Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

02 листопада 2017 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду із позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення поворотної фінансової допомоги, просив стягнути з відповідача поворотну фінансову допомогу в розмірі 89500,00 гривень за договором №13ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 23.08.2017 року та за договором №11ФП від 07.08.2017 року поворотну фінансову допомогу в розмірі 375300,00 гривень, комісію на суму 7106,75 гривень, а всього 480906,75 гривень, а також судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07 серпня 2017 року та 23 серпня 2017 року із відповідачем він уклав два договори про надання поворотної фінансової допомоги №11ФП та №13ФП, за якими перерахував на розрахунковий рахунок грошові кошти в розмірі 375300,00 гривень та 98500,00 гривень відповідно. Також при перерахуванні грошових коштів позивачем була сплачена банківська комісія в розмірі 7107,00 гривень. Вказані кошти повернуті не були, тому просив стягнути їх в судовому порядку. Представник позивача, адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримала. Представник відповідач, адвокат [PERSON], позовні вимоги не визнав та зазначив, що позивачем не було представлено оригінали договорів про надання поворотної фінансової допомоги та відповідач заперечує укладання подібних договорів. Надання позивачем копій договорів, посвідчених банком, виписок із банку про перерахування коштів є недопустимим та неналежним доказом у справі, оскільки не можуть свідчити про правову природу вказаних операцій, а лише про зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок [PERSON] Банк не наділений функцією перевірки достовірності відомостей, які вносяться особою, що зараховує кошти на розрахунковий рахунок. До запису у виписках з банку відносно мети зарахування коштів необхідно ставитися критично, оскільки зазначена інформація банком не перевіряється. Вказує, що неможливо встановити необхідність та порядок повернення зарахованих на розрахунковий рахунок [PERSON] грошових коштів. У звязку з цим відсутні правові підстави для повернення грошових коштів [PERSON] Також зазначив, що позивач не представив доказів звернення до відповідача із вимогою про повернення коштів, та лише через сім днів після такого звернення позивач відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України мав право звернутися до суду із позовом. На підставі зазначеного просив відмовити у позові. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути\~ примусове виконання обов'язку в натурі. Статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено два договори про надання поворотної фінансової допомоги № 11 ФП від 07 серпня 2017 року та №13 ФП від 23 серпня 2017 року. Вказані два договори є ідентичними за своїми умовами. Згідно з пунктом 1.1. договорів позикодавець [PERSON] надає позичальнику Фізичній особі-підприємцю [PERSON] поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобовязується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.\~ Згідно з пунктом 1.2 договорів поворотною фінансовою допомогою визнається сума грошових коштів в національній валюті України, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до Даного договору, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами. Аналогічне визначення поворотної фінансової допомоги, закріплено в діючому законодавстві, зокрема в пунктів 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення. Згідно з пунктом 2.3. договорів поворотна фінансова допомога надається протягом 24 місяців з дати підписання даного Договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника з особового або іншого рахунку позикодавця. Поворотна фінансова допомога надається до моменту вимоги її повернення позикодавцеві (пункт 2.4.). Відповідного до пункту 3.1. договорів поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою позикодавця.\~ Згідно з банківськими квитанціями №ПН797760 від 21 серпня 2017 року на суму 28900,00 гривен, №ПН793384 від 18 серпня 2017 року на суму 40000,00 гривень, №ПН785105 від 16 серпня 2017 року на суму 29800,00 гривень, №ПН768952 від 08 серпня 2017 року на суму 73850,00 гривень, №ПН781243 від 15 серпня 2017 року на суму 42750,00 гривень, №ПН766006 від 07 серпня 2017 року на суму 50000,00 гривень, №ПН800610 від 22 серпня 2017 року на суму 110000,00 гривень за договором №11ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 07 серпня 2017 року на розрахунковий рахунок Фізичної особи-підприємця [PERSON], відкритого в АТ «Укрексімбанк», від [PERSON] були перераховані грошові кошти на загальну суму 375 300,00 гривень. Так само за банківською квитанцією №ПН803853 від 23 серпня 2017 року за договором №13ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 23 серпня 2017 року на розрахунковий рахунок Фізичної особи-підприємця [PERSON], відкритого в АТ «Укрексімбанк», від [PERSON] були перераховані грошові кошти в сумі 98500,00 гривень. У призначенні всіх платежів було вказано в квитанціях, що вказані кошти є поворотно-фінансовою допомогою за даними договорами. Зазначені відомості також підтверджуються банківською випискою Філії ПАТ «Укрексімбанк» у м.Маріуполі по рахунку №26009000000462, який відкритий на імя Фізичної особи-підприємця [PERSON], про зарахування вказаних вище грошових коштів. Таким чином, існування договірних правовідносин між сторонами підтверджується копіями наданих позивачем договорів, засвідчених ним у встановленому законом порядку, про надання поворотної фінансової допомоги. Крім того, на запит суду банківською установою Філією ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в місті Маріуполі була надіслана із банку копія договорів із відмітками про засвідчення обома сторонами копій договорів. Копії із мокрими печатками та підписами перебувають у відділенні банку. Також, відповідно до банківських квитанцій та виписок із банківського рахунку відповідача призначення платежів від [PERSON] відповідали умовам обох договорів та зазначались як поворотно-фінансова допомога за договорами №11ФП та №13 ФП від 07 серпня та 23 серпня 2017 року. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Таким чином, попри відсутність оригіналів двох договорів про надання поворотної фінансової допомоги № 11 ФП від 07 серпня 2017 року та №13 ФП від 23 серпня 2017 року, зібрані у справі в сукупності письмові докази, зокрема: належним чином засвідчені копії договорів, представлені позивачем та банком, численні банківські квитанції про перерахування коштів із відображенням призначення платежів за договором, факт отримання та зняття коштів відповідачем як фізичною особою, дають підстави суду визнати існування між [PERSON] та ФОП [PERSON] договірних відносин з надання поворотної фінансової допомоги. За своєю цивільно-правовою природою та юридичним змістом укладений між сторонами договір поворотної фінансової допомоги є договором позики та відповідають змісту ст. 1046, 1047 ЦК України. Так, згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, за своєю суттю розрахунковий документ у вигляді банківської квитанції про отримання грошових коштів із відображенням призначення платежу є документом, який посвідчує виникнення договірних правовідносин, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). За умовами пункту 3.1. договорів поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою позикодавця.\~ Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За твердженням позивача, він намагався звертатися до ФОП [PERSON] із вимогою про повернення коштів, проте останній відмовляється та ухиляється від спілкування. Крім того, позивач звернувся до суду із позовом 02 листопада 2017 року, та з того часу відповідач у разі визнання існування договірних зобовязань мав можливість їх добровільного виконання та повернення коштів. Проте він заперечує факт укладання договорів та отримання за ними коштів, у звязку із цим цивільні права позивача є порушеними та підлягають судовому захисту. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач зобовязаний був повернути допомогу (позику) за першою вимогою позивача, в тому числі після предявлення позову, проте умов договорів не виконав та раніше отримані кошти не повернув. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст.ст.610 та 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки у виді штрафу або пені. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі. В результаті суд дійшов висновку, що відповідач ФОП [PERSON] взяті на себе договірні обовязки належним чином не виконав, внаслідок чого за договором №11ФП від 07 серпня 2017 року утворилася відповідна заборгованість в розмірі 375 300,00 гривень та за договором №13ФП від 23 серпня 2017 року в розмірі 98500,00 гривень, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Одночасно з цим, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача банківської комісії в сумі 7106,75 гривень є необґрунтованими, оскільки вказана сума коштів не є частиною поворотної фінансової допомоги та не отримувалася ФОП [PERSON], а була сплачена позивачем за власним бажанням за банківські послуги при перерахуванні фінансової допомоги. Повернення або відшкодування позикодавцеві банківської комісії не передбачено умовами договору або положеннями діючого законодавства, а тому сума коштів в розмірі 7106,75 гривень не відноситься до позики і не підлягає стягненню та в цій частині позову слід відмовити. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 4738,00 гривень. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: partial