Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

02 серпня 2018 [PERSON] , в особі свого представника адвоката Романенка Д.М., звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області із позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди земельної ділянки (а.с.2-4). Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.11.2018 зазначена справа передана за підсудністю до Близнюківського районного суду Харківської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15.01.2019 розподілена до розгляду судді Морозу О.І.(а.с.55,56,67). Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 17.01.2019 справа прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання на 11.02.2019(а.с.72,73). Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 18.02.2019 підготовче засідання закрите. Справу призначено до судового розгляду на 06.03.2019(а.с.89,90). В обґрунтування позову зазначають наступне. [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 7,2322 га, яка належить їй на підставі Державного акту на право власності серії [NUMBER] -ХР №106862, кадастровий номер 6320684700:02:000:0106, та розташована на території Новоукраїнської сільської ради Близнюківського району Харківської області. 01.12.2011 вона уклала договір оренди вищевказаної земельної ділянки із [PERSON] строком на сорок дев`ять років, який зареєстровано в державному реєстрі земель в Близнюківському районному відділі Держкомзему від 27.06.2012 за №632068474000772(надалі Договір). Необхідність звернення до суду викликана тим, що відповідач на виконання умов укладеного між ними Договору, належним чином не обробляє земельну ділянку, починаючи з 2011 року і по теперішній час, таким чином не дотримується умов укладеного між ними договору. У П.17 Договору визначено «Умови збереження стану об`єкту оренди - дотримання вимог протиерозійної організації території». Відповідач, будучи зобов`язаним дотримуватися умов збереження стану об`єкту оренди, вказаний пункт договору взагалі не брав до уваги, та не виконував його у зв`язку із чим наніс пошкодження об`єкту оренди шляхом порушення родючих властивостей землі. Вказують, що дії відповідача щодо пошкодження об`єкту оренди є підставою для розірвання укладеного між ними договору на підставі вимог ст. 651 ЦК України, ст.ст. 3, 32 Закону України «Про оренду землі». 22.10. 2018 відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву(а.с.37-38). У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що зазначене в позові твердження про порушення ним П.17 Договору є неправдивим та не підтвердженим належними та допустимими доказами які б вказували на те, що він веде господарську діяльність способом, що призводить до погіршення стану родючості ґрунту, не проводить весь комплекс необхідних робіт щодо обробітку землі. При цьому у позові не вказано який саме комплекс робіт не проведено, чи треба їх проводити. Відсутні докази про стан грунту на момент укладення договору та ті які б підтверджували істотність порушення умов договору. Усі твердження позивачки є лише припущеннями, а тому у задоволенні позову слід відмовити.(а.с.37-39). У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Романенко Д.М. на задоволенні позову наполягали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому адвокат Романенко Д.М. наголошував на тім, що обставини позову належним чином доведені висновком Харківської філії ДУ «Держгрунтохорона», відомостями з агрохімічних паспортів спірної земельної ділянки. Разом із тим позивачка [PERSON] повідомила суду, що дійсною причиною її звернення до суду насправді стало те, що відповідач обманним шляхом уклав із нею договір оренди землі на 49 років. Про розірвання договору з цих підстав вона до суду не зверталася. Пояснила, що за умови укладення цього договору між ними на 5-10 років, вона претензій до [PERSON] не мала б. До [PERSON] з претензіями щодо неналежного використання своєї землі не зверталася. Пояснила, що при відібранні зразків грунту для проведення агрохімічного дослідження присутньою не була та про це його не повідомляла. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Даниленко Б.І. проти задоволення позову заперечували, вказуючи на не доведеність позовних вимог як в цілому так і щодо дотримання умов п. 17 Договору оренди. Не доводять цього на їх думку і висновки Харківської філії ДУ «Держгрунтохорона» за якими одні показники грунту залишилися приблизно на одному рівні, інші покращилися (агрохімічна оцінка), а показник гумусу дещо знизився. Разом із тим на погіршення цього показника впливає ряд факторів і в тому числі тих, які не залежать від орендаря (природні чинники). Крім того зменшення вмісту гумусу на 0.1% не є значущим оскільки такий показник мав би бути не менше 5%. Всі докази позивача є або неналежними або припущеннями і ними не доведено наявність істотного порушень відповідачем умов спірного договору. Вислухавши пояснення учасників справи, свідка, перевіривши інші матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність у задоволенні позову відмовити повністю, виходячи із наступного. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.\~\~ Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у\~ст. 16 ЦК України. Судовим розглядом встановлено наступне. Позивачка та відповідач є громадянами України, що встановлено на підставі їх паспортів. [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 7,23 га, яка розташована на території Новоукраїнської сільської ради Блинюківського району Харківської області, кадастровий номер 6320684700:02:000:0106, про що свідчать фотокопії Державного акту на право приватної власності на землю 1-ХР №106862, свідоцтва про право власності, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень(а.с.8-10). Із фотокопії договору оренди землі від 01.12.2011 вбачається, що між [PERSON] та Суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою [PERSON] , укладено договір оренди земельної ділянки площею 7,2322 га, кадастровий номер 6320684700:02:000:0106(а.с.6,7). Договір оренди зареєстрований в Державному реєстрі земель про що вчинено запис від 27.06. 2012 за № 632068474000772. Зазначений договір містить розділ «Умови використання земельної ділянки». У пункті 17 цього розділу визначено «Умови збереження стану об`єкту оренди - дотримання вимог протиерозійної організації території». Саме на недотримання вимог цього пункту як на підставу розірвання договору позивачка і посилається. Відповідно до частини першої\~статті 14 Конституції України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є\~Закон України «Про оренду землі». Згідно зі ст.ст.1,2 цього Закону, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності(ч.1). Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються\~ЗК України,\~ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі(ч.2). Статтею 5\~Земельного кодексу\~ України (надалі ЗК України) \~визначені основні принципи земельного законодавства, серед яких зазначено принцип раціонального використання та охорони земель. Раціональним вважається таке використання сільськогосподарських земель, у ході якого забезпечується одержання сталих\~високих урожаїв сільськогосподарських культур, запобігання необґрунтованому вилученню земель зі сфери сільськогосподарського виробництва для потреб інших галузей народного господарства, збереження та підвищення родючості ґрунтів, охорона навколишнього середовища. Згідно ст.1 Закону України «Про охорону земель», охорона земель - система правових, організаційних, економічних, технологічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. При цьому:\~агрохімічне обстеження\~ґрунтів це\~обов`язкове\~суцільне обстеження\~сільськогосподарських угідь\~з метою\~державного контролю\~за зміною\~показників родючості\~і забруднення\~ґрунтів; гумус\~-\~органічна складова\~частина ґрунту,\~яка утворюється\~в процесі\~біохімічного розкладу\~рослинних і\~тваринних решток\~та формує\~його родючість; деградація\~ґрунтів -\~погіршення корисних\~властивостей та\~родючості ґрунту\~внаслідок впливу\~природних чи\~антропогенних факторів; охорона\~ґрунтів -\~система правових,\~організаційних,\~технологічних та\~інших заходів,\~спрямованих на\~збереження і\~відтворення родючості\~та цілісності\~ґрунтів,\~їх захист\~від деградації,\~ведення сільськогосподарського\~виробництва з\~дотриманням ґрунтозахисних\~технологій та\~забезпеченням екологічної\~безпеки довкілля; родючість ґрунту - здатність ґрунту задовольняти потреби рослин в елементах живлення, воді, повітрі і теплі в достатніх кількостях для їх нормального розвитку, які в сукупності є основним показником якості ґрунту. У цьому ж Законі у ст. 35 визначено, що власники і\~землекористувачі,\~в тому\~числі орендарі,\~земельних ділянок\~при здійсненні\~господарської діяльності\~зобов`язані: дотримуватися\~вимог земельного\~та природоохоронного\~законодавства України; проводити\~на земельних\~ділянках господарську\~діяльність способами,\~які не\~завдають шкідливого\~впливу на\~стан земель\~та родючість\~ґрунтів; підвищувати\~родючість ґрунтів\~та зберігати\~інші корисні\~властивості землі\~на основі\~застосування екологобезпечних\~технологій обробітку\~і техніки,\~здійснення інших\~заходів,\~які зменшують\~негативний вплив\~на ґрунти,\~запобігають безповоротній\~втраті гумусу,\~поживних елементів\~тощо; дотримуватися\~стандартів,\~нормативів при\~здійсненні протиерозійних,\~агротехнічних,\~агрохімічних,\~меліоративних та\~інших заходів,\~пов`язаних\~з охороною\~земель,\~збереженням і\~підвищенням родючості\~ґрунтів; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям. А у ст.37 передбачено, що власники та\~землекористувачі,\~в тому\~числі орендарі,\~земельних ділянок\~зобов`язані\~здійснювати заходи\~щодо охорони\~родючості ґрунтів,\~передбачені цим\~Законом та\~іншими нормативно-правовими\~актами України. Використання\~земельних ділянок\~способами,\~що призводять\~до погіршення\~їх якості,\~забороняється. З метою здійснення контролю за динамікою родючості ґрунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення. Системний аналіз наведених вище норм законів дозволяє дійти висновку, що [PERSON] як орендар земельної ділянки зобов`язаний дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснювати інші заходи, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігати безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися стандартів, нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям. При підписанні позовної заяви 01.08.2018 позивачка для доведення у суді своїх позовних вимог додала лише документи на підтвердження своєї особи, власності на земельну ділянку та копію договору оренди спірної земельної ділянки які самі по собі не містять жодних доказів на підтвердження позовних вимог. Проте, у же під час розгляду справи, позивачкою були як докази долучені Висновок Харківської філії ДУ «Держгрунтохорона» від 13.05.2019 (надалі Висновок) щодо спірної земельної ділянки та агрохімічні паспорти на цю ділянку з показниками за 2017,2019 роки, акт обстеження земельної ділянки(а.с.140-145). Із зазначених доказів вбачається, що на замовлення [PERSON] . Харківською філією ДУ «Держгрунтохорона» зроблено «Висновок за результатами лабораторного обстеження якості грунтів та порівняльного аналізу агрохімічної паспортизації земельної ділянки сільськогосподарського призначення на території Новоукраїнської сільської ради Близнюківського району Харківської області» від 13.05. 2019, підписаний в.о. директора О.Є. Орлом. До висновку додані агрохімічні паспорти обстеженої земельної ділянки за 2017 та 2019 роки. Висновком встановлено, що результати господарської діяльності за цей період не зазнали значних змін в частині якісних показників родючості грунту. Основні показники наявності азоту, фосфору та калію залишилися приблизно на однаковому рівні. Вказують, що основним показником родючості грунту є наявність у ньому гумусу. На підставі лабораторних обстежень прослідковується тенденція падіння відсотка наявності гумусу на земельній ділянці на 0,1%. При цьому вказано, що погіршення показників гумусу в грунтах є частково результатом водної та вітрової ерозії. Основною причиною погіршення родючості грунтів земель сільськогосподарського призначення є господарська діяльність, тобто недотримання культури землеробства. Щодо змісту Висновку та агрохімічних паспортів суд зазначає наступне. Так вбачається, що в період з 2017 по 2019 роки: глибина гумусного горизонту залишилася незмінною, щільність грунту збільшилася, запас продуктивної вологи незмінний, вміст гумусу в грунті зменшився на 0,1%. Вміст азоту збільшився з 26.8 до 71 4. Вміст фосфору збільшився з 135,0 до 181,0. Вміст калію зменшився з 146,8 до 146,1. Залишки пестицидів відсутні. Щільність забруднення залишилася незмінною. Загальні показники: агрохімічна оцінка в балах виросла з 92 до 97, еколого-агрохімічна оцінка в балах виросла з 82 до 88, що свідчить не про погіршення, а про покращення стану грунту в цілому. Щодо гумусу. Як зазначено вище вбачається тенденція його падіння на 0.1%. У Висновку вказано, погіршення показників гумусу є наслідком в основному господарської діяльності, а саме недотримання культури землеробства, а також результатом водної та вітрової ерозії. При цьому Висновок не містить твердження, що падіння гумусу у цьому конкретному дослідженні як раз пов`язане з господарською діяльністю на спірній земельній ділянці. Позивачкою також не надано жодного доказу який би свідчив про неналежне ведення відповідачем господарської діяльності на орендованій земельній ділянці, зокрема недотримання культури землеробства. При цьому не надано доказів які б свідчили (з урахуванням зменшення гумусу на 0,1%) про те яка частка в цих 0,1% чинників природних факторів та господарської діяльності. Разом і з тим загальний чинник як водна та вітрова ерозія безумовно присутній як природні фактори. Також загальновідомим фактом слід визнати, що Харківська область є зоною ризикованого землеробства. Істотне погіршення агрохімічних показників грунтів визначають згідно з нормативними документами \\ стандартами\\ України а саме, ДСТУ 7846: 2015 «Якість грунту» Оцінювання зміни родючості грунтів. Негативні зміни родючості грунтів вважаються значущими, якщо розбіжність між вихідними і поточними значеннями, показників родючості відповідає слабо вираженому ступеню деградації грунту, визначеному у ДСТУ 7872:2015 «Охорона грунтів», Деградація грунтів, Оцінювання хімічної та фізичної деградації грунтів. Ці граничні параметри складаються для вмісту гумусу зменшення на 5%, для рухомого фосфору та калію зменьшення на 15%. Як зазначено вище, щодо спірної земельної ділянки зменшення гумусу начебто мало місце на 0,15, калію на 0.7%, інші показники залишилися незмінними або суттєво виросли. Наприклад по основному показнику фосфору виросли на 81 одиницю. Загальні показники: агрохімічна оцінка в балах та еколого-агрохімічна оцінка в балах - значно виросли. Крім того суд враховує і наступне. У судовому засіданні як свідок був допитаний в.о. Харківською філії ДУ «Держгрунтохорона» О.Є. Орел який і підписав вказаний вище Висновок. Із його пояснень вбачається, що відбір зразків грунту для дослідження проводився із земельного контуру. Тобто він не може стверджувати, що досліджувані зразки грунту були взяті саме із земельної ділянки орендованої [PERSON] у [PERSON] . Довести це у судовому засіданні не змогла і позивачка. При цьому сторони не заперечували, що на контурі, де знаходиться земельна ділянка [PERSON] , знаходяться земельні ділянки і інших власників які одночасно вирощують різну сільськогосподарську продукцію, застосовують різні технології виробництва, порядку та кількості внесення добрив тощо. Отже, за вказаних обставин, вважати що Висновок та додані до нього агрохімічні паспорти безумовно містять відомості які стосуються спірної земельної ділянки, у суду підстав немає і ними не доводиться, що саме дії орендаря призвели до зменшення гумусу на 0,1% на спірній земельній ділянці. Таким чином докази, надані позивачкою, не підтверджують порушення вимог земельного законодавства з боку відповідача, що на її думку є підставою для розірвання договору оренди. Згідно зі\~статтею 141 ЗК України\~підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Відповідно до пункту третього частини 1\~статті 783 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України)\~наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі. За правилами\~статті 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Аналогічна норма закріплена і в\~статті 31 Закону України «Про оренду землі». Згідно із частиною першою\~статті 32 Закону України «Про оренду землі»\~на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями\~24,\~25\~цього Закону\~та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених\~ЗК України\~та іншими законами України. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні позивачка та її представник не надали доказів наявності підстав припинення договору оренди, передбачених ст. 141 ЗК України та ст. 31 Закону України «Про оренду землі». Крім того, як на підставу розірвання договору оренди, позивачка вказує на те, що відповідачем не дотримані вимоги п.17 Договору оренди: «Умови збереження стану об`єкта оренди дотримування вимог протиерозійної організації території». Разом із тим позивачкою не зазначено яких саме вимог такої організації території не дотримано, в чому воно полягає, та чи є винним у цьому відповідач по справі. Крім того вбачається, що позов пред`явлено до [PERSON] як фізичної особи, в той час як оспорюваний договір оренди укладено між [PERSON] та Суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою [PERSON] . За такими даними договір оренди зареєстрований в Державному реєстрі земель про що вчинено запис від 27.06. 2012 за № 632068474000772. При укладенні договору оренди сторони у ст.ст. 37-39 Договору погодили підстави припинення його дії: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також із інших підстав, визначених законом. Як встановлено судом, наявність цих підстав позивачкою не доведено. Крім того у своїх поясненнях у суді, позивачка [PERSON] вказала, що вона б претензій до відповідача не мала і не мала б якби він обманним шляхом не уклав з нею цей договір не на 49 років, а на 5-10 років. Але про розірвання договору з цих підстав вона до суду не зверталася. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ч.ч.1,2\~ст.76\~ЦПК України доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи(ч.1). Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків(ч.2). За ч.ч.1,2\~ст.77\~ЦПК України належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування(ч.1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення(ч.2). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи(ч.1 ст. 79 ЦПК України). Як визначено\~ч.ч.1,2\~ст.\~80\~ЦПК \~України достатніми\~є докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування(ч.1). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання(ч.2). У правилах\~ч.ч.1,5,6\~ ст.81\~ЦПК \~України визначено,\~що \~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом(ч.1). Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи\~(ч.5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(ч.6). Згідно ч.ч.1-3\~ст.89\~ЦПК України суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів(ч.1). Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності(ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)(ч.3). Отже за таких обставин у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю. При поданні позову судовий збір позивачкою сплачений. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови у позові. Отже судові витрати слід віднести за рахунок позивача. А тому,

Outcome: dismissed