Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

03 вересня 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.1-2). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерними товариством «РОДОВІД БАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 77.2/ІК-358-07.1, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 60\~000,00 доларів США, строком користування до 11 жовтня 2028 року. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, кредитні кошти надав, однак відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, допустивши прострочення виконання кредитних зобов'язань, в наслідок чого за ним станом на 13.08.2015 року загальна сума заборгованості складає 6\~405\~537,79 грн., з якої: сума заборгованості по кредиту - 47\~557,33 доларів США; загальної суми пені та 3% річних від суми простроченої заборгованості (за весь період) - 5\~388\~505,65 грн. Оскільки відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором не бажає, позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості по кредиту - 47\~557,33 доларів США; загальну суму пені та 3% річних від суми простроченої заборгованості (за весь період) - 5\~388\~505,65 грн. та судові витрати по справі. У лютому 2016 року [PERSON] подав до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська зустрічну позовну заяву до Публічного\~акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» про визнання недійсним кредитного договору (а.с. 76). В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 11 жовтня 200 7 року між ним та ПАТ\~«РОДОВІД БАНК» укладено кредитний договір № 77.2/ІК-358-07.1, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 60\~000,00 доларів США, строком користування до 11 жовтня 2028 року, на споживчі цілі. Зазначивши, що згідно п. 4.6. кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник має сплачуватись банку за кожен день прострочення пеню в розмірі 1,6 процентів від суми простроченої заборгованості. Позивач вважає даний пункт кредитного договору несправедливою умовою договору, який створює істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на його шкоду як споживача, а тому уточнивши свої вимоги, просить суд визнати недійсним п.4.6. кредитного договору № 77.2/ІК-358-07.1 від 11.10.2007 року укладеного між ПАТ\~«РОДОВІД БАНК» та [PERSON] Представник позивача діючий за довіреністю [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.129). Відповідач в особі свого представника діючого за довіреністю [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представник надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Просив застосувати строки позовної давності щодо стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами. У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню, а позовні вимоги зустрічного не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 11 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерними товариством «РОДОВІД БАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 77.2/ІК-358.07.1, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на загальну суму 60\~000,00 доларів США, строком користування до 11 жовтня 2028 року, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 15% річних (а.с.10-12). 10 жовтня 2008 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору № 77.2/ІК-358.07.1 від 11.10.2007 року, відповідно до умов якого процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 17% річних та погодили розділ «8 Особливі умови» кредитного договору (а.с.15). Згідно статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Позивач належним чином виконав умови кредитного договору, надавши кредит відповідачу, однак, в порушення умов кредитного договору позичальник свої зобовязання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів, внаслідок чого за ним, станом на 13.08.2015 року загальна сума заборгованості складає 6\~405\~537,79 грн., з якої: сума заборгованості по кредиту - 47\~557,33 доларів США; загальної суми пені та 3% річних від суми простроченої заборгованості (за весь період) - 5\~388\~505,65 грн. (а.с. 121-125). Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, у звязку із чим, із [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» підлягає стягненню заборгованість по кредиту у розмірі 47\~557,33 доларів США; загальна сума пені та 3% річних від суми простроченої заборгованості (за весь період) у розмірі 5\~388\~505,65 грн. Щодо вимог зустрічного позову суд виходить із наступного. Відповідно до ст.. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. \~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.4.6 кредитного договору, за порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом та/або плати за проведення розрахунків, сплачувати банку пеню за кожний день прострочки у 1,6% від суми від суми простроченого платежу. Так, згідно ст.. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про всі істотні умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Згідно п.2.1., 2.4. постанови НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року № 168, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Відповідно до\~ст. 217 ЦК України,\~недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Судом не встановлено і позивачем не доведено, що умови кредитного договору в частині нарахування пені за порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом та/або плати за проведення розрахунків, за кожен день прострочки є несправедливими та встановлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін. Згідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, вважає позовні вимоги [PERSON] до Публічного\~акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» про визнання недійсним пункт кредитного договору, безпідставними, необґрунтованими та в повному обсязі недоведеними, у звязку із чим його позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, з [PERSON] належить стягнути на користь ПАТ [PERSON]» судовий збір в сумі 3\~654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved