Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

03 лютого 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. Позивачка [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на участь у судовому, надавши суду письмову заяву про підтримку позовних вимог та можливість розгляду справи за її відсутності. Зі змісту позовної заяви убачається, що з 29 квітня 2003 року [PERSON] перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітню доньку- [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Спільне життя з відповідачем не склалося і з вересня 2013 року вони припинили шлюбно- сімейні стосунки. Причиною розпаду сім'ї позивачка вважає втрату почуттів любові, поваги, бажання піклуватись один про одного, проживати разом. За наведених обставин вона дійшла висновку, що примирення між ними та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на участь у судовому, надавши суду письмову заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та можливість розгляду справи за його відсутності. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON] та [NUMBER] зареєстрували шлюб 29 квітня 2003 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану реє граційної Макіївського міського управління юстиції в Донецькій області, про що зроблено актовий запис за № 345. Від шлюбу подружжя має спільну малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились недружні взаємовідносини, сторони не мають наміру зберегти сім'ю. Згідно до положень статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Враховуючи існуючі неприязні взаємовідносини між подружжям суд вважає, що надання подружжю строку для примирення не відповідає моральним засадам суспільства. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їхнім інтересам, а також інтересам їх малолітньої дитини. Заява відповідає дійсній волі позивача, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не наполягає на компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved