Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

03 лютого 2021 року позивач звернулася до суду з вимогою стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 65729,18 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову, позивач зазначила, що згідно наказу № 203-к від 26 червня 2019 року її прийнято на посаду головного бухгалтера Кременчуцької філії Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» з 01 липня 2019 року. 21 грудня 2020 року відповідно до наказу № 351-к її було звільнено з посади головного бухгалтера Кременчуцької філії Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм». Відповідно до довідки № 14 від 18.12.2020 року заборгованість із заробітної плати за час роботи становить 65729,18 грн. Посилаючись на те, що при звільненні працівника, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення працівника провести з ним розрахунок, а в разі не виплати належних звільненому працівнику сум, виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, позивач просила суд, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 65729,18 грн., а також середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час проведення судового розгляду, відзиву на позовну заяву не направив. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Відповідно до копії наказу № 203-К від 26 червня 2019 року, [PERSON] прийнято за сумісництвом на повний робочий день на посаду головного бухгалтера Кременчуцької філії Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» з 01 липня 2019 року (а.с.8). Згідно копії наказу № 351-К від 21 грудня 2020 року, [PERSON] головного бухгалтера Кременчуцької філії Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» звільнено з посади за угодо сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України 21 грудня 2020 року (а.с.9). Як вбачається з Довідки вих. № 14 від 18.12.2020 року, заборгованість із виплати заробітної плати [PERSON] станом на 21.12.2020 року складає 65729,18 грн. (а.с.10). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що відповідачем не надано суду доказів які підтверджували б виконання ним вимог ст. 47 та ст. 116 КЗпП України та проведення повного розрахунку в день звільнення з позивачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати в розмірі 65729,18 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд зазначає, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] не були виплачені належні їй від Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» суми в день звільнення, крім того, розрахунок з позивачем не було проведено до розгляду справи, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за період з наступного дня після звільнення по день постановлення рішення. У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 523/18850/14-ц зроблено висновок, що відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що звільнення позивача відбулося 21.12.2020 року, тому середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з розрахунку виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за жовтень та листопад 2020 року. Як вбачається з Довідки № 15 від 18.12.2020 року, заробітна плата позивача у жовтні 2020 року становила 9374,00 грн. та у листопаді 2020 року становила 9374,00 грн. (а.с.11). У жовтні 2020 року був 21 робочий день, у листопаді 2020 року - 21 робочий день, а всього 42 робочих дні. Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає: 18748 грн. (заробітна плата позивача за жовтень-листопад 2020 року)/42 робочих дні = 446,38 грн. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 грудня 2020 року (наступний день після звільнення) по 11 травня 2021 року (день винесення рішення судом), що становить 94 робочих дні: 446,38 грн. х 94 робочих дні = 41959,72 грн. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень, оскільки позивача звільнено від його сплати при зверненні із позовом до суду.

Outcome: approved