Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

03 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу, який було зареєстрованого між сторонами 20 вересня 1997 року Вершинською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області, актовий запис №2. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказав, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні характери. Намагання та зусилля позивача зберегти сімю ні до чого не привели. За таких обставин [PERSON] вимушений був звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем буде суперечити його інтересам. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він від позову не відмовляється, підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які ним були викладені в позовній заяві (а.с.11). Відповідач [PERSON] письмово повідомила судові про те, що нею визнається позов та вона не заперечує проти його задоволення, оскільки дійсно їх з позивачем сімя розпалася (а.с.13). Сторони у попереднє судове засідання не зявились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі.\~ Виходячи з наведеного, а також положень стст.130,158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] укладено 20 вересня 1997 року, який зареєстровано Вершинською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області, про що зроблено актовий запис №2 (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO], які на даний час знаходяться на утриманні батьків (а.с.4). З матеріалів справи вбачається, що подружні відносини між [PERSON] і [PERSON] фактично припинилися з січня 2015 року через відсутність взаєморозуміння, подружжя не зійшлися характерами. Намагання та зусилля позивача зберегти сімю ні до чого не привели. На даний час подружжя проживають в одному будинку, однак окремо один від одного, ведення спільного господарства припинили. Зясовано, що подружжям втрачено почуття любові і поваги один до одного, сторони не намагаються зберегти сімю. Зазначені обставини у справі сторони не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Сторони дійшли згоди, що діти будуть проживати разом із відповідачем [PERSON]. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Під час попереднього розгляду справи судом сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, заперечували проти надання подружжю строку для примирення, про що зазначили у письмових заявах (а.с.11,13). За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про те, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визнання відповідачем [PERSON] предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно положень ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON], як особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, під час розгляду справи не порушила питання про відновлення свого дошлюбного прізвища «Дерксен». Питання про розподіл понесених судових витрат позивачем не порушено.

Outcome: approved