Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

03.04.2018 до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в якій позивач зазначив,що 14.10.2016 відповідач,керуючи транспортним засобом , допустив наїзд на нього ,внаслідок чого він отримав тяжкі тілесні ушкодження,став інвалідом 2 групи.Моральна шкода,завдана йому відповідачем, полягає в фізичному болю та стражданнях завданих йому та душевних стражданнях членів його сімї. Відповідач був визнаний винним у скоєнні ДТП та у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.286 КК України згідно вироку Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.11.2017. В звязку з цим позивач просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 100000 гривень. Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 18.06.2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50000 гривень 00 копійок. Відмовлено у стягненні з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 50000 гривень 00 копійок за необґрунтованістю. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 29.08.2018 року заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області\~ від 18.06.2018 \~року у\~цивільній справі\~№ 425/844/18\~ (провадження\~ №2/425/220/18)\~ за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~відшкодування моральної\~ шкоди\~ скасовано та призначено розгляд справи\~в порядку спрощеного позовного провадження на 01.10.2018 року. 05.09.2018 до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшов відзив відповідача [PERSON], в якому останній зазначив, що позовні вимоги визнає частково, в розмірі 15000 гривень. 07.09.2018 до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що з урахуванням характеру скоєного кримінального правопорушення, доведеності вини відповідача, фізичних та душевних страждань, інвалідності та тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках позивача, неможливості відновлення попереднього стану, просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100000 гривень. 27.09.2018 року до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшли заперечення на відзив, в яких представник відповідача вказав, що п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 роз,яснено: «Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено». Як грубу необережність, зокрема, може бути враховано нетверезий стан позивача під час ДТП та його нехтування Правилами дорожнього руху,оскільки вирроком суду встановлено,що позивач переходив вулицю в неустановленому місті. Вказав, що у випадку не порушення Правил дорожнього руху позивачем, то дорожно- транспортної пригоди не відбулось би взагалі, а отже, ступень вини останнього не менший ніж ступень вини відповідача, який порушив ПДР вже після їх порушення потерпілим. Крім того, слід врахувати, що позивач не працює, доходів не має, зловживає спиртними напоями, у 2008 році був позбавлений батьківських прав. Отже зміни у житті позивача, зазначені у відповіді на відзив, не доведені. Так, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди зобов,язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу чи мірою покарання за злочин ( Мельниченко проти України-2004р.). Просить задовольнити позовні вимоги частково, в розмірі 15000 гривень. У судовому засіданні представник позивача надав суду аналогічні пояснення по суті заявлених вимог, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в розмірі 15000 гривень. В решті вимог просив відмовити за необґрунтованістю. Свідок позивача [PERSON]В.в судовому засіданні пояснила, що вона була цівільної дружиною позивача, вони мають спільну дочку, хоча позивач і не зареєстрова ний батьком дитини. До ДТП він працював , їздив на заробітки. Після ДТП він став інвалідом, проживати з ним було неможливо, оскільки він знаходиться в дуже нестабільному нервовому стані. В результаті вони розійшлися. Свідок позивача [PERSON]- батько позивача в судовому засіданні пояснив,що його син до ДТП постійно працював, їздив на заробітки, забезпечував сімю.Після ДТП він знаходився в реанімації,в тяжкому стані .Свідок наглядав за ним в лікарні і потім дома після виписки.Позивач страждає на сильні болі ,не може себе обслуговувати, потребує постійного нагляду. Стан здоровя не покращується. Суд, заслухавши представників позивача , відповідача, свідків , розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що 03 листопада 2016 року Рубіжанським міським судом Луганської області було постановлено вирок в кримінальній справі № 425/3850/16-к, провадження № 1-кп/425/96/17, відповідно до якого [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на пять років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробувальним строком на три роки. Цивільний позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь матері позивача [PERSON] завдану матеріальну шкоду у сумі 12127,04 гривні та моральну шкоду у сумі 50000,00 гривень, а усього на загальну суму 62127,04 гривні (а.с. 13-20). Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 30 січня 2018 року вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.11.2017 стосовно [PERSON], засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України змінено та стягнуто з [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 гривень. В решті позовних вимог потерпілої [PERSON] про відшкодування моральної шкоди відмовлено за необґрунтованістю. В іншій частині вирок залишено без змін (а.с. 21-32). Як вбачається з вироку Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.11.2017, 14.10.2016, приблизно о 18 годині 30 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем «Mercedes-Benz, державний номер [NUMBER], рухаючись по проїзній частині по вулиці Східній в сторону вулиці Заводська у місті Рубіжному, порушив п. 12.3 ПДР України, при виникненні небезпеки для руху та перешкоди, яку [PERSON] обєктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд правою передньою стороною свого автомобіля на праву сторону тулуба пішохода [PERSON] , який переходив проїзну частину вулиці Східна зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, в результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тяжкої черепної мозкової травми, забиття головного мозку 1-3 ст., травматичного субарахноїдального крововиливу з проривом крові в шлункову систему головного мозку, перелому акулової кістки зліва, забитої рани верхньої нижньої губи, вушних раковин (копія вироку а.с. 13-20). Відповідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина відповідача [PERSON] у заподіянні шкоди позивачу встановлена вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.11.2017, який було змінено ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 30.01.2018 та який набрав законної сили, та відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Відповідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальному процесі, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 18.06.2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50000 гривень 00 копійок. Відмовлено у стягненні з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 50000 гривень 00 копійок за необґрунтованістю ( а.с.-99-100). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 29.08.2018 року заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області\~ від 18.06.2018 \~року у\~цивільній справі\~№425/844/18\~ (провадження\~ №2/425/220/18)\~ за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~відшкодування моральної\~ шкоди\~ скасовано та призначено розгляд справи\~в порядку спрощеного позовного провадження на 01.10.2018 року (а.с.128). Судом встановлено, що в період з 14.10.2016 по 30.12.2016 [PERSON] перебував на лікуванні у травматологічному відділенні Рубіжанської центральної міської лікарні з діагнозами, повязаними з ушкодженнями його здоровя у дорожньо-транспортній пригоді 14.10.2016. Згідно з виписним епікризом, позивачу було проведено операцію та відповідне лікування, по закінченню якого він був виписаний з відділення 30.12.2016 з рекомендаціями продовжити лікування амбулаторно у невропатолога та травматолога (а.с. 11-12). Згідно копій довідок до акту огляду медико-соціальної експертної комісієї серії 12ААА № 770402 від 02.06.2017, [PERSON], [INFO], встановлена друга група інвалідності з 24.04.2017 на строк до 01.05.2018,та повторно з 01.05.2018 до 01.05.2020 (а.с. 9,а.с.141). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином,судом встановлено,що позивач,в результаті ДТП в якому визанано винним відповідача отримав численні травми результатом яких став фізичний біль та страждання, став інвалідом,не може працювати ,потребує нагляду. Пояснення представника відповідача про те, що позивач переходив дорогу в неустановленому місті ,в результаті чого сталося ДТП спростовуються вищезазначеним вироком суду, яким визнано відповідача винним в наїзді на позивача. Не заслуговують на увагу пояснення представника відповідача про те, що він вів аморальний спосіб життя до ДТП, а тому змін в його житті не відбулося ,оскільки закони України однаково розповсюджуються на всіх її громадян і дискримінація по способу життя заборонена. Разом з тим,вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер тілесних ушкоджень позивача, тривалість його лікування, перенесення операції під час лікування, встановлення йому інвалідності ІІ групи до 01.05.2020, глибину його душевних страждань з цього приводу. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що справедливим може бути визнано розмір відшкодування моральної шкоди позивачу у сумі 20000,00 гривень, оскільки, визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди у 100000,00 гривень є, на погляд суду, завищеним, не доведеним та не обґрунтованим. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню - в розмірі 20000,00 гривень.

Outcome: partial