Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

02 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Межівської селищної ради Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначено, що її мати - [PERSON], померла 09 березня 2017 року, як донька вона є спадкоємцем першої черги за законом. Після смерті матері відкрилася спадщина, яку вона прийняла щляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом строк. Так, вона отримала свідоцтво на право на спадщину за законом від 18.09.2017 року на 1/3 частку земельної ділянки площею 5,09 га, що розташована на території Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області за реєстровим №1102. Відносно нерухомого майна житлового будинку, розташованого за адресо: Дніпропетровська область, смт. Межова, вул. Польова, буд. 2, вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у звязку з тим. Що у спадкоємця відсутні документи на спадкове майно. Позивач в уточнених позовних вимогах просить суд визнати за нею право власності на 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, смт. Межова, вул. Польова, буд. 2, на земельній ділянці, яка належить Межівській селищній раді Межівського району, Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 09 березня 2017 року; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, смт. Межова, вул. Польова, буд. 2, на земельній ділянці, яка належить Межівській селищній раді Межівського району, Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 09 березня 2017 року; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, смт. Межова, вул. Польова, буд. 2, на земельній ділянці, яка належить Межівській селищній раді Межівського району, Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 09 березня 2017 року; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, смт. Межова, вул. Польова, буд. 2, на земельній ділянці, яка належить Межівській селищній раді Межівського району, Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 09 березня 2017 року. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 28 серпня 2018 року на 10:00 годину. 28 серпня 2018 року від позивача до канцелярії суду надійшли заяви про витребування доказів, а саме у приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] матеріали спадкової справи №102/2017р., про залучення у якості співвідповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також про уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 28 серпня 2018 року було залучено до участі у справі у якості співвідповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], прийнято до розгляду уточнені позовні вимоги [PERSON], витребувано докази та підготовче судове засідання у справі було відкладено на 10:00 годину на 13 вересня 2018 року. В підготовче судове засідання позивач не зявилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позову наполягає. Представник відповідача Межівськоїї територіальної громади в особі Межівської селищної ради, в підготовче судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у підготовче судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги визнали в повному обсязі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України,\~суд вважає\~за можливе\~розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно свідоцтва про одруження серії ЯТ №410934, 25 січня 1951 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації [PERSON]. [PERSON] помер 12 грудня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №062936 виданим виконкомом Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області. Згідно довідок №160 від 13.06.2017 року та №200 від 05.07.2018 року виданих виконавчим комітетом Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, [PERSON] на день смерті 10.12.2005 року був зареєстрований за адресою: [INFO], разом з ним була зареєстрована його дружина [PERSON], яка померла 09.03.2017 року. У відповідності до ст. ст.1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається з матеріалів спадкової справи заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: смт. Межова, вул. Польова, буд.2, Межівський район, Дніпропетровська область, яку фактично прийняла дружина померлого [PERSON], яка постійно проживала зі спадкодавцем, однак не оформила свої спадкові права. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-КИ №737270 від 09 березня 2017 року виданого Межівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] померла 09 березня 2017 року. Згідно довідки №155 від 06.06.2017 року виданої виконавчим комітетом Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, [PERSON] на день смерті 09.03.2017 року була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]. У судовому засіданні встановлено, що від імені [PERSON] заповіт не посвідчувався. Згідно з ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Як вбачається з матеріалів справи позивач є донькою спадкодавця [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯК №268576 та копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ №415902. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки розташованої на території Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, площею 5,090 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП №096087, виданого Межівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 07 черовня 2012 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №119, кадастровий номер земельної ділянки 1222655100:03:001:0426 та житлового будинку що розташований за адресою: смт. Межова, вул. Польова, буд.2, Межівський район, Дніпропетровська область. У судовому засіданні встановлено, що окрім позивача спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є також син померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯИ №040885, а також онуки спадкодавця: \~ \~ \~ \~[PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ-КИ №460538, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД №369705, та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ-КИ №365754, копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ №026058, які є спадкоємцями за правом представлення, так, як їх батько, син спадкодавця [PERSON] помер 19 березня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯШ №954383 та копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №614592. 18.09.2017 року спадкоємці, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом у вигляді земельної ділянки розташованої на території Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, площею 5,090 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП №096087, виданого Межівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 07 черовня 2012 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №119, кадастровий номер земельної ділянки 1222655100:03:001:0426. Однак, постановою приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 18.09.2017 року спадкоємцям, в тому числі і [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: смт. Межова, вул. Польова, буд.2, Межівський район, Дніпропетровська область, оскільки не були надані правовстановлюючі документи, підтверджуючі склад спадкового майна. Так у судовому засіданні встановлено, що зазначений будинок був збудований батьком позивача, [PERSON] Згідно довідки від 06.06.2017 року виданої ДОКП «Межівський комун сервіс», станом на 31.12.2012 року домоволодіння за адресою смт. Межова, вул. Польова, буд.2, Межівський район, Дніпропетровська область, не зареєстровано. У судовому засіданні встановлено, що згідно інвентаризаційної справи №619 на домоволодіння за адресою смт. Межова, вул. Польова, буд.2, Межівський район, Дніпропетровська область, житловий будинок було побудовано в 1959 році. Згідно звіту про оцінку майна від 01.07.2018 року вартість будинку складає 56812 грн. Згідно розяснень Мінюсту від 21.02.2005 р. № 19-32/319, в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) вирішується у судовому порядку. Згідно з п.п. 4.15, 4.18 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» розділу 11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача Свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплених в абзаці 2 п. 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де зазначено про необхідність розмежовування права на спадщину як майнового права (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна, тобто спадкоємець у будь-якому разі не позбавляється права на спадщину, навіть за умови відсутності на неї правовстановлюючих документів. З роз'яснень в\~Постанові Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із\~\~ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до\~ст.1217 ЦК України. Згідно з частиною 1\~статті 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до статті 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. У 1959 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі\~Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі\~Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити, або збудувати, для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти, як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його, з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, не передбачала обов'язкової реєстрації (інвентаризації) будинків і домоволодінь у сільських населених пунктах (п.4, 6 Інструкції). Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна введено лише Інструкцією, затвердженою наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року, №121, документом, який засвідчує відповідність закінчених до 5 серпня 1992 року індивідуальних будівель і споруд, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно з абз. 52 п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої\~наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відтак виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що оскільки, діюче законодавство не передбачає прийняття в експлуатацію побудованих до 05 серпня 1992 року будинків та господарських будівель і споруд, для визнання права власності на нерухомість, яка відповідає певним будівельним нормам, суд бере до уваги наданий позивачем технічний паспорт. Отже, за наявності на збудоване до 5 серпня 1992 року домоволодіння технічного паспорту, суд вважає доведеним факт його належності на праві власності [PERSON] Таким чином, у судовому засіданні встановлено та документально підтверджено, що після смерті батька позивача, [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді: житлового будинку, за адресою: смт. Межова, вул. Польова, буд.2, Межівський район, Дніпропетровська область. [PERSON] відповідно до положень чинного законодавства, постійно проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняла спадщину, але за життя остання не встигла оформити своє спадкове право. Враховуючи той факт, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, оскільки позивач, [PERSON] є спадкоємцем першої черги по закону після смерті її матері [PERSON], в свою чергу, як і співвідповідачі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вони мають право на житловий будинок за адресою: смт. Межова, вул. Польова, буд.2, Межівський район, Дніпропетровська область, після смерті спадкодавця. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved