Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

02 вересня 2015 року публічне акціонерне товариство (надалі ПАТ) «Всеукраїнський [PERSON]» звернулося до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором станом на 25 серпня 2015 року у сумі 19363 грн 07 коп., з яких: 3336 грн 76 коп. заборгованість за тілом кредиту, 548 грн 43 коп. заборгованість по сплаті відсотків, 1966 грн 49 коп. заборгованість по сплаті комісії, 13511 грн 39 коп. - штрафи. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 02 вересня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», з одного боку, та [PERSON], з другого боку, був укладений договір банківського обслуговування, за яким відповідачу надано кредит у сумі 12500 грн строком до 02 вересня 2014 року зі сплатою 10 % річних за користування кредитними коштами. Оскільки відповідач свої грошові зобовязання не виконував, станом на 25 серпня 2015 року заборгованість перед банком склала 19363 грн 07 коп.. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 58-59, 64-65). Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що дійсно укладав з банком договір, сплачував за графіком, проте у звязку з онкологічним захворюванням дружини та призовом сина за мобілізацією втратив можливість погашати кредитні кошти вчасно. [PERSON] пояснив, що не відмовляється від виконання своїх грошових зобовязань. Так, 16 жовтня 2015 року він вніс платіж у сумі 500 грн, в підтвердження чого надав суду квитанцію. Разом із тим, сума штрафних санкцій, про стягнення якої просить банк, є занадто великою і не відповідає завданим збиткам, а тому, посилаючись на ч. 3 ст. 551 ЦК України, просив зменшити суму неустойки (а.с. 71). Крім того, пояснив, що неодноразово приходив до відділення банку, проте у звязку із його ліквідацією більшість відділень в м. Миколаєві зачинені. Відповідач письмово звертався до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, однак відповіді так не отримав. В підтвердження цього факту відповідач надав для огляду суду письмове звернення та повідомлення про вручення поштового відправлення. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02 вересня 2011 року між сторонами укладений договір банківського обслуговування № BLаЖГА00069598, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 12500 грн з терміном повернення 02 вересня 2014 року, процентною ставкою 10 % річних, комісією за управління кредитом у розмірі 1, 75 % від суми кредиту. Крім того, відповідно до п. 4.2 загальної частини договору у разі невиконання позичальником обовязку п. 3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобовязань за договором перевищило 60 днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити штраф у розмірі зазначеному в п. 8 спеціальної частини договору, а саме 25% від суми кредиту. За змістом п. 4.3 Загальної частини Договору, у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, банк має право вимагати від позичальника додаткової сплати пені, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав, але які не були виконані на день прострочення виконання (а.с. 11). Згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом та процентами, що є Додатком №1 до Договору банківського обслуговування, відповідачу щомісяця нараховувався платіж, що включав проценти та суму погашення основного боргу. Крім того, банк щомісяця нараховував комісію у розмірі 218 грн 75 коп. (а.с. 13). Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 25 серпня 2015 року на рахунку відповідача наявна прострочена заборгованість за кредитом у сумі 3336 грн 76 коп., прострочена заборгованість за відсотками у сумі 548 грн 43 коп., прострочена заборгованість по комісії у сумі 1966 грн 49 коп., штрафи у сумі 13511 грн 39 коп. (а.с. 3,4). Судом також встановлено, що 16 жовтня 2015 року відповідачем погашено заборгованість на суму 500 грн. В підтвердження цього факту суду надано квитанцію №183855, копію якої долучено до матеріалів справи (а.с. 63). Вирішуючи переданий на розгляд суду цивільно-правовий спір, слід виходити з такого. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій\~ст. 509 ЦК України. Так, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою\~ст. 526 ЦК України,\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). В разі порушення зобовязання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК України та умовами договору. Згідно зі\~ст. 536 ЦК України,\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. З викладеного вбачається, що вимоги банку про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом, відсотками та комісією є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Однак, враховуючи ту обставину, що відповідач 16 жовтня 2015 року сплатив 500 грн, які, відповідно до п.п. 2.5.6 Кредитного договору, спрямовуються в першу чергу на погашення прострочених процентів, суд задовольняє вимогу про стягнення заборгованості за відсотками частково, зменшивши цю суму на 500 грн. Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 13\~511 грн 39 коп., суд виходить з такого. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобовязання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). На відміну від процентів, які є\~\~платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2\~\~\~ст. 549 ЦК України).\~\~Пенею\~є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В п.27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Встановивши, що з отриманої суми кредиту, яка становила 12\~500 грн, відповідач заборгував мешу її частину, а саме 3\~336 грн 76 коп., а розмір неустойки, про стягнення якої просить банк, значно перевищує як суму залишку невиплаченого кредиту, так і усю суму отриманого відповідачем кредиту і становить 13\~511 грн 39 коп., беручи до уваги відсутність тяжких наслідків, спричинених затриманням сплати залишку кредиту, враховуючи добросовісну поведінку відповідача, який 16 жовтня 2015 року вніс 500 грн в рахунок погашення заборгованості, а також майновий стан відповідача, тяжкі сімейні обставини, які підтверджуються наданими суду доказами (а.с. 72-77), беручи до уваги прохання самого відповідача про зменшення суми неустойки (а.с. 71), суд дійшов висновку про можливість застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшення суми неустойки до розміру залишку неповернутого кредиту. Як вказує\~ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп. стягується з відповідача на користь держави. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов частково, стягує з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial