Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

03 листопада 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з належного їй майна, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції про арешт майна боржника від 18 лютого 2014 року №41186516. В обґрунтування позову вказала, що восени 2021 року їй випадково стало відомо, що на належне їй нерухоме майно накладено арешт,\~а підставою\~для такого\~обтяження стала\~постанова державного\~виконавця відділу\~державної виконавчої\~служби Жовтневого\~районного управління\~юстиції про\~арешт майна\~боржника та\~оголошення заборони\~на його\~відчуження,\~про існування\~якого вона\~не знала. Указувала, що станом на день звернення до суду жодних підстав для наявності обтяжень на належне їй нерухоме майно немає. Ухвалою суду від 05 листопада 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надіслала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач Шевченківський відділ державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання свого представника не направили, надіслали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Крім того, 02 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзив, у якому він просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на відсутність підстав для зняття арешту, оскільки виконавче провадження №441186516 завершено на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції до 06 жовтня 2016 року. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 24 грудня 2021 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд установив наступне. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, Мішково-Погорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Позивачу [PERSON] належить 1/3 частини права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності акціонерного товариства закритого типу «Родіна» в с. Пересадівка Жовтневого району Миколаївської областірозміром 4,13 в умовних кадастрових гектарах на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 липня 2001 року серії АЕА №629073 (а.с.14). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25 жовтня 2021 року №280998837 (далі Інформація з реєстрів), у спеціальному розділі міститься запис обтяження за №4789822, згідно якого на все нерухоме майно позивача накладено арешт (а.с.10). Відповідно до зазначеної у вказаному спеціальному розділі Інформації з реєстрів, обтяження у виді арешту на все нерухоме майно позивача зареєстроване відділом державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції, 26 лютого 2014 року о 09.19 годині за №4789822, підстава для обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 41186516, виданого державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Макаровою Тетяною Вікторівною 18 лютого 2014 року, обтяжувач відділ державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції (код в ЄДРПОУ 34203170). Листом від 23 жовтня 2021 року за №26228\~Шевченківський відділ\~державної виконавчої\~служби у\~Миколаївському районі\~Миколаївської області\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса) повідомив, що зняття арешту виконавчою службою, передбачене частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавчу службу», згідно яких, правові підстави для здійснення такої дії відносно майна позивача відсутні (а.с.12). Крім цього, з зазначеного листа вбачається, що за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №41186516 з виконання рішення №424, виданого Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області 18 липня 2012 року, про стягнення з [PERSON] на користь Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області заборгованості у розмірі 778,89 грн. Указане виконавче провадження завершено 27 червня 2014 року на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавчу службу» в редакції до 06 жовтня 2016 року. У зв`язку із завершенням виконання, виконавче провадження знищено відповідно до пункту 1-2 Розділу 11 «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затвердженого наказом Мін`юсту України від 07 червня 2017 року №1829/5 у зв`язку з закінчення терміну його зберігання. Як убачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області борг у сумі 778,89 грн за виконавчим документом від 18 липня 2012 року сплачено в повному обсязі. Згідно даних, отриманих в порядку міжвідомчого обміну з органами Державної податкової служби станом на 28 жовтня 2021 року, за фізичною особою підприємцем [PERSON] заборгованість відсутня (а.с.13). Отже, боргові зобов`язання між [PERSON] та органами Пенсійного фонду України відсутні. Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на день винесення постанов державного виконавця), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Указаний обов`язок зняти арешт, що накладений на майно боржника у разі закінчення виконавчого провадження міститься й у чинній на день розгляду справи статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». На переконання суду, закінчуючи зазначене вище виконавче провадження та повертаючи вищевказаний виконавчий документ стягувачу, державний виконавець свого обов`язку, передбаченого частиною першою та другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» не виконав, арешт, накладений на все нерухоме майно позивача не зняв. Підстави для зняття арешту з майна боржника містяться в статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно частини четвертої вказаної статті підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Норми Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають здійснення державним (приватним) виконавцем будь-яких виконавчих дій після завершення виконавчого провадження, Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В пункті 71 рішення ЄСПЛ у справі «Звежинський проти Польщі» (заява № 34049/96) суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності. Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися «справедливої рівноваги» між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі «Pressos Compania Naviera S.» та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995 року, серія A, № 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (рішення у справі Спорронга і Льонрота). ЄСПЛ у рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. Якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним», позбавлення майна можливе лише «на умовах, передбачених законом (Рішення ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії»). Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). На підставі викладеного, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved