Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

02 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну мінімального розміру та способу стягнення аліментів на утримання дітей. Позовна заява мотивована тим, що між сторонами розірвано шлюб. Від даного шлюб мають трьох дітей сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Зважаючи на те, що відповідач після фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, позивач була вимушена звернутись з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання дітей. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18 травня 2006 року, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання трьох дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 620 грн. щомісячно, до їх повноліття, починаючи стягнення з 25 квітня 2006 року. На сьогоднішній день дана сума стягуваних аліментів є надзвичайно малою та недостатньою аби задовольнити елементарні потреби дітей для їх прожиткового мінімуму, даних коштів навіть недостатньо для елементарних матеріальних потреб як то належного харчування та одягу. Відповідач добровільної додаткової допомоги як батько дітей на утримання не надає, участі у додаткових витратах на утримання дітей не бере, належним вихованням дітей не займається та не цікавиться, достатніх коштів на всебічний розвиток дітей також надавати не бажає. З огляду на зазначене вище, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову визнав частково, а саме: не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~500 грн. 00 коп. на двох дітей. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 11 жовтня 1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 1314. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище «Штойко», що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-АМ № 051972, видане 11 жовтня 1999 Відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області (а.с. 14). Сторони мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 179591, видане 07 лютого 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області (а.с. 12) та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 179592, видане 07 лютого 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області (а.с. 13). Як вбачається із виконавчого листа № 2-2152/06, виданого 24 травня 2006 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 18 травня 2006 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 620 грн. 00 коп. щомісячно до їх повноліття, починаючи з 25 квітня 2006 року (а.с. 10). Даний виконавчий лист позивачем був предявлений до виконання та 02 червня 2006 року головним державним виконавцем ДВС у Ленінському районі м. Вінниці управління юстиції [PERSON] було відкрито виконавче провадження (а.с. 11). Відповідно до довідки № 870 від 19 січня 2018 року, видана ТОВ «ЖЕО», [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], разом із своїми дітьми: сином [PERSON] та дочкою [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2 ст. 161 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі за № 143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дітей та вважає за необхідне змінити спосіб стягнення присуджених аліментів, визначених рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18 травня 2006 року та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Задовольняючи частково вимогу позовної заяви щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи те, що дана справа не відноситься до категорії складних справ суд приходить до висновку, що вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3\~300 грн. 00 коп. слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1\~500 грн. 00 коп.

Outcome: partial