Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

02.10.2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Космацької сільської ради ОТГ, про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла йогомати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 січня 2020 року, серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок загальною площею 26,5 м2, житловою площею 14,6 м2, господарські споруди та будівлі, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , де постійно проживала [PERSON] , була зареєстрована та вела господарство з 1968 року до моменту смерті, а також за нею рахувалися земельні ділянки загальною площею 1,50 га. 25 листопада 2010 року від імені [PERSON] у виконкомі Космацької сільської ради посвідчено заповіт за реєстровим номером 357, зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 50562687, який не змінений і не скасований, в якому вказано, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося остання заповідала своєму синові [PERSON] , 1963 року народження. [PERSON] , будучи спадкоємцем за заповітом, а також сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, заповітом, звернувся з заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Тонюк Марини Миколаївної за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 липня 2020 року № 201/02/31 нотаріус Тонюк Марина Миколаївна відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з причини відсутності правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок та земельні ділянки. Відповідності до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. З огляду на те, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] не має, а спірний житловий будинок знаходиться на території с. Космач, належним відповідачем по даній справі є Космацька сільська рада Об`єднаної територіальної громади. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити повністю. Представник відповідача - Космацької сільської ради ОТГ - до суду не прибув, звернувся до суду із заявою, в яких просить розглядати справу у відсутності представника відповідача, заперечень щодо позову не має. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] (а.с.8); [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 16.01.2020 року (а.с.9); згідно заповіту від 25 листопада 2010 року мати - [PERSON] , [INFO] , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповідає синові [PERSON] , [INFO] (а.с.10); згідно довідки Космацької сільської ради ОТГ №69/04-07 від 06 серпня 2020 року у господарській книзі сільської ради зазначено, що [PERSON] була користувачем спірного житлового будинку, який побудований до 1991 року та постійно рахувався за померлою [PERSON] (а.с.12); довідкою Космацької сільської ради ОТГ №2477 від 10 серпня 2020 року підтверджується, що відповідно до записів в господарській книзі Космацької сільської ради за господарством, яке належало матері [PERSON] рахувалися земельні ділянки загальною площею 1,50 га (а.с.13); право власності на вказаний будинок не зареєстровано, що підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів від 30.06.2020 року (а.с.21); постановою від 24.07.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спірний житловий будинок та земельні ділянки у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.11); випискою з рішення Космацької сільської ради від 17 грудня 1993 року підтверджується, що [PERSON] було передано у приватну власність земельні ділянки у с.Космач загальною площею 1,50 га, у тому числі: для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства площею 1,25 га (а.с.42). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст.3 Конституції України встановлений принцип верховенства права, який зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини. Даний позов має бути розглянутий в аспекті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР, в якій зазначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, яке виникає у момент відкриття спадщини (ст.1223 ЦК України). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ст.1225 ЦК України). Позивач в порядку ст.1269 ЦК України прийняв спадщину. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України: право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом ст.ст.2, 20 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про реєстрацію права подається власником, іншим право набувачем. Стаття 25 ЦК України визначає, що правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Пунктом 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» регламентовано: право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р.). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] за свого життя не здійснила реєстрацію свого права власності на спірний будинок та земельні ділянки, після її смерті неможливо здійснити вказану реєстрацію, а тому право власності позивача в порядку спадкування на належне спадкодавцеві господарство підлягає захисту у судовому порядку. Отже суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, враховуючи й те, що відповідач не заперечуєпроти визнання за позивачем права власності на спірний будинок та земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. На підставі ст.ст. 1216, 1223, 1233, 1235, 1236, 1296 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved