Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

02.06.2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення франшизи та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 11.02.2021 року біля 19 год. 10 хв. відповідач [PERSON] в м. Надвірна по вул. Мазепи, Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Opel Ascona», д.н.з. [NUMBER] , перед початком руху не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21140», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим відповідач порушив п.п.10.1, 31.4.5 (г) ПДР України. Згідно постанови Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.03.2021 року відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (триста сорок гривень). Зазначає, що відповідач [PERSON] , який керував автомобілем марки «Opel Ascona», д.н.з. [NUMBER] , надав поліс № ЕР-202133178, виданий ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». 17.03.2021 року страхове відшкодування на користь позивача було виплачено, що підтверджується випискою по картковому рахунку. За договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-202133178 розмір франшизи складає 2600 грн. Даний факт підтверджується листом ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» від 05.04.2021 року, вих. № 3611. Крім того, зазначив, що протиправними діями [PERSON] завдав йому моральну шкоду. Моральна шкода, на його думку, виражена в тому, що внаслідок пошкодження транспортного засобу він переніс душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати автомобіль, змушений був витрачати час на проведення ремонту автомобіля, що призвело до порушення життєвого ритму, оскільки автомобіль ним використовувався як для особистих потреб, так і для роботи, він приклав чимало зусиль для організації свого життя та життя сім`ї, не здійснив ряд поїздок, які запланував. Заподіяну моральну шкоду він оцінює у 4000 грн. Зазначає, що він направив відповідачеві [PERSON] досудову вимогу, в якій просив в добровільному порядку сплатити франшизу і відшкодувати моральну шкоду, однак останній проігнорував вимогу, в зв`язку з чим він змушений звернутися з даним позовом до суду. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь франшизу в сумі 2600 грн. 00 коп. та моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП, в сумі 4000 грн. Крім того, просить стягнути в його користь судові витрати по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не прибув. Натомість від його представника, адвоката Капака В.М. поступило клопотання, в якому просив розгляд справи проводити в його відсутності. Позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі і просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 17.11.2021 року, не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Пунктами 1 ч.3 ст.223 ЦПК України, визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Таке положення пов`язане з дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами та із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Таким чином, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] , оскільки останній був належним чином рекомендованою кореспонденцією повідомлений про судове засідання, однак до суду не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення слухання справи на адресу суду не поступало. Суд, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку що вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є користувачем транспортного засобу марки «ВАЗ 21140», д.н.з. [NUMBER] (а.с.13-14). 11.02.2021 року біля 19 год. 10 хв. відповідач [PERSON] в м. Надвірна по вул. Мазепи, Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Opel Ascona», д.н.з. [NUMBER] , перед початком руху не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21140», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим відповідач порушив п.п.10.1, 31.4.5 (г) ПДР України. Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.03.2021 року відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (триста сорок гривень) (а.с.5). Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З`ясовано також, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-202133178 (а.с.9-10). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з п.п. 9.1, 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Як вбачається з матеріалів справи, сума страхового відшкодування за вирахуванням франшизи в розмірі 2600 грн., в межах страхової суми за умовами договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-202133178 була перерахована ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП»на рахунок позивача (а.с.11). Частиною 1 ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ця правова позиція викладена і в роз`ясненні у п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки (далі Роз`яснення)». Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена за вибором потерпілого, який вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди. Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 2808цс15. Згідно ст.8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавства, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст.9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. У відповідності до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту. Згідно з ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.ст.9,22-31,35,36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. За договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-202133178 розмір франшизи складає 2600 грн. Даний факт підтверджується листом ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» від 05.04.2021 року, вих. № 3611. За таких обставин відповідач [PERSON] , відповідно до положень п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повинен компенсувати суму франшизи у розмірі 2600 грн., оскільки останнього визнано винуватим у скоєнні ДТП. Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] відшкодування суми збитків, не покритих страховою - франшизу в розмірі - 2600 грн. Крім того, в позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що вищевказаними протиправними діями [PERSON] завдав йому моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 4000 грн. Моральна шкода, на його думку, виражена в тому, що внаслідок пошкодження транспортного засобу він переніс душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати автомобіль, змушений був витрачати час на проведення ремонту автомобіля, що призвело до порушення життєвого ритму, оскільки автомобіль ним використовувався як для особистих потреб, так і для роботи, він приклав чимало зусиль для організації свого життя та життя сім`ї, не здійснив ряд поїздок, які запланував. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна та відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності й справедливості. Згідно з положеннями статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із роз`ясненнями, наданими у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Проаналізувавши всі надані докази, враховуючи обґрунтування позивачем позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, також враховуючи наведені положення закону, фактичні обставини справи, наслідки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд зменшує розмір моральної шкоди позивачу до 3000 грн., вважаючи, що у такому розмірі компенсація моральної шкоди буде відповідати її понесеним моральним страждання. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наданих стороною позивача попереднього розрахунку суми судових витрат на правничу допомогу від 01.06.2021 року, квитанції № 18/2021 від 29.05.2021 року, витрати на правничу допомогу склали 1000 грн. 00 коп. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. 00 коп. згідно квитанції № 18/2021 від 29.05.2021 року. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищенаведене, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 908 грн. сплаченого судового збору. Крім того, з відповідача також підлягає стягненню 908 грн. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.22,23,979,990,1166,1167,1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та

Outcome: approved