Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

03 вересня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що банк на підставі заяви б/н від 06 квітня 2013 року відкрив відповідачу картковий рахунок та видав платіжну «Універсальна 55». 29 січня 2014 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну - «Універсальна Gold 55 днів», відповідно до тарифів якої було надано кредит в розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 20 травня 2019 року склав 446080,46 грн., з яких: 13875,95 грн. - заборгованість по кредиту; 427113,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5091,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 06 квітня 2013 року в розмірі 120927,26 грн., яка складається з наступного: 13875,95 грн. - заборгованість за кредитом; 107051,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 28.01.2014р. по 31.10.2017р., та судові витрати. У судове засідання представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, письмово просив розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, натомість його представник письмово просив закрити провадження у справі у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду по справі № 205/1216/16. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 06.04.2013 року АТ КБ «ПриватБанк» відкрив [PERSON] картковий рахунок та видав платіжну «Універсальна 55». 29.01.2014 року позивачу було переоформлено кредитну карту на престижну - «Універсальна Gold 55 днів», відповідно до тарифів якої було надано кредит в розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9-34). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року у справі № 205/1216/16 позов [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання транзакції не чинною - задоволено в повному обсязі. Визнано транзакцію списання коштів у розмірі 14005,00 грн. та 559,76 грн. з картки «Універсальна Gold 55 днів» № [NUMBER] не чинною. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 704,80 грн. Вказане рішення набрало законної сили 28 травня 2019 року. Вищезазначеним рішенням встановлено, що 15.12.2014 року невідома особа шахрайським шляхом заволоділа коштами в сумі 14 564,76 грн., які списані з картки «Універсальна Gold 55 днів» № [NUMBER] , що належала [PERSON] . Як зазначає позивач і вбачається із довідки ПАТ КБ «Приватбанк» з рахунків позивача [PERSON] була здійснена транзакція по списанню коштів з рахунків у розмірі 14 564,76 грн. Після звернення позивача на гарячу лінію банку на номер 3700 звернення було зафіксовано, а картку заблоковано. 24 січня 2015 року внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 190 КК України, згідно заяви [PERSON] , [INFO] , яка просить притягти до відповідальності невстановлену особу, яка 15.12.2014 року шахрайським шляхом заволоділа її коштами. 25 січня 2015 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015040690000262 за фактом шахрайства, за заявою [PERSON] про зняття грошових коштів з її картки «Приватбанк» № [NUMBER] в розмірі 14 553,63 грн. Постановою слідчого СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 25 січня 2016 року [PERSON] визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 12015040690000262 від 26.01.2015 року. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд зауважує, що підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України відсутні, оскільки предмет позову у даній справі відрізняється від предмету позову у справі № 205/1216/16. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с. 7-8), розмір заборгованості за кредитним договором станом на 20.05.2019 року склав 446080,46 грн., з яких: 13875,95 грн. - заборгованість по кредиту; 427113,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5091,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Заборгованість виникла після 16.12.2014 року, після списання коштів у сумі 14553,63 грн., яке визнано не чинним заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року, тобто нарахування позивачем відсотків, пені та комісії після 16 грудня 2014 року на суму списання коштів (14553,63 грн.), яка визнана нечинною, є неправомірним. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» недоведені, необґрунтовані та безпідставні, а, отже, задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягають, тому за рахунок відповідача не відшкодовуються. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed