Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

04.04.2019 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до Шевченківського\~ районного суду \~Харківської області,\~ Чугуївського міського \~суду Харківської \~області,\~ Ізюмської місцевої\~ прокуратури Харківської\~області,\~ Прокуратури Харківської\~ області,\~ Державної казначейської\~ служби України\~ про встановлення \~факту порушення\~ передбачених статтям\~6,13\~ Європейської Конвенції \~про захист\~ прав людини \~і основоположних\~свобод та\~статті 1\~Протоколу 1\~до останньої\~та відшкодування\~моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилався на те, що 11.02.2009 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до дільничного інспектора Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області Юсіфова Андрія Нуродіновича про скасування протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. 09.04.2009 року Шевченківським райсудом Харківської області було розглянуто вищевказаний позов та відмовлено в задоволенні позовних вимог. Зазначену постанову на двох аркушах- листах машинописного тексту було направленго на адресу позивача 15.04.2009 року. Позивачем під час ознайомлення з матеріалами справи було виявлено сфальсифіковану постанову Шевченківського райсуду Харківської області від 09.04.2004 року на трьох аркушах- листах машинописного тексту. 09.09.2009 року враховуючи вище вказану фальсифікацію матеріалів адміністративної справи № 2-А-7/2009 року, позивач звернувся до прокуратури Шевченківського району Харківської області та в подальшому до Ізюмської місцевої\~\~прокуратури Харківської\~області\~та прокуратури\~Харківської\~області із заявою на неправомірні дії службових осіб Шевченківського райсуду Харківської області, розглянута не була, не було встановлено звідки взялося дві неідентичні постанови суду та останні розглядалися відповідно до Закону України «Про звернення громадян», що є недопустимим та є порушенням імперативної норми ст. 214 КПК України. На теперішній час, тобто на протязі більше 10 років звернення не були внесені до ЄДРДР, чим було порушено ст. 13 Конвенції, що є підсавою для відшкодування моральної шкоди. 01.10.2009 року Шевченківським райсудом Харківської області було надано на адресу позивача відповідь про проведення службового розслідування, в результаті якого до секретаря канцелярії суду було застосовано заходи дисциплінарного впливу. 05.07.2012 року Вищим Адміністративним судом Харківської області було скасовано постанову Шевченківського районного суду Харківської області від 09.04.2009 року було скасовано та справу передано на новий розгляд. 30.08.2012 року Шевченківським райсудом Харківської області було винесено постанову про скасування постанови від 02.02.2009 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, справу про адміністративне правопорушення закрито. При цьому зазначену справу було розглянуто з перевищенням своїх повноважень, що є порушенням ст. 6 Європейської Конвенції \~про захист\~ прав людини \~і основоположних\~свобод. У зв`язку з цим позивач у 2015 році звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди ( справа № 636/664/15-ц, 637/228/15-ц, 636/228/15-ц) по яких позивачу відмовлено в позовних вимогах в повному обсязі. При цьому при розгляді вищевказаних справ суддею Шевченківського районного суду Харківської області за попередньою змовою з Чугуївським районним судом Харківської області було залучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву в якому була надана недостовірна інформація стосовно надання позивачу судового рішення по вищевказаній адміністративній справі. Більш того за попередньою змовою зазначених суддів по справі № 636/664/15-ц суддею Стеганцовим С.М. не було виконано ухвалу Чугуївського районного суду Харківської області стосовно надання матеріалів службової перевірки. По справам № 637/228/15-ц, 636/228/15-ц не було розглянуто жодного клопотання, надання правової оцінки технічному запису судового процесу по вищезазначеній адміністративній справі, не розглянуто заяв про відвід складу суду, не витребувано від органів прокуратури наглядове провадження № 40/09, чим останнім було порушено ст.6,13 Конвенції - право позивача на ефективне звернення до правосуддя. Своїми неправомірними діями відповідачі спричинили позивачу моральну шкоду, яка виражається в неодноразових порушеннях його прав на ефективне звернення до правосуддя, та на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі: невнесення заяв про кримінальне правопорушення в ЄРДР в розумний строк, передачі звернень до осіб дії та бездіяльність яких оскаржуються, ненадання двох неідентичних постанов Шевченківського райсуду Харківської області, розгляд справ упередженим та небезстороннім судом без повідомлення про розгляд позивача, невиконання основних задач кримінального провадження. Він переносить суттєві душевні страждання та переживання в зв`язку з тим, що відчуває абсолютну безпомічність перед відповідачами щодо захисту своїх прав, що підриває у нього віру у можливість захисту своїх інтересів правовими методами, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду Харківської області від 05 квітня 2019 року вищевказану позовну заяву повернуто до канцелярії суду для вирішення питання відповідно до положень ч.6\~ст. 31 ЦПК України. Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року визначена підсудність справи за вищевказаним позовом Куп`янському міськрайонному суду Харківської області, яка надійшла до суду 18.04.2019 року. Ухвалою судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] \~до Шевченківського\~ районного суду \~Харківської області,\~ Чугуївського міського \~суду Харківської\~області,\~ Ізюмської місцевої\~ прокуратури Харківської\~області,\~ Прокуратури Харківської\~області,\~ Державної казначейської\~ служби України\~ про встановлення \~факту порушення\~ передбачених статтям\~6,13\~ Європейської Конвенції \~про захист\~ прав людини \~і основоположних\~свобод та\~статті 1\~Протоколу 1\~до останньої\~та відшкодування\~моральної шкоди. Ухвало Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22 квітня 2019 року клопотання позивача про витерування доказів залишено без задоволення. Ухвало Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 23 травня 2019 року клопотання позивача про витерування доказів задоволено. Ухвало Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18 червня 2019 року проведено підготовчий розгляд справи та справу призначено до судового розгляду. Відповідач Шевченківський районний суд Харківської області надали до суду відзив на позовну заяву в якому зазначили, що позивач вже не одноразово звертався до різних судів з аналогічним позовом по яким вже ухвалено судові рішення. На теперішній час позивач змінює суб`єктивний склад сторін, ціну позову, формулювання, однак предмет і підстави всіх позовів є тотожними, у зв`язку з чим відповідач позов не визнає та просить суд закрити провадження у справі. Відповідач Ізюмська місцева прокуратура Харківської області надали до суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки раніше позивач звертався до судів з аналогічними позовними заявами, відповідно до рішень судів різних інстанцій в задоволенні позовів [PERSON] було відмовлено. В даному позові предмет і підстави всіх позовів є тотожними, у зв`язку з чим відповідач позов не визнає та просить суд закрити провадження у справі. Відповідач Чугуївський міський суд Харківської області надали до суду відзив на позовну заяву в якому зазначили, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки за зазначених обставин, які вказані в позовній заяві не можна вважати встановленою наявність причинного зв`язку між діями Чугуївського міського суду Харківської області та моральними стражданнями позивача, на які посилається останній. До того ж позивач не був позбавлений права викласти порушення, які на його думку, мали місце при розгляді справ в Чугуївському міському суді Харківської області. При апеляційному та касаційному оскарженні рішень, у зв`язку з чим відповідач позов не визнає та просить суд закрити провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просить суд його задовольнити. Відповідач представник Ізюмської місцевої прокуратури і прокуратури Харківської області у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач Шевченківський районний суд Харківської області в судове засідання не з`явився, надіславши суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову заперечує, просить закрити провадження у справі. Відповідач Чугуївський міський суд Харківської області в судове засідання не з`явився, надіславши суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову заперечує, просить закрити провадження у справі. Відповідач Державна казначейська\~служба України\~ у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду з відмітками « про отримання судової повістки». З`ясувавши думку позивача, відповідачів, заслухавши представника відповідачів, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Так судом встановлені наступні фактичні обставини. Так листом Шевченківського районного суду Харківської області за № 4031 від 01.10.2009 року підтверджується, що службовою перевіркою було встановлено, що 15.04.2009 року секретарем канцелярії суду позивачеві помилково було направлено копію рішення на 2-х аркушах. За результатами перевірки за порушення інструкції з діловодства в місцевому загальному суді до вказаного працівника апарату суду застосовано заходи дисциплінарного впливу. Відповідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 10 лютого 2012 року помічником прокурора прокуратури Шевченківського району Харківської області відмовлено у порушенні кримінальної справи у відношенні судді Шевченківського районного суду Харківської області Тордії [PERSON] Н [PERSON] , у зв`язку з відсутністю в її діях складів злочинів, передбачених ст. ст.\~364,\~365,\~366,\~367,\~375 КК України\~та у порушенні кримінальної справи у відношенні ДІМ Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області ст. лейтенанта міліції Юсифова А.Н. у зв`язку з відсутністю в його діях складів злочинів передбачених ст. ст.\~364,\~365,\~366,\~367\~КК України відмовлено. Постановою Шевченківського районного суду Харківської області від 30 серпня 2012 року позов [PERSON] задоволено, скасовано постанову від 02.02.2009 р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, складену ДІМ Шевченківського РВ ГУМВС України та провадження у справі закрито. Постановою Балаклійського районного суду Харківської області постанова слідчого прокуратури Шевченківського району Харківської області від 28 лютого 2011 року скасовано постанову слідчого прокуратури Шевченківського району Харківської області від 10.11.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи у відношенні судді Шевченківського районного суду Харківської області Тордії Е [PERSON] Н [PERSON] , у зв`язку з відсутністю в її діях складів злочинів, передбачених ст. ст.\~364,\~365,\~366,\~367,\~375 КК України\~та у порушенні кримінальної справи у відношенні ДІМ Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області ст. лейтенанта міліції Юсифова А.Н., у зв`язку з відсутністю в його діях складів злочинів передбачених ст. ст.\~364,\~365,\~366,\~367 КК України. Матеріали повернуто для додаткової перевірки. Відповідно до відповіді Генеральної прокуратури України від 17.01.2012 року № 06/1-17054-11 скаргу [PERSON] розглянуто, установлено, що прокуратурою Шевченуівського району Харківської області за заявою [PERSON] щодо законності дій судді Шевченківського районного суду Харківської області Тордії Е.Н. під час винесення рішення від 09.04.2009 року про відзилення позову, а також неправомірних дій дільничного інспектора міліції Юсифова А.Н. проведено перевірку в порядку ст. 97 КПК України. За результатами 01.04.2011 року в порушенні кримінальної справи стосовно судді Шевченківського районного суду Харківської області Тордії Е.Н., за ст. ст.\~364,\~365,\~366,\~367,\~375 КК України\~та ДІМ Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області ст. лейтенанта міліції Юсифова А.Н., у зв`язку з відсутністю в його діях складів злочинів передбачених ст. ст.\~364,\~365,\~366,\~367 КК України. Відмовлено на підставі п. 2 ст. 6 КПК України. 16.01.2012 року Генеральною прокуратурою України зазначені рішення скасовано та матеріали направлені для додаткової перевірки. Відповідю Чугуївського міського суду Харківської області № 636/664/15-ц від 16.02.2016 року повідомляється, що 11.01.2016 року винесено ріщення по цивільній справі № 636/644/15-ц за позовом [PERSON] до Шевченкіського районного суду Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. 21.01.2016 року, 22.01.2016 року та 26.01.216 року надійшли апеляційні скарги на зазначене рішення.29.01.2016 року цивільна справа направлена до апеляційного суду Харківської області для розгляду апеляційних скар на рішеня суду від 11.01.2016 року. Відповідю Чугуївського міського суду Харківської області № 636/228/15-ц від 27.04.2016 року повідомляється про триваючий справи № № 636/228/15-ц за позовом [PERSON] до Шевченкіського районного суду Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 22.08.2016 року у задоволенні скарги [PERSON] на бездіяльність заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області О.Михаліка відмовлено. ( а.с. 5-20). Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11 травня 2016 року в позові [PERSON] до Шевченківського районного суду Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2016 рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11.05.2016 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2017 року рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11.05.2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2016 року залишено без змін. Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2019 року у задоволенні позову [PERSON] до Шевченківського районного суду Харківської області, Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, прокуратури Харківської області, державної казначейської служби України, про встановлення факту порушення права на справедливий суд, порушення факту права на ефективний засіб правового захисту, та відшкодування моральної шкоди відмовлено. ( а.с. 47-64). Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 18.07.2012 року скаргу [PERSON] від 24.10.2012 року на постанову помічника прокурора Шевченківського району від 10.02.2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи залишено без задоволення. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23.08.2012 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 18.07.2012 року залишено без змін. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2012 року в позові [PERSON] до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Харківської області, Прокуратури Шевченківського району Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2012 року залишено без змін. ( а.с. 79-82). Відповідю Ізюмської місцевої прокуратури від 06.06.2019 року № 03-17-6159-19 повідомляється, що на виконання ухвали Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 23.05.2019 року про витребування доказів у справі № 637/375/19, що затребувані матеріали, а саме: матеріали наглядового провадження за № 40/09 та кримінальне провадження № 4201220450000001 від 24.12.2012 року направлені Ізюмською місцевою прокуратурою до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області на виконання ухвал суду від 09.11.2018 року та 20.03.2019 року. ( а.с. 139-141). Письмовою інформацією наданою В.о. ст. секретаря Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17.07.2019 року повідомляється, що матеріали наглядового провадження за № 40/09 та кримінальне провадження № 4201220450000001 від 24.12.2012 року, які витребувані з Ізюмської місцевої прокуратури, разом з матеріалами цивільної справи № 628/598/18, провадення № 2/628/46/19 за позовом [PERSON] до Шевченківського районного суду Харківської області, Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, прокуратури Харківської області, державної казначейської служби України, про встановлення факту порушення права на справедливий суд, порушення факту права на ефективний засіб правового захисту та відшкодування моральної шкоди, 09.07.2019 року направлено до Касаційного цивільного суду Верховного суду, згідно ухвали від 04 липня 2019 року про відкриття касаційного провадження.(а.с. 151). Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини\~\~і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.\~\~\~\~\~\~ Частиною першою\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до\~ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд. У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу: кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію. Обов`язки сторін з доказування розподіляються таким чином: позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. На виконання зазначених норм законодавства [PERSON] не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які беззаперечно свідчать про порушення відповідачами належних позивачу прав та інтересів. Натомість, матеріали справи містять достатньо письмових доказів, з яких вбачається, що відповідачі не перешкоджали [PERSON] у здійсненні процесуальних дій, спрямованих на реалізацію своїх прав та інтересів. За ст. 6 Європейської Конвенції про захист основних свобод та прав людини ( далі Конвенції) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Надаючи правову оцінку належності обраного [PERSON] способу захисту, суд зважає й на його ефективність з точки зору\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54)\~п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Європейський суд вказав на те,\~\~ що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобовязань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Таким чином суд дійшов висновку, що відповідачами не порушено право позивача в розумінні ст.6 Європейської Конвенції про захист основних свобод та прав людини. Відповідачами також не порушено право позивача на доступ до правосуддя та право на ефективний спосіб захисту прав. Що стосується позвних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначений частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Суд дійшов висновку, що правові підстави для застосування\~ст. 1176 ЦК України\~до даних спірних правовідносин відсутні. Згідно\~ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до\~ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Результат системного аналізу вказаних норм матеріального права,\~ст. 20 Закону України «Про прокуратуру»\~дозволяє дійти висновку, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю працівників прокуратури відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом. Дослідивши вищевказані процесуальні документи, судом встановлено, що відповідачами не були порушені норми\~Конституції України,\~КПК України, Європейської конвенції про захист основних свобод та прав людини, права позивача. З огляду на викладене, суд вважає, що вищезазначеними процесуальними рішеннями відповідачів не встановлено факт їх незаконної бездіяльності, який згідно вказаних вище норм\~ЦК України\~є підставою для відшкодування завданої такою бездіяльністю шкоди. Положеннями частин першої - третьої\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З урахування викладено суд дійшов висновку, що діями відповідачів не завдано [PERSON] моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, на що останній посилався в позовній заяві. Позивачем на підтвердження факту наявності моральної шкоди не надано будь-яких належних та допустимих доказів. Оцінюючи аргументи, викладені в позові, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Згідно\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того в ході дослідження письмових доказів по справі, а також враховуючи пояснення представника відповідачів Ізюмської місцевої\~ прокуратури Харківської\~області,\~ Прокуратури Харківської\~області було з`ясовано, що в ході розгляду скарг позивача, а також позовних заяв з якими останній звертався до попередніх судів, вбачається, що затребувані за клопотанням позивача за ухвалою суду від 23 травня 2019 року матеріали, а саме: матеріали наглядового провадження за № 40/09 та кримінальне провадження № 4201220450000001 від 24.12.2012 року неодноразово були предметом розгляду відповідачами при зверненні позивачем. У зв`язку з чим, з метою розгляду справи у розумні строки, суд вважає за недоцільне повторно досліджувати зазначені матеріали, які на теперішній час направлено до Касаційного цивільного суду Верховного суду, згідно ухвали від 04 липня 2019 року про відкриття касаційного провадження по справі за позовом [PERSON] до Шевченківського районного суду Харківської області, Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, прокуратури Харківської області, державної казначейської служби України, про встановлення факту порушення права на справедливий суд, порушення факту права на ефективний засіб правового захисту та відшкодування моральної шкоди. Крім того суд зазначає, що позивач не звернувся до суду з заявою про зупинення провадження по справі до розгляду касаційної скарги, яка перебуває в Касаційному цивільному суді Верховного суду. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що позивач [PERSON] не довів в судовому засіданні факт незаконної дії або бездіяльності, незаконності рішень відповідачів, вину відповідачів у заподіянні йому моральної шкоди, не надав жодних доказів на їх підтвердження, у зв`язку з цим позов [PERSON] не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні та підлягає повній відмові.

Outcome: dismissed