Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

03.03.2018 року позивач [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], укладений 19.03.2016 року, зареєстрований 19.03.2016 року Соломянським РУЮ в м. Києві, актовий запис №454. При цьому позивач посилається на те, що на теперішній час сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинені, майнових спорів не мають. Позивачка зазначає, що від шлюбу у сторін сумісних дітей немає, на примирення не згодна, місце перебування чоловіка їй невідоме, в зв'язку з чим змушена звернутись до суду. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 19.04.2018 року матеріали справи за вказаним позовом направлено до Київського районного суду м. Одеси за підсудністю. Ухвалою суду від 03.09.2018 року провадження по справі відкрито. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, 18.09.2018 року надала до суду клопотання, в якому просить розглядати справу за її відсутності та розірвати шлюб з відповідачем, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином з наданням інформації на веб-сторінці офіційного веб-порталу судової влади України (court.gov.ua), причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву не подав. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] (до укладення шлюбу - Мельохіна) [PERSON] з 19.03.2016 року перебувають у шлюбі, що вбачається з свідоцтва про шлюб серії І-БК №315364, виданого 19.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №454 /а.с.27/. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини з відповідачем не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини немає необхідності, оскільки вважає, що шлюб носить формальний характер. Відповідачем не було надано до суду відзиву з запереченнями проти позову, місце його проживання на теперішній час невідоме. За таких обставин суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача про розірвання шлюбу. Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України та встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до п. 3\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя на підставі ч.1 ст. 110 СК України. Виниклі спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями\~ст. 112 СК України, згідно з якою суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу, встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалася сторона позивача, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин. За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved