Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

04.09.2018 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів до відповідача [PERSON] 04.10.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 05.10.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 22.11.2018 року. 21.11.2018 року від відповідача надійшла зустрічна позовна заява. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22.11.2018 року зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісною позовною заявою. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22.11.2018 року зупинене провадження у справі в зв`язку з призначенням судової генетичної експертизи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.03.2019 року відновлене провадження у справі. Справа призначена до розгляду на 29.05.2019 року 29.05.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 29.05.2019 року. Згідно заявлених позовних вимог за первісною позовною заявою позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 20 вересня 2006 у виконавчому комітеті Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області . Актовий запис № 3 та стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 20.09.2006 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області . Актовий запис № 3 В період шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . На даний час вона з відповідачем припинила спільне проживання [PERSON] розірвання шлюбних відносин стало те, що вони мають різні погляди на життя. Час від часу в них виникали сварки. Все частіше вони не поступались одне одному у вирішенні сімейних питань, що врешті решт призвело до припинення спільного проживання між ними. На момент подання даної позовної заяви згоди про матеріальне утримання їхніх дітей не досягнуто, що й стало причиною звернення до суду. Відповідачем подана зустрічна позовна заява згідно заяви про зменшення позовних вимог позивач за зустрічною позовною заявою просить виключити відомості про нього як про батька із актового запису № 531 від 31.05.2016 року про народження [PERSON] , [INFO] , зробленого Заводським районним у м. Дніпродзержинську відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Дніпропетровській області. В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне: він записаний батьком дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України. На час ймовірного зачаття другої дитини, він тривалий час не проживав з відповідачкою та ніяких інтимних стосунків з нею не підтримував. Від жителів села йому стало відомо, що у його дружини могли бути інтимні стосунки з іншими чоловіками, тому у нього є сумніви що його батьківства, що й стало підставою подання зустрічної позовної заяви. В судове засіданні позивач за первісною позовною заявою не з`явилась, заяв про відмову від задоволення позовних вимог не подавала. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутність. Згідно якої позовні вимоги про розірвання шлюбу визнають, про стягнення аліментів - визнають частково, в частині стягнення аліментів на утримання старшої доньки. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримав частково в частині виключенні відомостей про його батьківство відносно меншої доньки. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши\~зміст позовних\~вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 20.09.2006 року позивач уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області . Актовий запис № 3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей , в яких сторони записані батьками дітей. За доводами позивача на час подання позовної заяви вона з відповідачем припинила спільне проживання, шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Відповідачем дані обставини визнаються. Причиною розпаду сімейних відносин стало те, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння в результаті діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, через що в сторін виникають постійні сварки та конфлікти, що створило неможливі умови для спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, - чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання шлюбу. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Так як сторони проживають окремо одне від одного, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. З чого суд приходить до висновку, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання сторони не бажають відновлювати. Тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу, суд вважає за можливе, залишити позивачці прізвище , обране при реєстрації шлюбу - [PERSON] , оскільки відновити позивачці дошлюбне прізвище - [PERSON] суд не має можливості, так як позивачем не надані докази про те. що її дошлюбне прізвище було «Омельченко» Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог за зустрічною позовною заявою, суд виходить з наступного. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2006 року. На даний час ухвалене рішення про розірвання шлюбу між сторонами. В період шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей , в яких сторони записані батьками дітей. Запис про батька дітей про був проведений відповідно до положень ст. 122 СК України, так як діти у сторін народились під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. І позивач за зустрічною позовною заявою посилається на те, що він не є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до п. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до п. 2 ст. 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу, як про батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно до п. 6 ст. 136 СК України - До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Для встановлення наявності або відсутності кровного споріднення між батьком та дитиною [PERSON] , [INFO] , судом призначена судова генетична експертиза. Проти призначення якою мати дитини не заперечувала. Проте згідно повідомлення КЗ « Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР» від 27.02.2019 року № 312 ухвала Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22.11.2018 року про призначення судово-генетичної експертизи відносно батьківства [PERSON] , повернена без виконання в зв`язку з неявкою гр. [PERSON] , з дітьми 28.01.2019 року та 25.02.2019 року на експертизу. В призначене судове засідання відповідач за зустрічною позовною заявою [PERSON] ,. не з`явилась. Про причини неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не подала. Відповідно до ст. 109 ЦПК України - У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Так як відповідач за зустрічною позовною заявою двічі не з`явилась у призначені дні для проведення експертизи та не надала дітей для відібрання необхідних зв`язків, тобто ухилялась від проведення експертизи. А також почала ухилятись від явки в судове засідання. Суд вважає за можливе визнати доведеним факт відсутності кровного споріднення між батьком та дитиною та задовольнити позовні вимоги про виключення відомостей про нього як про батька із актового запису № 531 від 31.05.2016 року про народження [PERSON] , [INFO] , зробленого Заводським районним у м. Дніпродзержинську відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Дніпропетровській області. До цього висновку суд приходить ще й з тих підстав, що відповідно до наданої позивачкою довідкою про склад її сім`ї вбачається, [PERSON] ,. має ще одну дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Різниця між народженнями [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Складає 1 рік, але позивач не ставить вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , чим підтверджує факт того, що [PERSON] не її батьком. Тому доводи [PERSON] ,. про те, що відповідачка мала зв`язки з іншими чоловіками, та він не є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , суд вважає такими, що знайшли своє підтвердження. Вирішуючи питання в частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенціїї ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Судом задоволенні позовні вимоги про виключення відомостей про [PERSON] , із актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , як про батька дитини. За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання лише однієї дитини - [PERSON] , [INFO] . Які суд вважає за можливе стягнути в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів в зазначеному вище розмірі з урахування обов`язку матері матеріально утримувати дитину на думку суду буде необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини даного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до реєстраційного вхідного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 04.09.2018 року. Тому аліменти на утримання дитини суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідачем не надано відомості про надання коштів на утримання дитини за попередній період Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. Суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе судові витрати по сплату судового збору за позовними вимогами про розірвання шлюбу та про оспорення батьківства покласти на позивачів за поданими позивачами позовами, тобто взаємозарахувати. Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану покласти на [PERSON] , та стягнути із [PERSON] , судовий збір на користь держави в сумі 768 грн. 40 коп.. за позовними вимогми про стягнення аліментів.. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial