Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

03 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Вказала, що 16.11.2013 року між нею та відповідачем було укладено в усній формі, попередній договір, щодо зобов'язання протягом року, тобто до 16.11.2014 року укласти основний договір купівлі-продажу належної відповідачу 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. За умовами попереднього договору ціна продажу 1/2 частини квартири складала 2700 (дві тисячі сімсот) доларів США, які відповідач отримав від позивача та про що написав відповідну розписку. Відповідач не заперечував проти укладення договору купівлі-продажу відповідно досягнутих домовленостей, проте постійно відтерміновував підписання такого договору мотивуючи це відсутністю необхідних документів (експертної оцінки, технічної документації тощо) та необхідністю тривалого часу для їх виготовлення. Згодом відповідач взагалі почав уникати спілкування з нею на тему продажу квартири. Таким чином, на сьогодні договір купівлі продажу 1/2 частини квартири між ними не укладено, а відповідач продовжує утримувати у себе кошти в розмірі 2700 доларів США без достатніх на те підстав. Представник позивача до суду подав заяву, в якій позов підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити, справу розглянути в його відсутність, проти заочного рішення не заперечував. В судовому засіданні 12 грудня 2016 року позивач [PERSON] суду пояснила, що в 1997 році зареєструвала шлюб з відповідачем. Проживали вони в [ADDRESS]. Дану квартиру купили їм їхні батьки. Там вони проживали більше року. Дана квартира зареєстрована на позивача та відповідача в рівних долях. 16.11.2013 року між нею та відповідачем в усній формі було укладено угоду, що він продасть їй свою частку квартири за 2700 доларів США. Вона ці гроші віддала йому в руки, а він надав їй розписку. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про дату, місце та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. На судовому засіданні 12 грудня 2016 року відповідач [PERSON] пояснив, що в 1997 році одружився з позивачкою. Їхні батьки купили їм квартиру. Розірвали шлюб в січні 1998 року та він пішов з даної квартири, а позивач залишилася в квартирі. В 2013 році до нього звернулася мати позивача з пропозицією щоб він продав належну йому частку квартири. Він на дану пропозицію погодився, однак гроші від них він не отримував, розписку він не писав Представник позивача наполягав на задоволенні своїх вимог і просив про постановлення заочного рішення. Дане клопотання представника позивача суд задовольнив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню зі слідуючих підстав. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Судом встановлено, що в 1997 році сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Під час шлюбу за спільні кошти їхніх батьків вони придбали квартиру в [ADDRESS]. Дана квартира зареєстрована на позивача та відповідача в рівних долях, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.01.1997 року (а.с. 6). Однак, в січні 1998 року сторони розірвали шлюб і з того часу відповідач в даній квартирі не проживає. 16.11.2013 року між позивачем та відповідачем в усній формі було укладено угоду про те, що відповідач [PERSON] продасть [PERSON] свою частку квартири за 2700 доларів США. Дані кошти в сумі 2700 доларів США [PERSON] віддала [PERSON], а він надав їй письмову розписку (а.с. 7) та пообіцяв їй, що протягом року, тобто до 16.11.2014 року укладе основний договір купівлі-продажу належної йому 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Однак, відповідач своє зобов'язання до теперішнього часу не виконав. В ході розгляду справи судом було винесено ухвали від 12.12.2016 року та 28.03.2017 року про призначення по справі почеркознавчої експертизи, на вирішення якої було поставлено питання: «Чи виконаний текст розписки про отримання коштів в розмірі 2700 доларів США та підпис на ній - відповідачем [PERSON]» (а.с. 35, 45). Однак, через те, що відповідачем [PERSON] не було надано експертній установі експериментальних зразків почерку, тому експертом до суду були направлені повідомлення про неможливість проведення експертизи № 451-П від 23.02.2017 року та № 117-П від 12.06.2017 року (а.с. 39, 59). З цих підстав ухвали суду залишились не виконаними. Правовідносини, що виникли між сторонами з договору позики є зобов'язальними, тому при вирішенні спору суд застосовує норми глави 48, 51, 71 ЦК України. Згідно зі ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір, укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмові формі. Сторони за попереднім договором домовилися про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири. Згідно зі ст. 658 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є примусове виконання обов'язку в натурі. Оскільки, на час подання позовної заяви зобов'язання відповідачем перед позивачем виконано не було, тому наявні належні підстави для стягнення з нього коштів отриманих ним на виконання правочину, а відтак позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 690,79 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved