Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

03 грудня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна компанія «Гадячсир» про стягнення заборгованості по нарахованій але не виплаченій заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку з працівником та моральної шкоди. Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 07 грудня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 січня 2021 року задоволено клопотання відповідача, розгляд справи переведено в спрощений порядок з викликом сторін та призначено судове засідання. Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 01.03.2021 року зупинено провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача до залучення у справі правонаступника. Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 01.12.2021 року відновлено провадження по справі та залучено у якості позивача правонаступника [PERSON] , яка прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] звернулися до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Виробничо-комерційна\~компанія «Гадячсир»\~відзив на\~позовну заяву\~не надав, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки відповідач суду не повідомив. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України у\~разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 03.10.2019 року по 15.06.2020 року перебувала у трудових правовідносинах з ТОВ «ВКК «Гадячсир», що підтверджується копією трудової книжки. З розрахункового листа за червень 2020 року, виданого ТОВ «ВКК «Гадячсир» вбачається, що підприємство заборгувало позивачу - 23 758, 15 грн. Суд встановив, що між сторонами існували трудові відносини. Відповідно\~ст. 47 КЗпП України\~- власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~ст.116 КЗпП України. Згідно ч. 1\~ст. 116 КЗпП України\~-\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про нараховані\~суми,\~належні працівникові при звільненні,\~власник або\~уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що на час розгляду справи по суті не виплачено заробітну плату за період з 03.10.2019\~року по\~15.06.2020 року, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати на день подачі позовної заяви становить - 81 681,05 грн. Стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів на спростування сум стягнення та розміру заборгованості по заробітній платі, представник відповідача жодного разу не з`явився в судове засідання для надання пояснень. Судом також вичерпані всі можливості поза розумним сумнівом щодо витребування доказів за клопотанням сторони відповідача. На дату постановлення рішення суду, даних про виплату будь яких сум до суду сторонами не надано. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - задовольняючи позовні вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі № 359/10023/16-ц також дійшов висновку, що суд має визначати суму середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Системний аналіз законодавства дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюються без віднімання сум податків і зборів. Останні підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення, унаслідок чого виплачена працівнику сума зменшується на суму податків і зборів. Таке відрахування податків й обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становища працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, з якої також відраховувалися б податки та збори. Отже, згідно вказаного правового висновку, і зарплата, і середній заробіток, які стягуються судом на користь працівника з роботодавця мають зазначатись судом без виключення з них податків і зборів, які сплачуються роботодавцем під час виконання рішення суду. Також суд встановив, що позивачу була спричинена моральна шкода у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, оскільки він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, тому що відчував нестачу коштів на щоденні потреби, в зв`язку з чим відчував моральні страждання. Однак беручи до уваги характер та обставини заподіяння моральної шкоди, наслідки порушення прав позивача, характер та тривалість моральних страждань, суд враховує вимоги розумності і справедливості, та вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, так як заявлена сума не знайшла свого підтвердження. Позивач за даним позовом звільнений від сплати судових витрат в частині стягнення заробітної плати, тому згідно ст. 141 ЦПК України суд стягує їх з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial