Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

04.09.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати наказ про звільнення, поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. 05.09.2017 року Ухвалою судді Живцової О.А. провадження по даній справі було відкрито та призначено до судового розгляду. 13 вересня 2017 року представником відповідача [PERSON] (діяв згідно довіреності від 30.09.2017 року) до Каланчацького районного суду Херсонської області було подано заперечення проти позову. 19.12.2018 року Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано на розгляд судді Максимович І.В.. Підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: відсторонення від посади судді Живцової О.А., 19.12.2018 р. Розпорядження №147 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ. \~ \~ \~Ухвалою судді\~від 20.12.2018\~року відкрито\~провадження по\~справі та\~вирішено розглядати\~справу за\~правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалами судді розгляд справи: 30.01.2019 року, 14.02.2019 року, 25.02.2019 року, 25.03.2019 року проводився за допомогою відеоконференції. 20.12.2018 року на сайті «Судова влада» викладено оголошення про розгляд справи. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона з 06.10.2015 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем - роботодавцем Каховською центральною районною лікарнею Херсонської області на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності «Стоматологія». Відповідно до наказу головного лікаря Каховської ЦРЛ від 08.06.2017 року № 90-ка їй було надано щорічну планову відпустку ( 24 календарних днів) та додаткову відпустку (7 календарних днів) за період роботи з 06.10.2016 року 05.10.2017 року загальною тривалістю 31 календарний день з 01.07.2017 року по 31.07.2017 (включно). Під час перебування у відпустці позивач звернулась до відповідача - роботодавця із заявою про припинення трудових відносин (за власним бажанням працівника) шляхом направлення заяви на адресу роботодавця поштовим відправленням від 22.07.2017 року (№75800 0084157 0) з рекомендованим повідомленням про вручення. При цьому позивач в заяві про звільнення не зазначена дата звільнення з займаної посади. Зазначену заяву відповідач отримав -24.07.2017 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового повідомлення. Наказом головного лікаря Каховської ЦРЛ від 31.07.2017 р. № 226-к позивача звільнено 31.07.2017 року з посади лікаря-інтерна за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України), без дотримання вимог, передбачених ст. 38 КЗпП України. \~ \~ \~Позивач вважає\~дії відповідача\~незаконними,\~а тому\~просить суд\~скасувати наказ\~про звільнення,\~поновити на\~роботі та\~стягнути середній\~заробіток за\~час вимушеного\~прогулу оскільки за поданою нею заявою про розірвання трудового договору, яку роботодавець отримав 24.07.2017 року (понеділок), роботодавець не мав права на звільнення її до закінчення двотижневого терміну попередження 07.08.2017 року (понеділок) протягом якого вона мала право на відкликання своєї заяви про припинення трудового договору, а тому наказ роботодавця про звільнення її 31.07.2017 року за ст.38 КЗпП України до закінчення двотижневого строку попередження вважає незаконним. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту\~статті 12 ЦПК України\~вбачається,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов'язків,\~передбачених законом.\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається,\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Кожна сторона\~несе ризик\~настання наслідків,\~пов'язаних\~із вчиненням\~чи не\~вчиненням нею\~процесуальних дій. Згідно ст. 232 КЗпП України визначено безпосередність розгляду трудових спорів у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формування причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів, визначених у ч. 3 ст. 221, ст.222 КЗпП України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, однак 21.01.2018 року подала до суду розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з01.08.2017 року по 30.01.2019 року та заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. Представник позивача [PERSON]С.(діє згідно довіреності від 01.09.2015 року) в судове засідання не з»явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. \~ \~ \~ \~ Представник відповідача [PERSON] (діє згідно довіреності від 02.01.2019 року) в режимі відеоконференції приймав участь у розгляд справі та заперечував проти задоволення позовних вимог, заявлених позивачем. \~ \~ \~Розглянувши наявні\~у справі\~документи і\~матеріали,\~судом встановлено,\~\~що [PERSON]\~з 06.10.2015 року перебувала в трудових відносинах з роботодавцем - Каховською центральною районною лікарнею Херсонської області на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності «Стоматологія». Згідно наказу головного лікаря Каховської ЦРЛ від 08.06.2017 року № 90-ка [PERSON] надано щорічну планову відпустку ( 24 календарних днів), а також додаткову відпустку (7 календарних днів) за відпрацьований період роботи з 06.10.2016 року 05.10.2017 року, загальною тривалістю 31 календарний день з 01.07.2017 року по 31.07.2017 (включно). \~ \~ \~Наказом головного\~лікаря Каховської\~ЦРЛ від\~31.07.2017\~р.\~№ 226-к\~[PERSON] 31.07.2017\~року звільнено\~з посади\~лікаря-інтерна\~за власним\~бажанням (ст.\~38\~КЗпП України),\~оскільки під\~час перебування\~у відпустці\~позивач [PERSON]\~звернулась до\~відповідача -\~роботодавця із\~заявою про\~припинення трудових\~відносин (за\~власним бажанням\~працівника)\~шляхом направлення\~її на\~адресу роботодавця\~поштовим відправленням\~від 22.07.2017\~року (№75800\~0084157\~0)\~з рекомендованим\~повідомленням про\~вручення.\~Зазначену заяву\~відповідач-Каховська\~ЦРЛ отримав-24.07.2017 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового повідомлення. Згідно ч.1, ч.2 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні….. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи та не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою… Як вбачається із матеріалів, справи [PERSON] подала заяву від 22.07.2017 року про звільнення з роботи її за власним бажанням, однак відповідачем не було дотримано порядку та строку її звільнення, а саме: працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишила роботи і не вимагала розірвання трудового договору. Власник або уповноважений ним орган не праві звільнити позивача за поданою раніше заявою, крім випадку, коли б на її місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладені трудового договору. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] після виходу з відпустки 01.08.2017 року не наполягала на її звільненні з займаної посади. Крім того відповідач - Каховська центральна районна лікарня Херсонської області. ні 31.07.2017 року ні 01.08.2017 року не провів розрахунок з позивачем та не видав [PERSON] трудову книжку про що свідчить повідомлення Каховської центральної районної лікарні Херсонської області від 01.08.2017 року направлене на ім»я позивача про необхідність з»явитися для проведення розрахунку та отримання трудової книжки. Також судом встановлено згідно матеріалів справи під час перебування у відпустці [PERSON] після підписання 22.07.2017 року та направлення відповідачу заяви про звільнення з займаної посади, 25.07.2017 року захворіла та проходила амбулаторне лікування в період з 25.07.2017 року по 03.08.2017 року за місцем проведення відпустки та реєстрації Каланчацька ЦРЛ, про що свідчить листок непрацездатності серії АДВ №830103 від 25.07.2017 року, а тому у Каховської центральної районної лікарні Херсонської області не було законних підстав звільнення працівника Згідно ч.1\~ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У відповідності до ч.2\~ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше, як на один рік. Таким чином, задоволенню також підлягає позовна вимога про стягнення з Каховської центральної районної лікарні на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.09.2017 року по 30.01.2019 року. Відповідно до п. 32\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9\~у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100\~(зі змінами, внесеними\~постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348). Відповідно до пункту 5 розділу ІV зазначеного Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньо годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З матеріалів справи також вбачається, що 21.01.2019 року [PERSON] до суду подано розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який становить 72229,60 грн.. Враховуючи, що позивач [PERSON] звільнена 31 липня 2017 року, то періодом для проведення розрахунків обрано два повні робочі місяці, що передували звільненню а саме: травень і червень 2017 року, становить 192,10 грн.(7683,84 грн./ 40 робочих дня =192,10 грн.). \~ \~ \~ Період\~з моменту\~звільнення позивача\~з роботи\~по день\~постановлення судового\~рішення,\~тобто з\~01.08.2017\~року по\~30.01.2019\~року становить\~376\~робочих днів.\~Таким чином,\~розмір середнього\~заробітку за\~час вимушеного\~прогулу [PERSON]\~становить 192,10\~грн.\~х 376\~днів =\~72229,60\~грн.. Відповідно до ч.1\~ст.430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, як законні та обґрунтовані. На підставі п.1.ч.1ст.5\~ЗУ «Про\~судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved