Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

03.03.2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.09.2010 року на підставі договору дарування вона набула право власності на квартиру [ADDRESS], що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 1633. Однак в даній квартирі залишились зареєстрованими її батько [PERSON], який подарував їй дану квартиру, а також відповідач [PERSON] 31.10.2012 року, проте жодного дня відповідач в цій квартирі не проживав і не проживає. Відповідач для позивача є сторонньою особою, а для її батька відповідач приходиться чоловіком його рідної сестри. На даний час на відповідача нараховуються комунальні платежі, а [PERSON] відмовляється в добровільному порядку зняти своє місце реєстрації в квартирі. Відповідно до ст.ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою № 15 в будинку № 62 по вулиці Ковельській в місті Луцьку Волинської області. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача вимоги свого довірителя підтримав та просив суд позов задовольнити. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В п. 2\~ст. 405 ЦК України зазначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з договору дарування квартири від 08.09.2010 року, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно - квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 3-5). З будинкової книги вбачається, що у квартирі, приналежній [PERSON], з 31.10.2012 року зареєстрований відповідач\~[PERSON] (а.с. 6-10). В судовому засіданні встановлено, що відповідач хоч і зареєстрований в спірній квартирі, проте в ній не проживав і не проживає. Крім того, власник квартири позивач [PERSON] не бажає сплачувати комунальні платежі, які нараховуються на відповідача, а також бажає зняти з реєстрації членів сімї попереднього власника відповідача у справі. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою № 15 в будинку № 62 по вулиці Ковельській в місті Луцьку Волинської області. Судові витрати у справі відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved