Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

04 березня 2015 року [PERSON] подав до суду позовну заяву до [PERSON], в якій просить стягнути суму боргу в розмірі 13182 грн. та судові витрати. Позов мотивовано тим, що 04 травня 2012 року відповідно до розписки відповідач позичив у позивача 6000 грн. і зобовязався сплачувати готівкою не менше 1000 грн. щомісяця, а також проценти у сумі 2,5 % на залишок боргу. Однак відповідач грошові кошти не повернув, у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 13182 грн., яка складається з суми боргу за позикою в розмірі 6000 грн., та суми боргу за процентами в розмірі 7182 грн. Позивач у судове засідання не зявився, згідно письмової заяви вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання була направлена за адресою проживання, вказаною відповідачем в заяві про перегляд заочного рішення. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04.05.2012 року відповідачем у справі складено розписку, згідно умов якої відповідач взяв в борг у позивача 6000 грн. для погашення кредиту, які зобовязався повертати позивачу щомісячно грошовими коштами не менше ніж 1000 грн., зі сплатою щомісяця 2,5 % залишку боргу. За клопотанням відповідача у справі була призначена судова почеркознавча експертиза, оскільки відповідач стверджував, що розписка від 04.05.2012 року ним написана не була, підпис на розписці не його, проте відповідач на виконання клопотання судового експерта, вимоги суду не надав суду експериментальні зразки свого почерку, вільні зразки свого підпису та почерку, проведення експертизи не оплатив. Відповідачу розяснено положення ч.1 ст.146 ЦПК України. Згідно із вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач в судовому засіданні вказував, що в розписці від 04.05.2012 року відповідачем особисто виконано тільки підпис, рукописний текст виконано [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідач ухилився від подання експертам необхідних матеріалів, документів, необхідних для проведення експертизи, ухилився від оплати експертизи. Матеріали справи не містять доказів виконання підпису на розписці від 04.05.2012 року не відповідачем особисто, так само матеріали справи не містять доказів, що відповідачем не було отримано від позивача грошові кошти за договором позики від 04.05.2012 року. Згідно з ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У відповідності до ст.1048 ЦК України п озикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 6000 грн. згідно розписки від 04.05.2012 року. Матеріали справи не містять доказів повернення позивачу суми за позикою. Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 13182 грн., яка складається з 6000 грн. заборгованість за позикою, 7182 грн. проценти за користування позикою. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved