Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

04.05.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 12 березня 2004 року по 06 грудня 2005 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, згідно копії свідоцтв про одруження серії [NUMBER] від 12.03.2004 року та про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 29.01.2008 року. В зазначеній період, а саме: [INFO], у сторін народився син [PERSON], який проживає разом із позивачем [PERSON] за адресою: Дніпропетровська область. [ADDRESS]. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.12.2015 року, яке набрало законної сили 12.01.2016 року, змінено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2011 року, на її користь на утримання сина [PERSON], з 500 грн. 00 коп. щомісячно, на ? частину з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. З моменту постановлення вищевказаного рішення суду відбулись зміни в законодавстві України. На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VIII, який набрав чинності 08.06.2017 року, визначено викласти в новій редакції ч.2 ст. 182 СК України, якою встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що прийняття Верховною Радою України рішення щодо внесення змін до законодавства в частині встановлення нового мінімального рівня аліментів, слід розглядати тим випадком, що дозволяє звернутися до суду щодо зміни їх розміру. Посилаючись на ст. 180, 192 СК України, ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифіковану ВРУ 27.02.1991 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, позивач просить суд збільшити розмір аліментів, стягуючи з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у ? частці з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили, і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO]. До початку проведення судового засідання позивач надала суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без її присутності. Відповідач, до початку проведення судового засідання надав заяву про визнання позову та розгляд справи без його присутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності прийшов до наступного. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони в період з 12 березня 2004 року по 06 грудня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4, 5). У вказаний вище період, а саме: 08 вересня 2004 року, у подружжя народився син [PERSON], на утримання якого 21.12.2011 року згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області стягнуто з відповідача на користь позивач аліменти у твердій грошовій сумі 500 грн. 00 коп. щомісячно. Окрім того, 28 грудня 2015 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким змінено розмір аліментів, які стягувалися з [PERSON] на підставі вищевказаного рішення суду, на утримання сина [PERSON], [INFO], з 500 грн. 00 коп. щомісячно, на ? частину з усіх видів його (заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15. 05. 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів ; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, в тому числі в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. При цьому, інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.06.2017 року, внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема до статті 182 СК України,частину другу якої викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Суд знаходить вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів обґрунтованим, у зв'язку із тим, що з 08.06.2017 року змінено норму матеріального права в частині мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку. Тому, з врахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON], які визнано відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп., виходячи із того, що позивач [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом звільнена від сплати судового збору та її вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved