Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

03.01.2017 року ДП «Антонов» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 5337,26 грн., 3% річних в розмірі 209,18 грн., інфляційних втрат у розмірі 1297,42 грн. та судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що позивач по 31.12.2015 року був балансоутримувачем, управителем та виконавцем житлово-комунальних послуг у будинку [ADDRESS]. При цьому, відповідач є власником квартири [ADDRESS], якому позивачем надавались житлово-комунальні послуги, а саме водовідведення, холодне та гаряче водопостачання, опалення, газопостачання, а також обслуговування житлового будинку та прибудинкової території. Оскільки у відповідача виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги, яку він у добровільному порядку не сплачує, представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь ДП «Антонов» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період часу з 01.12.2014 року по 31.12.2015 року в розмірі 5337,26 грн., 3% річних за період часу з 21.12.2014 року по 31.10.2016 року в розмірі 209,18 грн., інфляційних втрат за період часу з 21.12.2014 року по 31.10.2016 року в розмірі 1297,42 грн. та судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання, причини неявки суду повідомлено не було, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з'явився, а тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником квартири [ADDRESS], загальна площа якої складає 16,6 кв.м., про що свідчить довідка Форми № 3. Відповідно довідки ДП «Антонов» від 25.10.2016 року № 81, будинок [ADDRESS] перебував по 31.12.2015 року на балансі ДП «Антонов», яке надавало послуги з обслуговування житлового будинку та прибудинкової території, а також вело облік та постачання комунальних послуг, а саме водовідведення, холодне та гаряче водопостачання, опалення та газопостачання. Судом встановлено, що фактичне надання позивачем послуг відповідачу підтверджується договорами з додатками від 31.08.2010 року про надання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, від 30.01.2013 року про постачання теплової енергії у гарячій воді, від 01.07.2015 року про умови поставки газу балансоутримувачам та від 02.01.2013 року про вивезення та утилізацію твердих побутових відходів. Положеннями ст.ст. 151, 162 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Оплата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 179 ЖК УРСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також, у відповідності до положень п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З матеріалів справи, а саме з наданого розрахунку заборгованості, вбачається, що станом на 31.12.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за період часу з 01.12.2014 року по 31.12.2015 року складає 5337,26 грн. Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 року в справі 6-68цс12, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Судом встановлено, що відповідно до наданого представником позивача у позовній заяві розрахунку 3% річних та інфляційних втрат за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за період часу з 21.12.2014 року по 31.10.2016 року складає 209,18 грн. та 1297,42 грн. відповідно. Оскільки судом було встановлено, що відповідач є балансоутримувачем, управителем та виконавцем житлово-комунальних послуг в будинку [ADDRESS], які були надані відповідачу, що є власником квартири № 96 у вказаному будинку, при цьому, останній зобов'язання щодо сплати житлово-комунальних послуг у встановлені строки не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позов в частині позивних вимог про стягнення суми заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягає задоволенню, а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь ДП «Антонов» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 5337,26 грн. Також суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за період часу з 21.12.2014 року по 31.10.2016 року в розмірі 209,18 грн. та 1297,42 грн. відповідно, оскільки правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн., а всього 8221,86 грн. (5337,26 грн. + 209,18 грн. + 1297,42 грн. + 1378,00 грн.)

Outcome: approved