Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

02\~жовтня 2020\~року акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що 05 липня 2010 року [PERSON] , підписанням анкети-заяви приєдналася до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі - Умови) разом з тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, між нею та Банком становлять договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Заявою підтверджується факт, що відповідач була повністю проінформована про умови кредитування у АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), що діяли станом на момент підписання анкети-заяви. На підставі вказаної анкети-заяви [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом. Банк свої зобов`язання за Договором виконав, надав відповідачу кредит. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Таким чином, відповідач зобов`язання за Договором не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями умов Договору виникла заборгованість, яка станом на 10 вересня 2020 року складає 37\~140,70 грн., з яких: 19\~391,47 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1\~732,33 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 16\~016,90 грн. нарахована пеня. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 37\~140,70 грн. та судові витрати по справі Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. У встановлений ухвалою суду строк від відповідача відзив на позов не надійшов. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С. письмово просив розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримав. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася. Про час, дату, місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280\~ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. У ході судового розгляду встановлено, що 05 липня 2010 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 12). Відповідно до вказаної анкети-заяви відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомлена та згодна, та примірник якого погодилася отримати шляхом роздрукування з сайту https://privatbank.ua. Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного Договору, відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого в неї виникла заборгованість, яка станом на 10 вересня 2020 року складає 37\~140,70 грн., з яких: 19\~391,47 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1\~732,33 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 16\~016,90 грн. нарахована пеня (а.с. 9). Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту 19\~391,47 грн. суд виходив із наступного. Відповідно до ст.\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~2\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Як вбачається з виписки по рахунку [PERSON] (а.с. 49-58), відповідач користувалася кредитними коштами. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язана повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і в такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у Договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази суд приходить до висновку, що заборгованість за простроченим тілом кредиту, яка станом на 10 вересня 2020 року становить 19\~391,47 грн., підлягає стягненню з відповідача. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, заборгованості за нарахованою пенею, суд зазначає наступне. Положеннями статті 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі, їх розмір і порядок нарахування, посилався на зміни внесені до Умов та правил надання банківських послуг, за якими у відповідності до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України відсотки встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості. Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач ознайомилася зі змінами до Умов та правил надання банківських послуг щодо нарахування відсотків за ч. 2 ст. 625 ЦК України, та що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Положеннями ст.\~549\~ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.\~551\~ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту та відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України, стягнути нараховану пеню у розмірі 16\~016,90 грн. Однак, у позові підстави нарахування пені в розмірі 16\~016,90 грн. не зазначені, сума нічим не обґрунтована і не підтверджена. В анкеті-заяві відсутня інформація про погодження сторонами умов щодо визначення базової процентної ставки за кредитом та відповідальності у вигляді пені. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як невід`ємні частини Договору. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг та витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які надано позивачем на підтвердження позовних вимог, встановлено базові процентну ставку на залишок заборгованості в місяць після закінчення пільгового періоду для карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та інші (а.с. 13). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, тарифи користування кредитною карткою «Унівеpсальна» розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Також, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та пені, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, заборгованості за нарахованою пенею, не підлягають задоволенню через їх необґрунтованість та недоведеність. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 19\~391,47 грн., та їх відсутність для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, заборгованості за нарахованою пенею. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 097,47 грн. (19 391,47 грн. х 2 102 грн. : 37 140,70 грн.). Враховуючи викладене,

Outcome: partial