Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

03 січня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначив, що йому на праві власності на підставі свідоцтва від 21 листопада 2019 року належить будинок [ADDRESS] , в якому зареєстровані колишній власник [PERSON] та [PERSON] , які не являються членами його сім`ї. Відповідачі по справі понад рік не проживають в належному йому будинку, не несуть витрат, пов`язаних зі сплатою комунальних послуг, в добровільному порядку знятись із реєстраційного обліку не бажають. Факт реєстрації відповідачів в належному позивачу будинку порушує його права як власника, оскільки він змушений нести додаткові витрати з утримання житла, позбавлений можливості розпорядитися належним будинком. Крім того, [PERSON] та [PERSON] продовжують утримувати у себе технічний паспорт та побудинкову книгу на будинок [ADDRESS] , чим перешкоджають позивачу належним чином виконувати обов`язки власника житлового будинку в частині регулювання проживаючих в ньому осіб. Позивач просить: -визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування належним йому на праві власності будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] ; -зобов`язати [PERSON] та [PERSON] повернути йому технічний паспорт та побудинкову книгу на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Позивач зазначив, що на підставі свідоцтва від 21 листопада 2019 року він є власником будинку [ADDRESS] , який був переданий йому у власність в рахунок боргу в процесі виконавчого провадження. В зазначеному будинку залишились зареєстрованими колишній власник [PERSON] та [PERSON] , які на протязі приблизно 2 років в будинку фактично не мешкають, проте не бажають знятись з реєстрації. Будь-яких перешкод в користуванні будинком відповідачам він не чинив, оскільки вони перестали мешкати в ньому ще до набуття ним права власності. [PERSON] обіцяв повернути технічний паспорт на будинок та побудинкову книгу за умови, якщо він поверне велосипед [PERSON] , але не зробив цього. Представник позивача [PERSON] зазначив, що спочатку технічний паспорт та побудинкова книга знаходились у [PERSON] , яка винаймала цей будинок у колишнього власника [PERSON] . Потім кожен з відповідачів, не бажаючи повертати документи новому власнику будинку, стали повідомляти останнього про те, що документи знаходяться у іншого з відповідачів, а не у нього. В процесі виконавчого провадження з метою організації процедури продажу будинку с торгів, державний виконавець зверталась до Костянтинівського бюро технічної інвентаризації з метою отримання копій технічної документації. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з*явились, про час і місце його проведення були належним чином повідомлені, відзив на позовну заяву не подали. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. З*ясувавши позицію позивача по справі та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до постанови заступника начальника відділу Костянтинівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Донецькій області від 11 липня 2019 року в рамках виконавчого провадження ВП № 53545453 при примусовому виконанні виконавчого листа № 233/5186, виданого Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області 26 грудня 2016 року, стягувачу [PERSON] передано в рахунок погашення заборгованості належний боржнику [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , про що 11 липня 2019 року складено відповідний акт (а.с.79-81, 82-83). Позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва, виданого 21 листопада 2019 року державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 11 липня 2019 року (а.с.4-5). Як вбачається з відомостей про реєстрацію місця проживання, які містяться в реєстрі Костянтинівської територіальної громади (а.с.15-16,18-19) відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім*ї , інших осіб. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Проте, як встановлено з пояснень позивача [PERSON] в судовому засіданні та досліджених доказів, колишній власник будинку [PERSON] та [PERSON] членами сім`ї позивача не являються та не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (правова позиція Верховного суду України у справі № 6-709 цс16 від 16 листопада 2016 року). Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що судом з досліджених доказів встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є членами сім*ї позивача, фактично не мешкають в належному йому будинку, відсутні підстави вважати, що між сторонами по справі є будь-які домовленості щодо збереження права користування житлом, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов - визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] особами, що втратили право користування жилим приміщенням будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідачів повернути технічний паспорт та побудинкову книгу суд дійшов наступних висновків. Частинами 1,3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч.5-7\~ст.81\~ЦПК України\~докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що технічний паспорт та побудинкова книга на будинок [ADDRESS] знаходиться у [PERSON] або у [PERSON] , зважаючи на що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідачів передати позивачу ці документи. Пояснення позивача та його представника стосовно цих обставин в судовому засіданні є суперечливими, оскільки вони не могли із впевненістю стверджувати у кого саме з відповідачів по справі в теперішній час знаходяться (якщо знаходяться взагалі) технічний паспорт та побудинкова книга. Суд вважає за доцільне зауважити, що позивач, як власник нерухомого майна не позбавлений можливості звернутись до КП Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації із заявою про проведення технічної інвентаризації відповідно до п.п.6,10 Інструкції про\~порядок проведення\~технічної інвентаризації\~об`єктів\~нерухомого майна,\~затвердженої Наказом\~Державного комітету\~будівництва,\~архітектури та\~житлової політики\~України 24\~травня 2001\~року №\~127,\~ за результатами якої виготовляється технічний паспорт. Застосування побудинкових книг унормовано Інструкцією про порядок прописки , реєстрації та виписки громадян виконкомами сільських та селищних Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом МВС СРСР від 09 жовтня 1975 року № 281. Проте, станом на теперішній час відбулися зміни в законодавчому регулюванні реєстрації місця проживання особи. \~ \~Так,\~ 11\~грудня 2003\~року було\~прийнято Закон\~України «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» № 1382-IV, який регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання особи. Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207 затверджені Правила реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру. Суд вважає непереконливими та відхиляє викладені в позовній заяві доводи позивача, стосовно того, що відсутність побудинкової книги перешкоджає реалізації права власності на належний йому будинок, зокрема, впливає на можливість реєстрації у ньому місця проживання інших осіб, оскільки у визначеному п.18 Правил №207 виключному переліку документів, необхідних для реєстрації місця проживання особи, побудинковакнига не зазначена та є вказівка на заборону вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі за позовні вимоги про визнання осіб, такими, що втратили право користування жилим приміщенням в розмірі 768 гривень 40 копійок слід віднести на відповідачів, а в іншій частини (щодо позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії) покласти на позивача [PERSON] . На підставі ст.ст.150, 156 ЖК України, ч.1 ст.383, ст.391 ЦК України,

Outcome: partial