Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

03 лютого 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про зобовязання вчинити дії. В обґрунтування позову зазначила, що з 2008 року має у власності садовий будинок №23 по вул. Озерній на території КСТ «Сокіл-3» в якому постійно проживає без реєстрації. Фактичним місцем реєстрації як піднаймач є м. Городок, вул. Коротка 3/2 Львівської області. Вказує, що у звязку із постійним місцем проживання на території Бартатівської сільської ради , беручи до уваги те, що у неї немає іншого житла, а тільки садовий будинок, вона має право бути зареєстрована за місцем проживання. Для здійснення реєстрації нею було подано до Бартатівської сільської ради заяву довільної форми разом із додатками правовстановлюючих документів, на що отримала відповідь №575 від 30.12.2016р., яку мотивовано, що житловий кодекс доповнено ст. 8.1., та якою громадянам надано право на переведення їх дачних і садових будинків, що відповідають державним і будівельним нормам, у жилі будинки в порядку визначеному КМУ, з подальшою можливістю реєстрації у них місця свого проживання. Погодитися з такою відповіддю вона не може, посилається на лист Городоцької районної державної адміністрації яким розяснено, що під терміном «реєстрація» розуміється внесення відомостей до паспортного документа про місце перебування із зазначенням адреси житла особи, не встановлено обмежень щодо реєстрації постійного місця проживання осіб, які проживають у дачному будинку. 06.09.2016р. нею отримана довідка з Бартатівської сільської ради, що її фактичним місцем проживання являється вул. Озерна 23 на території КСТ «Сокіл-3» в с. Бартатів Городоцького району Львівської області. У судовому засіданні позивачка просила позовні вимоги задовольнити. Представники відповідача позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позовних вимог, пояснили, що згідно Правил реєстрації місця проживання та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 р. реєстрація може проводитися тільки в житлових будинках. Заслухавши думку позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до матеріалів справи [PERSON] з 2015 р. є власником садового будинку загальною площею 118.6 кв.м розташований по вул..Озерна 23 КСТ «Сокіл-3» на території Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області (а.с.21,22,36 ) За наслідками розгляду заяви [PERSON], листом від 30.12.2016 р. Бартатівської сільською радою її повідомлено, що для реєстрації у садовому будинку необхідно такий перевести в житловий, після чого вона буде мати право звернутися для реєстрації (а.с.5) Не погоджуючись з вказаним у листі позивач звернулася до суду. За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Згідно ст. 33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 р. № 1382 1У (далі Закон № № 1382 1У) визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно із ст. 3 № 1382 1У ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Для реєстрації особа подає письмову заяву. Аналіз досліджених судом документів, поданих позивачем для проведення реєстрації місця проживання за адресою [INFO] на території КСТ «Сокіл-3» в с. Бартатів Городоцького району Львівської області до Бартатівської сільської ради, дає підстави стверджувати, що заява і документи про право власності відповідають вимогам. Разом з тим, відповідач зазначає, що реєстрація місця проживання у будинках, що не належать до житлового фонду є неможливою. Суд, з такою позицією відповідача не погоджується виходячи з наступного. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира,інше приміщення придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно. переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами і призначена для постійного у ній проживання. Із вказаних норм слідує, що визначення зазначеного поняття (місце проживання фізичної особи) не є виключним. Аналіз норм Цивільного кодексу України, також переконує суд в тому, що законодавець вбачає можливість проживання особи в іншому приміщенні, окрім квартири, житлового будинку, за умови, що таке приміщення придатне для постійного проживання в ньому. Водночас, вимоги які дають підстави стверджувати про можливість постійного проживання у будинку наведені, зокрема, у статті 50 ЖК України згідно якої, жиле приміщення що надається громадянам для проживання має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. У судовому засіданні позивачка та представники відповідача, ствердили, що позивачка фактично проживає у садовому будинку. Садовий будинок має присвоєну поштову адресу, знаходиться в межах відповідної територіальної одиниці (Бартатівська сільська рада), зареєстрований як обєкт нерухомого майна, садовий будинок має три кімнати, кухню, житлова площа складає 65,6 кв.м., складові частини обєкта (баня, сарай,огорожа, колодязь (а.с.21,22). Відповідно до копії акту фактичного проживання (а.с.37) вбачається, що [PERSON] постійно проживає без реєстрації в будинку, який знаходиться на території Бартатівської сільської ради КСТ «Сокіл-3» вул.. Озерна 23 Городоцького району Львівської області. Згідно рішення виконавчого комітету Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області №143 від 09.09.2008р. надано дозвіл для оформлення права власності на садовий будинок №23 в садовому товаристві «Сокіл-3», що знаходиться на території Бартатівської сільської ради за [PERSON]В.(а.с.38) Отже вказаний садовий будинок позивача [PERSON] є придатним для експлуатації та постійного проживання. Суд приймає до уваги пояснення представників відповідачів щодо наявності Правил реєстрації місця проживання та Постанови Кабінету Міністрів, проте враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що реєстрація місця проживання у садовому будинку повністю узгоджується із ст.. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» Суд при вирішенні даного спору керується принципом верховенства права, закріпленого статтею 8 Конституції України як загально правовий принцип. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а й включає інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї. Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те що закон повинен відповідати всім вимогам верховенства права, має встановлювати межі дискреційних повноважень, наданих субєктам владних повноважень та спосіб їх здійснення. Отже, позивач має право на свободу вибору місця проживання, а відповідач відмовляючи у проведенні реєстрації за обраним позивачем місця проживання, фактично обмежує реалізацію прав позивача. Відповідно до ст..88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved