Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

03.04.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в сумі 52525,14 доларів США. 07.05.2014 року позивач змінив позовні вимоги, зменшивши їх, просив стягнути з відповідачів кошти в сумі 35513,56 дол. США у розмірах, що відповідають їх часткам у спадщині. (а.с. 77-79). Свої вимоги мотивує тим, що позивач та [PERSON] уклав кредитну угоду за № 1417-мк та договори про надання траншу за № 1417/1-мк від 03.09.2007 р., № 1417/2-мк від 03.04.2008 р. У відповідності до договорів позивач надав позичальнику кредитні кошти у вигляді траншу в розмірі 45000 дол. США на купівлю автомобіля та 4005 дол. США на споживчі цілі до 02.09.2011 року зі сплатою 16% річних. В забезпечення виконання зобов'язань було укладено договір іпотеки, на підставі якої [PERSON] надав в іпотеку належну йому на праві приватної власності трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2010 року [PERSON] засуджено за ч. 1 , 3 ст. 358 КК України та встановлено, що відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 29 вересня 2010 року, кредитна угода за № 1417-мк та договір про надання траншу за № 1417/1-мк підписані не [PERSON] як стороною цих договорів, а іншою особою. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 06 грудня 2011 року встановлено нікчемність кредитної угоди № 1417-мк та договору про надання траншу № 1417/1-мк відповідно до положень ч. 2 ст. 207, ч. 2 ст. 215, ст. 1055 ЦК України з підстав не підписання їх однією із сторін договору. Крім цього, встановлено недійсність договору іпотеки від 03.09.2007 року, оскільки кредитна угода та договір про надання траншу як зобов'язання в силу закону є недійсними, тобто жодних цивільно-правових наслідків, крім наслідків їх недійсності не породжують. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Позивачем була направлена претензія до Охтирської міської державної нотаріальної контори. Спадкоємцями померлого, які звернулись із заявами є: [PERSON] із заявою про відмову від спадщини на користь [PERSON] та [PERSON] із заявою про відмову від спадщини на користь [PERSON]. Відповідачі у справі від спадщини не відмовились, тому прийняли її. До відповідачів - спадкоємців було направлено лист-претензію, але ніяких дій виконано не було. За період з 03.09.2007 року по 27.03.2014 року по нікчемній кредитній угоді від 03.09.2007 року було погашено заборгованість на загальну суму 13491,44 дол. США. Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, розмір заборгованості розраховується наступним чином: 40005,00 дол. США (45000 дол. США+ 4005 дол. США) - 13491,44 дол. США = 35513,56 дол. США. Тому позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідачів кошти в сумі 35513,56 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на час відкриття спадщини складає 282687,93 грн. у розмірах, що відповідають їх часткам у спадщині. Відповідачами та їх представником було надано письмові заперечення, які мотивовані наступним. Спадкове майно - це 1/2 квартири в [ADDRESS], вартість якої складає 117690 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28.09.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 13.12.2006 року - 4878 грн. 70 коп., тому вказана сума підлягає відрахуванню із загальної вартості прийнятого у спадок майна. Тому сума, яка може бути стягнута з кожного з відповідачів не може перевищувати 56405 грн. 65 коп. Крім цього, у відповідності до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, кредитор вимоги спадкодавцям про задоволення його вимог одноразовим платежем не надсилав, тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Таким чином відповідачі та їх представник просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте надав суду заяву про підтримання змінених позовних вимог та слухання справи у відсутності представника. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] в судове засідання не з'явились, проте були вчасно і належним чином повідомлені про час і місце слухання справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Заслухавши відповідача [PERSON], дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 03.09.2007 р. між ПАТ КБ «Приватбанк та [PERSON] було укладено кредитну угоду за № 1417-мк та договори про надання траншу за № 1417/1-мк від 03.09.2007 р , № 1417/2-мк від 03.04.2008 р. (а.с. 14-17). У відповідності до договору про надання траншу за № 1417/1-мк від 03.09.2007 р., позивач надав позичальнику кредитні кошти у вигляді траншу в розмірі 45000 дол. США на купівлю автомобіля марки DAF під 16% річних, строком до 02.09.2011 року, а позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитною угодою та договором про надання траншу. (а.с. 18-19). У відповідності до договору про надання траншу за № 1417/2-мк від 03.04.2008 р., позивач надав позичальнику кредитні кошти у вигляді траншу в розмірі 4005 дол. США на споживчі цілі, строком до 02.09.2011 року, а позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитною угодою та договором про надання траншу. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за кредитною угодою та договорами про надання траншу виконав в повному обсязі, а саме: видав позичальнику кредит у вигляді траншів 45000 дол. США готівкою через касу банку, а 4005 дол. США були перераховані на кредитний рахунок позичальника. В забезпечення виконання зобов'язань було укладено договір іпотеки, на підставі якої [PERSON] надав в іпотеку належну йому на праві приватної власності трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 22-23). Як вбачається з розрахунку заборгованості, за договором № 1417-мк від 03.09.2007 року, позичальником було погашено заборгованість на загальну суму 13491,44 дол. США, зокрема платежі здійснювалися: 22.10.2007 р. - 1877,50 дол. США; 20.11.2007 р. - 122,50 дол. США; 21.11.2007 р. - 1382,92 дол. США; 20.12.2007 р. - 115,00 дол. дол. США; 21.12.2007 р. - 1067,71 дол. США; 24.12.2007 р. - 331,52 дол. США; 21.01.2008 р. - 1500,91 дол. США; 22.01.2008 р. - 18,26 дол. США; 20.02.2008 р. - 1506,55 дол. США; 20.03.2008 р. - 1457,97 дол. США; 21.04.2008 р. - 1499,98 дол. США; 26.05.2008 р. - 1576,38 дол. США; 20.06.2008 р. - 23,62 дол. США; 07.08.2008 р. - 1000,00 дол. США; 31.03.2011 р. - 2,40 дол. США; 28.04.2011 р. - 6,02 дол. США; 01.07.2011 р. - 1,10 дол. США; 29.08.2011 р. - 1,10 дол. США. Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2010 року [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 358 КК України (підроблення документа, який посвідчується особою, яка має право посвідчувати такі документи і який надає права, з метою використання його підроблювачем) та ч. 3 ст. 358 КК України ( використання завідомо підробленого документа) та встановлено, що відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 29 вересня 2010 року, кредитна угода за № 1417-мк та договір про надання траншу за № 1417/1-мк підписані не [PERSON] як стороною цих договорів, а іншою особою. (а.с. 80-81). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 06 грудня 2011 року скасовано рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.02.2011 року та встановлено нікчемність кредитної угоди № 1417-мк та договору про надання траншу № 1417/1-мк відповідно до положень ч. 2 ст. 207, ч. 2 ст. 215, ст. 1055 ЦК України з підстав не підписання їх однією із сторін договору. Крім цього, встановлено недійсність договору іпотеки від 03.09.2007 року, оскільки кредитна угода та договір про надання траншу як зобов'язання в силу закону є недійсними, тобто жодних цивільно-правових наслідків, крім наслідків їх недійсності не породжують. (а.с. 47-49, 82-87). Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Частиною 1 статті 216 ЦК України визначено правові наслідки недійсності правочину, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 25). Ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому, за змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадкової маси входить сукупність прав та обов'язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить право протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняти спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Пунктом 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р.№ 205, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 р., передбачено, що нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця; претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги; про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину або виконавця заповіту. 20.04.2011 року позивачем на адресу Охтирської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України (а.с. 60-61). Згідно з претензією Приватбанку № 689 від 20.04.2011 року після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу № 270 від 27.09.2011 року. (а.с. 26). 31.01.2014 року на адресу відповідачів у справі були направлені листи-претензії з вимогами сплатити заборгованість (а.с. 30, 31). Як вбачається з листа Охтирської міської державної нотаріальної контори, до Охтирської міської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини звернувся [PERSON] на користь дружини померлого [PERSON] (а.с. 66); [PERSON] на користь доньки померлого [PERSON] (а.с. 67). Після смерті [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 29). [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 109). На підставі ст. 1268 ЦК України спадкоємці, які проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважаються такими, що прийняли спадщину, а разом зі спадкодавцем [PERSON] проживали, та були зареєстровані відповідачі у справі (а.с.110-111), тому вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.09.2011 року визначено ідеальну частку у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] - 1/2 частину квартири, таким чином до спадкового майна після смерті [PERSON] входить інша 1/2 частина зазначеної квартири. Згідно зі звітом про оцінку майна трикімнатної квартири [ADDRESS], яка знаходиться у власності [PERSON]., за адресою: [ADDRESS], її вартість станом на [INFO], тобто на момент відкриття спадщини складає 235380 грн., таким чином 1/2 частина квартири коштує 117690 грн. Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно з ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимогу кредитора особисто, в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленості між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. З аналізу вищенаведених норм випливає, що задоволення вимог кредиторів відбувається вже після прийняття спадщини спадкоємцями і не раніше спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або одержання ними свідоцтва про право на спадщину. Це дає змогу спадкоємцю задовольнити вимоги кредитора за рахунок спадкового майна. Спадкоємці несуть відповідальність за зобов'язаннями спадкодавця в межах дійсної вартості спадкового майна, що перейшло до нього. При цьому під дійсною вартістю спадкового майна розуміється ринкова грошова оцінка його на момент відкриття спадщини. Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але заволікає з виконанням обов'язку, передбаченому статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. Ч.1 статті 1297 ЦК України передбачається, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно не звертались. Таким чином позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Тому посилання відповідачів на те, що позивач не ставив їм вимоги про задоволення вимог шляхом одноразового платежу, як на підставу відмови у задоволенні позову не заслуговують на увагу, оскільки право вибору способу захисту цивільних прав в даному випадку належить позивачу. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28.09.2010 року, яке набрало законної сили 26.04.2012 року (а.с. 98-99) стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 13.12.2006 року - 4878 грн. 70 коп., тому вказана сума підлягає відрахуванню із загальної вартості прийнятого у спадок майна. Оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON] не відмовилися від спадщини, а фактично прийняли спадщину як спадкоємці першої черги в повному обсязі, вони і повинні відповідати у рівних долях по боргам спадкодавця в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином сума відшкодування кожного з відповідачів становить: 235380 грн. (вартість всієї квартири) : 2 = 117690 грн. (вартість1/2 частини квартири) - 4878,70 грн. (стягнутих за рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська) = 112811,30 грн. : 2 (оскільки частки відповідачів у спадщині є рівними) = 56405 грн. 65 коп. Суд вважає необхідним стягнути з відповідачів кошти у грошовій одиниці гривні, оскільки відповідачі несуть відповідальність у межах отриманого у спадщину майна, а майно, отримане у спадщину оцінено у гривні, оскільки гривня є національною валютою України та відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Крім того, з відповідачів слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам в сумі 564,06 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial