Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

03.02.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, мотивуючи тим, що 21.01.2017 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» у м. Києві було укладено договір №005004 фінансового лізингу, згідно з умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» зобовязалося придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування [PERSON] транспортний засіб автобус ГАЗ [PERSON] 25, а позивач зобовязався сплатити 42\~500,00 грн. комісії за організацію та підготовку вказаного договору, прийняти транспортний засіб та сплачувати лізингові й інші платежі згідно з умовами лізингового договору. За умовами договору позивач сплатив комісію за організацію в розмірі 42\~500,00 грн. Проте, позивач вважає, що умови договору є несправедливими по відношенню до нього, не відповідають вимогам діючого законодавства та порушують його права як споживача, а за такого він був змушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач та його представник не зявилися. Представник позивача надав до суду уточнену позовну заяву і заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду заперечення та заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 23.01.2017 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №005004 з додатками, за умовами якого відповідач взяв на себе зобовязання придбати у свою власність предмет лізингу транспортний засіб автобус ГАЗ [PERSON] 25 за ціною 425\~000,00 грн. та передати його у користування позивача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування транспортним засобом періодичні лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Цього ж дня, 23.01.2017 року позивач сплатив 42\~500,00 грн. комісії (квитанція №12_5 від 23.01.2017 року). З урахуванням того, що умови договору відрізняються від досягнутих між сторонами домовленостей та є несправедливими, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав. Згідно пункту 5.1. укладеного договору лізингу предмет лізингу передається у користування позивача не пізніше 50 робочих днів з моменту сплати позивачем на рахунок відповідача: комісії за організацію у розмірі 10% від вартості предмету лізингу, авансового платежу в розмірі 50% вартості предмета лізингу, комісії за передачу предмета лізингу. Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі - «Комісія за Організацію»), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку №1 до даного договору та становить 10% від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку №1 до даного договору та становить 50% вартості предмету лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку №1 до даного договору та становить 3% від вартості предмета лізингу. Згідно з пунктом 8.2.3 договору позивач зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж», який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору. З приводу несправедливості оспорюваного договору лізингу судом встановлено наступне: Пунктами 3, 4, 11, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Згідно п. 5.4. договору розмір Комісії за Організацію та Комісії за Передачу Предмета Лізингу встановлюється в Додатку №1. У разі збільшення вартості Предмета Лізингу до моменту його замовлення Лізингодавцем, відповідно до п. 1.3. цього Договору, Лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі Предмета Лізингу Лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру Авансового платежу, визначеного в Додатку №1 до цього Договору фактичній вартості Предмету Лізингу на момент його купівлі у Продавця, а також одноразово сплатити різницю Комісії за організацію до моменту купівлі Предмета Лізингу Лізингодавцем. У разі зменшення вартості Предмета Лізингу на момент його передачі Лізингоодержувачу різниця Комісії за Організацію поверненню не підлягає. В такому випадку остаточна вартість Предмета Лізингу та поточні лізингові платежі будуть розраховані, визначені та встановлені в Додатковій угоді до даного Договору. Відповідно до п. 5.5. договору у разі невиконання Лізингоодержувачем дій, визначених у п. 5.4. цього Договору протягом десятиденного строку з моменту отримання письмового повідомлення від Лізингодавця - Договір вважається розірваним із застосуванням до Лізингоодержувача наслідків, передбачених п. 12.13 цього Договору. Згідно п. 12.13. договору у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання [PERSON] Предмета Лізингу у звязку зі збільшенням вартості Предмета Лізингу, відповідно до п. 5.4. цього Договору, Лізингодавець повертає 100% коштів від сплаченої суми Авансового платежу. При цьому комісія за організацію даного Договору Лізингоодержувачу не повертається. Відповідно до п. 12.12. договору у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання [PERSON] Предмета Лізингу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку Комісія за організацію даного Договору Лізингоодержувачу не повертається. Отже зазначена у Договорі ціна транспортного засобу не є остаточною і підлягає коригуванню, виходячи з ціни, яка буде зазначена продавцем транспортного засобу. При цьому продавець у договорі не визначений. Тобто продавець, а відповідно і ціна транспортного засобу - предмету лізингу цілком залежить від вибору (розсуду) відповідача (лізингодавця) і позивач (лізингоодержувач) не може вплинути на такий вибір. Пунктом 5.4. договору чітко регламентовано порядок дій при підвищенні ціни на транспортний засіб, та передбачено сувору відповідальність Лізингодавця за відмову від проведення відповідних доплат (втрачає суму Комісії за організацію у розмірі 10% від вартості предмета лізингу) і не регламентовано, як будуть діяти сторони при зменшенні вартості предмету лізингу. При цьому зазначено, що навіть у разі зменшення вартості предмета лізингу, сплачена сума Комісії за організацію - 10% від вартості предмету лізингу не переглядається і не повертається, що є несправедливим і надає незаконні переваги Лізингодавцю. Згідно пункту 5.1. договору предмет Лізингу передається у користування Лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: Комісії за організацію, Авансового платежу, Комісії за передачу Предмета Лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого Авансового платежу та Комісії за організацію на умовах викладених у п. 5.4 цього Договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування Предмета Лізингу. Вказане свідчить про можливість великих коливань цін за період з дати укладення договору до дати отримання в користування предмету лізингу, що може зробити умови договору вкрай невигідними для споживача, який не зможе розраховувати на те, чим він керувався при укладенні договору. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. З приводу наявності у відповідача відповідного обсягу дієздатності для укладення такого договору судом встановлено наступне: Згідно пункту 5.1 договору Предмет Лізингу передається у користування Лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: Комісії за організацію, Авансового платежу, Комісії за передачу Предмета Лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого Авансового платежу та Комісії за організацію на умовах викладених у п. 5.4 цього Договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування Предмета Лізингу. Тобто фактично відповідач залучає кошти позивача, як фізичної особи так само, як і кошти інших фізичних осіб для виконання договірних зобовязань - надання фінансової послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг є фінансовою послугою. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансовий послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Отже, відповідач може набувати відповідних цивільних прав та обовязків та здійснювати їх за вищевказаним договором фінансового лізингу лише у разі наявності відповідної ліцензії. Відповідач не має відповідної ліцензії, а за такого не має права здійснювати діяльність з фінансового лізингу за рахунок залучення коштів фізичних осіб, у тому числі коштів позивача. Тобто відповідач в силу закону не може набувати відповідних прав та обовязків за договором - не має необхідного обсягу цивільної дієздатності, що є порушенням вимоги ч. 2 ст. 203 ЦК України, відповідно до якої особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Вказаний висновок зроблено судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 16 грудня 2015 року, що винесена за результатами розгляду цивільної справи №6-2766цс15 за позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів. Щодо недотримання відповідачем форми договору судом встановлено наступне: Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, лізинг за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Законом України «Про фінансовий лізинг» визначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Отже, до договору фінансового лізингу застосовуються положення цивільного законодавства щодо найму, у даному випадку найму (оренди) транспортного засобу. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. З огляду на те, що укладений з відповідачем договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений він є нікчемним. Така ж позиція викладена у постанові судової плати у цивільних справах Верховного суду України від 16.12.2015 року по справі №6-2766цс15 та ухвалі «Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.03.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. З огляду на вказане, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Зважаючи на все вищевикладене, договір фінансового лізингу між позивачем та відповідачем укладено з порушеннями вимог ч. 1-4 ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 640,00 грн., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved