Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

03.07.2015 року ПАТ « Ідея Банк » звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до [PERSON], ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» про звернення стягнення на предмет застави. 14.01.2016 року дана справа надіслана за підсудністю до Кобеляцького районного суду. В заяві позивач вказував, що 19.07.2012 року між ПАТ « Ідея Банк » та [PERSON] було укладено кредитний договір № 910.16619, відповідно до якого Відповідач отримав кредит в розмірі 40995 грн. на купівлю транспортного засобу ВАЗ (Лада) 211440 ЗНГ, 2012 року випуску. Строк користування кредитними коштами до 19.07.2012 року. Частина грошових коштів була перерахована на купівлю зазначеного автомобіля, а решта на фінансування страхового платежу. Річна змінювана процентна ставка станом на дату укладення кредитного договору становила 15,99% річних. Протягом строку дії Кредитного договору боржник порушував терміни сплати кредиту і процентів за користування кредитом, у звязку з чим станом на 08.06.2015 року за відповідачем по укладеному з банком Договору № 910.16619 від 19.07.2012 року рахується заборгованість на загальну суму 32998,78 грн. Ухвалами суду від 30.06.2016 року та 24.10.2016 року до участі у справі залучено співвідповідачів [PERSON] та [PERSON]. Позивач просить суд стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором № 910.16619 з [PERSON] в сумі 32 998,78 грн.; вилучити у нового власника транспортного засобу, на який банк надавав кошти, [PERSON], або в інших осіб, у яких може знаходитись транспортний засіб, що є предметом застави та передати ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації; у рахунок погашення кредитної заборгованості [PERSON], в сумі 32 998,78 грн. звернути стягнення на користь ПАТ «ІДЕЯ БАНК» на предмет застави, який належить [PERSON], а саме автомобіль марки ВАЗ (Лада) 211440 ЗНГ, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) XTA211440C5096585, державний номерний знак [NUMBER] (надалі транспортний засіб/предмет застави), шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «ІДЕЯ БАНК» будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним субєктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «ІДЕЯ БАНК» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які повязані з продажем автомобіля тощо); стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ІДЕЯ БАНК» витрати по сплаті судового збору та інші можливі витрати, понесені позивачем в звязку з розглядом справи. В судове засідання представник позивача ПАТ «Ідея Банк» не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, але в заяві до суду прохав справу розглянути без його присутності та повністю задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON], будучи неодноразово повідомленою про час і місце слухання справи, про що свідчать оголошення в пресі через газети «Урядовий Курєр» та «Зоря Полтавщини», в судове засідання не зявилася, однак надала заяву, в якій позов не визнала, прохала залучити до участі в справі як співвідповідача - поручителя по кредиту [PERSON], оскільки автомобіль перебував у його користуванні та його продаж здійснював саме він ( а.с. 169,185,192). Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності та заперечив проти задоволення позову, оскільки не є власником автомобіля, що є предметом застави. Представник відповідача ТзОВ ФК «Гарант Плюс», будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, про що свідчать розписки про вручення йому судових повісток, в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив ( а.с. 40,50,65,76,117,157,195). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, про що свідчить розписка про вручення йому судової повістки, в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив ( а.с.194). Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що дійсно 19.07.2012 року між ПАТ « Ідея Банк » та [PERSON] було укладено кредитний договір № 910.16619 та договір застави транспортного засобу, відповідно до яких Відповідач отримав кредит в розмірі 40995,00 грн. на купівлю транспортного засобу ВАЗ (Лада) 211440 ЗНГ, 2012 року випуску та в забезпечення виконання зобовязань за Кредитом передав у заставу вказаний автомобіль. Строк користування кредитними коштами до 19.07.2012 року. Частина грошових коштів була перерахована на купівлю зазначеного автомобіля в сумі 39800,00 грн., а решта на фінансування страхового платежу в сумі 1195,00 грн. Річна змінювана процентна ставка станом на дату укладення кредитного договору становила 15,99 % річних (а.с. 8,9,10,11,14,24). Відповідач за кредитним договором свої зобовязання належним чином не виконує, заборгованість перед Банком не погашає, а тому станом на 08.06.2015 року утворилась заборгованість по кредиту на загальну суму 32 998,78 грн., що складається з: Основного боргу - 22470,01грн.; Простроченого боргу - 2979,75 грн.; Прострочених процентів - 2099,17 грн.; Строкових процентів - 278,06 грн.; Пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором за період одного року (з 08.06.2014 р. по 08.06.2015 р.) становить: Пеня за несвоєчасне виконання зобовязань - 959,29 грн.; Дебіторська заборгованість -1143,11 грн.; Інші штрафні санкції -3069,39 грн. (а.с.17-18,20-21,22,23). Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Застава є способом забезпечення зобовязань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом ( ст. 572 ЦК України та ст. 1 ЗУ «Про заставу») Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 20 ЗУ «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. За ч.1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо іншого не встановлено договором або законом за ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України. Згідно до ст. 27 ЗУ «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що становлять предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу й у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо іншого не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач дав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. За змістом ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобовязання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно зі встановленим пріоритетом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обовязки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо іншого не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо іншого не встановлено цим законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах із третіми особами, якщо іншого не встановлено цим законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим законом. За таких обставин реалізація (продаж) майна, що є предметом застави, яка проведена [PERSON] та на сьогоднішній момент належить [PERSON] (а.с.69,70), без припинення обтяжень, не припиняє застави, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст.ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Outcome: approved