Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

04.01.2021 до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення способу участі батька у вихованні дочки [PERSON] , [INFO] , встановивши такий порядок спільного провдження часу дозвілля та спілкування з дитиною: спілкування та проведення часу за місцем проживання батька або для спільного відпочинку та оздоровлення дитини - один місяць в літній період та один місяць в зимовий період, без присутності матері, необмежене спілкування дитини з батьком засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, в режимі відеозв`язку через мережу Інтернет, за бажанням дитини, на випадок хвороби дитини безперешкодне відвідування дитини за місцем її проживання чи фактичного перебування, зобов`язати відповідача погоджувати з батьком усі питання зміни місця навчання, місця проживання, перетину кордону їх донькою [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2008 року по 2015 рік сторони проживали разом однією сім`єю з відповідачем у Республіці Єгипет. 19.10.2010 року між сторонами було укладено шлюбний договір, відповідно до якого за мусульманським правом, позивач визнав відповідачку законною дружиною, а відповідачка його законним чоловіком та погодилася взяти шлюб. В період спільного проживання [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] ( щодо якої в судовому порядку визнається батьківство позивача), [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . Починаючи з кінця 2015 року між сторонами шлюбні відносини фактично припинилися, відповідачка разом з дочкою переїхала до України. Між батьком та дочкою встановилися родинні відносини, наявна емоційна прихильність. Позивач бажає спілкуватися з дочкою, приймати участь у її вихованні, проте відповідач не дає можливості бачитися з дочкою, тому він змушений звернутися до суду. 25.02.2021 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує в повному обсязі проти позовних вимог та просить встановити такі способи участі батька у спілкуванні з дочкою [PERSON] : систематичні побачення з дитиною у присутності матері кожну другу та четверту суботу місяця з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; систематичні побачення батька з дитиною у присутності матері кожну третю неділю місяця з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. Відповідачка заперечує проти побачень батька без її присутності, оскільки він є іноземцем, немає в Україні місця проживання, також він не полодіє українською та російською мовою, на якій розмовляє дочка, що у ускладнює їх спілкування, крім того, батька вона бачить лише один раз на рік, коли він приїжджає до України, тому є для дитини малознайомим чоловіком. Відповідач не заперечує проти систематичних побачень батька з дітьми у її присутності, вказує, що не створювала перешкод у спілкуванні з дітьми. Відповідач стверджує, що позивач себе повидить неналежним чином: постійно телефонує їй та її матері, вимагає постійних побачень з дітьми, переслідує її з дітьми, погрожує, залякує, що викликає поліцію, якщо відповідач буде створювати перешкоди у спілкуванні з дочками. 13.05.2021 року під час судового засідання представником позивача було подано уточнену позовну заяву, проте розгляд питання про прийняття уточненої позовної заяви був відкладений за клопотанням відповідача для ознайомлення з її змістом. 08.06.2021 року представником позивача було подано через канцелярію суду іншу уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивач просить визначити спосіб участі батька Громадянина Єгипту [PERSON] у вихованні дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , встановивши такий порядок спільного проведення часу для дозвілля та спілкування з дитиною: спілкування та проведення часу за місцем проживання батька або для спільного відпочинку та оздоровлення дитини - один місяць влітку без присутності матері, щосереди з 16:30 до 19:30, щосуботи з 09.00 із ночівлею до неділі 09.00 без присутності матері з правом відвідування дитиною культурних, розважальних закладів, парків, дитячих майданчиків, необмежене спілкування дитини з батьком засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, спілкування з дитиною в режимі відеозв`язку через мережу Інтернет, за бажанням дитини, на випадок хвороби дитини - безперешкодне відвідування дитини за місцем її проживання чи фактичного перебування, зобов`язання [PERSON] погоджувати з [PERSON] усі питання зміни місця навчання, місця проживання, перетину кордону їх донькою [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що побачення з дитиною у присутності матері не відповідатимуть інтересам дитини, із врахуванням складних відносин між сторонами, сварками та конфліктами, що виникають при їх зустрічах. Тому присутність матері на побаченнях батька та дочки негативно впливатиме на можливість особистого спілкуванні між ними. Також, позивач вказує, що дії відповідача завдали йому моральної шкоди. Прибувши у лютому 2021 року до України з метою усунення перешкод у спілкуванні з дітьми він потерпає від принижень та ігнорування його як батька та як людини. Відповідач не відповідає на дзвінки, не відчиняє двері, не дозволяє бачитися з дітьми. Позивач змушений постійно доводиться принижуватися, вмовляючи відповідача дозволити побачитися з дітьми та передати їм подарунки та солодощі. Також, до нього дуже агресивно ставиться [PERSON] , друг відповідача, який також створює конфліктні ситуації. Особливого болю позивачу завдає той факт, що відповідач налаштовує дітей проти батька, каже дітям, що він терорист та хоче їх вкрасти. Позивачу необхідно докладати багато зусиль для поновлення права на спілкуванні з доньками. Через протиправні дії відповідача, позивачу довелося покинути свою країну, роботу друзів, змінити місце проживання, переїхати у країну з іншим кліматом, віросповіданням, традиціями, мовою, витрати достатньо коштів на перебування в Україні. Тому завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 30 000,00 грн. Ухвалою від 21.07.2021 року було прийнято уточнену позовну заяву, надано відповідачу строк для надання відзиву на уточнену позовну заяву. У судовому засідання представник позивача та позивач позов підтримала у повному обсязі, просили задовольнити. Позивач пояснив, що вони з відповідачем близько восьми років проживали разом однією сім`єю у Єгипті . В кінці 2015 року стосунки між сторонами погіршилися та відповідач разом з дочками виїхала до України. Проте позивач періодично приїздив в України, безперешкодно спілкувався з обома дочками, підтримував добрі стосунки з відповідачем. Ситуація змінилася в кінці 2020 року, коли відповідач стала перешкоджати позивачу бачитися з дітьми блокує телефон, відповідач постійно вимагає гроші за можливість бачитися з дітьми, хоча позивач сплачує аліменти. Мати відповідача та сама відповідачка налаштовують доньку проти батька, чинять на неї вплив, щоб дитина боялася батька та ненавиділа його. Відповідачка змушує його дочок називати батьком іншого чоловіка, з яким вона проживає у цивільному шлюбі протягом останніх шести місяців. При цьому відповідач користується тим, що позивач є іноземцем, погано розуміє мову, не завжди може себе повноцінно захистити. Відповідачка та її цивільний чоловік [PERSON] дуже агресивно поводяться до позивача, позивач навіть не може підійти до будинку де проживають його діти, тому позивач просить дозволити побачення з дочкою без присутності матері. Позивач перебуває на території України на законних підставах, має місце проживання у м. Запоріжжі. Позивач просить надати йому можливість бачитися з донькою та усунути перешкоди, які створює відповідач. Відповідач у судове засідання не з`явилася, 30.07.2021 року подала клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з її хворобою. На підтвердження вказаних обставин відповідачем було надано документ «відкрита довідка від лікаря», проте вказаний документ суд не може прийняти як належний доказ поважності відсутності відповідача з наступних підстав. Вказаний документ представляє собою копію рукописного тексту, не завіреного належним чином, в ньому відсутня назва медичного закладу або прізвище лікаря, який робив вказані записи, більша частина тексту написана нерозбірливим почерком, з якого не можливо встановити зміст. При цьому суд звертає увагу, що зі змісту вказаного документу його написано 22.07.2021 або 23.07.2021 року, при цьому відповідач особисто 30.07.2021 року звернулася до канцелярії суду з клопотання про відкладення розгляду справи. Також, суд приймає до уваги заперечення представника позивача щодо перенесення судового засідання, та зауваження, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами безпідставно затягуючи розгляд справи, що призводить до недотримання розумних строків тривалості судового провадження. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутністю. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків вимагатиме від судів ретельної перевірки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав зауважує людини, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Відповідно до частини другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст.19 СК України). Судом встановлено, що з 2008 року по 2015 рік сторони проживали однією сім`єю, в них [INFO] народилася дочка [PERSON] , місце народження Шакрія/Центр Белбіс, Республіка Єгипет, що підтверджується копією дубліката свідоцтва про народження [NUMBER] від 23.02.2015 року. З кінця 2015 року [PERSON] повернулася з [PERSON] та [PERSON] до України та проживає з ними за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району орган опіки та піклування, діючи в інтересах дитини, визначив наступний порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , 2015 року народження, враховуючи бажання дитини, її режим дня та стан здоров`я: -щосереди з 16 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв у присутності матері, без присутності третіх осіб, з правом відвідування дитиною культурних, розважальних закладів, парків, дитячих майданчиків; -щонеділі з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. у присутності матері, без присутності третіх осіб з правом відвідування дитиною культурних, розважальних закладів, парків, дитячих майданчиків; -спільний відпочинок з малолітньою [PERSON] , 2015 року народження, 2 тижні взимку та 2 тижні влітку з метою її оздоровлення, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] та у її присутності, без присутності третіх осіб. -зустрічі батька з малолітньою дитиною відбуваються у присутності матері до досягнення [PERSON] , 2015 року народження, 8-річного віку, після виповнення дитині 8 років, зустрічі відбуваються без присутності матері. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства). У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Позивач, який є громадянином Єгипту, отримав посвідку на постійне проживання в України 15.12.2020 року (строк дії до 14.12.2030 року), згідно висновку органу опіки та піклування від 29.04.2021 року, позивач має місце проживання в м. Запоріжжя, яке було обстежене щодо відповідності умов проживання малолітньої дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця, розмір заборгованості станом на 01.02.2021 року складає 17513,81 грн. Відповідно до копії відповіді Управління організаційно - аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління поліції у Запорізькій області за період часу з 21.02.2021 року по 25.04.2021 року на спец лінію «102 Головного управління Національної поліції в Запорізькій області надходили повідомлення про можливі правопорушення 25.02.2021 року, 19.04.2021 року, 21.04.2021 року від [PERSON] , що дружина не дає можливості побачити дитину. Судом також встановлено, що перешкоди у спілкуванні з дочкою позивача виникли наприкінці 2020 року, при цьому з пояснень позивача, відзиву відповідача, а також досліджених фотографій вбачається, що позивач безперешкодно спілкувався та мав можливість бачитися з дочкою. Також суд звертає увагу, що фотографії робилася протягом декількох років та у різні пору року без присутності матері. Відповідач зазначає, що зустрічі батька з дочкою без її присутності є неможливими, оскільки для неї він є малознайомою особою, не розуміє російську та українську мову, у той час як дочка не розуміє арабську та англійську мову, на якій розмовляє позивач. Проте вказані обставини не узгоджуються з іншими матеріалами справи, у тому числі фотознімками, яких досить багато, щоб стверджувати, що батько та дочка досить часто зустрічалася, відвідували різноманітні місця, та зазначені відповідачем обставини не становили перешкоди для спілкування батька та дочки у минулому, тому суд не розуміє, чому на теперішній час вказані обставини стали перешкодою їх спілкування. Проте суд вважає слушними зауваження позивача, що наразі між сторонами склалися неприязні стосунки, їх зустрічі постійно супроводжуються сварками та викликом поліції з обох боків. За таких обставин суд вважає, що побачення з батька з дочкою у присутності матері не відповідатимуть інтересам дитини, перешкоджатимуть спілкуванню дитини з батьком та зашкодять налагодженню сімейних стосунків між батьком та дитиною. З іншого боку, суд вважає, що побачення батька з дочкою без присутності матері, які передбачають ночівлю з батьком, а також проведення спільного відпочинку протягом місяця без присутності матері, зважаючи на вік дитини, є неможливими. Враховуючи інтереси батька та дитини, суд вважає, що позивач повинен мати можливість проведення спільного відпочинку з дочкою, але до досягнення дитиною восьмирічного віку такий відпочинок повинен проводитися у присутності матері та без присутності інших осіб, враховуючи неприязні стосунки позивача з родиною відповідача, з метою забезпечення найкращих інтересів дитини. Враховуючи вік дитини, досить тривале проживання разом з матір`ю, суд вважає, що на теперішній час тривалі побачення з батьком без присутності матері не відповідатимуть інтересам дитини. Також, суд не вважає можливим встановити безперешкодне відвідування дитини за місцем її проживання чи фактичного перебування на випадок її хвороби, оскільки судом встановлено графік побачень з дочкою, та суд не вбачає необхідності встановлювати додаткових умов на час хвороби дитини, оскільки в кожному конкретному випадку необхідно оцінювати стан здоров`я дитини, бажання дитини та інші об`єктивні фактори, від яких буде залежати забезпечення інтересів дитини. Можливість необмеженого спілкування з дочкою засобами телефонного та іншого зв`язку також не підлягають задоволенню у повному обсязі, проте суд вважає можливим покласти на відповідача обов`язку забезпечення такого спілкування за бажанням дитини в межах розумних строків, враховуючи стан здоров`я дитини, розпорядок дня дитини. Позивач також просить зобов`язати відповідача погоджувати питання зміни місця навчання, місця проживання та перетину кордону його дочки, мотивуючи свої вимоги тим, що бажає приймати безпосередню участь у вихованні дочки. Враховуючи, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, тому суд вважає, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач повістю відсторонила батька від участи у вихованні дочки, а такі важливі обставини життя дитини повинні бути вирішені за участі обох батьків дитини. На думку суду, обраний спосіб участі батька у вихованні малолітньої дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що у разі налагодження стосунків та встановлення стійкого та довірливого зв`язку з донькою, досягнення дитиною старшого віку, позивач не позбавлений права на зміну вказаних способів участі у вихованні малолітньої доньки, шляхом збільшення чи зміни відповідних зустрічей, зміни їх часу чи порядку. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею можуть викликати негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити чи мали дії відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Позивач зазначає, що позивачем створено перешкоди у спілкуванні з дочкою, він потерпає від принижень та ігнорування його як батька та як людини. Особливого болю позивачу завдає той факт, що відповідач налаштовує дітей проти батька, розповідає дітям, що їх батько терорист, який хоче їх вкрасти. Крім того, до нього надходять погрози від [PERSON] , який його ображає, висловлює образи, які є дискримінацією за ознакою громадянства, раси та кольору шкіри. Розглядаючи вказані вимоги, суд вважає, що досліджений у судовому засіданні відеозапис, роздруківка спілкування позивача з [PERSON] та фотографії з ним є неналежними доказами у справі, оскільки [PERSON] не є стороною у справі, тому встановлення вказаних обставин не має значення для справи. Суд також, критично оцінює факт звернення з різноманітними заявами до органів поліції, оскільки такі звернення мають місце з обох боків, що свідчить про неприязні стосунки та відсутність порозуміння між сторонами, проте не може розцінюватися як беззаперечний доказ нанесення моральної шкоди. При цьому суд враховує, що більшість негативних емоцій та страждань позивача пов`язані більшою мірою з діями [PERSON] , ніж відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач створюючи перешкоди позивачу у спілкуванні з дочкою, постійні сварки та взаємні образи викликали у позивача певні негативні емоції, проте вони не досягли рівня страждання або приниження. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Outcome: partial