Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

02 червня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вона просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 03 квітня 1995 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначає, що спільне життя у сто рін не склалося, у зв`язку з тим, що сторони мають різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, втрачені відчуття любові та поваги. Подружні стосунки припинені, сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала позивач по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 03 квітня 1995 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 03 квітня 1995 року Карабаккальським сільским представництвом, актовий запис № 12, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] . (а.с. 8-9) Мінська конвенція про правову допомогу в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 р. вказує деякі колізійні прив`язки щодо вирішення питань про розірвання шлюбів (ст. 31, 32) та виходить із таких положень: по справам про розірвання шлюбів застосовується законодавство країни, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви; за умови різного громадянства застосовується законодавство країни, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу; розглядати справи про розірвання шлюбу компетентні установи країн, громадянами яких є подружжя на момент подачі заяви; якщо на момент подачі заяви обидва подружжя проживають на території іншої держави, то розглядати справу про розірвання шлюбу компетентні також і установи цієї країни, тобто подружжя може звертатися і в суд цієї держави; якщо подружжя є громадянами різних держав, справу про розлучення компетентні розглядати установи держави, на території її якої проживають обидва подружжя; якщо подружжя проживають на території різних держав, розглядати справи про розірвання шлюбу компетентні установи обох держав, на території яких вони проживають. За змістом положень ч. 1\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Частиною 3\~ст. 109 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст.\~110, ст.\~112 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~проголошена\~Конституцією України\~охорона сім*ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 квітня 1995 року, від шлюбу спільних неповнолітніх дітей не мають. (а.с. 8-9, 10) Спільне життя сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно\~шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім`єю. Суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі. За ч. 1\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного та

Outcome: approved