Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

04.04.2018 року позивач звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що29.09.2006 року між ними був зареєстрований шлюб, від якого у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалось, відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.03.2015 року шлюб між сторонами був розірваний. Позивач зазначає, що на даний час вона не має інформації щодо перебування відповідача, доньку яка проживає з нею і знаходиться повністю на її утриманню відповідач не відвідує, участі у її вихованні не брав і не бере, допомоги ніякої не надає, тобто він самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Донці вже 11 років, батька вона майже не пам'ятає та не має до нього ніяких почуттів. На підставі викладеного просила позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відноснонеповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується розміщеним оголошення на офіційному веб-порталі Фастівського міськрайонного суду Київської області про її виклик до суду. Відповідачем відзив на позовну заяву зі всіма доказами, що підтверджують заперечення, не наданий. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, вказувала на доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 16 березня 2015 року, що підтверджується рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області /а.с.10/. Від спільного подружнього життя [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 29.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області /а.с.9/. Відповідно до довідки, що видана виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області №2883 від 09.06.2017 року, [PERSON]проживає за адресою: [ADDRESS], разом з нею проживає та зареєстрована її дочка [PERSON], [INFO] /а.с.15/. Згідно довідки про склад сім'ї , що видана виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області №2884 від 09.06.2017 року, [PERSON]проживає за адресою: [ADDRESS], разом з нею проживає та зареєстровані: дочка [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON], сестра [PERSON] /а.с.14/. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Фастівської міської ради від 22.06.2017 року, засвідчено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом із донькою [PERSON], [INFO], мамою та сестрою. Зі слів заявниці батько [PERSON] аліментів не сплачує, дитину за місцем проживання та навчання не відвідує, ухиляється від батьківських обов'язків /а.с.13/. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вирішуючи даний спір суд враховує наступні обставини. Згідно довідки №315 від 13.06.2017 року виданою Управлінням соціального захисту населення Виконавчого комітету Фастівської міської ради, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], на обліку не перебуває, ніяких компенсацій та інших доходів станом на 13.06.2017 року не отримує /а.с.11/. Відповідно до виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, [PERSON] зареєстрована як фізична особа- підприємець /а.с.12/. Згідно довідки №38 від 09.06.2017 року Фастівськї спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 з поглибленим вивченням іноземних мов, [PERSON], [INFO] навчається в 6-А класі /а.с.16/. Відповідно до характеристики, яка видана класним керівником загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4, [PERSON] навчається в Фастівській ЗОШ І-ІІІ ступенів №4 з 2-го класу, протягом навчання виявила себе старанною ученицею, має хороший фізичний і розумовий розвиток, має високий рівень навчальних досягнень з усіх предметів, товаришує з однокласниками, має друзів, користується серед них повагою. Мама приділяє велику увагу вихованню дочки, відвідує батьківські збори /а.с.17/. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, суд констатує, що вони беззаперечно вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки. Крім того, відповідно до висновку №06-23/336 від 25.01.2018 року є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO] /а.с.18/. Суд приймає цей висновок № 06-23/336 від 25.01.2018 року на підтвердження доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], оскільки в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, дійсно відповідач по справі вихованням своєї доньки не займається і ухиляється від своїх обов'язків по її утриманню та вихованню, не спілкується з нею і не проявляє турботи, тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно неї.

Outcome: approved