Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

02 лютого 2018 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 04.06.2010 року між банком та [PERSON] було підписано заяву б/н, відповідно до умов якої остання отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач [PERSON] порушила умови угоди та не виконала покладені на нього зобов`язання за нею, у зв`язку з чим станом на 31.12.2017 р. має заборгованість - 117000 грн. 00 коп, яка складається з: 7727,96 грн. - заборгованість за кредитом, 109272,04 грн. - заборгованість по процентами за користування кредитом. Просив ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 117000 грн. 00 коп. за договором від 04.06.2010 року та судові витрати у розмірі 1762 грн. 31.07.2018 року заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено в повному обсязі (а.с. 66-67) 03.05.2019 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 73-80). 06.05.2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська вищезазначена заява була прийнята до розгляду (а.с. 83). 02.07.2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська заява [PERSON] про перегляд заочного рішення від 31.07.2018 року було задоволено. Заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2018 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано, призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження на 16.09.2019 року на 11.00 год. (а.с. 131-134). 01.08.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого вона заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду. Так, останній платіж за договором відповідачем було здійснено 13.10.2014 року в той час як, позивач звернувся до суду із позовом 02.02.2018 року. 23.10.2019 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого наполягав на задоволенні позовних вимог з тих підстав, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, отримання картки та видачі кредитних коштів, відповідач шляхом підписання анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Щодо правомірності нарахування процентів та зміни розміру відсоткової ставки, вони повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг, інформування позичальника, шляхом надання виписки по картковому рахунку відноситься до його обов`язків. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, отже строк перевипущеної картки до останнього дня 11.2014 року, позивач звернувся до суду 31.01.2018 року, а отже строк позовної давності не пропущено. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що заява анкета пуста та не підписана, на тарифах банку також відсутній підпис, крім того строк позовної давності пропущено, оскільки останній платіж було зроблено 13.10.2014 року, а банк звернувся до суду 02.02.2018 року. Вислухавши доводи учасників судового за засідання та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що 04.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № б/н від 04.06.2010 року, відповідно до якої відповідач отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок відповідно до умов договору (а.с. 10-36). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31 грудня 2017 року становить 117000 грн. 00 коп., що складається з 7727,96 грн. - заборгованість за кредитом, 109272,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. ( а.с. 5-8). Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд виходить з наступного. Статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною першою статтею 264 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості за договором від 04.06.2010 року, відповідачем 13 жовтня 2014 року було востаннє внесено кошти в рахунок погашення кредитного зобов`язання, а з позовними вимогами банк звернувся 02.02.2018 року, тобто поза межами строку позовної давності. Крім того, строк дії останньої картки сплинув 11.2014 року, т.ч. строк позовної давності сплинув останнього дня листопада 2017 року. Оскільки представник позивача звернувся до суду лише 02 лютого 2018 року, ним було пропущено строк звернення до суду із цим позовом. Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки відповідач в своїх запереченнях просила застосувати наслідки пропуску строків позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed