Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

02.09.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 01.11.2011 року по день подачі позову в сумі 123313,76 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що з 26.09.2005 року позивачка працювала на підприємстві відповідача на посаді спеціаліста Управління по забезпеченню архіву приватизації в Україні. В період роботи з листопада по березень 2013 року відповідач заробітну плату не виплачував і згідно довідки №79 від 25.02.2015 року заборгованість по заробітній платі, яка не виплачена до теперішнього часу, становить 30436,58 грн. Відповідно до наказу №7-к від 11.03.2013 року позивачку було звільнено з роботи за власним бажанням, однак у день звільнення розрахунку проведено не було. Посилаючись положення ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України та зміст Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року позивачка вказує, що її середньоденна заробітна плата становила 128,72 грн., а термін прострочення виплати заробітної плати складає 958 робочих днів починаючи з 01.11.2011 року по день подачі позову до суду, тож середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати складає 123313,76 грн. З урахуванням викладеного позивачка просить задовольнити її позовні вимоги стягнувши з відповідача вказаний розмір заборгованості. До початку судового розгляду позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі наказу в.о. генерального директора ПАТ ДАК «Національна мережа аукціонних центрів» №7-к від 11.03.2015 року позивач був звільнений з посади начальника галузевого державного архіву фінансових посередників Фонду державного майна України з 18.03.2013 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За змістом ч. 1 ст. 11 КЗпП України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивач був звільнений з займаної посади з 18.03.2013 року та прохає суд стягнути середній заробіток по час подання позову до суду, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку загалом є законними, однак суд вважає, що такі вимоги підлягають до часткового задоволення та відповідна сума, що підлягає стягненню з відповідача має бути обмежена датами розрахунку з 18.03.2013 року (час звільнення) по 02.09.2015 року (дата подання позову до суду), що відповідає положенням ст. 117 КЗпП України та ст. 11 ЦПК України. При цьому, позивач не позбавлений права звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості по самому розміру заробітної плати з відповідною її індексацією, а стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по день звільнення, чинним законодавством не передбачено. Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки №79 від 25.02.2015 року, станом на 18.03.2013 року борг по заробітній платі склав 30436,58 грн. Згідно п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. За змістом абзацу 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Ураховуючи, що звільнення позивача відбулося 18 березня 2013 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат за попередні два місяці роботи, а саме за січень і лютий 2013 року. Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи довідки про середню заробітну плату №80 від 29.04.2013 року, заробітна плата позивача за січень 2013 року становила 2638,79 грн., а за лютий 2013 року - 2638,79 грн. Згідно п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). 5277,58 грн. (сума заробітної плати за січень і лютий 2013 року) : 41 (кількість робочих днів у січні та лютому 2013 року) = 128,72 (середньоденна заробітна плата). Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). 41 (кількість робочих днів у січні та лютому 2013 року) : 2 = 20,5 (середньомісячне число робочих днів). 128,72 (середньоденна заробітна плата) х 20,5 (середньомісячне число робочих днів) х 29,44 (кількість місяців затримки розрахунку при звільненні) = 77685,10 грн. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 77685,10 грн., а в іншій частині позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial