Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

03.06.2020 року до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою звернувся [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Темненко Валентина Олександрівна до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя», [PERSON] , в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 80862,00 грн., моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн., стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 9616,20 грн., які складаються з оплати послуги з експертної оцінки у розмірі 1700,00 грн., оплату телеграм про виклик на огляд автомобіля 916,20 грн., оплату правових послуг 7000,00 грн. В обґрунтування вимог позову, позивачем зазначено, що 13.01.2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] , який керуючи автомобілем марки «FORD FOCUS C MAX» номерний знак [NUMBER] не дотримався безпечної швидкості та погодних умов, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем марки «GEELY» номерний знак [NUMBER] , яким керував позивач [PERSON] та якому він належить на праві власності, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. У встановлені законом строки позивач виконав всі дії, які необхідні для отримання страхових виплат. На момент ДТП автомобіль [PERSON] був застрахований в ПРАТ СК «Арсенал Страхування», автомобіль, яким керував [PERSON] , був застрахований в ПАТ СК «ПЗУ Україна». Відповідно до полісу, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000,00 грн., розмір франшизи становить 2000,00 грн. Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 03.02.2020 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст.124, ч.1 ст.139 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності. До теперішнього часу позивач не отримав будь-якого відшкодування та вимушений був самостійно за власні кошти провести експертне автотоварознавче дослідження по визначенню вартості збитку, завданого йому, як власнику автомобіля. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості збитку від 18 березня 2020 року автомобіль економічно не доцільно відновлювати, так як відновлюваний ремонт перевищує ринкову вартість, тому матеріальний збиток складає 80862,00 грн. Крім матеріальних збитків позивачу було завдано і моральну шкоду. Власником автомобіля позивач став декілька місяців до дорожньо-транспортної пригоди. Це була дуже важлива покупка для нього, оскільки він є інвалідом другої групи з дитинства з діагнозом «Церебральний параліч» і автомобіль для нього є саме необхідним засобом пересування до місця роботи та додому, оскільки розмір пенсії, яку він отримує не дозволяє бути непрацюючою людиною. Крім того, через дорожньо-транспортну пригоду у нього виникли психотравматичні фактори, що стали джерелом негативних емоцій і переживань, які призвели до погіршення здоров`я, вплинули на реалізацію його намірів та стосунків з іншими людьми. Позивач втратив душевний спокій, сон, багато часу витрачав на оформлення відповідних документів, проведення експертизи, при цьому погано пересуваючись. Заподіяну моральну шкоду оцінює у розмірі 20000,00 грн. Добровільно вирішити питання стосовно відшкодування шкоди відповідачами позивач не має змоги, тому вимушений звернутися до суду. Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 10.06.2020 року по справі призначено підготовче судове засідання (а.с.53). 27.07.2020 року на адресу суду поштовою кореспонденцією від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» Аврамець О.М. надійшов відзив, відповідно до якого діяльність із обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» не здійснює, що виключає його участь у даних правовідносинах із яких виник спір (а.с.61-72). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.08.2020 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.75). 11.03.2021 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про залучення в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ПЗУ Україна» (а.с.94). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 11.03.2021 року клопотання представника позивача [PERSON] про залучення в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство страхова компанія «ПЗУ Україна» залишено без розгляду (а.с.96). В судове засідання з`явився представник позивача [PERSON] , надала пояснення згідно тексту позовної заяви, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. В судове засідання, для розгляду справи по суті, представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату час та місце розгляду даної справи судом, згідно положень п.1 ч.8 ст.128, ст.130 ЦПК України, відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з суду відділенням поштового зв`язку «Укрпошта» (а.с.58,79,84а,90). Заяв або клопотань про розгляд справи у відсутності, або про відкладення розгляду справи, відповідачем до суду надано не було. 27.07.2020 року відповідач надав на адресу суду відзив на позовну заяву. В судове засідання відповідач [PERSON] з`явився, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Заслухавши сторони по справі, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу позовних вимог, а відповідачі, як на підставу заперечень на позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 03.02.2020 року по справі №316/131/20, провадження №3/316/76/20 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст.139 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Відповідно до постанови суду від 03.02.2020 року, [PERSON] було визнано винним у скоєні правопорушення передбаченого ст.124, ч.1 ст.139 Кодексу України про адміністративне правопорушення, яке мало місце 13.01.2020 року, що виразилось в тому, що водій [PERSON] 13.01.2020 року о 08 годині 40 хвилин на 314 км автодороги М-18, керуючи автомобілем марки «FORD FOCUS C MAX» номерний знак [NUMBER] не дотримався безпечної швидкості та погодних умов, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем марки «GEELY» номерний знак [NUMBER] , який рухався у зустрічному напрямку, у результаті чого обидва автомобілі зазнали механічні пошкодження, чим водій [PERSON] порушив п.12.1 ПДР України. Крім того водій [PERSON] 13.01.2020 року о 08 годині 35 хвилин на 314 км автодороги М-18, керуючи автомобілем марки «FORD FOCUS C MAX» номерний знак [NUMBER] не дотримався правил дорожнього руху, у результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «GEELY» номерний знак [NUMBER] , який в свою чергу виїхав на узбіччя та здійснив наїзд на дорожній знак та наніс державі матеріальний збиток, чим водій [PERSON] порушив п.1.5, п.8.12 ПДР України. Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 03.02.2020 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст.139 Кодексу України про адміністративне правопорушення та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів громадян, що складає 340,00 грн. (а.с.24). Постанова Енергодарського міського суду Запорізької області від 03.02.2020 року по справі №316/131/20, провадження №3/316/76/20 набрала законної сили 14.03.2020 року. Згідно змісту частин 4, 5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно змісту частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, враховуючи зазначені приписи ст.82 ЦПК України, судом встановлено, що саме відповідач [PERSON] є винним у скоєнні адміністративного правопорушення, яке мало місце 13.01.2020 року за участю транспортного засобу «GEELY» номерний знак [NUMBER] , яким керував позивач по справі. Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до змісту абзацу 1 пункту 4 роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року (далі - Постанова №4), зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача, не залежно від наявності вини - коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до абзацу 3 п. 5 Постанови № 4, цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Згідно частин 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з положеннями статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року у справі №359/2309/17 зазначив, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «GEELY» номерний знак [NUMBER] , застрахована у ПРАТ СК «Арсенал Страхування» за полісом № АО/1114891 від 21.05.2019 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.8). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «FORD FOCUS C MAX» номерний знак [NUMBER] , застрахована у ПАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом № АМ/7288216 від 22.02.2019 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.9). Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Відповідно до ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Як встановлено з позовною заяви, позовні вимоги пред`явлені до відповідача ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна Страхування життя». Відповідно до матеріалів справи, 18.08.2020 року ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області підготовче провадження у цивільній справі було закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с.75). 11.03.2021 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про залучення в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ПЗУ Україна» (а.с.94). Відповідно до ч.1 ст.51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. За положеннями ч.1 ст.126, ч.1 ст.127 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними. Відповідно до ч.3 ст.51 ЦПК України , після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Відповідно до ч.2 ст.222 ЦПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в іншій строк, визнаний судом. Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 11.03.2021 року клопотання представника позивача [PERSON] про залучення в якості співвідповідача Приватного акціонерного товариства страхову компанію «ПЗУ Україна» залишено без розгляду з підстав, що клопотання подано після закриття підготовчого судового засідання, стороною позивача поважні причини, через які було пропущено встановлений строк, не зазначені та взагалі не ініціювалося питання поновлення такого строку (а.с.96). Зі змісту відзиву на позовну заяву, копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що надійшов до суду від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» Аврамець О.М., ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя» здійснює таки види діяльності: страхування життя, перестрахування, а діяльність із обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідач не здійснює, що виключає його участь у даних правовідносинах із яких виник спір (а.с.61-72). Доказів на підтвердження спростування зазначеного у відзиві представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя», позивачем суду не надано. Крім того, листом від 22.07.2020 року позивача було повідомлено, що управлінням врегулювання збитків ПрАТ СК «ПЗУ Україна» розглянуто справу відносно події яка мала місце 13.01.2020 року та страхове відшкодування у розмірі 36091,91 грн. буде перераховане протягом 5 робочих днів (а.с.93). З аналізу наведених вище норм законодавства, слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. З обставин встановлених під час розгляду справи та досліджених належних та допустимих доказів, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували наявність безпосереднього зв`язку між відповідачем ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна Страхування життя» та спірними правовідносинами, у зв`язку з зазначеним, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог саме до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна Страхування життя». Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає : у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я , у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів , у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна , у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ від 11.12.2013 року, [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства (а.с.28). Як зазначає позивач у позовній заяві, автомобіль для нього є необхідним засобом пересування до місця роботи та додому, оскільки розмір пенсії, яку він отримує не дозволяє бути непрацюючою людиною. Відповідно до довідки виданою ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» від 25.05.2020 року №158, позивач з 09.08.2013 року працює у ВП «Запорізька АЕС» у підрозділі транспортний цех (а.с.26). Крім того, через дорожньо-транспортну пригоду, як зазначає позивач, виникли психотравматичні фактори, що стали джерелом негативних емоцій і переживань, що привели до погіршення здоров`я, вплинули на реалізацію його намірів та стосунків з іншими людьми. Позивач втратив душевний спокій, сон, багато часу витрачав на оформлення відповідних документів не будучи здоровою людиною. Заподіяну шкоду оцінює у розмірі 20000,00 грн. Суд вважає, що стороною позивача обґрунтовано спричинення моральної шкоди, у зв`язку з чим, в частині позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн. суд вважає необхідним вимоги позивача задовольнити частково, у розмірі 10000,00 грн. Відповідно до приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами, який зазначає у резолютивній частині рішення. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за проведення експертного, автотоварознавчого дослідження, з питання визначення вартості матеріальної шкоди, позивачем було сплачено 18.03.2021 року на користь експерта Козакова О.О. вартість експертизи в розмірі 1700,00 грн., що підтверджується квитанцією від 18.03.2020 року (а.с.44). Проте, судом, враховуючи відмову позивачу в задоволенні позовних вимог саме до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна Страхування життя», відмовляє у стягненні і розміру понесених позивачем витрат з оплати вартості експертного дослідження в сумі 1700,00 грн. Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача витрат з правничої допомоги, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до положень ч.3, ч.4, ч.5, ч.6 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 року, для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом слід саме у договорі з клієнтом визначити механізми розрахунку свого гонорару, лише рахунку замало. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача на обґрунтування вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги у цивільних справах від 20.05.2020 року, гонорар адвоката та порядок розрахунків зазначений у змісті п.5 договору (а.с.48). Разом з тим, зі змісту самого договору не можливо встановити, у тому числі, які саме були виконані роботи (надані послуги) та понесенні у зв`язку з цим витрати (а.с.48). Крім того, додана представником позивача [PERSON] копія квитанції №33/173 на суму 7000,00 грн. датована 20.05.2019 роком, тоді як справа розглядається відносно події яка мала місце 13.01.2020 року. Квитанція датована 20.05.2019 року, тобто до виникнення спірних правовідносин (а.с.45). Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача витрат з правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial