Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

02 березня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу визнати за ним право власності на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS], успадкований за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Необхідність визнання права власності на спадковий будинок через суд викликана неможливістю отримання свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець за життя не виготовив правовстановлюючих документів на будинок. Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання своїх позовних вимог. Відповідачем подано до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності їх представника. Справа розглянута за відсутністю сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. [PERSON] єдина прийняла спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується: - свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 14 серпня 1963 р. сільбюро ЗАГС с. Шибено Волочиського району, згідно якого батьками [PERSON], яка народилася [INFO], є [PERSON] та [PERSON]; - заповітом [PERSON], посвідченим 20 лютого 2009 року о 13 год. 40 хв. секретарем Шибенської сільської ради Теофіпольського р-ну, який все своє майно заповів [PERSON]; - свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Шибенської сільської ради 23 січня 2014 р., відповідно до якого [PERSON] помер [INFO]. в смт Теофіполь; - випискою з погосподарської книги Шибенської сільської ради від 27 лютого 2015 р. № 122 по господарству [PERSON], з якої вбачається, що на момент своєї смерті він проживав один, а його дружина [PERSON], [INFO], померла [INFO]; - довідкою виконкому Шибенської сільської ради від 26 лютого 2015 р. № 117, що на день смерті [INFO]. [PERSON] проживав один; - витягом № 36581869 про реєстрацію у Спадковому реєстрі, сформованим 11 лютого 2014 р. Теофіпольською державною нотаріальною конторою, згідно якого 11 лютого 2014 р. даною конторою зареєстрована спадкова справа № 55715899 (номер у нотаріуса 23/2014) після смерті [PERSON], який помер [INFO].; - довідкою Теофіпольської державної нотаріальної контори від 16 лютого 2015 року № 205/02-14 про те, що інших спадкоємців покійного [PERSON], крім позивача, немає. Як вбачається з довідки Теофіпольської державної нотаріальної контори від 16 лютого 2015 року № 206/02-14, єдиною підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на будинок після смерті батька є відсутність правовстановлюючого документу на цей будинок. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Статтями 1216 та 1268 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а також належність спадщини спадкоємцю з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. Відповідно до п. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на придбання і будівництво індивідуальних житлових будинків», побудовані або придбані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований в Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25 грудня 1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Мінкомгоспом УРСР. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року, зі змінами від 13 грудня 1979 р., кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім`ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Таким чином, запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Як вбачається з технічного паспорту на одноквартирний (садибний) житловий будинок, виготовленого 10 лютого 2015 р. Теофіпольським районним бюро технічної інвентаризації, житловий будинок по [ADDRESS] був побудований 1966 року, відповідно до довідки виконкому Шибенської сільської ради від 26 лютого 2015 р. № 118 даний житловий будинок до комунальної власності територіальної громади не відносився. Згідно вищезазначеного витягу з погосподарської книги, головою двору був батько позивача [PERSON], [INFO], від побудови будинку до своєї смерті [INFO]. Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що батько позивача за життя набув право власності на спірний житловий будинок відповідно до закону, який діяв на час його набуття, проте не зареєстрував це право відповідно до закону, який почав діяти пізніше, зокрема, на час його смерті. Після смерті батька позивач, успадкувавши його майно за заповітом, набув в порядку спадкування право власності на будинок, який входить до складу спадщини, а також на господарські будівлі та споруди, як приналежність, тому позив підлягає задоволенню.

Outcome: approved