Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

04 квітня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони з 11 жовтня 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. З 26 вересня 2015 року сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, дитина сторін проживає разом із позивачем, а відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, що і зумовило звернення позивача до суду із позовом про стягнення аліментів, які позивач просить стягувати в розмірі ? частки від усіх доходів відповідача, який має постійне місце роботи та сталий дохід. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити в повному обсязі з викладених вище підстав. Відповідач проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 11 жовтня 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. (а.с.3-7) Також судом встановлено, що відповідач має постійне місце роботи, працюючи в структурному підрозділі «Дніпропетровська дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», за яким отримує сталий та постійний дохід, розмір якого за період з листопада 2015 року по квітень 2016 року склав 50722,07 гривень (за вирахуванням податків - 39755,59 гривень). (а.с.31) Крім того, судом у відповідності до ст.61 ч.1 ЦПК України з пояснень сторін встановлено, що позивач разом із дитиною з 26 вересня 2015 року мешкають окремо від відповідача, спільного господарства з ним не ведуть, при цьому відповідач не надає належної матеріальної допомоги позивачу на утримання спільної дитини сторін, хоча має таку можливість і обов'язок, інших осіб на утриманні він не має. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв'язку. Положеннями ст.ст.141, 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов'язок є рівним для обох батьків і не залежить від перебування сторін у зареєстрованому шлюбі чи проживанні одного з батьків окремо від дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.183 СК України в контексті положень ст.184 СК України, якщо платник аліментів має регулярний, постійний дохід, суд в межах відповідних позовних вимог призначає аліменти на дитину в частці від заробітку (доходу) матері, батька. При цьому відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші істотні обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України, яка регулює призначення аліментів у твердій грошовій сумі. Нормою ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач є батьком спільної з позивачем малолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], яку зобов'язаний утримувати до досягнення повноліття, однак регулярної матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає, хоча має таку можливість, отримуючи відповідний для цього сталий та постійний дохід за місцем своєї роботи, і дитина потребує утримання від свого батька, а також приймаючи до уваги, що судом не встановлено фактів звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину або ж факту припинення права на аліменти на дитину у відповідності до ст.ст.188, 190 СК України, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню - шляхом стягування аліментів з відповідача в розмірі ? частини від усіх видів його доходу (заробітку). На підставі ст.214 п.7 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до ст.367 ч.2 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,2 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved