Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

02.09.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він являється власником житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] . У 2010 році у вказаному житловому будинку була зареєстрована - [PERSON] , яка з 2003 року фактично не проживає за вказаною адресою, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов. Даний факт також вбачається із довідки № 877 від 23.07.2018 року, виданої Зарожанською сільською радою Хотинського району, Чернівецької області, з якої встановлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована в [ADDRESS] . Просить визначити [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати в справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але від його представника [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності до суду не надала. Відповідно до ст. 280 ч. 1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] , являється власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 176564380 від 07.08.2019 року. Згідно довідки № 887 від 23.07.2018 року, виданої виконком Зарожанської сільської ради Хотинського району, Чернівецької області встановлено, що гр. [PERSON] , 1970 року народження, згідно запису по господарської книги № 21, особового рахунку № [NUMBER] дійсно зареєстрована в [ADDRESS] , але зі слів родичів з 2003 року по даний час проживає за межами України. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов за вих. № 41 від 01.08.2018 року вбачається, що при обстеженні матеріально побутових умов гр. [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] встановлено склад сім`ї: дружина - [PERSON] , 1970 року народження, син - [PERSON] , 1991 року народження, син - [PERSON] , 1996 року народження, онук - [PERSON] , 2016 року народження. Гр. [PERSON] , 1970 року народження, зареєстрована в [ADDRESS] а в по господарському дворі [PERSON] , але не проживає за вказаною адресою вже тривалий час. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, у відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід задовольнити. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: approved