Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

03.06.2015 [PERSON] звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, третя особа: [PERSON], про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 28.12.2012 між позивачем та третьою особою було укладено договір позики №1 (далі - договір позики), за умовами якого позивачем було надано третій особі у позику грошові кошти у розмірі 1500000 гривень, які остання зобов'язалась повернути в строк та на умовах, визначених договором позики. В забезпечення зобов'язань за договором позики між позивачем та третьою особою 28.12.2012 було укладено договір іпотеки №1 ІП, відповідно до умов якого в заставу позивача було передано нежитлове приміщення розташоване на першому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 110,8 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS], приміщення 327, 328. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14.10.2014 було стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики №1 від 28.12.2012, а 14.05.2015 відповідачем було відкрито виконавче провадження. Крім вказаного рішення, відповідачем виконуються й інші рішення щодо стягнення боргу з [PERSON], у зв'язку з чим на предмет іпотеки, накладено арешт та запроваджено процедуру продажу даного майна. Позивач, як іпотекодержатель, не може скористатись своїм правом на задоволенні вимог по кредитному договору в позасудовому порядку, оскільки на предмет іпотеки по договору накладено арешт. Тому позивач просив суд звільнити з-під арешту заставне майно, а саме нежитлове приміщення розташоване на першому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 110,8 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS], приміщення 327, 328. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Від відповідача на адресу суду надані письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити виходячи із таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14.10.2014 задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики № 1 від 28.12.2012 в розмірі 1716439 грн. 40 коп. та судові витрати (а.с. 8). 14.05.2015 відповідачем було відкрито виконавче провадження №47539068 за виконавчим листом №2/214/3264/14 виданим 09.12.2014 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з третьої особи на користь позивача боргу в розмірі 1716439 грн. 40 коп. (а.с. 9). На виконанні у відповідача перебуває зведене виконавче провадження відкрите у відношенні третьої особи, в якому станом на 10.08.2015 об'єднано 5 виконавчих документів на загальну суму 4437561 грн. 78 коп., в якому відповідачем винесено постанову про накладення арешту на все майно третьої особи (а.с. 29). 28.12.2012 між позивачем та третьою особою також було укладено договір іпотеки №1 ІП на забезпечення виконання основного зобов'язання за договором позики №1 від 28.12.2012, предметом якого є нежитлове приміщення розташоване на першому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 110,8 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS], приміщення 327, 328 (а.с. 6-8). Відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно до вимог ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Також з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Таким чином, у позовному провадженні підлягає захисту порушене право власності у спосіб визнання права, передбачений п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України. Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України). Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, суд бере до уваги заперечення відповідача (а.с. 29-30), які вважає обґрунтованими виходячи з наступного. Відповідно до ст. ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 575 ЦК України передбачений зокрема такий вид застави, як іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як вбачається з доданого до матеріалів справи договору іпотеки №1 ІП від 28.12.2012, сторонами не дотримана вимога про нотаріальне посвідчення договору іпотеки, що призводить до нікчемності вказаного договору. Посилання позивача на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14.10.2014, яким встановлено, що між сторонами 28.12.2012 було укладено договір позики та договір іпотеки №1 ІП, суд вважає необґрунтованими, оскільки при недотриманні вимоги про нотаріальне посвідчення договору, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Всупереч вказаним вимогам закону, позивачем не надано рішення суду про визнання договору іпотеки № 1 ІП від 28.12.2012 дійсним. Крім того, застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців № 107365590 від 11.08.2015 нерухоме майно - нежиле приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] приміщення 327, 328 належить на праві власності третій особі по справі [PERSON], відомості про реєстр іпотек відсутні (а.с. 31-35). Даючи юридичну оцінку поясненням та зібраним по справі доказам, враховуючи, що позивач не є власником майна, на яке накладено арешт, а також позивачем не надано рішення суду, що набрало законної сили, в якому б було визнано, що дії державного виконавця при складанні акту опису й арешту майна у виконавчому провадженні суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», не надано рішення суду, що набрало законної сили, в якому б було визнано договір іпотеки дійсним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed