Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

02 вересня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, поданим в її інтересах адвокатом Лукіянчиним Ігорем Петровичем, до відповідача Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли земельні ділянки загальною площею 6,40 га, які розташовані на території Мічурінської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме: земельна ділянка площею 5,0532, кадастровий номер: 4822083000:04:000:0033, земельна ділянка площею 1,3498, кадастровий номер: 4822083000:05:000:0095. За життя остання склала заповіт, який був посвідчений секретарем Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області 26.09.2018 року, відповідно до якого заповіла все своє майно позивачці. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину в передбаченому законом порядку. Проте при зверненні до державної нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачка отримала відмову, оскільки її прізвище, вказане в заповіті, містить помилку (вказано « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] »). Зазначені обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 07.09.2021 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. В підготовче судове засідання представник позивачки не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в підготовче судове засідання не з`явився. Направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав свобод чи інтересів інших осіб. Зокрема судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли земельні ділянки, які розташовані на території Мічурінської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме: земельна ділянка площею 5,0532, кадастровий номер: 4822083000:04:000:0033, земельна ділянка площею 1,3498, кадастровий номер: 4822083000:05:000:0095, що належали померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серія І-МК № 001715, виданого 29.10.2002 року Вознесенською райдержадміністрацією. За життя [PERSON] розпорядилася належним їй майном на випадок смерті наступним чином: 26.09.2018 року склала заповіт, який був посвідчений секретарем Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області Коцюбинською С.Ф., відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, заповіла позивачці. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті вказаної особи в передбаченому законом порядку. За її заявою в Братській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №57/2020. Проте, нотаріус відмовив позивачці в оформленні спадкових прав внаслідок неможливості однозначно ідентифікувати особу, на користь якої складено заповіт (прізвище позивачки - [PERSON] , в заповіті вказано - [PERSON] ). Так, згідно положень Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). З положень ст.ст. 1217, 1223 ЦК України вбачається, що спадкування здійснюється за заповітом, а в разі його відсутності та в інших випадках, визначених Цивільним кодексом України - за законом. Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом. Матеріали справи вказують на те, що спірне майно на момент відкриття спадщини належало спадкодавцю, позивачка в передбаченому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] , остання склала заповіт на користь позивачки, осіб, які мають право обов`язкову частку в спадщині не встановлено. Таким чином, з огляду на викладене, виходячи з того, що позивачка [PERSON] не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, а тому суд вважає, що її право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved