Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

03.10.2013р. [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що 17.06.2013р. між нею та відповідачем був укладений договір позики, за яким вона передала [PERSON] грошові кошти в сумі 10000грн. на строк до 15.08.2013р., а останній зобов'язався в зазначений строк їх повернути, на підтвердження чого написав розписку. Однак, в зазначений у розписці строк відповідач гроші не повернув та в добровільному порядку відмовляється їх повертати, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 10000грн. В судовому засіданні позивачка в порядку ст.31 ЦПК України зменшила розмір позовних вимог у зв'язку з частковою оплатою відповідачем суми боргу та просила стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 6500грн., а також судові витрати по справі, які складаються із судового збору в сумі 229,40грн. і витрат на правову допомогу в сумі 500грн. (а.с.35). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, на підтвердження чого надав суду письмову заяву (а.с.36), та пояснив, що він дійсно взяв у позивачки позику в сумі 10000грн., які обіцяв повернути в строк до 15.08.2013р., про що написав відповідну розписку від 17.06.2013р., але у зв'язку з важким матеріальним становищем не має можливості їх повернути. Станом на день розгляду справи він частково повернув борг в сумі 3500грн., залишок заборгованості складає 6500грн.. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 17.06.2013р. позивачка [PERSON] і відповідач [PERSON] уклали між собою договір позики, за яким [PERSON] (позикодавець) передала у власність [PERSON] (позичальника) грошові кошти в сумі 10000,00грн. на строк до 15.08.2013р., а [PERSON] їх прийняв та зобов'язався повернути в зазначений строк. На підтвердження укладення договору позики та його умов [PERSON] надав [PERSON] розписку від 17.06.2013р., яка посвідчує передання йому позивачкою вказаної грошової суми (а.с.14). Таким чином, між сторонами виникло зобов'язання із договору позики, за яким позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). [PERSON] в установлений у розписці строк борг не повернув, станом на день розгляду справи відповідач частково, а саме в сумі 3500грн. сплатив позивачки борг, залишок боргу складає 6500грн., тобто відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст.525, 526 та ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, та в строк встановлений договором; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача боргу за договором позики в сумі 6500грн.. Пунктом 6 ч.1 ст.214, ч.1 ст.79 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч.1 ст.88 ЦПК України). Так, за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 229,40грн. (а.с.1) та поніс витрати на правову допомогу в сумі 500,00гр. (а.с.6). Враховуючи, що відповідно до п.п.1) п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру складає 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому заява подається до суду, тобто мінімальна ставка судового збору у 2013 році складала 229,40грн., а тому відшкодуванню підлягає судовий збір в цій сумі. Також з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню вартість правової допомоги в сумі 500,00гр., оскільки суд вважає, що ця сума є розумною і співрозмірною зі ступенем складності та обсягом часу роботи адвоката. На підставі викладеного,

Outcome: approved