Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

04.09.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. 07.02.2018 року ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області призначено проведення заочного розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно повторного свідоцтва про шлюб серії І-ФП№143700 від 11.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] у виконавчому комітеті Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, 23.03.2012 року було зареєстровано шлюб, актовий запис №1. Позивач в заяві зазначає, що фактично створив нову сімю і на момент подачі позову вони з відповідачем припинили шлюбні відносини та проживають окремо, оскільки через непорозуміння в них виникали конфлікти. 23.01.2018 року та 07.02.2018 року від позивача надійшли заяви з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Згідно ст. 223 ч. 1 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] двічі викликалась в судові засідання призначені на 23.01.2018 року та 07.02.2018 року. За адресою проживання відповідача: Миколаївська область, Снігурівський район, с. Юр`ївка направлялись виклики на імя [PERSON] з повідомленням про день та час судового засідання на 23.01.2018 року та 07.02.2018 року. З відділення поштового звязку судом були отримані поштові повідомлення з відміткою від 19.01.2018 року та 27.01.2018 року про вручення поштового відправлення з викликом до суду. У звязку з цим, не має підстав які б перешкоджали розгляду справи по суті. З заяв позивача слідує, що на примирення він не згодний та просив задовольнити свій позов про розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. На момент подачі позовної заяви сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Позивач в своїх заявах висловив категоричну незгоду на примирення. З підстав зазначених вище, суд вбачає відсутність інтересу з боку відповідача щодо розгляду справи, у звязку з чим приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зясовано, що немає згоди позивача на продовження шлюбу, тобто не має його вільної і повної згоди на шлюб. Відсутність відповідача при розгляді справи вказує на її байдуже ставлення до шлюбу із позивачем, а тому суд розцінює це як її свідчення незгоди на шлюб. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. З урахуванням зазначеного, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, яких за твердженням позивача не має.

Outcome: approved