Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

03.01.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту від 08.11.2013 № [NUMBER], який укладено між відповідачем і публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», в сумі 21826 грн 26 коп., та відшкодування понесених судових витрат у сумі 1378 грн. В обґрунтування позову послався на невиконання відповідачем умов договору про надання споживчого кредиту, а також на договір факторингу, за яким до позивача перейшло право вимоги стягнення суми боргу з відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився, при цьому надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в ній доказів. Відповідач позов не визнав. Він пояснив, що кредитні кошти від банку не отримував, оскільки вони підлягали перерахуванню товариству з обмеженою відповідальністю «Чернігівторг» в якості оплати за будівельні матеріали, які він мав намір придбати. Проте, враховуючи ту обставину, що товар йому не передали, в подальшому він відмовився від договору про надання споживчого кредиту, про що повідомив банк у строки, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 08.11.2013 року відповідач уклав з публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі Банк) Договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], згідно якого Банк зобовязався надати відповідачу кредит в сумі 17188 грн 82 коп. на придбання будівельних матеріалів у товаристві з обмеженою відповідальністю «Чернігівторг» (далі Договір, а. с. 5-8). Як встановлено рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 09.12.2014 року, що, в силу положень частини третьої статті 61 ЦПК України, звільняє від доказування по даній справі, відповідач уклав Договір із Банком під тиском працівників товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівторг» та в подальшому відмовився від Договору в односторонньому порядку в чотирнадцятиденний строк з дня його укладення, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначеним рішенням крім того встановлено, що відповідач не отримував товар від товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівторг», а підпис у накладній про нібито його отримання відповідачу не належить. Вказане стало підставою для визнання апеляційним судом договору купівлі-продажу будівельних матеріалів, укладеного між відповідачем і товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівторг», недійсним, а також для розірвання Договору. Відповідно до відповідно до частини третьої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязання довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач просив суд розглянути справу на підставі наявних в ній доказів. Водночас, позивач не надав суду доказів особистого отримання відповідачем від Банку суми кредиту в розмірі 17188 грн 82 коп. а також доказів того, що за Договором факторингу від 22.12.2014 № 22/12/14/1-2 до нього перейшло право вимоги стягнення боргу з відповідача за Договором, оскільки договір факторингу містить лише посилання на придбання позивачем у Банку Портфеля Заборгованості на загальну суму 170077 грн 82 коп. без розкриття інформації про те, за якими кредитними договорами сформовано цей Портфель Заборгованості. За таких обставин, предявлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed