Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

03 червня 2015 року [PERSON] (до укладення шлюбу [PERSON]) О.Б. звернулася до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу від 15 вересня 1998 року, посвідченого Очаківською філією Південної товарної біржі, вона придбала у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с Камянка вул. Комсомольська, 79. Вищезазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, яка належала попередньому власнику будинку [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 16 грудня 1996 року за реєстраційним №405. Даний договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально, не зареєстрований в органах БТІ та державний акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] не виготовлявся, у звязку з чим вона позбавлена можливості реалізувати своє право власника по розпорядженню житловим будинком та оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку на своє імя. Посилаючись на те, що нею та відповідачем [PERSON] виконані умови договору купівлі-продажу, відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України в редакції 1992р., при переході права власності на житловий будинок до нових власників переходило і право власності на земельну ділянку, просила визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок та право власності на земельну ділянку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши до судового засідання заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи Південної товарної біржі в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно копії договору купівлі-продажу від 15 вересня 1998 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) О.Б., остання купила житловий будинок по вул. Комсомольській, 79 в с. Камянка Очаківського району Миколаївської області, розташований на земельній ділянці площею 1500 кв. метрів. Договір посвідчений Очаківською філією Південної товарної біржі за реєстраційним № 0187. Раніше вищезазначений житловий будинок належав [PERSON], та після її смерті, яка настала 24 лютого 1997 року, був успадкований [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 05 грудня 1997 року державним нотаріусом Першої Очаківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за №2-3622. З вказаних вище копій свідоцтва про право на спадщину за заповітом, договору купівлі-продажу, а також з копії технічного паспорту на будинок вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями складається з житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 19,6 кв.м.; сіней літ. «а», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В»; сараю літ. «Г», вбиральні літ. «Д», споруд № 1, 2, 3, І. Рішенням Очаківської міської ради Миколаївської області від 22 листопада 1996 року №71 [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,15 га, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, про що 16 грудня 1996 року їй видано державний акт серії ІІІ-МК № 011541 на право приватної власності на землю, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 405. Відповідно до ст.30 Земельного кодексу України в редакції 1992 року, що діяв на час отримання спадщини [PERSON] та на час укладення ним договору купівлі-продажу житлового будинку з [PERSON], при переході права власності на будівлю та споруду переходило у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі. Таким чином, при успадкуванні житлового будинку, [PERSON] не реалізував своє право на переоформлення земельної ділянки площею 0,15 га, яка знаходилась у власності спадкодавця і перейшла йому у володіння та користування разом зі спорудою, за цільовим призначенням - обслуговування жилого будинку та господарських будівель. Сторонам, що підписали договір купівлі-продажу від 15 вересня 1998 року, зміст ст. 30 Земельного кодексу України в редакції 1992 року роз'яснено нотаріусом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма суперечила змісту ст. 227 ЦК України (1963 р.), діючої на той час, згідно якої договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Договір купівлі-продажу від 15 вересня 1998 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], в порушення ст. 227 ЦК України (1963р.), було посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі. На час розгляду справи нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе в звязку з відмовою відповідача від такого посвідчення. З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України (1963 р.) вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обовязкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963р.), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За умовами договору, у відповідністю зі ст.224 ЦК України 1963р. [PERSON] сплатила [PERSON] 2000 грн., а той передав їй у власність житловий будинок, який [PERSON] прийняла. Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 26 червня 2015 року №39724830, заборона відчуження житлового будинку № 79 по вул. Комсомольській в с. Камянка Очаківського району Миколаївської області, відсутня. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Таким чином, на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, позивачка після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не може користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому це є підставою для визнання угоди дійсною. З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] виконано\~ всі умови договору купівлі-продажу житлового будинку, що разом з житловим будинком [PERSON] відчужував також земельну ділянку для обслуговування цього будинку, яку він успадкував після смерті [PERSON] Той факт, що [PERSON] своєчасно не оформив правовстановлюючі документи на земельну ділянку на своє імя, не позбавляє [PERSON] права на отримання земельної ділянки у власність., а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене вище, суд вважає позов [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності на житловий будинок обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved