Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

04 квітня 2016 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 44 100,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.10.2013 року відповідач, керуючи автомобілем «ВАЗ», державний номер [NUMBER] в м.Києві здійснив зіткнення з автомобілем «Мерседес», державний номер [NUMBER]. Постановою суду відповідача визнано винуватим в порушенні ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована позивачем згідно з полісом. Під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Мерседес» зазнав механічних пошкоджень та вартість відновлювального ремонту становить 70 808,37 грн. з ПДВ. Як зазначає позивач, ним здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 44 100,00 грн. А тому, оскільки відповідач у встановлені законодавством строки не повідомив страхову компанію про настання дорожньо-транспортної пригоди, у відповідності до положень ст.ст. 33.1.4 та п.г ст.38.1.1 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач має сплатити позивачу понесені збитки. В судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 05.07.2016 року заперечив проти задоволення заявлених вимог та просив відмовити в їх задоволенні. Суду пояснив, що дійсно відбулась зазначена дорожньо-транспортна пригода та відповідача постановою суду притягнуто до відповідальності за ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована позивачем, який добровільно сплатив страхове відшкодування на користь потерпілої особи. Відповідач дійсно не повідомив страхову компанію про настання дорожньо-транспортної пригоди. Зазначені факти не заперечуються представником відповідача. Проте підстави для задоволення позову відсутні на тій підставі, що регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних зобов'язань, тому спори з них мають вирішуватись в загальному порядку відшкодування збитків. Крім того у своїх запереченнях представник послався на правову позицію Верховного Суду України від 16.09.2015 року. В наступні судові засідання представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив. Тому у відповідності до положень ст.169 ЦПК України суд продовжив розгляд справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, врахувавши заперечення відповідача, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що згідно з полісом №АС/1861298 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в період з 07.04.2013 року по 06.04.2014 року АТ «Українська охоронно-страхова компанія» була застрахована відповідальність власника автомобіля «ВАЗ», державний номер [NUMBER]. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2014 року [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але провадження закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Зокрема в постанові зазначено, що 30.10.2013 року о 09 год. 20 хв., керуючи автомобілем «ВАЗ», державний номер [NUMBER] та рухаючись в районі 7 км автошляху Бориспіль-Дніпропетровськ, не був уважним та під час зміни напрямку руху не переконався, що такий маневр буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу дорожнього руху, де допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Мерседес», державний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження автомобілів. Постанова набрала законної сили. Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 07.11.2013 року власник автомобіля «Мерседес» - [PERSON] звернувся до АТ «Українська охоронно-страхова компанія» із заявою (повідомленням) про настання страхового випадку та 16.12.2013 року із заявою про виплату страхового відшкодування за подією, яка сталася 30.10.2013 року. Як вбачається зі страхового акту №16126 від 02.02.2015 року, пригоду, що мала місце 30.10.2013 року визнано страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 49 000,00 грн. З копій квитанцій вбачається, що в період з 02.07.2015 року по 21.08.2015 року на рахунок [PERSON] були перераховані кошти в розмірі 44 100,00 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що після сплати страхового відшкодування на виконання договору страхування, у сторони позивача виникло право регресної вимоги до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги нормами ст.ст.33 та 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 38.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. В той же час, у відповідності до п.33.1 ст.33 зазначеного Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: 33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. У відповідності до п. 33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Зазначена правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15. Отже, оскільки страхова компанія в добровільному порядку виплатила страхове відшкодування, настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, даний спірмає вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та стягнення виплаченої суми в порядку регресу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed