Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

04.02.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначила, що 28.11.2015 року сторони зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстицію Донецької області, що підтверджується актовим записом про реєстрацію шлюбу №716. Від даного шлюбу дітей не мають, але відповідач добровільно не бажає розірвати шлюб. Спір щодо розподілу спільного майна відсутній. Сімейне життя з відповідачем не склалося, сторони перестали розуміти один одного, мають різні інтереси та погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, відсутнє взаєморозуміння, внаслідок чого часто виникали суперечки. Шлюбні відносини між сторонами фактично були припинені 26.11.2020 року. Просила розірвати шлюб із [PERSON] та змінити прізвище « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] ». Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання двічі не з`явився без поважних причин, хоча про час, місце та дату розгляду справи було повідомлено належним чином замовною кореспонденцією та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Приймаючи до уваги думку позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку позивача і проаналізувавши докази та законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями (далі - СК України) «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно, серії [NUMBER] від 02.02.2021 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - 28.11.2015 року зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецької області, актовий запис №716. Після укладення шлюбу дружина обрала прізвище [PERSON] .(а.с.5) Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка… Як вбачається із заяви позивача згоду між сторонами не можливо встановити. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви № № 29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Відповідно до статей 110, 112 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. …Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Приймаючи до уваги, що позивач надав заяву, у якій наполягає на розірванні шлюбу, встановити місцезнаходження відповідача не виявилось можливим, а також у справі відсутні клопотання про примирення, суд вважає причини, що спонукають позивача на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Спір про поділ майна відсутній. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружині змінити на дошлюбне « [PERSON] ». Згідно частини 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved