Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

03 лютого 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання заповіту від 29 квітня 2009 року недійсним, згідно якого [PERSON] заповідала все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що за законом матиме право, оскільки в момент укладення заповіту помилилася у здійсненні правочину зокрема мала намір укласти договір довічного утримання. Разом з тим, померла [PERSON], на час складання заповіту, через стан свого зору не могла прочитати його зміст і нотаріусом було порушено порядок його посвідчення, визначений законодавством про нотаріат. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та наполягали на його задоволенні, пояснили суду, що [PERSON] за час життя не бажала нікому заповісти своє майно, зокрема квартиру [ADDRESS], вона напротязі останніх своїх років висловлювала бажання укласти договір довічного утримання. Разом з тим, померла мала 1 групу інвалідності, а її зір не давав можливості вільно читати та ставити підпис особисто в заповіті, а тому нотаріусом при посвідченні заповіту [PERSON] не було дотримано порядку його вчинення, а тому просили визнати даний заповіт недійсним. Відповідач [PERSON] та її представник з позовом не згодні. [PERSON] дала пояснення, що вона до смерті [PERSON] здійснювала за нею догляд, оскільки родичі останньої відмовились від неї, про укладення договору довічного утримання мови з [PERSON] не вели, оскільки остання могла укласти інший заповіт. Одночасно просили застосувати строк позовної давності, оскільки позивач пропусти строки звернення до суду Третя особа [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову та пояснила суду, що дійсно 29.04.2009 року, працюючи державним нотаріусом, посвідчувала заповіт [PERSON] за місцем її проживання, заповідач дуже ретельно розпитувала про наслідки вчинення нотаріальної дії, самостійно прочитала текст заповіту та власноручно його підписала. При вчиненні нотаріальної дії нотаріусом було дотримано всіх вимог чинного законодавства, що регламентує посвідчення заповітів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце розгляду справи сповіщалася у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Третя особа - Перша Чернігівська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явилась та надіслала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу в її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 31.08.1993 року [PERSON] на праві приватної власності за час життя належала квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі [PERSON] на час смерті була зареєстрована одна. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 29.04.2009 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде належати і на що за законом матиме право заповіла [PERSON] (а.с. 7). У посвідчувальному написі нотаріуса вказано, що у зв'язку з хворобою заповідача, цей заповіт посвідчено на дому, за адресою: [ADDRESS]. Позивач та відповідач у відповідності до вимог ст. 1268 - 1270 ЦК України подали заяви про прийняття спадщини до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори. Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом. [PERSON] під час складання заповіту дотримані загальні вимоги до форми заповіту, що підтверджується її особистим підписом, який сторони не заперечували та посвідчений державним нотаріусом [PERSON] Першої Чернігівської державної нотаріальної контори. . Згідно зі ст. 1254 ЦК України, заповіт може бути зроблено, змінено або скасовано лише особисто самим громадянином-заповідувачем. Заповіт не був змінений [PERSON] за час життя, що свідчить про наявність саме такої волі спадкодавця. Крім того, 27.04.2009 року [PERSON] особисто писала заяву до державного нотаріуса [PERSON] про намір укласти саме заповіт на [PERSON], в зв»язку з чим чекала нотаріуса вдома з заповітом (а.с. 111), який в подальшому був складений 29.04.2009 року Свідки [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що на виклик до [PERSON] приходили, роз»яснювали умови соціальної допомоги, проте остання в подальшому їм не телефонолувала. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що працювала державним нотаріусом і двічі виїздила на виклик до [PERSON] у 2009 році. Під час оформлення довіреності вона самостійно читала її текст та вміла писати. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] була її сусідкою, вона їй допомогала забирати пошту, ходила до магазину, в аптеку. Проте, що померла [PERSON] була сліпою не може сказати. Свідок [PERSON] пояснила суду, що до неї приводила [PERSON] своїх дітей увечері, коли остання їздила до [PERSON] допомагати. Свідок [PERSON] пояснила, що один тиждень за відсутності своєї матері [PERSON] допомагала [PERSON], убирала, мила, померла [PERSON] читала в окулярах інструкції до лікарських засобів, також читала газети, медичної допомоги не потребувала, у неї тільки боліли сустави. Свідок [PERSON] пояснила, що зір у [PERSON] був дуже слабкий, читати вона не могла, розписувалась в платіжних документах з допомогою окулярів, номінальну вартість грошових купюр визначити не могла. Свідок [PERSON] пояснив, що привозив свою дружину [PERSON] до [PERSON], його дружина є племінницею, вона вбирала, прала, ні про який заповіт не чув, але померла за час життя говорила, що є родичі, помру, нехай розбираються з майном. Згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Частина 3 цієї статті передбачає, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 56 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. На час посвідчення заповіту [PERSON], діяла Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року № 20/5. Відповідно до п. 157 цієї Інструкції заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. Пунктом 158 цієї Інструкції передбачено, що на бажання заповідача,а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.08.2013 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним відмовлено. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №41 від 15.02.2013 року визначено, що достовірно встановити, чи мало місце офтальмологічне захворювання у [PERSON] станом на 29.04.2009 року неможливо так, як останній огляд офтальмолога за даними амбулаторної карти був проведений їй в серпні 1996 року, також виявилось неможливим визначити чи дозволяв стан здоров'я [PERSON] з врахуванням функції її зору на 29.04.2009 року прочитати машинописний текст заповіту, так як дані за госроту її зору на цей час в медичних документах відсутні. Предметом дослідження вказаного рішення суду було офтальмологічне захворювання [PERSON], а тому у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно дослідженої копії медичної картки [PERSON] (а.с. 192 зворот) у записах лікаря офтальмолога маються виправлення. Разом з тим, позивачем, представниками позивача не надано суду достовірних та беззаперечних доказів про наявність у померлої хвороби по»язаної із зором, при якій остання не мала можливості читати та писати власноручно, оскільки в судовому засіданні не заперечували щодо особистого підпису [PERSON] у складеному нею заповіті та заяви до державного нотаріуса від 27.04.2009 року. Відповідно до вимог ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначення. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Одночасно, суперечливим є посилання у позові на його підставу у зв'язку з вчиненням правочину під впливом помилки, а саме укладення [PERSON] договору довічного утримання, а не заповіту, оскільки не було надано суду доказів помилки [PERSON] при укладенні заповіту, що одночасно було спростовано її заявою до нотаріуса, у якій остання зазначила, що жде підписання заповіту. Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду про визнання заповіту недійсним від 29.04.2009 року, при цьому поважних причин пропущення позовної давності, суд не знаходить. За таких обставин, поданий позов з підстав заявлених позивачем є необгрунтований, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed