overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

03.07.2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що від спільного життя з відповідачем народилось двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та дочка - [PERSON], [INFO], які в даний час знаходиться на повному утриманні матері. Відповідач не надає матеріальної допомоги дітям. У зв'язку з чим просить суд, стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1000,00 грн. на кожну дитину, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття. В ході судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги, просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1800,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги. Просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони з 09.08.2002 року до 29.04.201 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у сторін народилось двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та дочка - [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтв про народження неповнолітніх дітей, відповідач [PERSON] являється батьком останніх (а.с. 2, 3). В судовому засіданні встановлено, що відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні неповнолітніх дітей, хоча спроможна надавати матеріальну допомогу дітям, які знаходяться на утриманні та вихованні матері. Ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, а також прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Суд вважає, що [PERSON] спроможний платити аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1800,00 грн., щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, а тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі - 243,60 грн. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

03.07.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, що сплачуються на утримання дочок [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до 500грн. щомісячно на кожну дитину. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що коштів, які стягуються за попереднім рішенням суду по 50 грн. на дитину, в теперішній час недостатньо для їх належного утримання. В судовому засіданні представник позивача наполягає на задоволенні позову. Відповідач проти позову заперечив, оскільки він отримує незначну заробітну плату, має на утриманні ще одну дитину, а відтак не взмозі виплачувати аліменти більше 150 грн. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що за рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 07.09.2012 року стягуються з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], по 50 грн. щомісячно на кожну дитину. Діти проживають з матір'ю, яка не взмозі їх утримувати на 150 грн. на місяць. Дані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження дітей, виконавчим листом про стягнення аліментів та поясненнями сторін. Відповідно до ст.192 СК України «Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них». За встановлених по справі обставин, з врахуванням майнового стану сторін та виходячи з мінімальних потреб дітей, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] за рішеням Хмельницького міськрайонного суду від 07.09.2012 року на утримання доньки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] слід збільшити до 200 грн. щомісяця на кожну дитину.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

03.07.2014 року до Самарського районного суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] до ПАТ «Дніпрообленерго» про захист прав споживачів, визнання незаконними дій, визнання недійсним договору та зобов’язання вчинити дії. 09.10.2014 року позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом зобов’язання енергопостачальної організації ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» відновити електропостачання за адресою: вул. Петровського, 44/1 в м. Дніпропетровськ; заборони енергопостачальній організації ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» відключення електропостачання за адресою: вул. Петровського 44/1 в м. Дніпропетровськ до закінчення розгляду справи. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заяву про забезпечення позову. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти клопотання з тих підстав що відключення відбулося на підставі договору реструктуризації, про що позивачі були обізнані. Вивчивши подані матеріали, суддя дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити з наступних підстав. В силу ст.151 ЦПК України суддя може вжити заходи із забезпечення позову, якщо невжиття цих заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду. Зважаючи на те, що факт відключення енергопостачання ніяким чином не може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

03.07.2014 року заявники звернулися до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог вказали суду на те, що з 15.05.2004 року перебувають в офіційно зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO]. Останнім часом проживають окремо, спільного господарства не ведуть, переконані у неможливості та недоцільності збереження їх шлюбу. Просили розірвати їх шлюб. Після розірвання їх шлюбу, неповнолітній син продовжить проживати з матір»ю, а батько буде приймати участь у його вихованні та надавати матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку. У судове засідання заявники подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, та підтримали свою заяву про розірвання їх шлюбу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає що спільна заява заявників про розірвання їх шлюбу підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що між сторонами припинено спільне проживання з 2013 року, їх бажання розірвати шлюб є обдуманим, перевірене судом у часі, досягнуто згоди щодо умов проживання, виховання та утримання неповнолітнього сина, спори з приводу спільного майна відсутні. Подальше перебування заявників у шлюбі буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини. Відповідно до вимог ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки судом встановлено, що їх заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх сина. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

03.07.2014 року заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про надання права на шлюб. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй 17 років, з лютого 2013 року зустрічалася з [PERSON], любить його, на даний час вагітна, тому просить надати право на шлюб. В судовому засіданні заявниця [PERSON] свою вимогу підтримала, просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні просив задовільнити заяву [PERSON] про надання їй права на шлюб, оскільки кохає її та хоче з нею одружитись. Заінтересовані особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися в письмових заявах, що надійшли на адресу суду, не заперечують проти задоволення заяви, просили слухати справу у їх відсутність. Представник заінтересованої особи відділу РАЦС по м. Вознесенську Стрєльнікова Л.О. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] про надання останній права на шлюб. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 СК України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку, якій для жінки встановлюється у сімнадцять років, а для чоловіків - у вісімнадцять, що передбачено ст. 22. СК України. Згідно свідоцтва про народження та паспорту [PERSON] народилася [INFO] року, тобто на час розгляду справи досягла 17 років, але не досягла шлюбного віку, проте вона бажає укласти шлюб з [PERSON], що є їх обоюдним волевиявленням. Крім того відповідно до довідки Вознесенської ЦРЛ № 816 від 26.05.2014 року [PERSON] вагітна строком 9 тижнів, беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою, оскільки надання права на шлюб відповідає її інтересам, мати не заперечує проти шлюбу, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

03.07.2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулися до суду з заявою, в якій просять суд роз'яснити рішення від 25.03.2014 року. Рішенням задоволено позов товариства до [PERSON] та ВДВС Карлівського РУЮ і вирішено звільнити з-під арешту та зняти заборону відчуження з автомобіля марки CHEVROLET модель AVEO SF69Y, 2008 року випуску, днз [NUMBER], накладені відділом Державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції. Рішення набрало законної сили, проте арешт за вимогою банку не знятий, оскільки ВДВС не зрозуміло обсяг арештів, які має бути знято відповідно до рішення суду. Заявник просить суд роз'яснити, що відповідально до рішення мають бути зняті всі арешти автомобіля, в тому числі і публічне обтяження від 14.10.2011 року та публічне обтяження від 12.06.2012 року. В судове засідання заявник не з'явився, надавши суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, в якому наполягає на задоволенні заяви. В судове засідання було викликано сторони по справі № 531/160/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] та відділу державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. Сторони в судове засідання не з'явилися, проте їх неявка не є перешкодою для розгляду заяви. Дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована і може бути задоволена з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Рішенням Карлівського районного суду було вирішено звільнити з-під арешту, накладеного ВДВС Карлівського РУЮ, автомобіль марки CHEVROLET модель AVEO SF69Y, 2008 року випуску, днз [NUMBER], що належить [PERSON] і є предметом застави банку. При винесенні рішення суд дійшов до висновку про пріоритетність зареєстрованого банком обтяження над публічними обтяженнями зареєстрованими 14.10.2011 року та 12.06.2012 року, на підставі чого звільнив автомобіль з-під арештів. Мотивувальна частина рішення містить відповідне роз'яснення. Таким чином, роз'яснення про яке просить заявник не змінює змісту рішення суду, проте усуне складнощі, що виникли при його виконанні. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе роз'яснити рішення від 25.03.2014 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

03.07.2014 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що 20 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу мають спільну дитину - малолітню [PERSON], [INFO]. Також зазначає, що сімейне життя між нею та відповідачем не склалося, з жовтня 2012 року вони проживають окремо та ведуть окреме господарство. Вказує, що збереження шлюбу не вважає можливим. Таким чином, просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 20 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] від 20.08.2005 року. (а.с.5) Як встановлено з Свідоцтва роп народження Серія [NUMBER] від 16.01.2009 року, від шлюбу сторони мають спільну дитину - малолітню [PERSON], [INFO]. (а.с. 4) В силу ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Зі змісту позову вбачається, що сторони з жовтня 2012 року проживають окремо, ведуть роздільне господарство, збереження сім'ї не бажають та вважають не можливим. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам одного з подружжя, а тому відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України такий шлюб розривається судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

03.07.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 03.09.2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини у сторін припинилися, спільного побуту не ведуть. Позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, тому просить розірвати шлюб та залишити їй прізвище [PERSON]. У судове засідання сторони повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність на позові наполягає, відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав (а.с. 8, 10,12-16 - повідомлення, заява). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без участі сторін та здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України). У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03.09.2011 року у Довгинцівському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 415 ( а.с. 3 - копія свідоцтва про одруження). Від спільного проживання мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. (а.с.4 копія свідоцтва про народження). Сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного побуту, проживають окремо, тому шлюб суперечить їх інтересам і його слід розірвати. Відповідно до ст.ст. 105,110,112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, він приймає рішення про його розірвання. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просила залишити їй прізвище - [PERSON], суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

03.07.2014 року позивач [PERSON]. звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. В позовні заяві позивач вказав, що 09.01.2014року між нею та відповідачем укладено договір позики на суму 6500 гривень, плюс 1950 гривень відсотків за користування коштами, а всього 8450 гривень із зазначенням терміну виконання договору до 09.04.2014 року. Отримання грошей відповідачем було зафіксовано розпискою Відповідач не виконала зобов'язання за договором позики і борг до цього часу не повернула. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не оспорює розмір боргу за договором позики та не заперечує проти його задоволення. Суд заслухавши позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Згідно розписки від 09.01.2014року відповідач отримала від позивача 6500 гривень та 1950 гривень відсотків та зобов'язувалась повернути борг до 09.04.2014 року . Договор позики відповідає вимогам ст.ст. 1046, 1047 ЦК України. Відповідно до положень ст. 545 ЦК України відсутня розписка, яка б підтверджувала виконання відповідачем перед позивачем зобов'язання по договорах позики. Відповідно до положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно квитанції від 03.07.2014 року позивачем понесені витрати на по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривень, які підлягають до стягнення в користь позивача з відповідача в порядку статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

03.07.2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 12078 грн. 81 коп. за кредитними договором та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору від 15.12.2010 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 4800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до укладеного договір [PERSON]. зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки і інші витрати відповідно до умов Договору. Однак, відповідач у порушення умов договору, взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 30.05.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 12078 грн. 81 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у суді, до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у суді, причин неявки суду не повідомив, клопотань про застосування строку позовної давності суду не заявив, заперечень не надав. Суд ухвалив проводити судовий розгляд з винесенням заочного рішення у справі. Суд, дослідивши письмові докази у справі вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно укладеного договору від 15.12.2010 року відповідач [PERSON] отримав строковий кредит у розмірі 4800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.9). За цим договором відповідач узяв на себе зобов'язання сплачувати позивачу грошові кошти щомісяця для погашення заборгованості за Кредитом. У порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 15.12.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 12078 грн. 81 коп., яка складається з 4711,77 грн. - заборгованість за кредитом, 4667,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1648,16 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, штрафи: 500,00 грн. - фіксована частина, 551,37 грн. - процентна складова, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 7-8). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. На підставі вищевикладеного суд вирішив задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу у повному обсязі. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути і суму судових витрат пропорційно задоволених вимог.

Outcome: approved