Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

02.06.2020 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Укрзерноекспорт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованості по заробітній платі в сумі 94946,00 грн. та компенсацію в сумі 7068,95 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 18.09.2017 р. він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Разом з тим, оскільки йому за період з січня 2018 року по лютий 2020 року заробітна плата відповідачем у повному обсязі не виплачена, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 15.06.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Враховуючи, що позивач не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що з 18.09.2017 р. позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах та працював на посаді директора з транспорту з посадовим окладом 4500,00 грн., що підтверджується копією наказу № 6-К від 15.09.2017 р. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч.1 ст. 115 КЗпП України). Стаття 94 КЗпП України встановлює, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Згідно зі ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Положеннями ч.2 ст. 233 КЗпП визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що під час роботи на підприємстві позивачу в порушення вимог закону не виплачено відповідачем заробітну плату, а саме в 2018 році (січень, лютий, травень-грудень) - 45000,00 грн., в 2019 році (січень, травень-грудень) - 40500,00 грн. та в 2020 році (січень, лютий) - 9446,00 грн. (з розрахунку мінімальної заробітної плати - 4723,00 грн.), а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню вказані суми. При цьому, протягом всього часу розгляду справи в суді, у порушення ст. 129 Конституції України, ст.ст. 76-81 ЦПК України, стороною відповідача не було надано суду жодного доказу, на спростування вказаної обставини. Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За умовами ст. 3 цього Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Таким чином, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на його користь суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 7068,95 грн., які обраховані згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», враховуючи положення ст. 13 ЦПК України. Згідно рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 р. № 9-рп/2013 спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці. Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин (абзац 5 підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22.02.2012 р. № 4-рп/2012). Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. За таких обставин, оскільки відповідачем порушено строки виплати позивачу заробітної плати, при цьому належні позивачу суми є несплаченими й до даного часу, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає,що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 94946,00 грн. та компенсацію в сумі 7068,95 грн. Крім того, в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1020,15 грн. Також, суд вважає за необхідне на підставі п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за один місяць в сумі 4723,00 грн. (9446,00 грн. / 2 міс).

Outcome: approved