Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

03.10.2016 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1 000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини та 500,00 грн. щомісячно на її утримання до досягнення її сином [PERSON] трирічного віку.Позов мотивує тим, що із відповідачем проживала у цивільному шлюбі. Вказує, що від спільного проживання з останнім в них 30.03.2016 року народився син [PERSON]. Після народження сина відповідач пішов проживати окремо, коштів на її утримання та сина відмовляється давати. Зазначає, що зі слів самого відповідача їй відомо, що він офіційно не працевлаштований, однак має постійні заробітки на території м. Червонограда. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, вказаних у позові. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що на даний час перебуває на випробувальному терміні в СП «Київ-Захід» у формі ТзОВ. Вказав, що згідний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 700,00 грн. щомісячно та не визнає повністю вимогу про стягнення коштів на утримання позивача. Просить позов задовольнити частково в межах, вказаних ним. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується його копією свідоцтва про народження серії I-СГ № 488223. Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання сина [PERSON] не дає. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповіднимпозовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. Виходячи з наведеного та враховуючи обовязок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, а також вимоги статті 182 СК України і розяснення, дані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків його заробітної плати, враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача в твердій грошовій сумі 700,00 грн. щомісячно на утримання сина [PERSON], починаючи від дня предявлення позову 03.10.2016 року до досягнення сином повноліття. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача коштів на її утримання, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Ураховуючи незадовільний майновий стан позивача, яка не працює, так як здійснює догляд за сином, беручи до уваги те, що син сторін [PERSON], проживає з позивачем, відповідач є особою молодого віку, працює та отримує 2400грн. зарплати, суд дійшов висновку про можливість останнього надавати позивачеві матеріальну допомогу до досягнення їхнім сином [PERSON] трирічного віку у розмірі 400,00 грн. щомісячно. Отже, позов задовольняється частково в межах, визначених вище.

Outcome: partial