Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

04 квітня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Зазначило, що відповідно до договору № б/н від 27.03.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов'язання по укладеному кредитному договору не виконав, у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 12171,23 грн., яка складається з 456,50 грн. заборгованість за кредитом; 7858,96 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800 грн. заборгованість по пені та комісії; 500грн. штраф (фіксована частина); 555,77 грн. штраф (процентна складова). Враховуючи вищенаведене, просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 12171,23 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю. Відповідач позов не визнав повністю, вважає , що заборгованість по кредитному договору виплатив в повному розмірі, він не ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, просить в задоволені позову відмовити, застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 27 березня 2012 року [PERSON] подав письмову анкету-заяву на відкриття рахунку та надання йому кредиту, в якій погодився з тим, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договір про надання банківських послуг. На підставі вказаної заяви банк надав [PERSON] кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пунктом 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк. Умови кредитного договору [PERSON] не виконував і станом на 28 лютого 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 12171,23 грн., яка складається з 456,50 грн. заборгованість за кредитом; 7858,96 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800 грн. заборгованість по пені та комісії; 500грн. штраф (фіксована частина); 555,77 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пп. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту,а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України). Відповідно до умов договору, укладеного 27.03.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Встановлено, що останній платіж внесено 01 травня 2014 року. Згідно з умовами договору [PERSON] повинен був внести черговий місячний платіж до 25 числа місяця. 25 червня 2014 року відповідачем порушено умови зобов'язання та не внесено черговий місячний платіж за кредитним договором. Також, згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», за кредитним договором, який був укладений 27 березня 2012 року між банком та [PERSON] було видано кредитну картку № [NUMBER] строком до 09/16. Тобто, на час звернення до суду з позовом, трирічний строк не сплинув. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст. 611 ЦК України). Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, а тому позивач має право на стягнення кредиту, процентів та пені з відповідача за порушення зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Позивач звернувся до суду 04 квітня 2017 року, тому річний строк визначається з 04 квітня 2016 року по 28 лютого 2017 року. ( станом на день виникнення заборгованості) . До винесення судом рішення відповідачем заявлено про застосування позовної давності. З врахуванням заявлених вимог банку та заяви [PERSON] про застосування строку позовної давності з нього на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 04 квітня 2016 року по 28 лютого 2017 року (дата визначена позивачем) в сумі 1100 грн., що підтверджується розрахунком банку. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У пункті 1.1.7.31. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів становлять 50 років. З огляду на те, що Умови та правила надання банківських послуг не підписані [PERSON], а тому суд вважає, що у визначеному законом порядку строк позовної давності за вимогами про стягнення пені не збільшився. Одночасно суд враховує те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003 цс15 та є обов'язковою для всіх судів згідно зі ст.360-7 ЦПК України. Умовами та правилами надання банківських послуг сплата пені (п.2.1.1.12.6.1.) та штрафу (п.2.1.1.7.6.) передбачені за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, тобто за одне й те саме порушення. Таким чином позов в частині стягнення з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 555,77 грн. штрафу ( процентна складова) не підлягає задоволенню. З огляду на викладене, позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню, із стягненням з [PERSON] на користь позивача 456,50 грн. заборгованості за кредитом, 7858,96 грн. заборгованості по відсоткам та 1100 грн. пені. Крім того, з врахуванням вимог ч. 1 ст.88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1237,73 грн. Відповідно до п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах », вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша ст.88 ЦПК ) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-V1)/.

Outcome: partial