Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

02.12.2019 позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа на боці відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус Гончаренко Т.І., в якому просить визнати свідоцтво про право на спадщину №115 від 16.09.2019, виданого приватним нотаріусом Гончаренко Т.І. на ім`я [PERSON] в частині земельної ділянки 0,1324 га, що розташована за адресою Ужгородський р-н, с. Баранинці, мікрорайон «Електродвигун», кадастровий номер 2124880301:03:005:0361; скасувати запис про право власності 33239926 від 16.0.92019, вчинений приватним нотаріусом Гончаренко Т.І., про реєстрацію права власності за [PERSON] , здійснений щодо земельної ділянки за реєстраційним номером 1910733121248, площею 0.1324 за адресою Закарпатська область, Ужгородський р-н, с. Баранинці (дата державної реєстрації земельної ділянки 25.04.2012; орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що земельна ділянка 0,1324 га, розташована за адресою Ужгородський р-н, с. Баранинці, мікрорайон «Електродвигун», кадастровий номер 2124880301:03:005:0361 була відчужена 05.10.2012 [PERSON] позивачці [PERSON] за договором купівлі-продажу. Вказаний договір був нотаріально посвідчений, внесений до Державного реєстру правочинів 05.10.2012. Земельна ділянка, в свою чергу, була зареєстрована за новим власником в поземельній книзі 09.10.2012. Однак після смерті [PERSON] вказана земельна ділянка була успадкована спадкоємицею [PERSON] , оформлено свідоцтво про право на спадщину, на підставі якого зареєстровано за відповідачкою [PERSON] право власності. Представник позивачки в судове засідання не з`явився, однак подав заяву від 01.02.2021 про розгляд справи без участі сторони позивача , позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, відповідачка повідомлялася про час, дату та місце розгляду справи, зокрема шляхом розміщення відповідного оголошення про виклик особи до суду на вебпорталі Судова влада України, однак в судове засідання не з`явилася, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин від неї не надходило, відзиву на позовну заяву не подала. Враховуючи те, що відзиву відповідачкою до суду подано не було, повідомлення від неї про причини неявки до суду не надходили, зі згоди представника позивачки, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. 05.10.2012 між [PERSON] як продавцем та позивачкою [PERSON] як покупцем укладено договір купівлі-продажу, за яким продавець продав, а покупець купила земельну ділянку площею 0,1324 га, що знаходиться за адресою Ужгородський р-н, с. Баранинці, мікрорайон «Електродвигун», кадастровий номер 2124880301:03:005:0361. Право власності на земельну ділянку у продавця підтверджено Держаним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №73884, виданим 25.04.2012 Баранинською сільською радою Ужгородського району на підставі рішення 5 сесії 6 скликання №10 від 06.04.2012. Державний акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №212480001000764 від 25.04.2012. Вказаний договір посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Житко О.І., що стверджується Витягом з Державного реєстру правочинів за номером правочину 5239439. В Держаному акті серії ЯЛ №73884 на право власності на земельну ділянку площею 0,1324 га, з кадастровим номером 2124880301:03:005:0361 приватним нотаріусом Житко О.І. вчинено напис за яким вказано, що на підставі договору-купівлі продажу від 05.10.2012 право власності на земельну ділянку переходить до позивачки [PERSON] . З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.11.2019 видно, що приватним нотаріусом Гончаренко Т.І. зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1324 га з кадастровим номером 2124880301:03:005:0361 за відповідачкою [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №115 від 16.09.2019. Згідно з свідоцтва про спадщину за законом (додаткове) від 16.09.2019, виданого приватним нотаріусом Гончаренко Т.І., спадкоємиця [PERSON] , яка є онукою спадкодавця [PERSON] , батько якої [PERSON] помер [INFO] , успадкувала земельну ділянку площею 0,1324 га з кадастровим номером 2124880301:03:005:0361. Вказано, що земельна ділянка належала померлому згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №180407194 від 10.09.2019, реєстраційним номер об`єкта нерухомості 1310733121248, номер запису про право власності 33151428. Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 16.09.2019 стверджується, що [PERSON] помер [INFO] , його спадкоємицею є [PERSON] , ступінь спорідненості другий. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. а ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції станом на 05.10.2012) право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою. Відповідно до ч. 6 вказаної статті при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Вищевказаним договором-купівлі продажу земельної ділянки від 05.10.2012, Держаним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №73884 з відміткою приватного нотаріуса від 05.10.2012 про перехід права власності до позивачки [PERSON] підтверджується факт належності земельної ділянки з кадастровий номер 2124880301:03:005:0361 позивачці [PERSON] . Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. Відповідно до пункту 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до пункту 4.15. вищевказаного Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього манна. Згідно з пункту 4.18 Порядку вчинення нотаріальних нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно зі ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В абз. 3 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Статтею 1301 ЦК України як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Вищевказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 14.11.2018 у справі № 2-1316/2227/11, від 11.12.2019 у справі № 414/811/17. З огляду на те, що земельна ділянка з кадастровий номер 2124880301:03:005:0361 не належала спадкодавцю [PERSON] станом на день його смерті [INFO] , така не могла входити до складу спадщини, а відтак не могла бути успадкована спадкоємицею такого - відповідачкою [PERSON] . За приписами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Видача відповідачці [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку і як наслідок реєстрація права власності на земельну ділянку за відповідачкою [PERSON] порушує права законного власника такої - позивачки [PERSON] . Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Отже, визнання недійсним в розглядуваному випадку свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі якого було зареєстровано речове право, є підставою для припинення такого права. Крім того, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом є недійсним, то запис про державну реєстрацію права власності земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачкою [PERSON] , внесений на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 115, виданого 09 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Ужгородським міського нотаріального округу Гончаренко Т.І., зареєстровано в реєстрі під номером 33239926, підлягає скасуванню. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved