Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

02 березня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що сторони з 29.10.1994 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.08.2018 року у справі №161/8013/18. Від шлюбу у подружжя є син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З врахуванням вказаного, просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 2\~218,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також просить стягнути судові витрати у справі витрати на оплату правничої допомоги Ухвалою суду від 6 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив від 08.05.2020р. Відповідач у судовому засіданні та у відзиві позовні вимоги визнав частко, не заперечує сплачувати на дитину аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, мотивуючи тим, що на даний час у нього нестабільні доходи, у зв`язку з надзвичайно ситуацією у країні. Крім того, зауважує, що у нього на утриманні знаходяться батьки пенсійного віку. Вказує, що у нього відсутнє рухоме та нерухоме майно. Щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу заперечував в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 29 жовтня 1994 року перебували у шлюбі, однак рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.08.2018 року у справі №161/8013/18 шлюб між сторонами був розірваний (а.с.6). У шлюбі в подружжя народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Позивачка стверджує, що відповідач коштів на утримання дитини не надає. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатною особою, працює на посаді водія у ФОП [PERSON] , на його утримані немає інших неповнолітніх чи малолітній дітей. При цьому, твердження відповідача про те, що він матеріально допомагає своїм батькам, суд відхиляє, оскільки така обставина не підтверджена належними та допустимими доказами. Визначаючи розмір аліментів, суд врахував, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, потреби дитини,\~матеріальний стан відповідача, загальновідомі обставини про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей. Cуд зауважує, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків обов`язку по утриманню дитину. Враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, матеріальне становище позивачки, матеріальне становище платника аліментів, те, що відповідач є працездатним та спроможним отримувати доходи, позовні вимоги визнав частково, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1\~500,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня звернення з позовом до суду та до досягнення старшою дитиною повноліття. Решта доводів та пояснень учасників справи не спростовують висновків суду. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1, п.1 ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із проведенням експертизи. Так, зокрема позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 950,00грн. В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучає до матеріалів справи договір про надання правової (професійної правничої) допомоги (по цивільній справі) від 28.02.2020р., ордер, вартість правничої допомоги, акт прийому-передачі наданої правничої допомоги від 08.05.2020р., квитанцію до прибуткового касового ордера №95 від 01.06.2020р. З огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, а також відповідає розміру ціни позову, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 642,47 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог). Крім того, з відповідача слід стягнути в дохід держави 569,00 грн. судового збору (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Outcome: partial