Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

04.03.2021 року позивач звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області суду із позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.12.2020 року по 06.01.2021 року в розмірі 8786,62 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач працював на підприємстві відповідача з 19.11.2020 року по 11.12.2020 р. 11.12.2020 року позивача було звільнено за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відповідним записом у його трудовій книжці. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати. Ця заборгованість на час звільнення складала 8786,66 грн., що підтверджується довідкою відповідача від 12.01.2021 р. Вказана сума заборгованості по заробітній платі не була виплачена відповідачем в день звільнення позивача. Заборгованість по заробітній платі була виплачена відповідачем протягом грудня 2020 р. - січня 2021 р., що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» сформованою за картковим рахунком позивача. Згідно зазначеної довідки відповідачем було перераховано позивачеві 07.12.2020 р. - 2833,60 грн, 21.12.2020 р. - 2415,00 грн. та 06.01.2021 року - 1824,66 грн. Враховуючи, що відповідачем фактично проведено розрахунок 06.01.2021 року, позивач вважає, що саме з цього моменту в нього почався перебіг тримісячного строку на звернення до суду з цим позовом. У відповідності до чинного законодавства, а саме ст. 117 КЗпП України, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому компенсацію за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 11.12.2020 р. по 06.01.2021 р. У відповідності до довідки ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» від 12.01.2021 р., середньоденний заробіток позивача складав 516,86 грн. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи те, що відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В постанові від 27 березня 2013 року по справі №6-І5цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає відповідальності. Позивач вказує, що період затримки розрахунку при звільненні становить 17 робочих днів (з 11.12.2020 р. по 06.01.2021 р.) Середня заробітна плата за день - 516,86 грн. 17 днів х 516,86 грн. = 8786,62 грн. - розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 09.03.2021 року справу передано на розгляд Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2021 року відкрито провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 06.10.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що згідно п. 1. ст. 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. В порушення вимог норм ЦПК, до позовної заяви, яку отримав відповідач не було додано копії квитанції про сплату судового збору, копії доручення та копії довіреності представника позивача. Зазначені документи є в переліку додатків до позовної заяви. Таке порушення призвело до того, що відповідач позбавлений права оцінити додатки на предмет повноважень представника, яким було підписано позовну заяву, а також повноти сплати судового збору. 19.11.2020 р. наказом по прийняття на роботу №0000003072, позивач був прийнятий на роботу у ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «Атлант» на посаду підсобного робітника в структурний підрозділ «ЖК по вул. Пономарьова». Структурний підрозділ «ЖК по вул. Пономарьова» виконує роботу по будівництву житлового комплексу, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Тобто місцем роботи позивача був будівельний майданчик за адресою: [ADDRESS] . Пропрацювавши менше місяця - 16 робочих днів (з 19.11.2020 по 11.12.2020), позивач був звільнений згідно наказу №194-п - 0000003072 від 11.12.2020 р. в порядку ст. 38 КЗпП України. Заяву про звільнення за власним бажанням позивач написав в день звільнення - 11.12.2020. В ст. 38 КЗпП України вказано, що працівник зобов`язаний попередити власника або уповноважений них орган письмово за два тижні. Проте, пішовши на зустріч позивачу його було звільнено в день написання заяви про звільнення та видано трудову. Відповідно до порядку нарахування заробітної плати у ПрАТ «ВПБФ «Атлант», на підставі відомостей нарахування заробітної плати, яку складає начальник відповідного підрозділу (дільниці) та подає до 5-гo числа місяця наступного за звітним, бухгалтерія проводить нарахування та виплату заробітної плати до 7-го числа наступного місяця наступного за звітним. Беручи до уваги, що 11.12.2020 року була п`ятниця, а отже начальник підрозділу де працював позивач не міг фізично подати відповідну відомість про нарахування заробітної плати, і як наслідок бухгалтерія не мала підстав нарахувати та виплатити в день звільнення заробітну плату позивачу. Відповідач звертає увагу, що ПрАТ «ВПБФ «Атлант» займається будівництвом багатоповерхових житлових будинків. Специфіка обліку робочого часу кожного окремого працівника на декількох об`єктах будівництва, враховуючи велику кількість працівників (біля 600) та враховуючи специфіку будівельної діяльності не дає можливість виплачувати заробітну плату працівнику в день його звільнення, особливо якщо звільнення відбувається в день написання заяви про звільнення. Про такий порядок оплати позивач був повідомлений і отримав в день звільнення трудову книжку та розписався в наказі про звільнення. Проте вже 28.12.2020 ПрАТ «ВПБФ «Атлант» отримало заяву-вимогу позивача про розрахунок. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільненні не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідач вказує, що в день звільнення позивач не працював, так як перебував не за своїм робочим місцем - [ADDRESS] , а знаходився в офісі компанії - м. Київ, Дарницький бульвар, 8-а, де писав заяву про звільнення, розписувався в наказі про звільнення та отримував трудову книжку. За таких обставин, на думку відповідача, обов`язок ПрАТ «ВПБФ «Атлант» по виплаті заробітної плати настав 29.12.2020 р. Незважаючи на передсвяткові та святкові дні, ПрАТ «ВПБФ «Атлант» провело з позивачем повний розрахунок по заробітній платі 06.01.2021 р. Тобто загальний строк затримки виплати заробітної плати складає лише 8-м календарних днів з 30.12.2020 по 06.01.2021. Натомість в своєму позові позивач стверджує, що строк затримки складає 17 календарних днів, починаючи з дня звільнення, що не відповідає дійсності. Використовуючи довідку про середню заробітну плату, позивач стверджує, що його середня заробітна плата складає 516 грн. 86 коп. з розрахунку 17 робочих днів і отриманої заробітної плати за весь період роботи в розмірі 8786 грн. 66 коп. Проте видана позивачу довідка, за його проханням, була сформована для подачі в Державний центр зайнятості. Методика розрахунку середньої заробітної плати регулюється Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ №100 від 8 лютого 1995 р. Так, відповідно до п. 7 зазначеного Порядку, середньомісячна заробітна плата розраховується зокрема шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Підпунктом 4 п. 2 Порядку передбачено, що в разі якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. З аналізу зазначених норм та враховуючи, що позивач в попередньому звітному періоді відпрацював лише 12 календарних днів за які отримав 3520 грн., зазначені дані підтверджує сам позивач в своїй позовній заяві, розрахунок заробітної плати має відбуватись наступним чином: 3520 грн. / 12 кал. днів = 293 грн. 33 коп. Строк затримки складає 8 календарних днів (починаючи з 30.12.2020 до 06.01.2021 - дата повного розрахунку). Таким чином з врахуванням положень ст. 117 КЗпП України складає 2346 грн. 67 коп. = 293 грн. 33 коп. *8 календарних днів. Відповідач вказує, що беручи до уваги, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір суми, яку він вимагає в якості компенсації, у задоволенні позову має бути відмовлено. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. За змістом наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача, останній був прийняти на роботу до ПрАТ «ВПБФ «Атлант» підсобним робітником з 19.11.2020 року відповідно до наказу від 18.11.2020 року. За змістом записів у трудовій книжці позивача, останнього звільнено із займаної посади 11.12.2020 року згідно наказу від 11.12.2020 року за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). Згідно довідки про доходи позивача, виданої відповідачем за підписами генерального директора та головного бухгалтера, у листопаді 2020 року позивачу нараховано заробітну плату в розмірі 3520,00 грн., а у грудні 2020 року - 5266,66 грн. Всього нараховано 8786,66 грн. Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) позивача, виданої відповідачем за підписами генерального директора та головного бухгалтера, позивач у листопаді 2020 року відпрацював 8 робочих днів, а у грудні 2020 року - 9 робочих днів. Всього відпрацьовано 17 робочих днів. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата (дохід) обчислюється шляхом ділення сумарної заробітної плати (доходу) на кількість відпрацьованих робочих днів (годин). Частка (результат) становить 516,86 грн. Як вбачається з виписки АТ КБ «Приватбанк» по картковому рахунку позивача, 07.12.2020 року позивачу від відповідача надійшли кошти в сумі 2833,60 грн., 21.12.2020 року в сумі 2415,00 грн. та 06.01.2021 року - 1824,66 грн. За змістом наявної в матеріалах справи копії заяви позивача до відповідача, датованої 24.12.2020 року, позивач просив здійснити виплату заборгованості по заробітній платі, а також компенсацію за затримку розрахунку по заробітній платі, надати довідку про середньомісячну заробітну плату та довідку про заборгованість з заробітної плати за період роботи з 19.11.2020 р. по 11.12.2020 року. За змістом ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Частиною 1 ст. 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. За змістом ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом встановлено, що позивач був звільнений 11.12.2020 року і у цей день виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, здійснена не була. Належна позивачу заборгованість по заробітній платі була виплачена після дати звільнення двома частинами 21.12.2020 року та 06.01.2021 року. Ураховуючи положення наведених норм законодавства та встановлені судом обставини справи, вимоги позивача щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є мотивованими та ґрунтуються на вимогах закону. За змістом Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (в редакції чинній на день звільнення позивача - 11.12.2020 року): - п/п л) п. 1 Розділ 1, цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати; - абз. 3 п. 2 Розділ 2, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. - п. 5 Розділ 4, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоїденної (годинної) заробітної плати; - п. 8 Розділ 4, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки про доходи позивача, у листопаді 2020 року йому було нараховано заробітну плату в розмірі 3520,00 грн., а у грудні 2020 року - 5266,66 грн. Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід) у листопаді 2020 року позивач відпрацював 8 днів, а у грудні 9. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є наступним. 8786,66 грн. (сума нарахованої заробітної плати у листопаді та грудні 2020 року) : 17 (кількість відпрацьованих робочих днів у листопаді (8) та грудні (9) 2020 року) = 516,86 (середньоденна заробітна плата). Кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні становить 15 робочих днів, ураховуючи що період прострочення розпочав свій перебіг з наступного дня за днем звільнення - 12.12.2020 року та останнім днем прострочення є 05.01.2021 року, оскільки 06.01.2021 року відбувся остаточний розрахунок, тож цей день до періоду прострочення відноситись не може. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 516,86 грн. (середньоденна заробітна плата) х 15 (робочі дні в період затримки розрахунку при звільненні) = 7752,90 грн. Отже, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення на суму 7752,90 грн. Стосовно заперечень відповідача проти задоволення позову, які викладені у відзиві на позовну заяву, суд дійшов висновку, що такі заперечення є безпідставними, з огляду на наступне. Встановлений на підприємстві відповідача порядок нарахування заробітної плати, подання відомостей для здійснення такого нарахування, специфіка обліку робочого часу тощо, не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки нормами чинного законодавства чітко встановлено обов`язок роботодавця здійснити виплату всіх належних працівнику сум у день його звільнення. Також безпідставними є твердження відповідача про те, що у день звільнення позивач не працював, а тому обов`язок по виплаті належних йому сум у відповідача виник з наступного дня після отримання відповідної вимоги позивача, адже, як зазначає сам відповідач, позивач в день звільнення знаходився в офісі підприємства, оформлював документи про звільнення, тож у відповідача не було законних перешкод для здійснення з позивачем розрахунку у день звільнення. Крім того, відповідний розрахунок відбувається шляхом перерахування коштів на картковий рахунок працівника, тож загалом особиста присутність працівника при фактичному здійсненні перерахування грошових коштів не є обов`язковою, а положення ст. 166 КЗпП України слід розуміти як дійсна відсутність у роботодавця можливості здійснити розрахунок з працівником, який в день звільнення не працював. Однак таких перешкод у відповідача не було. Щодо не отримання відповідачем копії квитанції про сплату позивачем судового збору та копій документів на підтвердження повноважень представника позивача, суд звертає увагу, що згідно наявного в матеріалах справи копії супровідного листа, відповідачу було направлено копію позовної заяви разом з додатками і будь-яких підтверджуючих даних про дійсне неотримання цих документів матеріали відзиву на позовну заяву не містять. Крім того, квитанція про сплату судового збору та документи на підтвердження повноважень представника містяться в матеріалах справи, яким судом була надана оцінка під час вирішення питання про відкриття провадження у справі. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений останнім судовий збір пропорційно до частини задоволених позовних вимог, що становить 88%, відповідно сума судового збору до стягнення становить 799,04 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial