Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-10 00:00:00

03 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Срібнянського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають двоє спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , подружнє життя у них не склалося тому просила визначити місце проживання їх неповнолітніх дітей разом з нею, бо відповідач забрав дітей до себе та не дає їй можливості спілкуватися з дітьми. 10 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що він та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Срібнянського районного суду від 30.07.2019 року шлюб між сторонами розірваний, їхні спільні діти проживають разом з ним, старший син сам визначився з місцем проживання у батька, малолітній син [PERSON] також бажає проживати з ним, на його думку відокремлення малолітнього сина від нього, брата та бабусі буде суперечити його інтересам, бо він з дня народження проживає з ними. Умови проживання з ним для [PERSON] є комфортнішими та зручнішими. Ухвалою Срібнянського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2019 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, вимоги зустрічного позову об`єднано з вимогами первісного позову. 24 жовтня 2019 року до суду надійшла заява від [PERSON] про зміну підстав та предмету позову, де він просить визначити місце проживання малолітнього з ним та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Жайворонко І.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просять визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з нею у будинку її матері. У задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] просять відмовити в повному обсязі. Позивач зазначає, що відповідач чинить перешкоди їй у спілкуванні з дітьми. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Менько Д.Д. позовні вимоги [PERSON] не визнали повністю, вважають їх безпідставними, оскільки з часу свого народження діти сторін весь час проживають у його будинку і мають належні умови утримання та виховання. Крім цього, старший син [PERSON] досяг чотирнадцяти років і має можливість сам обирати собі місце проживання. Просять задовольнити у повному обсязі зустрічну позовну заяву, яку вони повністю підтримують. Представник Органу опіки та піклування Срібнянської районної державної адміністрації Соловей С.І. вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом з матір`ю, діти потребують материнської турботи. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 16 жовтня 2004 року ВРАЦС Срібнянського РУЮ Чернігівської області (актовий запис № 25), який розірваний рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 30 липня 2019 року та являються батьками: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (серія [NUMBER] ); - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (серія [NUMBER] ). Після припинення між сторонами шлюбних відносин діти спочатку проживали з позивачем у її матері, потім старший син [PERSON] повернувся до відповідача, з початком літніх канікул менший син [PERSON] став постійно проживати з батьком. При цьому, з пояснень [PERSON] слідує, що відповідач заманює дітей матеріальними благами та чинить перешкоди у її спілкуванні з дітьми, вона, як мати, переймається вихованням своїх синів і хоче давати їм материнську турботу. Позивач [PERSON] проживає у будинку своєї матері в [ADDRESS] , має постійне місце роботи, отримує заробітну плату та пенсію. По місцю її проживання в будинку створені належні умови для нормального фізичного та розумового розвитку дітей. Житло відповідає санітарно - гігієнічним умовам проживання, облаштоване побутовою технікою та всіма необхідними меблями, достатньо продуктів харчування. [PERSON] по місцю роботи характеризується позитивно. Відповідач [PERSON] проживає в [ADDRESS] , займається підприємницькою діяльністю, має сталий дохід. По місцю його проживання в будинку також створені належні умови для нормального фізичного та розумового розвитку дітей. [PERSON] по місцю проживання характеризується позитивно, але у квітні 2019 року відповідач притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства по ст.173-2 ч.1 КУпАП. З висновку органу опіки і піклування Срібнянської районної державної адміністрації Чернігівської області щодо місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , № 01-43, вбачається, що на підставі ст.161 СК України, принципом 6 Декларації про права дитини, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 14.08.2019 року, в інтересах дітей визнано доцільним визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] . Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року №1386, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Ст.51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Схожа норма міститься також у частині шостій ст.7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення від 8 липня 2003 року у справі «Зоммерфельд проти Німеччини», рішення від 3 грудня 2009 року у справі «Цаунеггер проти Німеччини»). В п.54 рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що у подібних справах необхідно приймати рішення в першу чергу на користь дитини, а не когось із її батьків. Суди повинні захищати права та інтереси малолітньої дитини, глибоко та детально вивчаючи всі обставини справи, та повноцінно досліджувати кожен доказ, надаючи детальну та обґрунтовану оцінку. Частиною 3 ст.160 СК України передбачено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Так, у судовому засіданні неповнолітній [PERSON] , [INFO] , який досяг чотирнадцяти років, зазначив, що він бажає проживати з батьком, а отже, суд відмовляє в цій частині задоволення вимог позивача. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд враховує вік дитини, піклування батьків про його духовний та фізичний розвиток. Хоча батько у судовому засіданні і стверджує, що він не чинить перешкод матері у спілкуванні з малолітнім сином, але в ході судового розгляду спростовано твердження відповідача і встановлено, що мати не має можливості вільно бачитися і спілкуватися з дитиною, приймати участь у його вихованні та розвитку, вона змушена під час шкільних навчань відвідувати школу для того, щоб побачити і поспілкуватися із сином [PERSON] . Суд погоджується з висновком органу опіки і піклування Срібнянської районної державної адміністрації Чернігівської області щодо місця проживання дитини від 23.08.2019 № 01-43, яким визнано доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Також, суд враховує і вислухану в суді думку малолітнього [PERSON] , [INFO] , в присутності педагога, відповідно до якої він бажає проживати як з матір`ю, так і з батьком. Враховує гарантовану, на законодавчому рівні, рівність прав і обовязків кожного з подружжя у шлюбі та сім`ї, в т.ч. у спорах про опіку над дітьми. Враховує турботливе ставлення до малолітнього [PERSON] , [INFO] , як з боку батька [PERSON] , так і з боку матері [PERSON] , що відповідачем не спростовано достатніми та допустимими доказами. Враховує якнайкращі інтереси [PERSON] , [INFO] , який з літа 2019 р. і по даний час проживає разом з батьком [PERSON] , старшим братом [PERSON] та бабусею в смт Срібне, навчається у Срібнянській ЗОШ, що свідчить про те, що він проживаючи з матір`ю продовжуватиме навчання у свєму класі, він не буде позбавлений можливості у спілкуванні з батьком, братом, бабусею і переїзд малолітнього [PERSON] до матері не порушить стабільність повсякденного життя останнього, що вбачається з психолого-педагогічної характеристики дитини педагогом у судовому засіданні. Виходячи з цього, на переконання суду, якнайкращим інтересам малолітнього [PERSON] , [INFO] , відповідає визначення місця його проживання, з матір`ю [PERSON] . Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, суд вважає за необхідне задовольнити його частково. Враховуючи, що суд визначив місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, то в цій частині вимог та стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] слід відмовити. В частині позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який досяг чотирнадцятирічного віку та визначився з місцем проживання з батьком, а тому в цій частині вимог позов підлягає задоволенню в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття виходячи з наступного. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 182 Сімейного кодексу України зобов`язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розподіл судових витрат здійснити в порядку визначеному ст. 137, 141 ЦПК України, шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 768 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору; 4 000 грн. 00 коп. витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката, яка підтверджується наданими ордером, розрахунком, актом та квитанцією про оплату витрат на надання правової допомоги (а.с.155, 157-159). Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3 333 грн. 33 коп. витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката, яка підтверджується наданими ордером, квитанцією про оплату витрат на надання правової допомоги, договором та актом (а.с.65-69). Стягнути з [PERSON] на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: partial