Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

02.11.2020 року позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] , яка померла у 2003 році, понад п`ять років з 1997 року по 2003 рік. Свої вимоги мотивувала тим, що з 1997 року вона проживала з [PERSON] однією сім`єю до 2003 року. В 2003 році [PERSON] померла. Визнання факту проживання однією сім`єю понад п`ять років з померлою [PERSON] потрібно для звернення з заявою про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги. У зв`язку із чим, позивач звернулася до суду із вказаною заявою. У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову та зазначив, що на даний час інших спадкоємців не має та лише [PERSON] претендує на спадкове майно, оскільки весь час мешкала з [PERSON] по день смерті останньої, на даний час вона продовжує мешкати у спірному будинку, здійснює усі комунальні платежі. Представник Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав та просив справу розглянути у його відсутність (а.с.27). Заслухавши пояснення представника заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить актовий запис про смерть №4 від 01.01.2004 року (а.с.21). Той факт, що [PERSON] постійно проживала по день смерті з померлою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вела з нею спільне господарство, підтверджується: -актом Нерубайської\~сільської ради\~Біляївського району\~Одеської області\~№02-17-1458\~від 22.12.2020\~року про\~фактичне пробивання\~особи,\~згідно якого\~вказано,\~що [PERSON] \~зареєстрована та\~фактично проживає\~за адресою: [ADDRESS] (а.с.39); -довідкою Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №1473 від 26.06.2020 року, з якої вбачається, що [PERSON] дійсно проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] в будинку, який належить [PERSON] (а.с. 10). -довідкою Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №3739 від 22.12.2020 року, про те, що [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована разом з [PERSON] по день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 40) Також згідно відповіді Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області №3384/01-16 від 20.11.2020 року, вбачається, що в результаті перевірки за 2003-2020 року спадкова справа до майна [PERSON] померлої [INFO] , згідно даних спадкового реєстру не заводилась (а.с. 34, 35). Крім того, у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт постійного проживання [PERSON] разом із [PERSON] однією сім`єю понад п`ять років з 1997 року по 2003 рік, за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» в порядку окремого провадження встановлюються факти проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У п. 23\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30.05.2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як було встановлено судом, [PERSON] є спадкоємцем за законом четвертої черги, інших спадкоємців не має. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку заявниця прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON] за одною адресою: [ADDRESS] та мешкає там по теперішний час. Факт, про встановлення якого просить [PERSON] має для неї юридичне значення, оскільки це дозволяє їй реалізувати своє право на спадщину. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Така позиція підтверджується також постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якою встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Тобто,\~позовна заява\~позивача обґрунтована\~нормами матеріального\~права тавстановлення факту позивач пов`язує з наступним вирішенням спору про право, у зв`язку з чим, вказана справа підлягає розгляду за правилами позовного провадження. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] законна, обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, і підлягає задоволенню. На підставі вище викладеного і

Outcome: approved