Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

04.11.2013 р. позивач звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою, яку під час попереднього слухання уточнила. [PERSON] просить визнати за нею право власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], яка складається з приміщень (Літера «А»): 1-й поверх, 1.1 коридору розміром 6,9 кв.м., 1.2 житлової кімнати розміром 12,2 кв.м., 1.3 житлової кімнати розміром 17,2 кв.м., 1.4 житлової кімнати розміром 17,4 кв.м., 1.5 санвузла розміром 2,1 кв.м., а всього приміщень загальною площею 64 кв.м., з неї житлової площі 46,8 кв.м., підсобної площі 9 кв.м., а також на гараж (Літера «Г») та сарай (Літера «Б»), та визнати за відповідачем право власності на частину вказаного житлового будинку, яка складається з приміщень (Літера «А»): 2.1 кухні розміром 8,3 кв.м., 2.2 житлової кімнати розміром 18, 2 кв.м., 2.3 житлової кімнати розміром 7,7 кв.м., 2.4 туалету розміром 2,1 кв.м., 2.5 ванної кімнати розміром 4,8 кв.м., 4.1 санвузла розміром 3,1 кв.м., другий поверх 5.1 підсобного приміщення розміром 27,7 кв.м., всього загальною площею 71,9 кв.м., житловою площею 25,9 кв.м., підсобною площею розміром 46,8 кв.м, навіс (Літера «Е»), інші приміщення, а саме: (Літера «А») 3.1 кухня розміром 8,8 кв.м., 3.2 душова розміром 0,9 кв.м., та № 1,2 огорожу залишити в спільній сумісній власності. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнала повністю, підтвердивши пояснення [PERSON] Представник відповідача, Одеської міської ради, в судове засідання не з'явився, про дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються рідними сестрами, вони зареєстровані і проживають за адресою: [ADDRESS]. Їхнім батьком являвся [PERSON], який [INFO] помер, що підтверджується документально. ( а.с. 10-12, 25-31) З технічного паспорту, виготовленого за станом на 19.09.2013 р. вбачається, що садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] складається з приміщень (Літера «А»): І-поверх, 1-1 коридору розміром 6,9 кв.м., 1-2 житлової кімнати розміром 12,2 кв.м., 1-3 житлової кімнати розміром 17,2 кв.м., 1-4 житлової кімнати розміром 17,4 кв.м., 1-5 санвузла розміром 2,1 кв.м., 2.1 кухні розміром 8,3 кв.м., 2-2 житлової кімнати розміром 18,2 кв.м., 2-3 житлової кімнати розміром 7,7 кв.м., 2-4 туалету розміром 2,1 кв.м., 2-5 ванної кімнати розміром 4,8 кв.м., 3-1 кухня розміром 8,8 кв.м., 3-2 душова розміром 0,9 кв.м., 4-1 санвузла розміром 3,1 кв.м., ІІ-поверх 5-1 підсобного приміщення розміром 27,7 кв.м., всього загальною площею 137,4 кв.м., житловою площею 72,7 кв.м., підсобною площею 64,7 кв.м., навіс (Літера «Е»), № 1,2 огорожа, гараж (Літера «Г»), сарай (Літера «Б»), мостіння (Літера «І»). Разом з тим міститься відмітка, що прибудови а2, а3, А2, прибудова ІІ поверху а4 та сарай (Літера «Б») є об'єктами самочинного будівництва. (а.с. 4-9) З пояснень [PERSON] та [PERSON] вбачається, що їхнім батьком в 1960 роки побудовані в житловому будинку під літ. «А» приміщення 1-2, 1-3, 2-2, 2-3. Ними протягом 1993-2011 років самовільно збудовані приміщення 1-1, 1-4, 1-5, 2-1, 2-4, 2-5, 4-1, 5-1, гараж літ. «Г», сарай літ. «Б» та навіс літ. «Е». Як зазначається у домовій книзі для прописки громадян, які проживають по [ADDRESS], початій у квітні 1969 р. в цьому році [PERSON] самочинно побудував житловий будинок за вказаною адресою. (а.с. 25-31) Позивач не надала суду доказів про відведення земельної ділянки, про належний дозвіл на будівництво, про прийняття будинку в експлуатацію. Тому відповідно до чинного на час будівництва законодавства і чинного на день смерті [PERSON] законодавства (ст. 105 ЦК УРСР 1963 року і ч. ч. 1 і 2 ст. 376 ЦК України), він не набув права власності на будинок. Крім того, [PERSON] та [PERSON] самочинно здійснили реконструкцію будинку побудованого батьком, який перестав бути відокремленим, самостійним будинком. Відповідно до технічного паспорту в літ. «А» приміщення 1-2, 1-3, 2-2, 2-3 являються житловими кімнатами, а прибудови а2, а3, А2, прибудова ІІ поверху а4 та сарай (Літера «Б») є об'єктами самочинного будівництва. (а.с. 4-9) Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 роз'яснив судам, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. (п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)). [PERSON] та [PERSON] фактично ставиться питання про поділ самочинно побудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд. Крім того, відповідно до п. 9 названої Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України № 2780-XII «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. На переконання суду самовільно побудований і реконструйований протягом 1960 років, з 1993 по 2011 років, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] є цілим об'єктом, що складається з двох відокремлених частин (квартир). Такий житловий будинок підлягає прийняттю до експлуатації, що також передбачено ст. 331 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Доказів про те, що позивач звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації або їй відмовлено у видачі Довідки про узгодження прийняття об'єкту будівництва в експлуатацію та реєстрації Декларації про готовність об'єкта до експлуатації не має. Відсутність рішення такого органу дають підстави вважати про відсутність спору про право. Тому суд приходить до висновку, що між позивачем і Одеською міською радою відсутній спір про право власності на вказаний житловий будинок, хоча ухвалою Малиновського районного суду від 07.11.2013 р. увага позивача на ці обставини зверталась. Суд, відмовляючи у позові також виходить з положення п. 14 названої Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, в якому зазначається, що на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). Кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України і ст. 3 ЦПК України). Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання право власності на самочинне будівництво при відсутності даних про надання дозволу на проведення будівництва або виділення земельної ділянки під вже збудовану прибудову, а тому наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed