Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

04.09.2018 року позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача аліменти на сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову послалась на те, що 24.09.2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від подружнього життя у них народився син [PERSON], [INFO]. З 2016 року подружніх відносин не підтримують. В провадженні Червоноградського міського суду Львівської області перебуває справа про розірвання шлюбу. Дитина проживає з нею. Відповідач проживає окремо, працює на ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» на посаді підземного електрослюсаря. Він не має інших осіб на утриманні, аліментів нікому не платить, інших дітей не має. Тому просить позов задовольнити. 19.09.2018 року у справі відкрито провадження. 26.09.2018 року відповідач подав суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. 22.10.2018 року позивачка подала суду письмову заяві, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Розглянувши заяви сторін, оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони з 24.09.2011 року перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. На час звернення з даним позовом до суду у провадженні Червоноградського міського суду перебувала справа між сторонами про розірвання шлюбу. Від подружнього життя у сторін [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Як встановлено судом, дитина проживає з позивачкою та фактично перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, працює та має постійний дохід. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Положенням ч.1 ст.183 ЦПК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вище наведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітньої дитини дітей, визнання відповідачем позову, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути аліменти на сина у розмірі 1/4 частини його доходу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з відповідача в користь на користь Державної судової адміністрації Українислід стягнути 704,80 грн. судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved