Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

03.03.2021 [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30 грудня 2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, хоча і працює зварювальником за цивільно правовими угодами та має відмінний стан здоров`я. Наразі відповідач проживає окремо від позивачки та дитини. Крім того він звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. Позивачка просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 10.03.2021 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.10). В судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовільнити в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 05.05.2021 про проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про шлюб (а.с.3,4). Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Главою 15 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Зазначений обов`язок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.ст. 180, 181, 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи, що між сторонами добровільно не досягнуто умов матеріального забезпечення дитини, вимоги позивачки про стягнення аліментів ґрунтуються на законі і тому підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 182 СК України якою встановлено, що розмір аліментів не може бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того в супереч вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України позивачкою в обґрунтування аліментів в розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів відповідача, не надані будь-які об`єктивні докази, які б свідчили, що за станом здоров`я дитина потребує додаткових витрат на лікування, посилене харчування, реабілітацію, оздоровлення тощо. Разом з тим суд, наголошує, що у разі понесення позивакою додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані відповідачем. Окрема норма закону, ст. 185 СК України регулює порядок участі батьків у додаткових витратах в тому числі і в судовому порядку, шляхом звернення до суду із позовом про стягнення додаткових витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). На підставі положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позивачем позову, тобто з 03.03.2021 року. Згідно з положенням ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 454 грн (908/2).

Outcome: partial