Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

04 липня 2017 року Маріупольський міський центр зайнятості в особі директора Чуприни Ю.П. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 2991,69 гривень. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що з 04 липня 2016 року відповідачці було надано статус безробітного на підставі її заяви та її було ознайомлено під підпис з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного. Однак, під час перебування на обліку в Центрі зайнятості відповідачка не повідомила про факт працевлаштування, що є законною підставою для стягнення з неї суми отриманої допомоги по безробіттю у період з 27 січня 2017 року по 06 березня 2017 року. Сума незаконно одержаних відповідачкою матеріальних коштів за наведений період складає 2991,69 гривень. Ухвалою суду від 07 липня 2017 року відкрите провадження по справі та призначене відкрите судове засідання. Ухвалою суду від 22 травня 2018 року витребувано з Маріупольського міського центру зайнятості персональну справу № 053316062100007 безробітного [PERSON] . Ухвалою суду від 01 листопада 2018 року справа прийнята до провадження судді Мельник І.Г. та призначене відкрите судове засідання. У судове засідання представник позивача Носуленко О.І. , діючий на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, 29 серпня 2019 року надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, 28 серпня 2019 року надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги Маріупольського міського центру зайнятості про стягнення з неї 2991,69 гривень та суми судового збору, визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04 липня 2016 року [PERSON] звернулася із заявою до Маріупольського міського центру зайнятості про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в якій вказала, що ознайомлена із правами та обов`язками, передбаченими даними законами. Згідно наказу НТ № 160708 від 07 березня 2017 року відповідачці було надано статус безробітного з 04 липня 2016 року. Наказом НТ 160711 від 11 липня 2016 року відповідачці було призначено допомогу по безробіттю з 11.07.2016 року по 05.07.2017 року та розпочата їй виплата. Згідно із наказом НТ 170307 від 22.11.2016 року відповідачці припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію. На підставі вказаних наказів міського центру зайнятості [PERSON] перебувала на обліку в центрі зайнятості як безробітна та отримувала допомогу по безробіттю. Маріупольським міським центром зайнятості в порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним було проведено перевірку, в ході якої встановлено, що 26 січня 2017 року, тобто під час перебування відповідачки на обліку в Центрі зайнятості, між [PERSON] та ТОВ «Учбово-експертний центр з охорони праці» було укладено трудовий договір, дата початку роботи: 27 січня 2017 року. За даним фактом складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №625 від12.05.2017 року. Факт перебування відповідачки у трудових відносинах з ТОВ «Учбово-експертний центр з охорони праці» підтверджений трудовим договором № 02 від 26 січня 2017 року, розпорядженням № 02 від 26 січня 2017 року про прийняття [PERSON] на роботу за трудовим договором до ТОВ «Учбово-експертний центр з охорони праці», а також актом виконаних робіт від 31 січня 2017 року. Відповідно до якого [PERSON] виконала роботу у повному обсязі та вартість її роботи складає 700 гривень, з яких: заробітна плата - 563,50 гривень, прибутковий податок - 126 гривень та воєнний збір 10,50 гривень. Про вказаний вище факт працевлаштування в ТОВ «Учбово-експертний центр з охорони праці» відповідачка міський центр зайнятості не повідомила, що свідчить про не зазначення нею всіх обставин, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю. Статтею 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості. Як вбачається з довідки Маріупольського міського центру зайнятості від 12 травня 2017 року відповідачка за період з 27 січня 2017 року по 06 березня 2017 року отримала допомогу по безробіттю в загальному розмірі 2991,69 гривень. З метою досудового врегулювання питання про добровільну сплату незаконно отриманих коштів, на адресу відповідачки було направлено лист № 10-3463 від 12.05.2017 року про необхідність добровільного повернення коштів, сплачених як допомога по безробіттю на рахунок центру зайнятості. Станом на день винесення рішення, допомога по безробіттю відповідачкою не сплачена. Згідно з ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані у встановленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно ч. 3 ст. 36 наведеного закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. З огляду на те, що даний спір є цивільно-правовим, що також підтверджується висновками Верховного суду України в постанові від 22.09.2015 року у справі №21-1884а15, тому до спірних правовідносин мають застосовуватися загальні положення відшкодування шкоди, передбачені главою 82 Цивільного кодексу України. Згідно статті 1166 Цивільного кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахування вказаних положень відповідачка має відшкодувати реальну вартість втраченого майна, тобто компенсувати саме той розмір витрат, які поніс позивач внаслідок неправомірних дій відповідача. Позивачем було доведено представленим власним розрахунком розмір завданої шкоди в сумі 2991,69 гривень, який підлягає стягненню з відповідачки. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі даної позовної заяви, то витрати по його сплаті в сумі 1600 гривень відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved