Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

04.06.2021 року [PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом в якому просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю , шляхом визнання відповідача такою , що втратила право користування житловим приміщенням , а саме : квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову позивач зазначила , що відповідно до реєстраційного посвідчення , яке видане КП ХМБТІ , позивачу належить на праві власності квартира [ADDRESS] . У цій квартири зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , остання не проживає в квартирі з 1989 року , та має громадянство Великобританії , та мешкає на території цієї країни. Відповідач не приймає участі у спільному побуті , не сплачує комунальні послуги. У зв`язку з викладеним позивач була змушена звернутись до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 08.06.2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Представником третьої особи до суду подані письмові пояснення , в яких представник зазначив про розгляд справи за його відсутністю та просив ухвалити рішення по справі у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідач в судове засідання не з`явилася про день та час розгляду справи повідомлялась у встановлений законом спосіб , причини своєї неявки суду не повідомила , відзиву не подавала. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як визначено ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що згідно копії реєстраційного посвідчення виданого КП ХМБТІ 26.06.1992 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на прави приватної власності , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.09.2021 року (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про натуралізацію від 08.09.2010 року відповідач [PERSON] отримала громадянство Великобританії(а.с.11). Відповідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.06.2021 року, у спірній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.12). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним право користування та розпорядження своїм майном. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно, різновидами якого житловий будинок), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно , якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В ході розгляду справи судом встановлено , що [PERSON] з 1989 року не проживає у спірній квартирі. Крім того , з 2010 року відповідач стала громадянкою Великобританії. Позивач [PERSON] , є повноцінним та єдиним власником квартири [ADDRESS] , речей відповідача у квартирі не має , вона не сплачує комунальні послуги , а тому не має жодних законних підстав на володіння або розпорядження цим житлом. Враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved