Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

04.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивовано тим, що він перебуває у шлюбі з відповідачкою з 30 квітня 2011 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачкою не склалося, сім'я фактично розпалася, подружні відносини фактично припинені з травня 2013 року, з цього часу разом не проживають, спільне господарство не ведеться. Вважає збереження сім'ї неможливим. З жовтня 2013 року дитина проживає з позивачем, відповідачка веде аморальний спосіб життя, не виконує своїх батьківських обов*язки по вихованню сина. Відповідачка не працює, не цікавиться життям сина, завдає шкоди здоров'ю і психічному стану дитини, не може дати дитині ні належного виховання, ні матеріального забезпечення. Просив розірвати шлюб, визначити місце проживання дитини з ним, стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що після реєстрації шлюбу вони прожили разом біля одного року. Відповідачка ніде не працювала, гуляла, постійно його обманювала, її сім'я неблагополучна. Будучи вагітною відповідачка палила. Він просив її не палити, проте вона не реагувала. Після народження дитини спочатку все було нормально, відповідачка сиділа вдома з дитиною. Потім забрала дитину та пішла до своєї матері. Через врем*я вони примирилися, але відповідачка в вересні 2013 року забрала кошти та пішла з дитиною. Через знайомих він знайшов дитину, хлопчик був з незнайомим чоловіком. Після цього він вирішив звернутися з даним позовом до суду. Відповідачка викликалася до суду рекомендованим листом, який повернувся до суду з відміткою про вручення, однак відповідачка в судове засідання не з*явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. В порушення цих вимог, відповідач, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, ні повідомив суду причини неявки у судове засідання, тобто не з'явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на вищезазначені обставини , а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Відділ опіки та піклування Сніжнянської міської ради, за довіреністю Носова О.В., проти заявлених вимог не заперечувала. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що коли її син - [PERSON] познайомив її з відповідачкою, вона вже була вагітна. Після народження дитини, з малям спочатку сиділа вона ([PERSON]), оскільки відповідачка була зовсім дитиною, нічого сама не вміла. Відповідачка почала уходити з дому до своєї матері. Уходила сама, без дитини. Мати відповідачки пиячила. Через врем*я відповідачка повернулася, вони її прийняла. Коли всі були на роботі, вона забрала дитину та пішла. В травні 2013 року відповідачка пішла з дитиною до своєї матері. Вона отримувала допомогу на дитину. Вони забрали в неї дитину. До вересня 2013 року відповідачка вдома не з*являлася, потім прийшла, пожила тиждень, а потім знову пішла. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона бачила, як відповідачка гуляла з дитино, однак з дитиною більше часу проводила бабуся- мати позивача. Останній раз вона бачила відповідачку у вересні 2013 року на дні народження дитини. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що сторони 30 квітня 2011 року зареєстрували законний шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції у Донецькій зроблено відповідний актовий запис № 60 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 04.10.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 399 (а.с.7). Подружні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги згоду відповідачки на розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам малолітньої дитини, що має істотне значення. Згідно з ч.1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вірішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов*язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров*я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 28.11.2013 року, [PERSON] проживає в трьохкімнатній квартирі, яка належить йому на праві власності. Побутові умови хороші. Умови для проживання дитини відповідають санітарним вимогам. (а.с. 9). Позивач працює на шахті ТОВ «Рутекс» м. Сніжне на посаді лебідчика, має постійний заробіток, який становить 4 000, 00 грн. на місяць. Відповідно до побутової характеристики від 25.10.2013 року, виданої головою теркому «Западний», [PERSON] навчалася в спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті № 42 м. Сніжне. З неблагополучної родини, постійного місця проживання не мала. Після того, як в 2011 році вийшла заміж, почала проживати в сім'ї чоловіка [PERSON] За час проживання зарекомендувала себе негативно, вихованням дитини не займалася, вела аморальний спосіб життя, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за ст. 185 ч.1 КК України. (а.с. 10). Вироком Сніжнянського міського суду від 01.10.2013 року [PERSON] визнана винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та притягнута до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850, 00 грн. (а.с.---). Вироком Сніжнянського міського суду Донецької області від 14.11.2013 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 26 жовтня 2013 року між потерпілою [PERSON] та обвинуваченою [PERSON] у кримінальному провадженні № 12013050520002272. [PERSON] визнана винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України та призначине їй узгоджене сторонами угоди про примирення від 26 жовтня 2013 року покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі з іспитовим строком на один рік. Згідно висновку органу опіки та піклування Сніжнянської міської ради №01128 від 12.02.2014року

Outcome: approved