Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

03 липня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про виключення з актових записів про народження дітей відомостей про особу, як батька дітей. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 21 листопада 2013 року по 09 березня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. До офіційної реєстрації шлюбу у сторін народився син 2009 року народження, син 2012 року народження та донька 2013 року народження. Згодом позивач почав помічати несхожість дітей з ним. Коли він говорив про це з відповідачкою, вона казала, що він придумує. Однак чим більше спливав час він все більше говорив про його несхожість з дітьми, що призводило до конфліктів. З часом відносини взагалі погіршились, вони почали жити окремо, шлюбних відносин не було, кожен жив своїм життям. Після розірвання шлюбу позивач звернувся до ТзОВ «Медікал Геномікс Україна» в м. Дніпропетровськ згідно висновків якого, позивач не може бути біологічним батьком дітей. Посилаючись на положення статті 136 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позивач просить суд виключити відомостей про батьківство позивача стосовно сина [PERSON] з актового запису №309 від 18 червня 2009 року, сина [PERSON] з актового запису №258 від 27 квітня 2012 року та доньки [PERSON] у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Пояснила, що вони дійсно проживали позивачем у фактичних шлюбних відносинах з 2007 року. Всі діти народилися до офіційної реєстрації шлюбу, а батьком дітей був записаний позивач за його особистою заявою. Весь час вона говорила, що діти від позивача, хоча фактично знала, що діти не його. Лише після припинення шлюбних відносин відповідач зізналася позивачу, що діти не від нього. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у період з 21 листопада 2013 року по 09 березня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8-9). Як слідує з матеріалів справи, до реєстрації шлюбу у сторін народилися наступні діти: 1)[PERSON], [INFO] (а.с.5); 2)[PERSON], [INFO] (а.с.6); 3)[PERSON], [INFO] (а.с.7). Частиною першою статті 126 СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Як слідує з пояснень відповідача, позивач був записаний батьком дітей за їх спільною заявою на підставі ч.1 ст.126 СК України. Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Як слідує з наданих позивачем висновків Товариства з обмеженою відповідальністю «Медікал Геномікс Україна», ймовірність того, що позивач є батьком [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дорівнює нулю (а.с.10-12). Крім того, у судовому засіданні відповідач визнала позов та пояснила, що діти дійсно походять не від позивача, але вона під час перебування у шлюбних відносинах з ним переконувала його в протилежному. Лише після розірвання шлюбу вона зізналася позивачу, що діти не його. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В свою чергою статтею 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи визнання відповідачем позову в ході підготовчого провадження, а також наявність законних підстав для задоволення позову, суд доходить висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За подання цього позову позивач сплатив 640,00 грн. квитанцію АТ «Ощадбанк» від 03 липня 2017 року, а також 1 280,00 грн. квитанцією АТ «Ощадбанк» від 24 липня 2017 року №108. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги повністю у зв'язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що 50 % сплаченого судового збору, тобто 960,00 грн. слід присудити з відповідача на користь позивача, а решту суму судового збору, тобто 960,00 грн. - повернути позивачу з державного бюджету. Повернення необхідно здійснювати виходячи з квитанції АТ «Ощадбанк» від 24 липня 2017 року №108, оригінал якої залишається в матеріалах цивільної справи Луцького міськрайонного суду Волинської області №161/10035/17. На підставі наведеного та

Outcome: approved