Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

03 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідач бувша дружина, яка проживала з ним у шлюбі з 1990 р. по 2000 рік та до цього часу зареєстрована в належному йому будинку № 21, розташованому по вул. Петровського в с. Камянка Новоодеського району Миколаївської області. Зазначив, що після розірвання шлюбу, а саме у березні місяці 2000 р. відповідач виселилася з будинку і до цього часу не зявляється. Реєстрація її в належному йому будинку змушує сплачувати за неї комунальні послуги. З посиланням на ці обставини та стверджуючи, що відповідач як бувший член сімї не проживає у будинку більше одного року просить визнати її такою, що втратила право користування в ньому. У судовому засіданні представник позивача цивільний позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заявлені вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити посилаючись на те, що будинок придбаний під час подружнього життя з позивачем, а отже є і її власністю. Крім того вказала, що у 2000 р. позивач вигнав її з будинку і вона до цього часу змушена проживати в орендованому будинку в іншому районі області. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 405 ЦК члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі з 1990 року по 30 березня 2000 року. Під час подружнього життя проживали у житлового будинку № 21, що розташований по вул. Петровського в с. Камянка Новоодеського району Миколаївської області, в якому відповідач зареєстрована. Вказаний житловий будинок належить на праві власності позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на цей будинок. За правилами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 січня 2013 р., яке ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 квітня 2013 р. залишено без змін, [PERSON], тобто відповідачу в цій справі, відмовлено у задоволенні її позовних вимог до [PERSON], тобто позивача у цій справі, про визнання права власності на частку у житловому будинку № 21, що розташований по вул. Петровського в с. Камянка Новоодеського району Миколаївської області. Вказані рішення суду першої та апеляційної інстанції мають преюдиційне значення для суду у вирішенні цієї справи. Так, зі змісту цих рішень випливає, що [PERSON] у 2000 році виїхала з будинку, який належить [PERSON], на інше місце проживання, залишивши з останнім трьох неповнолітніх дітей. 4 листопада 2005 р. рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області вона була позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей. Крім цього, факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується змістом Акту обстеження по факту проживання, складеного депутатами Новосафронівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області від 24 листопада 2015 року. Ця обставина відповідачем не оспорюється. Отже на час звернення позивача до суду з цими вимогами до відповідача, остання не проживає у спірному будинку більше року. Позивач не надала суду жодного належного та допустимого доказу, що свідчить про не проживання її у спірному житловому будинку більше року з поважних причин. Наведене свідчить про наявність у суду правових підстав щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим будинком з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved