Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

03.12.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договорів дарування недійсними. 29.01.2016 року подав заяву про уточнення та збільшення позовних вимог (а.с.51, 52) В обґрунтування своїх вимог зазначає, 17.01.2014 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина. 08.07.2015 року позивач дізнався про обставини відчуження матір`ю належного їй на праві власності нерухомого майна, а саме: - за договором дарування від 10.03.2004 р. [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок № 128 а по вул. Радянській в м. Новоград-Волинській; - за договором дарування від 11.02.2011 р. [PERSON] подарувала [PERSON] будинок № 10 по вул. Пархоменка в м. Новоград-Волинський; -за договором дарування від 11.02.2011 р. [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку по вул. Пархоменка, 10 в м. Новоград-Волинський. Позивач вважає, що вищевказані договори незаконні, оскільки [PERSON] з 2004 р. мала хворобу - дисцикуляторну енцефалопатію 2 ступеню. Таке захворювання за своїми симптомами вказує, що остання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 21.11.2011 р. [PERSON] визнано недієздатною, а [PERSON] призначено її опікуном. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що [PERSON] на момент укладання спірних договорів була дієздатною та усвідомлювала значення своїх дій. Хвороба не впливала на її здатність виразити свою волю на відчуження майна. Ця обставина засвідчена нотаріусом. Крім того, як на доказ психічного здоровя [PERSON], посилались на факт призначення її у 2003 році за рішенням виконкому міської ради опікуном над сином [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала. Представник органу опіки і піклування,\~ УПСЗН Новоград-Волинської міської ради в судовому засіданні при вирішенні справи покладалась на розсуд суду. Третя особа на стороні позивача [PERSON] у судовому засіданні просив позов задовольнити. Треті особи на стороні відповідачів [PERSON] нотаріус [PERSON], представники Новоград-Волинської державної нотаріальної контори, ПАТ «Укрсоцбанк» у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази\~\~подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 231757 від 18.04.2014 р. [PERSON] померла 17.01.2014 р. (а.с. 6) Згідно акту огляду МСЕК серії ЖИА № 053514 [PERSON] встановлено першу групу інвалідності з 11.05.2007 року (а.с. 197). Згідно договору дарування житлового будинку від 10.03.2004 р., зареєстрованого в реєстрі за № 5Д455, [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок № 128-А по вул. Радянській в м. Новоград-Волинський. Договір підписано сторонами та посвідчено державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори [PERSON]М.(а.с. 53). За договором дарування житлового будинку від 11.02.2011 р., зареєстрованим в реєстрі за № 221, [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок №10 по вул. Пархоменка в м. Новоград-Волинський. У звязку з похилим віком та хворобою [PERSON], договір від її імені підписав [PERSON] Правочин посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] (а.с. 54). Згідно договору дарування земельної ділянки від 11.02.2011 р., зареєстрованого в реєстрі за № 223, [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку по вул. Пархоменка, 10, в м. Новоград-Волинський, площею 0,0856 га. У звязку з похилим віком та хворобою [PERSON], договір від її імені підписав [PERSON] Правочин посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] (а.с. 158-159). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 21.11.2011 р. по справі №2-о-143/11 [PERSON] визнано недієздатною, [PERSON] призначено опікуном над [PERSON] (а.с. 26). У судовому засіданні за клопотанням позивача та згодою інших присутніх учасників справи досліджено відеозапис на диску, який містить позначки «[PERSON] 14.06.10 р.» та згідно пояснень позивач зроблений ним особисто (конверт а.с. 79). На відтвореному в судовому засіданні відеозапису зафіксовано голос особи чоловічої статі яка перебуває за кадром та звертається до жінки похилого віку, яка перебуває в кадрі. Сторони визнали, що на відеозаписі зафіксована [PERSON], яка померла 17.01.2014 року та з нею спілкується [PERSON] (позивач). Доказів на підтвердження часу та обставин створення відеозапису суду не надано. З відеозапису вбачається, що [PERSON] не реагує адекватно на звернення до неї, будь-яку думку висловити не може. За клопотанням сторін у судовому засіданні досліджено матеріали цивільної справи №2-о-143/11, з якої вбачається, що 02.08.2011 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання [PERSON] недієздатною. В обґрунтування своїх вимог заявник посилалась на те, що в останні роки стан здоровя [PERSON] значно погіршився внаслідок психічної хвороби, вона не розмовляє і пересувається за допомогою візка, наслідків своєї поведінки не розуміє, не має змоги правильно орієнтуватися та оцінювати прості життєві ситуації, забуває, що з нею сталось у минулому і суть її власного життя. Таким чином, через незначний час (менше ніж півроку) після укладання договорів дарування [PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання дарувальника недієздатною, в якій зазначала про безпорадний стан і хворобу [PERSON], що не дозволяє останній усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними протягом останніх декількох років. Отже, зміст самої заяви про визнання [PERSON] недієздатною спростовує висловлені в даному судовому засіданні заперечення відповідача [PERSON] про перебування дарувальника в момент укладання правочинів у такому стані, який дозволяв вчиняти дії, спрямовані на відчуження майна. Цивільна справа №2-о-143/11 також містить акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи №483-2011 від 10.10.2011 року, згідно якого експертна комісія встановила, що [PERSON] з серпня 2007 року виявляє ознаки вираженої деменції (слабоумства) з вираженими афотичними розладами внаслідок перенесеного ішемічного інсульту в басейні середньо-мозкової артерії зліва з правостороннім геміпарезом (як наслідок цереброваскулярної хвороби). Ступінь наявних у [PERSON] розладів був настільки виражений, що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 81, 82). За клопотанням позивача, ухвалою суду від 16.05.2016 р. було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу [PERSON] Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 220-2016 від 14.06.2016 р. [PERSON], [INFO], яка померла 17.01.2014 р., на момент підписання договору дарування будинку № 128-А по вул. Радянській в м. Новоград-Волинський, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та посвідченого 10.03.2004 р. Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №5-Д455, психічним захворюванням не хворіла, з урахуванням її вікових особливостей та стану здоровя могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У [PERSON], [INFO], яка померла 17.01.2014 р., в момент підписання договорів дарування: 1) від 11.02.2011 р., зареєстрований в реєстрі за № 221, про дарування будинку №\~ 10 по вул. Пархоменка в м. Новоград-Волинський, Житомирської області; 2) від 11.02.2011 р. зареєстрований у\~ реєстрі за № 223, про дарування земельної ділянки по вул. Пархоменка, 10 в м. Новоград-Волинський; виявились клінічні ознаки вираженої судинної деменції (слабоумства) з вираженими афотичними розладами та правобічним геміпарезом внаслідок цереброваскулярної хвороби та перенесеного ішемічного інсульту в 2007 р. Ступінь наявної у [PERSON] слабоумства, починаючи з серпня 2007 р., був настільки виражений, що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у тому числі і на момент підписання договорів дарування (а.с. 208) Судом встановлено, що висновок експертної комісії є цілісний, структурований, а його заключна частина, де саме містяться відповіді на поставлені питання, викладена чітко й однозначно. Обставини, які б викликали сумніви у правильності висновку експертизи, визнання його необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи, істотні порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, судом не встановлені. Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, установленими для статтею 212 ЦПК України. У даному конкретному випадку суд погоджується с висновком, виходячи з сукупності встановлених судом обставин, наведених вище. Відповідно до положень\~\~ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність\~\~має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність\~\~своїми діями\~\~набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також\~своїми діями\~\~створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу\~\~не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли\~\~вона не могла\~усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.\~Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину\~\~суд відповідно до ст. 145 ЦПК України\~\~зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Недійсним згідно з вищезазначеною статтею може бути визнаний правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, але в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Правочин, вчинений в такому стані, не відповідає загальним вимогам чинності правочину, зокрема відповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі, що передбачено ч. 3 ст. 203 ЦК України. Судом встановлено, що позивач є особою, яка входить до кола спадкоємців за законом першої черги, отже має право на частку в спадкуванні майна, яке було власністю його матері [PERSON] Таким чином, вирішення питання про дійсність правочину про відчуження такого майна безпосередньо стосується прав та інтересів позивача, які підлягають захисту в судовому порядку. На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів дарування від 11.02.2011 р. за якими [PERSON] подарувала [PERSON] будинок № 10 по вул. Пархоменка в м. Новоград-Волинський та земельну ділянку за тією ж адресою, оскільки зібраними у справі доказами доведено, що дарувальник [PERSON] у момент укладання зазначених правочинів не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними внаслідок захворювання. Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання недійсним договору дарування будинку № 128-А по вул. Радянській в м. Новоград-Волинський, укладеного між [PERSON] та [PERSON], що посвідчено 10.03.2004 р. Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 5-Д455, оскільки позивачем не доведено наявність обставин, з якими закон повязує недійсність правочинів. Зібраними у справі доказами спростовується посилання позивача на те, що дарувальник [PERSON] 10.03.2004 р. перебувала у стані, в якому не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. У відповідності до п.п. 5, 7, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що відповідно до ст. ст. 215, та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Позивач звільнений від сплати судового збору, як особа, яка має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій (а.с. 5). Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідачів в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд задовольняє дві позовні вимоги немайнового характеру та стягує з відповідачів на користь держави судовий збір в рівних частинах по 367 грн. 47 коп., з кожного.

Outcome: partial