Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

04.01.2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення із відповідача [PERSON] боргу за договором позики від 07.02.2016 р. у розмірі 40 000 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що 07.02.2016 р. між нею та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачеві грошову суму у розмірі 40 000 грн. Факт передачі коштів був засвідчений розпискою, яку відповідачка підписала власноручно, та зобов'язалася повернути борг у строк до грудня 2016 року. У встановлений строк [PERSON] не розрахувалася з позивачем і кошти не повернула, тому позивач просить стягнути із відповідача заборгованість у судовому порядку. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17.01.2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Оцінивши надані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суду, на підтвердження укладення договору позики, позивачем надано оригінал розписки від 07.02.2016 року, у відповідності до якої [PERSON] взяла у [PERSON] 40 000 гривень, які зобов'язується повернути до грудня 2016 р. Зазначений письмовий договір відповідає вимогам ч.1 ст.1047 ЦК України, оскільки його сума більш, ніж у 10 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму громадян. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Зважаючи на те, що оригінал боргової розписки знаходиться у позивача, суд прийшов до переконання, що відповідач не виконав свої зобов'язання згідно договору позики від 07.02.2016 року і не повернув позивачу коштів в сумі 40 000 гривень. За таких обставин, суд, вважає, що позов є підставним і його слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача 40 000 гривень. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved