Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

04.10.2019р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (а.с. №3-5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 09.10.2019р. було прийнято \~позовну \~заяву\~ та відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого засідання (а.с. № 31). Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 01.08.2003р. в відділі реєстрації актів громадського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська під актовим записом № 338. Сторони мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні відносини були припинені з грудня 2018р. Причиною припинення шлюбних відносин стали постійні конфлікти, відсутність почуттів любові та поваги. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Діти проживають разом з позивачкою. Майнових спорів між сторонами не існує. В наданій до канцелярії суду заяві від 10.10.2019р. позивачка позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати та винести рішення за її відсутності. Також просила після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] » (а.с. № 37). Відповідач в заяві до канцелярії суду від 10.10.2019р. проти задоволення позову не заперечував. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду за його відсутності. Також зазначив, що шлюбно-сімейні відносини були припинені у грудні 2018р., спроби зберегти шлюб були марними та примирення між сторонами не можливе (а.с. № 38). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в підготовчому засіданні 18.11.2019р. за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 01.08.2003р. сторони зареєстрували шлюб в відділі реєстрації актів громадського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська під актовим записом № 338 (а.с. №6). Сторони мають двох дітей неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітню [PERSON] , [INFO] (а.с. №7, 8). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння, постійні конфлікти, відсутність почуттів любові та поваги один до одного, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спроби сторін відновити сімейні стосунки були марними. Сторони мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо з грудня 2018р., діти проживають разом з позивачкою, спорів з приводу поділу майна не мають. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з грудня 2018р., більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачці 50% від сплаченого судового збору при подачі даного позову по квитанції № 0.0.1481070133 від 01.10.2019р. в розмірі 384 грн. 20 коп. (а.с. №2). Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки частину понесених при подачі позову судових витрат по сплаті судового збору, що залишилась після повернення позивачці, а саме в розмірі 384 грн. 20 коп. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved