Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

04 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зупинення робіт по демонтажу дорожніх плит до вирішення питання по суті, посилаючись на те, що 03 березня 2015 року він виявив відсутність 10 дорожніх плит, що були розташовані перед його складами по вулиці [ADDRESS]. Плити демонтував відповідач, вони є не тільки під'їздними шляхами до складів, що належать йому на праві власності, а й одночасно частиною цих складів - мощенням залитим бетоном понад стінами. При руху плит зруйнуються стіни складу. Плити є його приватною власністю на підставі договору купівлі-продажу у фермерського господарства «АССА» (далі - ФГ «АССА») і згідно документів є під'їздом до складів. Демонтаж дорожніх плит унеможливлює під'їзд і використання складів для зберігання сільськогосподарської продукції фермерського господарства «Престиж», головою якого він є. Протягом п'яти років користування майном відповідач не заявляв будь-яких претензій до цього майна. Просив суд заборонити відповідачу вчиняти дії по демонтажу дорожніх плит до розгляду справи по суті, зобов'язати відповідача повернути та укласти на місце десять демонтованих плит (а.с.2-3). 06 березня 2015 року позивач змінив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на 913 плити мощення, які знаходяться навколо належного йому об'єкту нерухомості - складу, що знаходиться по [ADDRESS] «г» та 2 «д», та 6 плит огорожі, посилаючись на те, що він є власником складів, придбаних у ФГ «АССА» у 2010 році, раніше це майно було придбано ФГ «АССА» у колишнього Іванівського агропостача. Разом зі складськими приміщеннями були придбані плити огорожі та плити мощення, які є під'їзними шляхами до складів та мощенням навколо складів. З березня 2015 року відповідач, порушуючи його право на володіння та користування належним йому майном, почав демонтаж плит мощення навколо складу, на його зауваження не реагує, продовжує демонтувати плити, посилаючись на рішення Генічеського районного суду Херсонської області про визнання за ним права власності на плити - мощення в кількості 1 000 шт., які також свого часу були придбані у Іванівського агропостача. Оскільки його право власності не визнаються іншою особою, то він змушений звернутися до суду за захистом свого права (а.с.14). 08 квітня 2015 року позивач змінив свої позовні вимоги тим, що просив визнати за ним право власності на 913 плит мощення, які знаходяться навколо належного йому об'єкту нерухомості - складу по вулиці [ADDRESS] та 6 плит огорожі, посилаючись на те, що склади він придбав у ФГ «АССА», яке в свою чергу придбало це майно у колишнього Іванівського агропостача. Разом із складськими приміщеннями були придбані плити огорожі та плити мощення, які є під'їзними шляхами до складів та мощенням навколо складів. Факт придбання об'єкту нерухомості, плит огорожі та мощення підтверджується наявними документами. 3 березня 2015 року відповідач почав демонтаж плит мощення навколо належного йому складу з посиланням на рішення Генічеського районного суду Херсонської області про визнання за відповідачем права власності на 1 000 плит мощення, які також були придбані у колишнього Іванівського агропостача. Його право на 913 плит мощення та 6 плит огорожі відповідач не визнає і він змушений звернутись до суду за захистом (а.с.28-30). 23 квітня 2015 року позивач збільшив свої позовні вимоги тим, що просив суд заборонити відповідачу демонтаж 616 плит мощення, які знаходяться на спірній території, із яких: 201 плита мощення вартістю 4 020 грн., 415 плит мощення вартістю 4 150 грн., всього на суму 8 170 грн. Спірна територія вказана на план-схемі позивача і план-схемі відповідача. Також, просив суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні складами по [ADDRESS] шляхом загортання виритих екскаватором траншей (а.с.48). 14 травня 2015року позивач уточнив свої позовні вимоги тим, що просив суд зобов'язати відповідача повернути 616 плит мощення, що розташовані на території 2 559 кв. м та є під'їзними шляхами до його складів по [ADDRESS], зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні майном - складами по [ADDRESS], які він створив шляхом перекриття під'їзних шляхів бетонними конструкціями та шляхом виритих траншей, стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. (а.с.77). В судовому засіданні, яке відбулося 14 травня 2015 року, позивач та його представник за усною заявою [PERSON] підтримали свої вимоги, викладені в останній заяві від 14 травня 2015 року. Представник позивача [PERSON] пояснив, що відповідач демонтував плити, що належать позивачу і є під'їзними шляхами до складських приміщень. Самі складські приміщенні знаходяться біля автомобільної дороги Велика Лепетиха - Генічеськ, тому в'їзд (виїзд) з цієї дороги є найбільш зручним, позивач користувався саме ним, але відповідач перегородив його бетонними конструкціями довжиною 6 м (плити), вирив три траншеї глибиною до 1 м продовж складських приміщень позивача. Також, іноді позивач користувався в'їздом (виїздом) з території ринку, який відповідач теж перегородив демонтованими плитами. Двері до складських приміщень розташовані з північної сторони, з південної сторони двері відсутні, до складських приміщень можливо під'їхати лише з північної сторони. У першому від дороги складському приміщенні п'ятеро дверей, у другому - одні великі, але всі під'їзні шляхи до складських приміщень перекриті, до складів неможливо заїхати. Майно у вигляді плит мощення відповідач демонтував, частину вивіз, частину склав біля свого складу. Просив суд зобов'язати відповідача повернути належні позивачу 616 плит мощення, що розташовані на площі 2 559 кв. м та є під'їзними шляхами до складів. Земельна ділянка на площі 2 559 кв. м належить Іванівській селищній раді Херсонської області. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пред'явлений до нього позов не визнав та пояснив, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 23 жовтня 2006 року був визнаний дійсним договір купівлі-продажу, укладений між ним та арбітражним керуючим Залуцьким В.Л., визнаний об'єкт замощення площею 11 592 кв. [ADDRESS] нерухомим майном, Генічеське державне бюро технічної інвентаризації (далі - Генічеське БТІ) зобов'язано здійснити державну реєстрацію об'єкта замощення площею 11 592 кв. м, по [ADDRESS] та внести запис до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Позивач вимагає повернути йому майно у вигляді 616 плит мощення, що знаходяться біля його складських приміщень по [ADDRESS]. Так він не має ніякого відношення до майна позивача, що знаходиться за вказаними позивачем адресами. Згідно схематичного плану, його нерухоме майно знаходиться по [ADDRESS], частина майна заходить вглибину між складами позивача. Позивач вимагає повернути майно, що знаходилось між складами та з північної сторони складів, але згідно рішення суду та документів Генічеського БТІ та приватного підприємця [PERSON] це є його майно. Також, вважає, що він не створює позивачу перешкоди у користуванні складами, так як позивач вказує на те, що під'їзні шляхи до складів знаходяться на території розташування його нерухомого майна по [ADDRESS]. Якщо немає проходу чи проїзду, то треба укладати договір сервітуту, але позивач з цього приводу до нього не звертався. Земельна ділянка під нерухоме майно органом місцевого самоврядування йому не була виділена. На даний час він демонтував тільки частину мощення, як нерухомого майна, загородив в'їзд (виїзд) із дороги Велика Лепетиха - Іванівка для того, щоб попередити крадіжку інших частин мощення (подушки), траншеї біля складів позивача не виривав. Всі вимоги позивача вважає безпідставними. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору по виконанню робіт та послуг від 07 жовтня 2001 року, укладеного між ФГ «АССА» та відкритим акціонерним товариством «Іванівський агропостач» (далі - ВАТ «Іванівський агропостач») ФГ «АССА» зобов'язалося виконувати для ВАТ «Іванівський агропостач» різні роботи та послуги на суму 14 172 грн. (вартість під'їздних шляхів до приміщень ФГ «АССА») (а.с.19); згідно акту про виконання договору робіт та послуг № 4 від 27 лютого 2002 року ФГ «АССА» відповідно до договору від 07 жовтня 2001 року виконало для ВАТ «Іванівський агропостач» роботи та послуги якісно, сторони взаємних претензій не мають (а.с.18); відповідно до накладної № 7 від 27 лютого 2002 року ФГ «АССА» в рахунок виконання умов договору по виконанню робіт та послуг від 07 жовтня 2001 року отримало 913 дорожніх плит та 6 плит - огорожі, загальною вартістю 14 172 грн. (а.с.17); відповідно до акту приймання - передачі від 28 лютого 2002 року ВАТ «Іванівський агропостач» передає, а ФГ «АССА» приймає у власність наступне майно: плити мощення дорожні (залізобетонні) 1,8 м х 3 м в кількості 675 шт.; плити мощення дорожні (залізобетонні) 1,3 м х 1,5 м в кількості 238 шт.; плити огорожі канальні (залізобетонні) 2 м х 6 м в кількості 6 шт. Плити мощення є під'їзними шляхами і розташовані навколо складських приміщень, що належать [PERSON] Плити канальні є частиною огорожі навколо території ВАТ «Іванівський агропостач» із східної сторони адмінбудівлі (а.с.20); згідно витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 березня 2010 року, виданих Генічеським державним бюром технічної інвентаризації, [PERSON] є власником нежитлової будівлі та складу за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-5); 18 серпня 2010 року між ФГ «АССА» та [PERSON] укладений договір купівлі - продажу, відповідно до умов якого ФГ «АССА» зобов'язується продати плити дорожні (мощення), які є під'їзними шляхами до складів, розташованих за адресою: смт. Іванівка, Херсонської області, [ADDRESS], що є власністю [PERSON], в кількості 675 шт. по 10 грн. та в кількості 238 шт. по 20 грн.; плити огорожі ж/б в кількості 6 шт. по 50 грн., а [PERSON] зобов'язується оплатити загальну суму предмету купівлі в розмірі 14 172 грн. протягом трьох днів (а.с.6); 20 серпня 2010 року [PERSON] сплатив на користь ФГ «АССА» кошти в сумі 14 172 грн. на виконання умов договору купівлі - продажу від 18 серпня 2010 року, а ФГ «АССА» передало [PERSON] плити в загальній кількості 919 шт., що підтверджується квитанцією до прибуткового ордера № 253747 та накладною № 5 (а.с.7); за змістом листа Іванівської селищної ради Херсонської області від 28 грудня 2011 року, адресованого [PERSON], селищною радою було розглянуто його заяву про надання дозволу на розробку документації на плити та роз'яснено, що плити мощення належать до рухомих речей, а тому селищна рада не може надати дозвіл на розробку документації на плити мощення як на об'єкт нерухомості (а.с.8); згідно договору купівлі продажу майна від 13 серпня 2004 року, укладеного між ВАТ «Іванівський агропостач» в особі арбітражного керуючого Залуцького Володимира Леонідовича та [PERSON], ВАТ «Іванівський агропостач» зобов'язався реалізувати та передати у власність [PERSON] плити дорожні, розміром 3 м. х 1,8 м. по ціні 20 грн. за 1 шт., у кількості 1 000 шт. та плити канальні ПКО 60.20, розміром 6 м х 2 м у кількості 17 шт., а [PERSON] зобов'язується своєчасно прийняти плити та сплатити їх вартість в сумі 20 816 грн. Пунктом 4.1. даного договору визначено, що відповідно до протоколу № 2 засідання Комітету кредиторів ВАТ «Іванівський агропостач» від 08 червня 2004 року покупець зобов'язується протягом трьох наступних років використати предмет договору для облаштування Іванівського районного ринку. З метою забезпечення виконання умов п. 4.1 даного Договору покупцеві забороняється протягом 3 років демонтаж та вивезення предмету Договору (а.с.66-67); згідно акту прийому-передачі майна від 21 лютого 2005 року ВАТ «Іванівський агропостач», в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Куцюпак Ю.І. передає, а [PERSON] приймає наступне майно: плити канальні, розміром 6 м. х 2 м. у кількості 17 шт. та плити дорожні, розміром 3 м. х 1,8 м. у кількості 1 000 шт. (а.с.65); в 2006 році приватний підприємець [PERSON] виготовила робочий проект генерального плану території в смт. Іванівка, Херсонської області, по [ADDRESS] на споруду мощення із залізобетонних плит, загальною площею 11 592 кв.м., яка належить [PERSON] згідно договору купівлі - проджу від 13 серпня 2004 року (а.с.55-62); рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 23 жовтня 2006 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу від 13 серпня 2004 року, укладеного між [PERSON] та арбітражним керуючим Залуцьким В.Л.; визнано за [PERSON] право власності на об'єкт нерухомого майна (замощення) площею 11 592 кв.м., згідно договору купівлі-продажу майна від 13 серпня 2004 року, розташованого по [ADDRESS] та зобов'язано Генічеське БТІ здійснити державну реєстрацію об'єкта замощення площею 11 592 кв.м. (а.с.37-38); згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 грудня 2006 року, виданого Генічеським БТІ, [PERSON] є власником об'єкта споруди по [ADDRESS] (а.с.39); відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осбі та фізичних осіб підприємців від 13 травня 2015 року державну реєстрацію припинення юридичної особи - ВАТ «Іванівський райагропостач» проведено 22 червня 2005 року за судовим рішенням (а.с.78-79); відповідно до акту комісії, затвердженого рішенням ХХХХІІІ сесії селищної ради УІ скликання від 24 лютого 2015 року № 557, у складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на території колишнього ВАТ «Іванівський агропостач» проведено перерахунок залізобетонних плит та встановлено, що на даній території на день перерахунку знаходяться дорожні плити розміром 3 м х 1,8 м в кількості 1 818 шт.; плити канальні ПКО розміром 6 м х 2 м в кількості 21 шт. та залізобетонні плити для рейсів козлового крану в кількості 48 шт. (а.с.68). Викладені у акті результати свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. підтвердили у судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не можен грунтуватися на припущеннях. Як видно із договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2001 року, укладеного між ФГ «АССА» в особі [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Іванівський агропостач», за виконані роботи та послуги ФГ «АССА» придбало у ВАТ «Іванівський агропостач» під'їзні шляхи до приміщень фермерського господарства. Згідно акту приймання-передачі від 28 лютого 2002 року ВАТ «Іванівський агропостач» передав у власність ФГ «АССА» плити мощення дорожні (залізобетонні) в кількості 675 штук розміром 1,8 м х 3 м та у кількості 238 штук розміром 1,3 м х 1,5 м, які є під'їзними шляхами і розташовані навколо складських приміщень, що належать [PERSON] (а.с. 19-20). Із пояснень представника позивача [PERSON] видно, що під'їзні шляхи із автомобільної дороги Велика Лепетиха - Генічеськ до складів позивача у вигляді плит, розташовані з північної сторони, з цієї ж сторони розташоване і нерухоме майно у вигляді замощення, що належить відповідачу. Частина плит позивача розташовані між складськими приміщеннями та з південної сторони складів. Плити огорожі та плити, що знаходились з південної сторони складів позивач демонтував. Плити, що знаходились з північної сторони складів та між складами демонтував відповідачі і це майно є спірним. Відповідач демонтував з північної сторони складів і між складами 616 плит. При цьому представник позивача посилається на план-схему розташування плит мощення (під'їзних шляхів до складів) від 28 лютого 2002 року, відповідно до якої, придбані у ВАТ «Іванівський агропостач» плити знаходяться біля складів з північної сторони по [ADDRESS] та розміщені по ширині 24 м, по довжині 95 м та між складами (а.с.15). Посилання на план-схему у договорі купівлі-продажу та акту-передачі відсутні. Проте суд приймає план-схему до уваги, так як це єдиний документ, де визначено розташування спірного майна. Документ підписаний продавцем та скріплений печаткою, складений на підставі акту прийому-передачі (а.с.15). Із договору купівлі-продажу майна від 13 серпня 2004 року, укладеного між ВАТ «Іванівський агропостач» у особі арбітражного керуючого Залуцького В.Л. та [PERSON] видно, що відповідач придбав 1 000 дорожніх плит розміром 3 м х 1,8 м (а.с.66-67), які він прийняв по акту прийому-передачі від 21 лютого 2015 року (а.с.65). Вказані документи видані відповідачу продавцем, у них відсутні будь-які посилання на місце розташування 1 000 плит дорожніх. Згідно рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 23 жовтня 2006 року визнаний дійсним договір купівлі-продажу від 13 серпня 2004 року, укладений між [PERSON] та арбітражним керуючим Залуцьким В.Л. Також, цим рішенням суду за [PERSON] визнано право власності на об'єкт нерухомого майна (замощення) площею 11 592 кв. м згідно договору купівлі-продажу майна від 13 серпня 2004 року у арбітражного керуючого Залуцького В.Л. Суд зобов'язав Генічеське БТІ здійснити державну реєстрацію об'єкта замощення площею 11 592 кв. м, розташованого по [ADDRESS] та внести запис до Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.37-38). Приватним підприємцем [PERSON] у 2006 році виготовлена технічна документація на мощення із залізобетонних плит дорожніх та асфальту, розташованих на площі 11 592 кв. м. Згідно схематичного плану нерухоме майно відповідача розташоване по [ADDRESS], із північної сторони впродовж складів позивача (склад розміром 80,40 м х 19,30 м та 38,70 м х 10,50 м) та між цими складами (а.с.82). На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку про те, що двічі різним особам, а саме: представнику позивача (ФГ «АССА» в особі [PERSON] ) - 28 лютого 2002 року та відповідачу 13 серпня 2004 року - [PERSON], одним і тим же продавцем - ВАТ «Іванівський агропостач» було продано одне і те ж майно - плити дорожні розміром 3 м х 1,8 м, частина цього майна розташована на одній і тій же території - з північної сторони складів позивача та між складами. Представнику позивача продано 913 плит дорожніх, а відповідачу - 1 000. Представнику позивача, як голові ФГ «АССА», спірне майно було продано власником, а [PERSON] - арбітражним керуючим. Продаж майна відповідачу арбітражним керуючим вважається одним із видів примусової реалізації майна - внаслідок банкрутства ВАТ «Іванівський агропостач». Згідно технічної документації, виготовленої приватним підприємцем [PERSON], спірне майно розташоване по [ADDRESS]. Таким чином, первісним відчужувачем спірного майна є ВАТ «Іванівський агропостач». Згідно витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 22 червня 2005 року був внесений запис про припинення юридичної особи ВАТ «Іванівський агропостач» за судовим рішенням (а.с.77-79). Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Згідно ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 1 , ч. 2 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувача), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особою, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Суд вважає, що відповідач є добросовісним набувачем спірного майна - плитами мощення на площі 11 592 кв.м., що розташовані по [ADDRESS] дійсність правочину (договору купівлі-продажу) та право власності на об'єкт нерухомості (замощення) встановлено рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 23 жовтня 2006 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 грудня 2006 року, виданого Генічеським державним бюро технічної інвентаризації. Згідно з вимогами п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд також вважає, що спірне майно було реалізоване відповідачу арбітражним керуючим в процесі ліквідації юридичної особи на підставі судового рішення та не може бути витребуване від добросовісного набувача. За таких обставин вимоги позивач у частині витребування майна із чужого незаконного володіння не підлягають задоволенню. Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача про накладення арешту на спірне майно для забезпечення виконання позову, так як суд встановив, що відповідач є добросовісним набувачем спірного майна, підстав для витребування 616 плит дорожніх із чужого незаконного володіння немає. Суд не приймає до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] в тій їх частині, що вони як члени комісії встановили кількість демонтованих відповідачем плит у кількості більшій, ніж ним придбано по документам, так як їх пояснення не спростовують висновки суду, що відповідач є добросовісним набувачем спірного майна. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що в судовому засіданні підтверджено те, що відповідач створив позивачу перешкоди у користуванні складами, розташованими по [ADDRESS] «г» та 2 «д», в смт. Іванівка тим, що перекрив під'їзний шлях із автомобільної дороги Велика Лепетиха - Генічеськ бетонними конструкціями та вирив траншеї біля складів. Факт перекриття в'їзду (виїзду) із автомобільної дороги Велика Лепетиха-Генічеськ бетонними плитами розміром 3х1,8 м в судовому засіданні відповідачем не заперечувався. За таких обставин вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні складами по [ADDRESS], в смт. Іванівка є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача в тій їх частині, що перекриття в'їзду (виїзду) з автомобільної дороги Велика Лепетиха - Генічеськ пов'язане з тим, щоб попередити викрадання майна на території, де було розташоване належне йому нерухоме майно - плити дорожні та ще залишаються інші фрагменти замощення, так як тим самим відповідач позбавив позивача права користування належним йому майном - складами по [ADDRESS], в смт. Іванівка. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В зв'язку з тим, що позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial