Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

04.07.2019 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 20.10.2018 року о 17:30 год. по вул. Ярмарковій у м. Біла Церква в результаті зіткнення двох автомобілів сталася дорожньо - транспортна пригода. Внаслідок цього автомобілю Toyota Rav4, н.з. [NUMBER] , який належить їй на праві власності, завдано технічні пошкодження. ДТП сталася з вини [PERSON] , яка керувала автомобілем Chevrolet Captiva, н.з. [NUMBER] , що підтверджено постановою суду від 21.11.2018 року, відповідно до якої відповідача визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 174, складеного 06.12.2018 року, вартість матеріального збитку завданого її автомобілю, що виникли внаслідок ДТП складає 191916,81 грн. За підготовку експертного висновку нею сплачено 2200,00 грн. Відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП була застрахована в АТ «СГ ТАС», згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ 7303986 від 04.10.2018 року, на підставі цього їй було виплачено 98000,00 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, відповідач має відшкодувати їй різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Однак, остання свого обов`язку не виконала і завдані збитки не відшкодувала в добровільному порядку. Крім матеріальних збитків їй завдано моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 12000,00 грн. та полягає в тому, що їй було вкрай неприємно, що її автомобіль суттєво втратив товарний вигляд, довелося немало хвилюватися через необхідність пошуку додаткових коштів для ремонту автомобіля, при цьому винна у ДТП особа заходів для повного відшкодування збитків у добровільному порядку не вживала, також, довелося суттєво нервувати через те, що вона змушена була декілька робочих днів провести на станції технічного обслуговування, в страховій компанії та з судовим експертом. Просила в судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки в розмірі 96116,81 грн., моральну шкоду в розмірі 12000,00 грн. та судові витрати. Також, просила проводити розгляду справи за її відсутності. 01.08.2019 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 12.11.2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. 18.02.2020 року представник позивача, адвокат Малиневський Павло Петрович, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов підтримує в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, постановив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 4, ч.5, ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 20.10.2018 року о 17:30 год. в м. Біла Церква по вул. Ярмарковій відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем Chevrolet Captiva, д.н.з. [NUMBER] , перед початком руху не переконалася в безпеці руху, створила небезпеку для інших учасників дорожнього руху та допустила зіткнення з автомобілем Toyota Rav4, н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, чим порушила п. 2.3 б, п. 10.1 правил дорожнього руху. В результаті ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень та завдано матеріальні збитки. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.11.2018 року ( а.с. 9-10), відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. З вказаної постанови суду вбачається, що відповідач в судовому засіданні вину у вчиненні ДТП визнала. Отже, виходячи з наведеного, вказана ДТП мала місце з вини відповідача - [PERSON] та внаслідок її протиправних дій транспортному засобу, який належить позивачу було завдано збитки. Згідно зі ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Отже, саме [PERSON] , з вини якої сталася вказана ДТП, є відповідальною за спричинену позивачу в результаті ДТП шкоду. Згідно висновку № 174, експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу Toyota Rav4, н.з. [NUMBER] , складеного 06.12.2018 року, вартість матеріального збитку завданого автомобілю, який належить [PERSON] , що виникли внаслідок ДТП складає 191 916,81 грн. ( а.с. 11-34). Встановлено, що відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП була застрахована в АТ «СГ ТАС», згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ 7303986 від 04.10.2018 року, на підставі чого [PERSON] було виплачено 98000,00 грн. страхового відшкодування ( а.с. 37,38), з урахуванням ліміту відповідальності розміром 100 000,00 грн. та франшизи в розмірі 2000,00 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, враховуючи зазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а саме 93916,81 грн. та кошти витрачені позивачем на підготовку експертного висновку № 174 складеного 06.12.2018 року ФОП [PERSON] , виконавцю вказаного висновку, 2200,00 грн. ( а.с. 35), всього 96116,81 грн. матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Також, позивач просила в судовому порядку стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 12000,00 грн. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що позивачу неправомірними діями відповідача, які полягають в скоєнні ДТП , спричинена моральна шкода, позивач зазнала душевних страждань у зв`язку з пошкодженням майна, тривалий час була змушена чекати відшкодування збитків в добровільному порядку, порушився звичний для неї ритм життя, довелося хвилюватися через необхідність пошуку додаткових коштів для ремонту автомобіля, нервувати через те, що вона змушена була декілька робочих днів провести на станції технічного обслуговування, в страховій компанії та з судовим експертом, крім того, все це потребувало додаткових матеріальних затрат та моральних зусиль. Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзив із запереченнями проти позову з належними і допустимими доказами в спростування доводів позивача до суду не подала. Суд, враховуючи ступінь вини відповідача та її ставлення до скоєного правопорушення, глибину душевних страждань позивача, які мають тривалий характер, обумовлений негативними змінами психоемоційної та соціальної сфер існування особистості, зумовлють зміни у життєвому укладі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 12 000,00 грн., що на думку суду відповідає вимогам розумності та справедливості. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, за рахунок відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений позивачем при поданні позову до суду судовий збір в розмірі 1081,17 грн. ( а.с. 42).

Outcome: approved