Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

03 грудня 2020 року позивач звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проммаш центр», в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 20265,76 грн, а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач працював в ТОВ «Проммашцентр» з 04 квітня 2018 року по 31 серпня 2020 року. 31 серпня 2020 року його було звільнено з роботи за власним бажанням, але повного розрахунку з ним під час звільнення відповідачем не проведено. 25 вересня 2020 року позивач звернувся до ТОВ «Проммаш центр» з заявою, в якій просив виплатити йому заборгованість по заробітній платі за червень, липень і серпень 2020 року, однак будь-якої відповіді від підприємства він не отримав. Позивач вважає дії підприємства незаконними та такими, що порушують його права та законні інтереси, розрахунок не проводиться і по сьогоднішній день. Відповідачем відзив на позов не наданий. Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 04 грудня 2020 року визначено головуючим суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області - суддю Сороку О.В. 04 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху та наданий строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 15 квітня 2021 року позивачем на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху подане клопотання про витребування доказів, а також письмові докази. Ухвалою суду від 15 квітня 2021 року відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 22 червня 2021 року у підготовчому судовому засіданні витребувано докази у справі. 03 серпня 2021 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів у справі, вимоги позову підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши підстави позову, а також докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності та достовірності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] згідно наказу № 26п від 02 квітня 2018 року прийнятий на роботу до ТОВ «Проммаш центр» на умовах неповного робочого тижня на посаду охоронця. Наказом № 67 від 31 серпня 2020 року [PERSON] звільнено за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 3). Згідно довідки за № 0000-000003 від 31.08.2020, виданої ТОВ «Проммаш центр», [PERSON] працював в ТОВ «Проммаш центр» з 02.04.2018 року по 31.08.2020 року на посаді охоронник, дохід за період з 01 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року - склав 37365,76 грн /з яких помісячно нараховано наступні суми: за березень 2020 року - 4800 грн, за квітень 2020 року - 4800 грн, за травень 2020 року 4800 грн, за червень 4800 грн, за липень 4800 грн, за серпень 14365,76 грн/ (а.с. 6). Відомості щодо виплати зазначених сум - відсутні. 25 вересня 2020 року [PERSON] подано до ТОВ «Проммаш центр» заяву за вх. 25/2 від 25.09.2020 року з вимогою виплати йому заборгованості по заробітній платі за червень, липень, серпень 2020 року (а.с. 7). 13 квітня 2021 року [PERSON] подано до ТОВ «Проммаш центр» заяву про видачу йому довідки про заборгованість по заробітній платі за період з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2020 року, а також компенсації за невикористану відпустку за період з 02 квітня 2018 року по 31 серпня 2020 року (а.с. 17). Згідно виписки Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 14.04.2021 року, виданої на ім`я [PERSON] , у 2018 році його заробіток за рік для пенсії становить: 32254,00 грн.; у 2019 році заробіток за рік для пенсії становить 50603,00 грн.; у 2020 році усього заробіток за рік становить 63479,67 грн., а за рік для пенсії - 26113,91 грн. (а.с. 18). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі ст. З КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Отже, виходячи з положень КЗпП України. Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів». Частиною першою статті 15 Цивільного Кодексу України кожній особі гарантується право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі й визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач вважає відсутність розрахунку з ним при звільненні з роботи незаконними, та таким, що грубо порушує його трудові права та вимоги діючого законодавства щодо порядку звільнення робітника, звернувся до відповідача і просив провести з ним розрахунок, однак відповіді не було. Отже між сторонами, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Враховуючи, що відповідачем не надано жодних доказів проведення розрахунку з позивачем; суд погоджується з розрахунком сторони позивача стосовно не виплачених сум заробітної плати, оскільки цей розрахунок підтверджено доказами і не спростовано стороною відповідача. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача невиплаченої йому заробітної плати за період з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2020 року в сумі 20265,76 грн (за червень 2020 року - 4800 грн, за липень 2020 року - 4800 грн, за серпень 2020 року - 13365,76 грн\\з яких 8565,76 грн - компенсація за невикористану відпустку/) обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100. Абзацом третім пункту 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана ця виплата. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 гнити 2018 року у справі №365/470/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. У правовій позиції Верховний Суд в постанові від 18 липня 2018 року за № 359/10023/16-ц дійшов наступного висновку: крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що суму, яку суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Таким чином, згідно наданої позивачем довідки про дохід за останні два місяці роботи перед звільненням - за липень 2020 року нараховано 4800 грн, а за серпень 2020 року нараховано 4800 грн. А тому середній щомісячний заробіток позивача становить 4800 грн. На час ухвалення рішення судом 30 вересня 2021 року спливло 13 місяців, а тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з ТОВ «Проммаш центр» на користь [PERSON] складає 4800грн*13міс= 62400грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved