Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

04.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що 14.12.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики на суму 3 000 доларів США, зі строком повернення грошових коштів до 14.02.2015 року. В підтвердження факту укладання договору позики та одержання від [PERSON] грошей у зазначеній сумі, відповідач написав розписку. Наступного дня після закінчення строку повернення боргу, тобто, 15.02.2015 року позивач звертався до [PERSON] з вимогою повернути отримані кошти, однак, станом на 04.03.2015 року (день звернення до суду) грошові кошти відповідачем не повернуто. Відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики та не повернув борг у зазначеній сумі. З 15.02.2015 року по 04.03.2015 року відповідач прострочив повернення грошових коштів. На вимоги [PERSON] щодо повернення грошових коштів відповідач не реагує, добровільно повернути кошти не бажає, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 3 000 доларів США або у гривнях, в сумі еквівалентній готівковому комерційному продажу в розмірі 81 000 гривень, 3 % річних за прострочення платежу (12 діб) - 202,50 гривень, індекс інфляції за період прострочення в сумі 2 511 гривень та судовий збір в розмірі 840,00 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, суду пояснив, що 14.12.2014 року передав [PERSON] кошти в розмірі 3000 доларів США, про що є відповідна розписка. У встановлений договором позики строк - 2 місяці відповідач кошти не повернув, на звернення щодо повернення коштів не реагує. Просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позов визнавав частково, суду пояснив, що дійсно отримав від [PERSON] кошти, про що 14.12.2014 року написав розписку. На теперішній час повернути кошти не має можливості, так як не працює і знаходиться в тяжкому матеріальному становищі. Не заперечує проти стягнення з нього основної суми боргу на користь позивача, але тільки в гривневому еквіваленті без інших стягнень. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов визнав частково, вважає, що стягненню підлягає основана сума боргу за договором позики, але у гривневому еквіваленті, так як грошовою одиницею України є гривня. Крім того, представник відповідача звертає увагу, що поняття стягнення суми боргу еквівалентній готівковому комерційному продажу не відповідають діючому законодавству України, ані в частині стягнення боргу у валюті, ані в частині комерційного курсу продажу. Також, позивачем невірно обраховано три проценти річних від простроченої суми, завищено вдвічі. Повністю заперечує проти стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції. Просить позов задовольнити частково. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 3 000 доларів США, зі строком повернення грошових коштів до 14.02.2015 року (а.с. 4). 15.02.2015 року на адресу відповідача [PERSON] була надіслана вимога про повернення позики. Проте, до теперішнього часу така вимога залишилася без відповіді, а позика не повернута (а.с. 5). Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Згідно ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У статті 1049 ЦК України зазначено, що позивальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором між ними. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про те, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Національний банк України 04.03.2015 року (день звернення з позовом до суду) встановив такий офіційний курс гривні до іноземної валюти - 100 доларів США еквівалентно 2377,13 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 623 ЦК України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином сума боргу, яка підлягає стягненню з урахуванням офіційного курсу Національного банку України долара США станом на 04.03.2015 року складає 3 000 доларів США х 23,77 гривень = 71 310 гривень і саме у національній валюті України. Оскільки відповідач не повернув вчасно борг, та прострочив виконання, то три проценти річних від суми боргу за весь час прострочення виконання зобов'язання за позикою від 14.12.2014 р. складають - 105 грн. 50 коп., розраховуються наступним чином: сума санкції=Сх3хД:365:100, де С - сума боргу, Д - кількість днів прострочення за період з 15.02.2015 р. (день прострочення) по 04.03.2015 р. (день звернення до суду)= 18 днів; 71 300х3х18:365:100= 105 грн. 50 коп. Отже, три проценти річних від суми боргу за весь час прострочення виконання зобов'язання за позикою від 14.12.2014 р. складають - 105 грн. 50 коп. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуг, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, тому норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. Таким чином, в цій частині позовних вимог суд вважає за доцільне відмовити. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача за договорами позики від 14.12.2014 р. грошові кошти в сумі 71 415 грн. 50 коп. (71 310,00 + 105,50). Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2015 року позивачу [PERSON] було відстрочено сплату державного мита в розмірі 121 грн. 80 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Таким чином, при ухваленні рішення суд вважає за необхідне стягнути з позивача в доход держави 121 грн. 80 коп. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В зв'язку з тим, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі 716 грн. 60 коп. Сума задоволених позовних вимог складає 71 415 грн. 50, що є 85,31 % від усіх заявлених вимог позивача (71 415,50Х100:83 711,50). Відповідно, 716,60 грн. складає 85,31 % від усіх судових витрат позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial