Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

03 квітня 2019 року [PERSON] пред`явив в суді позов до [PERSON] , уточнивши в підготовчому засіданні позовні вимоги ( а.с. 34), просив розірвати шлюб його та відповідачки, що зареєстрований 15 лютого 1997 року Іванківецькою сільською радою Бердичівського району та поділити спільне майно подружжя - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,2 кв.м., визнавши за ним та відповідачкою право власності по Ѕ частки квартири за кожним. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що сімейне життя у них з відповідачкою не склалось через відсутність взаємозуміння, що призвело до постійних сварок та конфліктів. Останній рік вони не ведуть подружнього життя та спільного господарства. У шлюбі вони купили квартиру [ADDRESS] . Згоди щодо добровільного поділу вказаної квартири між ними не досягнуто. У судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява з проханням справу розглянути за його відсутності, позов підтримав, не заперечив проти заочного розгляду. Відповідачка відзиву на позов не надавала. Судом відповідно до статті 280 ЦПК України проведено заочний розгляд справи. Дослідивши докази, суд доходить висновку про задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15 лютого 1997 року Іванківецькою сільською радою Бердичівського району зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 6). Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ( а.с. 7) Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з сторін, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України). Враховуючи, що сімейні стосунки в сторін розладналися, позивач не бажає зберігати з відповідачкою шлюбні відносини, а відповідачка, маючи таку можливість, жодних заперечень не надала, зважаючи, що сторони не клопотали про примирення, проживають окремо, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам позивача. Тому шлюб необхідно розірвати. Судом також встановлено, що за договором купівлі-продажу від 04 березня 2003 року сторони придбали квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,2 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м. Договір купівлі продажу укладався [PERSON] , право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] ( а.с.8.9). Вартість вказаної квартири відповідно до висновку СОД [PERSON] від 26.03.2019 складає 267360 грн ( а.с. 10). За положеннями статті 22 КпШС, що діяв станом на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має вірні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Доказів про те, що квартира, яку просить поділити позивач, придбана за особисті кошти відповідачки, а тому не відноситься до спільного майна подружжя, суду не надано. Тому, виходячи з презумпції спільного майна, набутого подружжям за час шлюбу, вказана квартира підлягає поділу. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України ( далі СК України) дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ст. 70 СК України ). Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України). Оскільки між подружжям не досягнуто згоди на отримання грошової компенсації та попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а доказів, що квартира може бути реально поділена, не надано, суд визнає за кожним із сторін право власності на 1/2 частку квартири, без її реального поділу і залишає квартиру у спільній частковій власності сторін.

Outcome: approved