Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

03 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до держави в особі Очаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням виконавчого комітету Очаківської міської ради від 15 серпня 2002 року йому було надано дозвіл на проживання в квартирі [ADDRESS], яка належала [PERSON]. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2014 року було відмовлено у задоволенні заяви територіальної громади м. Очакова в особі Очаківської міської ради Миколаївської області про визнання спадщини відумерлою. Посилаючись на те, що державою в особі відповідача у встановленому законом порядку не було одержано свідоцтво про право держави на спадщину, а також на те, що він на протязі більше десяти років добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном, просив визнати за ним право власності на вказану вище квартиру в порядку набувальної давності. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги. Представник відповідача будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки свого представника суду не повідомив. Дослідивши письмові докази, а також матеріали інвентарної справи на спірну квартиру, суд дійшов такого. Як вбачається з нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03 вересня 1996 року (а. с. 25-26), [PERSON] на праві приватної власності належала однокімнатна квартира [ADDRESS]. Згідно з актовим записом про смерть № 24 від 26 січня 1998 року (а. с. 12), [PERSON] померла [INFO]. Після смерті останньої спадкова справа не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкоюзі Спадкового реєстру № 37291145 від 05.05.2014р. (а. с. 14). Правове врегулювання предмету цього спору, на думку суду, має визначатись як за нормами ЦК України, так і за нормами ЦК УРСР 1963р., що діяв на час відкриття спадщини, оскільки ЦК України не має зворотної сили і поширюється на відносини, що виникли після введення його в дію. Рішенням № 229 від 15 серпня 2002 року виконавчого комітету Очаківської міської ради [PERSON] було надано дозвіл на проживання в однокімнатній квартирі [ADDRESS] за умови сплати ним комунальних платежів (а. с. 11). 28 серпня 2002 року квартиру [ADDRESS] було взято на облік виконавчим комітетом Очаківської міської ради як безхазяйну (а. с. 22-23), однак заява про визнання майна безхазяйним у порядку ст. 137 ЦК УРСР не заявлялася. 09 жовтня 2014 року рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області було відмовлено у задоволенні заяви територіальної громади м. Очакова в особі Очаківської міської ради Миколаївської області про визнання відумерлою спадщини [PERSON] (а. с. 33-34, 35-36). Статтею 137 ЦК УРСР було визначено порядок визнання майна безхазяйним. Так, майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом. Пунктом 5 Інструкції про порядок обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, що за правом спадкоємства перейшло у власність держави, та скарбів, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України № 20 від 08 червня 1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 липня 1993 року за № 80 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), передбачалося, що згідно зі ст. 524 ЦК УРСР майно переходить за правом спадкоємства у власність держави, якщо у померлого немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден із спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини. Документом, що підтверджує право спадкоємства майна державою, є свідоцтво про право держави на спадщину, яке видається державною нотаріальною конторою відповідній державній податковій інспекції після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Також підставою переходу майна за правом спадкоємства у власність держави може бути відповідне судове рішення, винесене саме за позовом державної податкової інспекції, а не територіальної громади. На час розгляду справи судом свідоцтво про право держави на спадщину відповідачеві не видавалося, із відповідним позовом до суду Очаківська ОДПІ не зверталася. Згідно з роз'ясненнями Міністерства юстиції України від 13 жовтня 2011 року «Про деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна», у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Отже, предметом даного спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відтак, виходячи зі змісту вказаної норми закону, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач в силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, є добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність. Для визнання володільця добросовісним достатньо, щоб він не набув майно злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі. Безспірний системний зв'язок з критерієм добросовісності володільця за давністю володіння закріплено у ст. 388 ЦК України, згідно з якою добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати, що придбає майно в особи, яка не мала право його відчужувати, тобто, добросовісність може бути лише результатом фактичної помилки. Так, позивач [PERSON], одержавши 15 серпня 2002 року дозвіл виконавчого комітету Очаківської міської ради на проживанняв спірній квартирі, не знав та не міг знати, що Очаківська міська рада не має права на розпорядження цією квартирою і що вона перейшла у власність держави. Відкритість володіння [PERSON] спірною квартирою з 2002 року підтверджується довідкою голови ОСББ «Весна 1» (а. с. 29), відповідно до якої позивач проживає за вказаною адресою, а також абонентськими книжками, оглянутими в судовому засіданні, згідно з якими останній сплачує житлово-комунальні послуги за утримання квартири (а. с. 30-31). Як зазначено в Ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року « …пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року. Проаналізувавши викладені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] добросовісно заволодів квартирою [ADDRESS], на протязі більше десяти років не приховував факт знаходження цього майна у його володінні, продовжує відкрито і безперервно володіти ним, і оскільки відповідачем не заявлено вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, визнання права власності не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача за клопотанням останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved