Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

02 вересня 2009 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] 11 липня 2007 року був укладений кредитний договір №МL-300/0358/2007, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит на купівлю нерухомого майна у розмірі 615 тис. Швейцарських франків на строк до 11 липня 2031 року. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором. Однак відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, у зв'язку з чим у неї станом на 30 січня 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 656 932,84 Швейцарських франків, яка складається з заборгованості по кредиту - 604 662,86 Швейцарських франків; заборгованості за процентами по кредиту - 29 872,19 Швейцарських франків; пені - 22 397,79 Швейцарських франків. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 11 липня 2007 року був укладений договір поруки №SR-300/0358/2007, відповідно до умов якого поручитель поручився перед банком за виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Оскільки відповідач [PERSON] порушила свої зобов'язання, позивач просив стягнути солідарно зі [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованість за кредитом у загальній сумі 656 932,84 Швейцарських франків, та судові витрати у справі. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2012 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» 5 539 073 грн. 77 коп., вирішено питання розподілу судових витрат (т.2 а.с.17). Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2012 року стягнуто з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №МL-300/0358/2007 від 11 липня 2007 року у розмірі 5 539 073 грн 77 коп., яка складається із заборгованості по кредиту - 5 098 347 грн 93 коп. (604 662,86 Швейцарських франків); заборгованості за процентами по кредиту - 251 873 грн 94 коп. (29 872,19 Швейцарських франків); пені - 188 851 грн 90 коп. (22 397,79 Швейцарських франків) (т.2 а.с.28). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2012 року, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2012 року залишено без змін (т.2 а.с.54-55). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2013 р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2012 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.77-84). Приймаючи таке рішення, суд касаційної інстанції вказав на таке: «Із справи вбачається, що 25 березня 2009 року банк направив поручителю письмову вимог про дострокове, протягом 30 днів з дати отримання, повернення кредиту, яка була вручена 08 квітня 2009 року (а.с.43-45). Така ж вимога 16 липня 2009 року банком була направлена та вручена позичальнику (а.с.29,40). На зазначені обставини суд не звернув уваги і не перевірив, чи не є ці дії Банку односторонньою зміною строку виконання кредитної угоди. Встановлення дати виконання кредитної угоди має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки саме від цієї дати починається обрахунок строку позовної давності у справі та визначається дата припинення договору поруки». Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно письмової заяви позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі, на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Проти розгляду справи в заочному порядку також не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Крім того, враховуючи викладене у позовній заяві прохання представника позивача про розгляд заяви без його участі, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України. Дослідивши докази, надані Сторонами по справі з увагою на їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними, судом встановлено такі обставини та визначені відповідні до них правовідносини: 11.07.2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №ML-300/0358/2007, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит на купівлю нерухомого майна у розмірі 615 000,00 Швейцарських франків на строк до 11.07.2031 року. Відповідно до умов договору [PERSON] прийняла зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором: пунктом 1.5.1 кредитного договору [PERSON] як позичальник взяла на себе зобов'язання повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадках передбачених цим договором також сплатити неустойку та відшкодувати Банку збитки. Згідно п. 1.9 частини 2 кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов'язань за кредитним договором (т.1 а.с.30-33). 11.07.2007 р. між [PERSON] та Банком було укладено додатковий договір №ML-300/0358/2007/СHF до Кредитного договору №ML-300/0358/2007 від 11 липня 2007 р., за умовами якого, п.1.11.1.1. було викладеного у наступній редакції: валютний курс НБУ застосовується, якщо Валютою Кредиту виступає долар США (USD), Євро (EUR) чи Швейцарський франк (СHF)». Таким чином, в даній редакції кредитної угоди застосування валютного курсу НБУ розповсюджено й на Швейцарський франк, чого не було в первинній редакції (т.1 а.с.34). 22.10.2007 р. між [PERSON] та Банком було укладено додатковий договір №ML-300/0358/2007/1 до кредитного договору №МL-300/0358/2007 від 11 липня 2007 р., за умовами якого розмір платежу, визначений у частині 1 кредитного договору №МL-300/0358/2007 від 11 липня 2007 р., збільшено з 5061,22 Швейцарських франків до 5071,89 Швейцарських франків (а.с.35). Банк Виконав свої зобов'язання та надав [PERSON] обумовлену договором суму кредиту, що підтверджується валютним меморіальним ордером №151 від 11.07.2007 р. (т.1 а.с.46). Натомість відповідач [PERSON] свої зобов'язання за Договором не виконала, у зв'язку з чим у неї станом на 16.07.2009 року утворилася така заборгованість: по кредиту - 604 662,86 Швейцарських франків; по відсотках за користування кредитом - 23 312,61 Швейцарських франків; по пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом - 158 639,84 грн., по штрафу - 75 грн. 16.07.2009 року позивач звертався до [PERSON] з вимогою про дострокове повернення кредиту в зазначеній сумі (т.1 а.с.39). Вказану вимогу отримано [PERSON] 29.07.2009 року, про що свідчить повідомлення про вручення листа (т.1 а.с.41-42). Однак [PERSON] цю вимогу було проігноровано. В той же час, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 11.07.2007 року був укладений договір поруки №SR-300/0358/2007, відповідно до умов якого поручитель поручається перед Банком за виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором (т.1 а.с.36). 25.03.2009 року позивач звертався до [PERSON] як до поручителя з вимогою про дострокове повернення кредиту та зазначалося, що позичальник [PERSON] свої зобов'язання за Договором не виконує, у зв'язку з чим у неї станом на 25.03.2009 року утворилася така заборгованість: по кредиту - 605 533,52 Швейцарських франків; по процентах за користування кредитом - 14 604,06 Швейцарських франків; по пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом - 47 283,42 грн. (т.1 а.с.43). Вказану вимогу отримано [PERSON] 29.07.2009 року, про що свідчить повідомлення про вручення листа (т.1 а.с.44-45). Однак [PERSON] цю вимогу було проігноровано. Згідно до розрахунку заборгованості по кредиту станом на 31.08.2009 р. (дата, що передувала даті звернення позивача до суду), розмір заборгованості досяг 656 932,84 Швейцарських франків, яка складається із заборгованості по кредиту - 604 662,86 Швейцарських франків; заборгованості за процентами по кредиту - 29 872,19 Швейцарських франків; пені - 22 397, 79 Швейцарських франків (т.1 а.с.37-38). Правовідносини, що виникли між сторонами, законодавчо врегульовані наступним чином: Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Предметом кредитного договору є грошові кошти в національній або іноземній валюті. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 2 статті 1050 ЦК України, яка відповідно частини 2 статті 1054 ЦК України розповсюджується на відносини за кредитним договором, передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168. Аналізуючи та оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази по справі у їх сукупності та співставленні між собою, з увагою на їх належність та допустимість, застосовуючи до обставин, які вони доводять та до спірних правовідносин наведені законодавчі норми, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку, з аналізу наданих доказів випливає, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за зазначеним кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим в силу вищезгаданих законодавчих норм та умов цього кредитного договору має нести цивільну відповідальність. Розрахунок заборгованості наданими доказами не спростовано та суд вважає його вірним. Відтак, з [PERSON] має бути стягнено на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №МL-300/0358/2007 від 11 липня 2007 року згідно до розрахунку заборгованості та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що ж стосується позовних вимог про стягнення в солідарному порядку заборгованості з [PERSON], який згідно до договору поруки №SR-300/0358/2007 від 11.07.2007 року є поручителем по кредитному договору № МL-300/0358/2007 від 11 липня 2007 року, укладеному між позивачем та відповідачем [PERSON], то суд виходить з того, що за правилами ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до пункту 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Тобто, встановлення дати виконання кредитної угоди має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки саме від цієї дати починається обрахунок строку позовної давності у справі та визначається дата припинення договору поруки. В даному ж випадку, строк виконання зобов'язання за кредитним договором №МL-300/0358/2007 від 11 липня 2007 року визначений датою 11.07.2031 р. та на час пред'явлення вимог як до позичальника, так і до поручителя про дострокове повернення кредиту, не сплив. Відтак, зазначені дії Банку містять ознаки односторонньої зміни строку виконання кредитної угоди. Доходячи до такого висновку суд також виходить з вимог ч.1 ст.559 ЦК України, згідно до якої порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому суд враховує, що до припинення поруки призводять не будь-які зміни умов основного зобов'язання, а лише такі, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання можуть виникнути через різні обставини: збільшення розміру плати за кредит, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами; підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна способу і форми майнового обтяження, умов відповідальності тощо. В даному ж випадку, змінивши в односторонньому порядку строк виконання кредитної угоди, Банк тим самим, збільшив обсяг відповідальності поручителя, адже період користування позичальником кредитними коштами, на який розраховував поручитель при підписанні договору поруки суттєво зменшився, що потягло за собою збільшення обсягу відповідальності поручителя, який на такі зміни своєї згоди не надавав. Також суд враховує й той факт, що умови кредитного договору суттєво змінилися із укладенням вищезгаданих додаткових угод до нього, що теж потягло за собою збільшення обсягу відповідальності поручителя та на такі зміни поручитель своєї згоди не надавав. Зокрема, 11.07.2007 р. між [PERSON] та Банком було укладено додатковий договір №ML-300/0358/2007/СHF до Кредитного договору №ML-300/0358/2007 від 11 липня 2007 р., за умовами якого, п.1.11.1.1. було викладеного у наступній редакції: валютний курс НБУ застосовується, якщо Валютою Кредиту виступає долар США (USD), Євро (EUR) чи Швейцарський франк (СHF)». Таким чином, в даній редакції кредитної угоди застосування валютного курсу НБУ розповсюджено й на Швейцарський франк, чого не було в первинній редакції кредитної угоди. 22.10.2007 р. між [PERSON] та Банком було укладено додатковий договір №ML-300/0358/2007/1 до кредитного договору №МL-300/0358/2007 від 11 липня 2007 р., за умовами якого розмір платежу, визначений у частині 1 кредитного договору №МL-300/0358/2007 від 11 липня 2007 р., збільшено з 5061,22 Швейцарських франків до 5071,89 Швейцарських франків. Окрім того, на збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди вказує й розрахунок заборгованості за кредитом, доданий до позовної заяви, де зазначено, що з 01.07.2008 р. по 21.04.2009 р. в односторонньому порядку було збільшено процентну ставку з 8.49% до 9,49 %, про що повідомлялася тільки [PERSON] З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення боргу з поручителя [PERSON] як з солідарного боржника не можуть бути задоволені через фактичне припинення зобов'язань останнього по договору поруки з зазначених вище підстав. Окрім того, суд враховує, що відповідно до положень статті 533 ЦК України сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України з приводу вирішення спорів про стягнення боргу в іноземній валюті, що містяться у п.14 його Постанови №14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на день ухвалення цього рішення, курс Швейцарського франку до гривні, згідно до даних, що містяться на офіційному сайті Національного Банку України, складає 1292,8158 грн. за 100 Швейцарських франків. За таких умов, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] має бути стягнено на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №МL-300/0358/2007 від 11 липня 2007 року у розмірі 8 492 931,14 (вісім мільйонів чотириста тридцять дві тисячі дев'ятсот тридцять одна гривня 14 коп.), що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 11.06.2014 р. дорівнює 656 932,84 Швейцарських франків та складається з: - заборгованості за кредитом - 7 817 176,90 (сім мільйонів вісімсот сімнадцять тисяч сто сімдесят шість гривень 90 коп.), що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 11.06.2014 р. дорівнює 604 662,86 Швейцарських франків; - заборгованості за відсотками - 386 192,39 (триста вісімдесят шість тисяч сто дев'яносто дві гривні 39 коп.), що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 11.06.2014 р. дорівнює 29 872,19 Швейцарських франків; - пені - 289 562,16 (двісті вісімдесят дев'ять тисяч п'ятсот шістдесят дві гривні 16 коп.), що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 11.06.2014 р. дорівнює 22 397,79 Швейцарських франків. Визначаючись в питанні розподілу судових витрат, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 820, 00 грн., які підтверджуються відповідними платіжними дорученнями (а.с.47-49). На підставі викладеного,

Outcome: partial