Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

02 березня 2016 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про розірвання шлюбу, в якому просила: розірвати шлюб з Відповідачем, зареєстрований 23.11.2007р. відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м.Києва, актовий запис № 1543. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 23 листопада 2007 року перебуває у шлюбі з Відповідачем. Від шлюбу подружжя має трьох синів - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які залишаються проживати та на утриманні позивача. Разом з тим, сторони не знаходять спільної мови з питань сімейних обов'язків, мають різне ставлення до сімейних цінностей. В родині постійні сварки, що шкодить психологічному стану дітей. На думку позивача, примирення неможливе та суперечить інтересам позивача. В судовому засіданні позивач - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з наведених вище підстав. Позивач наголошувала на тому, що надання судом строку на примирення не буде мати наслідком збереження сімї, оскільки сімейне життя не склалося. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не направив, про дату та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку за зареєстрованою адресою, вказаною відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м.Києві. Відповідно до положень ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч.1ст.225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом з'ясовано, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 23.11.2007р. відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 1543. Після державної реєстрації шлюбу прізвища сторін визначені - чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Від шлюбу подружжя має трьох синів - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва від 16 лютого 2007 року, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва від 11 квітня 2008 року, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва від 04 серпня 2009 року. Також з пояснень позивача встановлено, що сторони не вбачають можливості подальшого продовження шлюбних відносин і збереження шлюбу, оскільки це суперечить їх інтересам. Позивач наголошує на тому, що примирення між сторонами з метою збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1.ст. 110 СК України). Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із встановлених у судовому засіданні обставин вбачається, що сторони по справі втратили почуття любові та поваги один до одного, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, тобто стали чужими людьми і не вбачають в подальшому можливості збереження шлюбу. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей, а тому шлюб потрібно розірвати. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved