельні ділянки на підставі інших цивільно-правових угод, а саме громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України. Отже, обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку. Так, в судовому засіданні встановлено, що власником домоволодіння [ADDRESS], є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09 січня 1999 року державним нотаріусом Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори М.Л. Демко, за реєстровим номером 2-102, та реєстрованого в БТІ міста Маріуполя 24 грудня 2010 року (а.с. 17, 23). Як вбачається із посвідченої копії державного акта на землю, серія IV-ДН № 073814, на підставі рішення Маріупольської міської ради від 17 травня 2000 року за № 172/5 [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,01000 га, розташована за адресою: [ADDRESS]; цільове призначення земельної ділянки -обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за 4701 № 1741. (а.с. 43). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 14 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладання договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів). Факт втрати оригіналу державного акта на земельну ділянку [ADDRESS], серії IV-ДН № 073814, [PERSON] підтверджується оголошенням про визнання зазначеного акту недійсним, розміщеного в газеті «Приазовський робочий» від 20 жовтня 2012 року. Актом обстеження та відновлення меж земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вулиці [ADDRESS] від 28 листопада 2012 року, зробленим ТОВ «Деметра ВКФ» встановлено, що межі землекористування відповідають державному акту серія IV-ДН № 073814 від 04 липня 2000 року, зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за 4701 № 1741. Цільове призначення, проміри земельної ділянки не змінилися. Обстеження земельної ділянки зроблено по фактичному земле користуванню (існуючій огорожі [PERSON] і площа складає 0,1000 га. (а.с. 9-16). На підставі ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших передбачених законом способів. Так, кожному суб'єктові права власності на землю належать права володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою на свій розсуд у межах, передбачених ЗК України. Права власників земельних ділянок визначені частиною 1 ст. 90 ЗК України. Частиною другою цієї статті передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Таким чином, аналізуючи наведені норми закону та достовірно встановлені обставини справи, суд вважає, що [PERSON] на законних підставах набула право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, однак через відсутність можливості відновлення правовстановлюючих документів, позбавлена у теперішній час зареєструвати своє право власності на зазначену земельну ділянку у встановленому законом порядку, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved