Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

04.09.2020 Фермерське господарство «Фортуна» в особі голови Кравчука Віктора Миколайовича звернулося до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначив, що 23 лютого 2018 року між Фермерським господарством «Фортуна» та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів № 1/1 на суму 450 000 грн, з терміном повернення 12 місяців. На виконання договору №1/1 від 23.02.2018 за бажанням позичальника відповідно до п. 2.1 договору №1/1, позивачем було здійснено перерахування [PERSON] частини грошових коштів у розмірі 250 000 грн, що свідчить про часткове виконання ФГ «Фортуна» умов вищезазначеного договору позики. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та не повернув ФГ «Фортуна» суму позики в розмірі 250 000 грн в строк до 23.02.2019. Зазначив, що пунктом 6.1 договору передбачене стягнення за порушення строків повернення позики у відповідності до ст. 625 ЦКУ та 36% річних від суми позики за весь час прострочення. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позики, позивач просив стягнути із [PERSON] заборгованість за договором позики грошових коштів № 1/1 від 23.02.2018 на загальну суму 385616 грн 43 коп, яка складається із основного богу у розмірі 250 000 грн та 36% річних у розмірі 135 616 грн 43 коп. Також просив стягнути судовий збір в розмірі 5785 грн. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.30). В судовому засіданні представник позивача, адвокат Акрітов П.К. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив стягнути із відповідача заборгованість за договором позики № 1/1 від 23.02.2018 на загальну суму 385616 грн. 43 коп, та судові витрати в розмірі 5785 грн. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про місце та час розгляду справи належно повідомлений за адресою проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Крім того, відповідач повідомлений про день та час судового розгляду справи шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, офіційного веб-порталу судової влади. Відзив на позовну заяву на адресу суду не направив (а.с. 29,40,45,46). Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 25.01.2021 про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що 23 лютого 2018 року між Фермерським господарством «Фортуна» та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів № 1/1. За цим договором сума позики становить 450 000 грн. (п. 1.1. договору). Позика може надаватися як частинами так і в повному обсязі шляхом видачі готівкою з каси підприємства за видатковим ордером або шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позичальника (п.п. 2.1 2.2. договору). Термін повернення позики позикодавцю становить 12 (дванадцять) місяців. Вся сума позики повинна бути повернена в межах строку, встановленого даним пунктом. Повернення позики здійснюється шляхом внесення готівки до каси підприємства або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позикодавця (п. 4.2 договору). За порушення строків повернення позики позичальник виплачує позикодавцю, суму заборгованості з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36% річних від суми позики за весь час прострочення ( п.6.1 договору) (а.с.9). На виконання договору №1/1 від 23.02.2018 позивачем було здійснено перерахування [PERSON] грошових коштів у розмірі 250 000 грн за бажанням позичальника у відповідності до п. 2.1 договору №1/1. Факт перерахування грошових коштів позивач підтвердив платіжним дорученням № 1287 від 02.05.2018, яке свідчить про часткове виконання ФГ «Фортуна» умов вищезазначеного договору позики. Однак, в порушення умов договору №1/1 від 23.02.2018 відповідач взяті на себе зобов`язання виконав неналежним чином і не повернув до 23.02.2019 ФГ «Фортуна» суму позики в розмірі 250 000 грн, чим допустив виникнення заборгованості перед кредитором на вказану суму. Таким чином, між сторонами виникло зобов`язання із договору позики, за яким боржник зобов`язався повернути позикодавцеві (позивачу) таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана. 07.07.2020 позивач направив відповідачу претензію про добровільну сплату боргу в розмірі 250 000 грн, яка виникла через не виконання умов договору позики грошових коштів №1/1 (а.с.12). Однак відповідач в добровільному порядку заборгованість не погасив. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов`язань позивачем було надане платіжне доручення № 1287 від 02.05.2018. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, це закріплено в положеннях ст. 629 ЦК України. Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положенням ст.1049 ЦК України перебачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Як вбачається з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В п. 6.1 договору №1/1 від 23.02.2018 зазначено, що за несвоєчасне повернення суми позики, боржник повинен сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36% річних від простроченої суми. В позовній заяві позивач заявляє вимогу про стягнення із відповідача суми боргу та 36 відсотків річних без встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, сума 36% річних від простроченої суми становить 135 616,43 грн (36%х250000/100=90000грн х 550(кількість днів прострочення)/365 днів). Зважаючи на вище викладене, суд вважає, що між сторонами виникло зобов`язання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана від позивача. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме перерахував відповідачу 250 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути гроші в строк, однак свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник не виконавши належним чином взяті на себе за договором позики від 23 лютого 2018 року зобов`язання, тому повинен сплатити позивачу борг у розмірі 250 000 грн та 36 відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 135 616,43 грн. Згідно з ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 5 785 грн.

Outcome: approved