Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

02 вересня 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати за нею право власності на ? частини житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 296,20 кв.м., житловою площею 180,8 кв.м. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 09.10.1960 року. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на спірний житловий будинок, який був придбаний під час шлюбу 15.02.1995 року на підставі договору купівлі-продажу. 20.05.2013 року один із трьох синів - [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини. 04.02.2014 року із заявою про прийняття спадщини звернулась позивач. Двоє синів - [PERSON] та [PERSON] пропустили строк звернення із заявою про прийняття спадщини та рішеннями судів їм відмовлено в наданні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 17.02.2015 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та пізніше про видачу свідоцтва про право власності на ? частку будинку, як набутого під час шлюбу, проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтв, так як відсутні оригінали правовстановлюючих документів на будинок. А тому, оскільки позивач не має оригіналів правовстановлюючих документів, для захисту порушеного права звернулась до суду з позовом. Представники позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, визначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, до суду пояснення чи заперечення на заявлені вимоги не надійшли. Третя особа - в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з клопотанням про слухання справи в її відсутність та винести рішення на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку представників позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] помер [INFO] в м.Цюріх. [PERSON] з 09.10.1960 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Шлюб розірвано не було. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилось троє дітей: -[PERSON], [INFO], -[PERSON], [INFO], -[PERSON], [INFO]. [PERSON] за договором купівлі-продажу від 15.02.1995 року придбав будинок [ADDRESS]. Згідно з інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації від 17.08.2016 року будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] (російська мова) на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.1995 року. [INFO] помер [PERSON]. 20.05.2013 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON]. В січні 2014 року із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка звернулась [PERSON]. [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. В подальшому звертався до суду із позовними вимогами про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, проте рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05.08.2015 року йому відмовлено в задоволенні позову. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 24.11.2015 року зазначене рішення суду залишено без змін. [PERSON] також у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. В подальшому звертався до суду із позовними вимогами про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, проте рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 14.07.2016 року йому відмовлено в задоволенні позову. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 22.09.2016 року зазначене рішення суду залишено без змін. Отже судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] відносяться до осіб, які мають право на спадкування за законом. В судовому засіданні не встановлено будь-яких інших осіб, які згідно закону чи заповіту мають право на отримання спадщини. Також в судовому засіданні встановлено, що померлий на випадок своєї смерті не розпорядився власним майном. На території України заповіт щодо спадкового майна відсутній. 18 лютого 2015 року представник [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Синиці Т.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого чоловіка [PERSON]. Листом від 03.03.2015 року нотаріус повідомила представника, що для видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно, зокрема надати правоустановчі документи на спадкове майно. 08.11.2016 року представник позивача зверталась із заявою до нотаріуса в якій просила видати свідоцтво про право власності на ? частку в спільному майні подружжя на житловий будинок [ADDRESS]. Постановою від 23.05.2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Т.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок що розташований в м.Києві по [ADDRESS] після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документа на будинок. У відповідності до положень ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції на момент набуття права власності на будинок, 15.02.1995 року) іноземці можуть відповідно до законодавства України мати у власності будь-яке майно, успадковувати і заповідати його, а також мати особисті немайнові права. Відповідно до ст.71 Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Отже, так як спадкове майно знаходиться на території України, тому спадкування майна померлого [PERSON] підпадає під регулювання законодавства України. Статтею 22 КпШС, який діяв на момент набуття права власності на будинок було передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Стаття 28 КпШС визначає, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Спірне майно - будинок [ADDRESS] було придбане померлим [PERSON] під час перебування у шлюбі з позивачем, тому зазначене майно є спільним сумісним майном подружжя та відповідно частки кожного з подружжя становлять по ?. Таким чином позивач має право власності на половину майна, яке придбавалось подружжям під час їх шлюбу, оскільки воно належить до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності із положеннями статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1266 ЦК України). Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до положень ч. 1 статті 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Стаття 1267 ЦК України передбачає, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, оскільки позивач як дружина померлого має право власності на половину будинку, як частку у спільній сумісній власності подружжя, то до спадкової маси входить інша половина будинку, як частка спадкодавця у спільній сумісній власності подружжя. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину є позивач та відповідач, тому вони відповідно мають право на отримання в спадщину ? частини будинку, що відповідно складає по ? частині будинку на кожного із спадкоємців. Отже, виходячи з викладеного вище та приймаючи до уваги доведеність належності померлому будинку [ADDRESS], позивач є спадкоємцем за законом, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та вважає за можливе визнати нею право власності 3/4 частини будинку [ADDRESS] загальною площею 296,20 кв.м., житловою площею 180,8 кв.м.. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved