Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

03 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком. Ухвалою суду від 04 жовтня 2018 р. позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 08 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком в якому усунув недоліки первісної заяви. Ухвалою суду від 08 січня 2019 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року закрите підготовче провадження, призначений розгляд справи по суті. На обґрунтування вимог позивач [PERSON] посилався на те, що він є співвласником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 29 вересня 2018 року відповідач [PERSON] , який також є співвласником будинку, встановив замок на вхідну хвіртку загального користування, що унеможливлює прохід до належної йому нерухомості. Дії відповідача [PERSON] порушують його законні права, як власника. В зв`язку з наведеним, посилаючись на вимоги ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України, позивач [PERSON] просив суд зобов`язати [PERSON] надати йому, [PERSON] вільний доступ до житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні вимог позивача, не заперечував проти того, що ним встановлений навісний замок на вхідній хвіртці і позивач [PERSON] не має ключів від замку. В той же час, замок встановлений з тих причин, що позивач [PERSON] самовільно захватив частину двору (земельної ділянки домоволодіння), встановивши огорожу, він має можливість доступу до своєї частини будинку з іншого боку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству, вона підтверджує, що [PERSON] не має доступу до свого домоволодіння, оскільки [PERSON] , встановив замок на вхідну хвіртку. До своєї частини будинку [PERSON] проходить через огород. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 4/7 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.08.1991 року. Відповідач [PERSON] є власником 2/7 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 05.05.2003 року. Власником іншої 1/7 частини наведеного вище будинку є [PERSON] . У відповідності до ст. 355 ЦК України, 1. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). 2. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. 3. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. 4. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. На підставі ст. 356 ЦК України, 1. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. 2. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно до ст. 358 ЦК України, 1. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. 2. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Судом встановлено, що співвласник нерухомого майна відповідач [PERSON] встановив замок на вхідну хвіртку загального користування, зазначені обставини підтверджуються позивачем, свідком, фотографіями, зробленими позивачем. Зазначені обставини підтвердив в судовому засіданні і сам відповідач [PERSON] . Суд приходить до переконання, що дії відповідача перешкоджають позивачу користуватися належним йому житловим будинком, унеможливлюють прохід до належного йому нерухомого майна. На підставі ст. 41 Конституції України, п раво приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 316 ЦК України, 1. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317\~ЦК України\~визначено,\~що 1. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 2. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до приписів ст. 319 ЦПК України, 1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. 3. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. 4. Власність зобов`язує. 5. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. 6. Держава не втручається у здійснення власником права власності. 7. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 8. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Статтею 321\~ЦК України\~закріплено,\~що 1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved