Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

02 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні нею, [PERSON], права користування та розпорядження своїм майном - квартирою за адресою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даною квартирою. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], згідно договору дарування квартири №10344 від 21.11.2017 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.11.2017 р. Вказує, що за вказаною адресою зареєстрований її брат [PERSON], який за місцем реєстрації не проживає з 2003 року. У зв'язку із тим, що відповідач зареєстрований, проте не проживає за місцем реєстрації, у позивача виникають перешкоди у використанні та розпорядженні своєю власністю, тобто він порушує її право власності на майно. Крім того, позивач змушена протягом тривалого часу платити за відповідача комунальні платежі. Також, його реєстрація створює їй незручності, оскільки на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2017 року було здійснено обшук у її квартирі в зв'язку з розслідуванням кримінального провадження, де йшлося про ймовірне використання [PERSON] завідомо підробленого документа. А тому позов просить задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи чи інших заяв не надійшло, відзив не направив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ст. ст. 223, 280 ЦПК, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом об'єктивно встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири №10344 від 21.11.2017 року. Даний факт, також, підтверджується копією технічного паспорту на вказану квартиру та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.11.2017 р. В даній квартирі [ADDRESS] зареєстрований брат позивача - [PERSON], що вбачається із довідки №2486-09 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою Управлінням з питань реєстрації Хмельницької міської ради від 15.09.2017 р. Факт реєстрації відповідача з 27.03.2003 року за вказаною адресою також підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи Управління ДМС України в Хмельницькій області від 03.09.2018 р. Встановлено, що на даний час у зазначеній квартирі відповідач [PERSON] продовжує бути зареєстрований, однак не проживає протягом останніх 15 років, в добровільному порядку не знімається з реєстрації, не оплачує комунальні послуги, чим перешкоджає позивачу у реалізації її права власності на житло. Вказане, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме актом про відсутність проживання відповідача за місцем реєстрації від 27.02.2018 р. Також, реєстрація [PERSON] створює незручності позивачу, оскільки на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2017 року було здійснено обшук у квартирі [PERSON] в зв'язку з розслідуванням кримінального провадження, де йшлося про ймовірне використання [PERSON] завідомо підробленого документа. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою їх обмеження. Частинами 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.41 Конституції України «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю». Ніхто не можу бути позбавлений права власності, окрім як на підставах, встановлених Законом. Згідно ч. 1ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи, на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного Кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст. 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешканням для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. (ст.. 405 ЦК України). Всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном (частини 1, 3, 7ст. 319 ЦК України). Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства і від вирішення таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON], який є членом сім'ї позивача, проте не проживає за місцем реєстрації протягом 15 років, поважних причин не проживання останнього за місцем реєстрації судом не встановлено, він не є власником зазначеного майна, перешкоджає позивачу [PERSON] у реалізації її права власності, а тому суд вважає за необхідне визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням- в квартирі [ADDRESS]. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved