Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

02.09.2015 року до суду надійшов позов [PERSON] до ДП «Львівський військовий лісокомбінат» про визнання незаконним та скасування дисциплінарного стягнення. Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом № 79-ОС від 20.05.2015 року на [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Це стягнення [PERSON] вважає необгрунтованим та незаконним, тому просить його скасувати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Заслухавши позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем. Наказом директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» № 79-ОС від 20.05.2015 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме: за халатне ставлення до своїх службових обов'язків та зрив судового засідання у Львівському окружному адміністративному суді 18.05.2015 року. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20.08.2015 року встановлено, що оголошення позивачу догани було вчинено з порушенням порядку застосування дисциплінарних стягнень. В той же час, в задоволенні позову про визнання наказу № 79-ОС від 20.05.2015 року незаконним було відмовлено, оскільки позивач обрав неналежний спосіб захисту свого порушеного права. Вказане рішення суду ніким не було оскаржено та набрало законної сили. В даному позові позивач просить визнати незаконним та скасувати саме дисциплінарне стягнення, як це передбачено статтею 150 КЗпП України. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки факт порушення порядку застосування до позивача дисциплінарного стягнення вже встановлено рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20.08.2015 року, що набрало законної сили, вказаний факт не підлягає доказуванню в цьому судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З наказом про оголошення догани позивач був ознайомлений 20.05.2015 року. Передбачений законом тримісячний строк сплив 21.08.2015 року. Позов про визнання незаконним та скасування дисциплінарного стягнення позивач передав на пошту для відправлення до суду 28.08.2015 року. Тобто, позивачем пропущено строк звернення до суду. Позивач в судовому засіданні посилався на те, що строк звернення до суду перервався рішенням суду від 20.08.2015 року. Суд не може погодитись з таким посиланням, оскільки воно не грунтується на законі. Переривання позовної давності в разі пред'явлення позову передбачено в ст. 264 ЦК України. Проте, за правилами ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Тобто, правила застосування строків та позовної давності, передбачені розділом V ЦК України, не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема, до трудових правовідносин. КЗпП України не передбачає такого поняття як переривання або зупинення перебігу строку звернення із заявою про вирішення трудового спору. Діюче законодавство про працю передбачає лише можливість поновити ці строки в разі пропуску їх з поважних причин (ст. 234 КЗпП України). Позивач не просить суд поновити строки звернення до суду, крім того, причину пропуску строку жодними обставинами не обумовив. Будь-яких підстав для поновлення строку звернення до суду позивачем не наведено та не доведено. За таких обставин суд не вбачає законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed