Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

03.06.2016р. до Словянського міськрайонного суду звернулася позивач [PERSON] до відповідача [PERSON] з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] 03 серпня 2009 року по реєстру № 2765, належить житловий будинок №24 по вул. Крилова в Слов'янську. Право власності на житловий будинок зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 вересня 2009 року, реєстраційний номер 27895355. У зазначеному будинку проживав і був зареєстрований її чоловік відповідачу по цій справі. В середині 2015 року вона і відповідач припинили фактично сімейні відносини. [PERSON], забравши своє майно, виїхав з дому. Місце його знаходження їй невідомо. Зазначений факт підтверджується актом, складеним керівником комітету мікрорайону «Східний» за участю сусідів 07 березня 2016 року. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2016 року їх шлюб з відповідачем розірвано. Реєстрація відповідача в належному їй будинку створює певні складнощі при вирішенні питання про розпорядження будинком, змушує її нести додаткові витрати з оплати комунальних послуг, не дозволяє ставити питання про призначення субсидій. Все це обмежує права як власника будинку на володіння, користування і розпорядження своєю власністю. В добровільному порядку вирішити виниклу між ними суперечку неможливо, так як їй невідомо місце знаходження [PERSON], а тому вона змушена звернутися з цим позовом до суду. Просить суд визнати[PERSON], [INFO], втратившим право користування житловим будинку №24 по вулиці Крилова в місті Словянську Донецької області. Позивач [PERSON] у судовому засіданні не була присутня, але надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримала, та просила суд його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що: - [PERSON], на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] 03 серпня 2009 року по реєстру № 2765, належить житловий будинок №24 по вул. Крилова в Слов'янську. Право власності на житловий будинок зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 вересня 2009 року, реєстраційний номер 27895355 (а.с.9,10,11); - у домоволодінні № 24 по вулиці Крилова у м. Словянську Донецької області зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується копією домової книги будинку (а.с.13-17); - рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 14.01.2016 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.8); - відповідно до акту № 42 від 07.03.2016 року, складеного комісією комітету мікрорайону «Східний» у присутності сусідів, відповідач [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO], проживає в Росії з середини 2015 року (а.с.12). Частинами першою та другою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Добровільно відповідач [PERSON] не бажає знятися з реєстрації в вказаному домоволодінні, що перешкоджає позивачу розпоряджатися даним домоволодінням на свій розсуд, як власника майна. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вище викладені докази, суд приходить до переконання, що позивач довів свої вимоги, і вони підлягають задоволенню, а саме необхідно визнати відповідача, втративши право користування житловим приміщення в домоволодінні №24 по вулиці Крилова у м. Словянську Донецької області. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved