Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

02.08.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» через свого представника за довіреністю звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором без номеру від 29.11.2011 року у розмірі 18521,30 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 473,44 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 13389,70 грн., заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом у розмірі 3300,00 грн., а також штрафів у розмірі 1358,16 грн., з яких 500,00 грн. фіксована частина та 858,16 грн. процентна складова штрафу. Також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1600,00 грн., а також витрати, повязані з розглядом справи, а саме витрати у розмірі 420,00 грн., повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, місце реєстрації якого не відоме. В обґрунтування позову зазначив, що 29.11.2011 року відповідач отримав кредит у позивача у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті у мережі інтернет. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач належним чином зобовязання не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість та для стягнення якої позивач звернувся до суду. У судове засідання представник позивача не з`явився. Надав суду разом з позовною заявою клопотання, відповідно до якого надав згоду на заочний розгляд справи та слухання справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.38). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про час, день та місце судового засідання повідомлялася належним чином шляхом публікації оголошення у газеті «Урядовий Курєр» за №210 (6079) від 08 листопада 2017 року (а.с.63-70), про причину неявки у судове засідання не повідомила, за таких обставин суд не має відомостей про причини її неявки, тому вважає потрібним відповідно до ст.224 ЦПК України, отримавши згоду позивача, вирішувати справу шляхом ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній доказів. Враховуючи, що представник позивача також до суду не прибув, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі позивача по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 29.11.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір без номеру, відповідно до якого [PERSON] отримала у позивача споживчий кредит на картковий рахунок, відкритий позивачем, у розмірі 300,00 грн. зі сплатою 30% річних за користування кредитом. Розмір кредиту під час користування послугами був змінений за угодою сторін. Кредитний договір складається із анкети-заяви позичальника відповідача по справі (а.с.7) та «Умовами та правилами надання банківських послуг», які затверджені наказом голови правління позивача від 06.03.2010 року за № СП-2010-256 (далі Умови та правила) (а.с.8-31) та «Тарифами банку», копія яких або витяг з яких до матеріалів справи представником позивача не долучені, а є лише посилання на адресу таких тарифів в мережі інтернет. З Умовами та правилами та тарифами банку позичальник відповідно до взятих на себе зобов`язань повинен був (за бажанням) ознайомитися самостійно через мережу інтернет. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобовязується погашати заборгованість за отриманим кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач умови кредитного договору виконував не належним чином, внаслідок чого станом на 31.05.2017 року допустив заборгованість перед позивачем у сумі 18521,30 грн., яка складається з: - 473,44 грн. заборгованості за кредитом; - 13389,70 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; - 3300,00 грн. заборгованістю за пенею та комісією; - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 858,17 грн. штраф (процентна складова). Розрахунок штрафів проведено відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил, які відповідач прийняв, отримавши кошти від позивача. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за його використання. Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до умов ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. В той же час вимоги позивача щодо стягнення штрафів суд відхиляє, оскільки відповідно до матеріалів справи, штраф (фіксована частина та процентна складова) і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу (фіксована частина та процентна складова) та пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня, яка зазначена в позові як заборгованість за пенею та комісією. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року №6-2003цс15, яку суд вважає за необхідне застосувати відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України. За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу у вигляді 500,00 грн. (фіксована частина) та 858,16 грн. (процентна складова) відсутні. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими у розмірі 17163,14 грн., з яких 473,44 грн. заборгованості за кредитом, 13389,70 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 3300,00 грн. заборгованості за пеню та комісією. В іншій частині вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати, в даному випадку у розмірі судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. Відповідно до ст. 87 ЦПК та п. 49 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на розміщення оголошення у пресі відповідно до п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України у розмірі 420,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №B0TM3B1KNY від 03.11.2017 року, наданим позивачем по справі засобами електронної пошти 08.11.2017 року (а.с.61-62), підлягають стягненню з відповідача по справі. В той же час витрати на розміщення оголошення у пресі у розмірі 420,00 грн. за платіжним дорученням №B0TMОB1JO4 від 10.10.2017 року, які поніс позивач, стягненню з відповідача не підлягають, оскільки по-перше, були виконані з порушенням вимог ч.4 ст.74 ЦПК України та були наданні суду пізніш встановленого судом терміну їх подачі, що стало підставою направлення позивачу листа від 19.10.2017 року Коч-17/17, тобто вказані витрати були понесені позивачем за межами наданих йому прав з порушенням вимог процесуального законодавства, а тому вони стягненню не підлягають, а відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial