Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

04 квітня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ПП «СОБ» про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 107513 грн. 95 коп., посилаючись на те, що відповідач є роботодавцем [PERSON] , який визнаний винним у ДТП, у якій був пошкоджений автомобіль позивача. Представник ПП «СОБ» надав до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано висновок експерта щодо наявних збитків. Також, позивач не довів, що автомобіль дійсно належить їй. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. До канцелярії суду надійшло повідомлення, з яким повернулась без отримання копія позовної заяви з додатками та ухвалою про відкриття провадження у справі, які були направлені третій особі [PERSON] Пояснення на позовну заяву він не надав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 листопада 2018 року [PERSON] , під час керування автомобілем марки «ВАЗ 21214», реєстраційний номер [NUMBER] , по Фонтанській дорозі, 26, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «MERCEDES BENZ», державний номер « [NUMBER] ». Постановою Київського районного суду міста Одеси від 19 грудня 2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні цього ДТП. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «MERCEDES BENZ», державний номер « [NUMBER] » належить [PERSON] Відповідно до рахунку № [NUMBER] від 23 листопада 2018 року про оцінку вартості матеріального збитку, розмір завданих збитків позивачеві складає 164563 грн. 94 коп. Під час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , в передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) порядку, була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», яка виплатила позивачеві страхову суму у розмірі 57049 грн. 00 коп. Слід зазначити, що [PERSON] на момент скоєння ДТП працював та виконував свої обов`язки у ПП «СОБ». При цьому, представник ПП «СОБ» не заперечував проти цього факту. Відповідно до п.1 ст. 1188 ЦК України, шкода внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з частиною першою статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому (в даному випадку позивачу) різницю між фактичним розміром шкоди (реальними збитками) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Слід зазначити, що суд критично ставиться до посилань відповідача, щодо незгоди з розрахунком завданих збитків, оскільки представник відповідача не надав належних та допустимих доказів, щодо неправомірності стягнення вказаної позивачем суми збитків. При цьому, сторони не скористались своїм правом щодо призначення судової експертизи. У зв`язку з чим, суд вважає, що слід задовольнити позовну заяву. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1075 грн. 15 коп.

Outcome: approved