Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

04 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. 28 грудня 2018 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 лютого 2017 року в лісовому масиві «Шаловір» біля с.Флора на адміністративній території Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області за межами населених пунктів [PERSON] та [PERSON] здійснили самовільну незаконну рубку восьми дерев породи «Ясень», без відповідних дозвільних документів, завдавши державі матеріальну шкоду в сумі 4613,88 грн. Тому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь Держави Україна\~ суму шкоди, заподіяну ними навколишньому природному середовищу, у вигляді збитків, а саме у сумі 8153,44 грн., яку перерахувати на рахунок фонду охорони навколишнього природного середовища Окнянської селищної ради, а також солідарно стягнути з відповідачів судові витрати на користь позивача. 28.01.2019 року на адресу суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач уточнив позовні вимоги, а саме в частині суму шкоди, заподіяної відповідачами навколишньому природному середовищу, у вигляді збитків, а саме у сумі 4613,88 грн., яку просив стягнути із відповідачів та перерахувати на рахунок фонду охорони навколишнього природного середовища Окнянської селищної ради, при цьому зазначивши відповідний рахунок. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с. 26/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідачу [PERSON] направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.53/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак\~ в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд вважає причини неявки відповідача [PERSON] неповажними і тому справа розглянута у його відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України. Відповідачу [PERSON] направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.54/. Крім того, судом також відповідачу [PERSON] судова повістка направлялася за відомими суду фактичним місцем його проживання, яка була отримана судову відповідачем, однак останній в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив./а.с.55/. Тому суд визнає причини неявки відповідача [PERSON] неповажними і тому справа відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України розглянута у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23 лютого 2017 року відносно відповідачів складені протоколи про адміністративні правопорушення за ст.65 Кодексу України «Незаконна порубка, пошкодження та знищення лісових культур і молодняка» /а.с.13-14, 18-19/. Постановами Державної екологічної інспекції України в Одеській області про накладення адміністративного стягнення №001638 та №001639 від 07 березня 2017 року відповідачів визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.65 КУпАП, а саме: у сумісному здійсненні незаконної рубки сироростучої деревини при відсутності необхідної на те документації (лісорубний квиток, ордер), породи «Ясень» в кількості вісім дерев, діаметром у корі біля шийки кореня 18,5 см., 19 см., 17.5 см., 13,5 см., 12,5 см.,14 см., 15,5 см., 12, 5 см., в лісовому масиві «Шаловір» не наданого державою в користування біля с.Флора на адміністративній території Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області за межами населених пунктів, та накладено на кожного із них адміністративні стягнення у виді штрафу в сумі по 170 грн. Постанови набрали законної сили 07.03.2017 року. /а.с.15-16, 20/. Станом на 21 лютого 2019 року адміністративних позовів щодо оскарження вищезазначених постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.65 КУпАП ні від [PERSON] ні від [PERSON] до Красноокнянського районного суду Одеської області не надходило. Крім того, відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому, виходячи з положень зазначеної статті - обставини правопорушення, а також вина відповідачів у сумісному здійсненні незаконної рубки сироростучої деревини та заподіянні внаслідок цього матеріальної шкоди не підлягають доказуванню, так як вони встановлені постановами про накладення адміністративного стягнення, які набрали законної сили. Згідно обґрунтованого розрахунку розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, здійсненого за таксами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року №665, загальний розмір шкоди, заподіяної відповідачами складає 4613,88 грн. /а.с.11-12/. 14 березня 2017 року Державною екологічною інспекцією в Одеській області відповідачам була направлена претензія №35 про необхідність відшкодування шкоди, заподіяної сумісним незаконним вирубуванням дерев 23.02.2017 року на суму 4613,88 грн.\~ /а.с.9-10/, але до цього часу шкода відповідачами не відшкодована. Ст.66 Конституції України встановлено, що кожен зобовязаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до ст.ст.1, 105 ч.1, 105 ч.2 п.1, 107\~ Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством. Порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Підприємства, установи, організації і громадяни зобовязані відшкодувати шкоду, заподіяну лісу внаслідок порушення лісового законодавства у розмірах і порядку, визначеному законодавством України. Ч.1 ст.69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, так як шкода заподіяна спільними діями відповідачів, то, виходячи з положень ст.541 ЦПК України, за її заподіяння вони мають нести солідарну відповідальність. З огляду на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення шкоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог, позивача про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до платіжних доручень №481 від 04.12.2017 року та від 08.11.2018 року №503 позивачем було сплачено в якості судового збору в загальній сумі 1762 грн, тобто у розмірі судового збору передбаченого ЗУ «Про судовий збір». Ч.1 ст.141 ЦПК України, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, абз. 5-6 п.35 Постанови Пленума ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач помилився щодо стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON]В судових витрат, так як стягнення сплаченого позивачем судового збору підтвердженого платіжними дорученнями з відповідачів підлягає в рівних частинах (1762 грн. : 2 = 881 грн.).

Outcome: approved