Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

04 вересня 2017 року Веселинівська райдержадміністрація звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є матір'ю неповнолітньої [PERSON] 22 травня 2013 року службою у справах дітей спільно з Веселинівським районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, у помешканні гр. [PERSON], жителя смт. Токарівка Веселинівського району Миколаївської області була виявлена малолітня дитина [PERSON], яка мала занедбаний вигляд, була брудна та залякана. Дівчинка знаходилась фактично на утримані своїх далеких родичів, не відвідувала навчальних закладів, не мала одягу та свого спального місця. Дитина була влаштована до центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Вознесенська до з'ясування місця знаходження матері та вирішення питання можливості передачі їй доньки. 08 жовтня 2013 року до служби у справах дітей звернулась відповідачка [PERSON], яка повідомила про відсутність постійного місця проживання, засобів до існування і попрохала про допомогу у влаштуванні її доньки до державного закладу, про що написала відповідну заяву директору Широколанівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат. 11 жовтня 2013 року малолітня [PERSON] була влаштована до Широколанівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат на повне державне забезпечення, де й навчається по теперішній час. Впродовж 2013-2017 років відповідачка жодного разу не відвідувала свою доньку, не цікавилась її станом здоров'я, навчанням, розвитком, не допомагала матеріально, не забезпечувала її одягом та предметами побуту. Відповідачка [PERSON] не має власного житла та постійного місця проживання, бродяжить, зловживає алкоголем, не працює, не намагається змінити свій спосіб життя. В зв'язку з цим, просять позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на користь доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник відповідача Веселинівської райдержадміністрації Миколаївської області Дикусар О.В. в судовому засіданні обставини викладені в позовній заяві підтвердила, позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав підтримала повністю. В частині стягнення аліментів позовні вимоги змінила просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на користь [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суду не повідомила, письмових заперечень до суду не надала. Представник третьої особи Веселинівської селищної ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 15 грудня 2011 року відділом ДРАЦС Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області. У зв'язку з тим, що [PERSON] не перебувала у зареєстрованих шлюбних відносинах та відсутністю спільної заяви батьків, відомості про батька в актовий запис про народження [PERSON] були записані зі слів матері, у порядку ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00011039704 від 11 вересня 2012 року. Комісією з питань захисту дітей при Веселинівській районній державній адміністрації зроблено висновок від № 156/22-01-02/07 від 28.03.2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» 26 квітня 2001 року № 2402-III виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Конвенцією «Про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно 164 СК Українимати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 N 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Обставини позбавлення [PERSON] батьківських прав викладені в позовній заяві під час розгляду справи в суді та ухвалення судового рішення знайшли своє підтвердження. Так, згідно акта обстеження житлово-побутових умов життя дітей в сім`ї гр. [PERSON], мешканця смт. Кудрявцівка Веселинівського району Миколаївської області, 22 травня 2013 року службою у справах дітей спільно з Веселинівським районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, на момент обстеження в помешканні виявлено малолітню дитину [PERSON], 2002 року народження, яка мала ознаки педикульозу, була брудна та не мала власного спального місця та яку там залишила мати поїхавши в невідомому напрямку. Згідно довідки Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Вознесенської міської ради Миколаївської області № 74 від 17.03.2017 року малолітня [PERSON] за направленням Служби у справах дітей Веселинівської райдержадміністрації 22 травня 2013 року була зарахована до Центру та вибула 08 жовтня 2013 року. За час перебування дитини в Центрі мати - [PERSON] жодного разу її не відвідувала, не цікавилась її фізичним, духовним, моральним розвитком та здоров'ям дитини. 11 жовтня 2013 року на підставі заяви відповідачки [PERSON] її малолітня донька [PERSON] була влаштована в Широколанівську спеціальну загальноосвітню школу-інтернат Веселинівського району Миколаївської області, що підтверджується письмовою заявою [PERSON] від 08.10.2013 року, витягом з наказу Широколанівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат від 11 жовтня 2013 року № 13 про зарахування до списків учнів 4 класу [PERSON], [INFO]. Згідно встановлених судом обставин, відповідач [PERSON] протягом 2013-2017 років жодного разу не відвідувала свою доньку в Широколанівській спеціальній загальноосвітній школі-інтернат, не сприяла розвитку дитини, не цікавилась долею дитини, навчанням та вихованням доньки, не надавала матеріальну допомогу. Під час всіх канікул дівчинка перебувала в школі-інтернаті та оздоровлювалась в літньому таборі «Орлятко» с. Рибаківка Березанського району Миколаївської області, оскільки матеріально-побутові умови проживання сім`ї та спосіб життя матері дитини не дозволяли їй перебувати в період канікул вдома. Зазначені обставини підтверджуються копією клопотання директора Широколанівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Шпак С.М. від 05 квітня 2016 року № 158 про застування заходів морально-етичного впливу на гр. [PERSON], копіями актів про невідвідування батьками дитини за 2014-2017 роки. Довідкою-характеристикою Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 616 від 20.03.2017 року встановлено, що відповідачка [PERSON] періодично проживає у родичів в смт. Токарівна Веселинівського району Миколаївської області, не працює, не одружена, постійного місця проживання не має. Крім того, відповідно до письмових пояснень відповідачки [PERSON] від 17.01.2017 року та 28.03.2017 року, наданих нею Службі у справах дітей Веселинівської райдержадміністрації, за весь час перебування її доньки в інтернаті вона лише два рази її відвідувала, останнього разу 01.09.2016 року. На вихідні та канікули доньку додому не забирала, оскільки не має власного житла. Жодного разу не купувала дочці одягу, взуття, продуктів харчування, іграшок, не цікавилась її здоров'ям. Неодноразово попереджалась про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач [PERSON] з 2013 року по даний час не приймає участі у вихованні доньки [PERSON], виявляє стійке небажання у виконанні батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Протягом зазначеного періоду відповідачка без поважних на те причин не спілкується з донькою, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умови для отримання нею освіти. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідачкою [PERSON] від виконання свої батьківських обов'язків по вихованню доньки. Тому, суд приходить до переконання в необхідності позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Частиною 2 та 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь [PERSON]аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 900,00 (дев`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved