Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

02 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач є батьком спільної доньки сторін - [PERSON], [INFO]. Донька мешкає з позивачкою, яка повністю її утримує. Відповідач перераховує кошти на утримання дитини у розмірі 1281,56 грн. на місяць, іншої допомоги не надає. Донька навчається на денній формі навчання в Дніпропетровському національному університеті, її навчання потребує значних затрат, доходів позивача на це не вистачає. Відповідач приховує своє місце роботи, тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі, з подальшою її індексацією. З урахуванням зазначеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно, на утримання доньки [PERSON], [INFO], починаючи з дня подачі заяви. В зв'язку з тим, що споживчі ціни постійно зростають, уповноважити державного виконавця проводити індексацію аліментів (згідно ст.187 ч.2) пропорційно збільшенню встановленого законом мінімального розміру оплати труда, але не менше чим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 08 лютого 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він у зв'язку з матеріальними обставинами він не має змоги сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. [PERSON] є студенткою 1 курсу денного відділення фізико-технічного факультету Дніпровського національного університету ім. О. Гончара, що підтверджується довідкою декана ФТФ від 15.01.2018 року. Згідно ст.199 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що мають можливість надавати матеріальну допомогу. Частиною 3 ст. 199 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Позивач просить стягувати аліменти з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом достовірно встановлено, що відповідач є працездатною особою, та доказів зворотному в ході розгляду справи суду надано не було. Підстав для звільнення відповідача від виконання обов'язку по утриманню повнолітнього сина суд не вбачає. Разом з тим, відповідач надав суду довідку з свого місця роботи ПП «КФ «АМГ», з якої вбачається, що розмір його заробітної плати за період січень-листопад 2017 року становив 3200 грн., в січні 2018 року - 3730 грн., таким чином у випадку стягнення судом аліментів у тому розмірі, про який просить позивач, сума відрахувань із заробітної плати буде складати більш ніж 50% розміру заробітної плати, що суперечить положенням ст. 128 КЗпП України, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач не надав інших доказів стосовно розміру доходів відповідача, які б дозволили здійснювати виплату аліментів у розмірі 2000 грн. щомісячно. Відповідно до ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, позивачем не доведено здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 000,00 грн. на кожну дитину, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 182 Сімейного кодексу України, а також ту обставину, що відповідач сплачує аліменти на користь позивача на утримання спільної дитини у сумі 1288 грн. щомісячно, та вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню частково, саме необхідно стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання доньки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання за денною формою навчання Дніпровського національного університету ім. О. Гончара, у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з дати пред'явлення позову до суду до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення дитиною 23-х річного віку. На думку суду, такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення утримання повнолітньої дитини до закінчення її навчання. Щодо позовних вимог про уповноваження державного виконавця проводити індексацію аліментів (згідно ст.187 ч.2) пропорційно збільшенню встановленого законом мінімального розміру оплати труда, але не менше чим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захисту своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивач - це особа, на захист суб'єктивних прав і охоронюваних законом інтересів якої порушується цивільна справа в суді. Відповідач - це особа, до якої пред'явлено позов, за порушення або оспорювання ним прав чи охоронюваних законом інтересів позивача. Відповідно до ч.1,2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Разом з тим, зі змісту вказаної позовної вимоги вбачається, що вона пред'являється до державного виконавця - особи, яка не є відповідачем у даній справі, крім того особу державного виконавця не конкретизовано, та позивач не заявляв клопотання про притягнення до участі у справі в якості відповідача державного виконавця. Крім того, позовна вимога щодо уповноваження державного виконавця здійснювати індексацію розміру аліментів спрямована на майбутнє, на момент розгляду справи право позивача не порушене. З огляду на наведене, у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити в зв'язку з їх необгрунтованістю. Враховуючи наведене,

Outcome: partial