Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

03.05.2019 року [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову зазначено, що 25 липня 2003 року між [PERSON] , та [PERSON] було укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 25 липня 2003 року зроблено відповідний актовий запис №350. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Наведена обставина підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . виданим 25.07.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя. У шлюбі у них народилися діти: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . виданим 07.07.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . виданим 10.12.2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції.. Протягом останніх років її з чоловіком сімейні стосунки значно погіршилися. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , а також їх неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають спільно за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками: від 10.04.2019 року № 04-26/1-3646, від 10.04.2019 року № 04-26/1-3647. від 10.04.2019 року № 04-26/1- 3648. виданими Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради. На фоні погіршення стосунків, протягом останнього року відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню дітей, приймаючи участь у їх матеріальному забезпеченні лише періодично. Зокрема, з 18 листопада 2018 року відповідач виїхав до Республіки Болгарія, де перебував протягом трьох місяців. При цьому, ніяких коштів на утримання дітей не залишив. За час його відсутності, [PERSON] самостійно несла витрати, крім звичайних продуктів харчування, на оплату благодійних фондів школи, фондів класів, за викладання додаткових предметів, оплату за шкільні сніданки. Самостійно організовувала святкування дня народження молодшого сина [PERSON] , придбала йому бажаний та необхідний для розвитку та навчання планшет. Позивач [PERSON] залишилась сама з дітьми на Новий Рік, організовувала та несла витрати на активний відпочинок дітей під час зимових канікул. У березні 2019 року, після повернення з Болгарії позивач [PERSON] з труднощами вмовила відповідача придбати дітям кросівки і куртку. В подальшому відповідач ще двічі виїжджав до м. Москви Російської Федерації на туристичні виставки, потім до м. Києва, і також нічого не залишав на забезпечення дітей. Своє небажання примати участь в утриманні дітей відповідач виправдовує тим, що має якісь борги (кредити). З погіршенням взаємовідносин позивачу стало важко спілкуватись з відповідачем, сімейний бюджет вони вже давно спільно не планують та кошти спільно не витрачають, але [PERSON] необхідна від відповідача стабільна фінансова допомога хоча б для придбання основного для дітей (їжі, одягу, ліків, шкільного приладдя тощо). Будь-яких договорів між сторонами щодо утримання дітей не укладалось. На момент пред`явлення позову між позивачем та відповідачем згоди з приводу матеріального забезпечення дітей не досягнуто. У відповідності до частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини та непрацездатних членів сім`ї. Приписами частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проте, всупереч вищезазначеним вимогам, відповідач останнім часом ухиляється від свого обов`язку щодо утримання неповнолітніх дітей, оскільки не приймає належної участі у їх матеріальному забезпеченні, а також відмовляється добровільно надавати кошти на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо, а також надавати іншу матеріальну допомогу, необхідну для утримання неповнолітніх дітей. За змістом статі 181 Сімейного кодексу України примусове виконання добровільно невиконаного обов`язку щодо утримання дітей може здійснюватися шляхом присудження сплати аліментів. У відповідності до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, за вищевикладеними та іншими положеннями законодавства для вирішення питання про стягнення аліментів з батьків, які не виконують обов`язки по утриманню дітей, не має значення розлучені вони чи не розлучені, а також чи проживають вони спільно або окремо. Суд визначає розмір аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України. Такими обставинами є: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до частини 1 статті 188 Сімейного кодексу України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Щодо вищенаведених обставин, зазначених у статтях 182, 188 Сімейного кодексу України, слід зазначити наступне. Їх діти є малолітніми, навчаються у школі та не мають будь-яких інших доходів, ніж ті, що надаються позивачем на їх утримання, а тому немає підстав для звільнення відповідача обов`язку їх утримувати. Разом з цим, відповідач не має інвалідності або медичних показань, які б перешкоджали його трудовій діяльності, є працездатною особою, не має інших неповнолітніх дітей або інших осіб, яких у відповідності до законодавства зобов`язаний утримувати. Відповідач має одноособове право власності на квартиру [ADDRESS] . Факт перебування зазначеної квартири у власності відповідача ним визнається, а тому, за правилами частини 1 статті 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Відповідач не має постійної роботи, але отримує довічну пенсію у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розмір якої, з урахуванням надбавки як непрацюючому пенсіонеру на утримання неповнолітній дітей, становить приблизно 12000,00грн., а тому має стабільний щомісячний дохід та реальну змогу сплачувати аліменти на утримання кожного з дітей по 1/4 частині його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дітей, які вкрай необхідні для їх існування, розвитку і становлення. Разом з цим, частиною 2 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що при стягненні аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Виходячи із вищевикладеного, враховуючи, що відповідач має значний стабільний дохід, а також немає інших осіб, яких у відповідності до законодавства зобов`язаний утримувати, тобто може надавати матеріальну допомогу, є обґрунтована необхідність просити суд про сплату відповідачем аліментів на утримання неповнолітніх дітей єдиною часткою у розмірі 1/2 його доходів. На підставі вищевикладеного просить суд позов [PERSON] до [PERSON] , задовольнити. Стягувати з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , єдиною часткою в розмірі 1/2 заробітку (доходу) [PERSON] щомісяця, починаючи від дня пред`явлення даного позову та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 12.08.2019 року до канцелярії Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] в якому зазначено, що позовні вимоги визнає частково, а саме визнає обов`язок сплати аліментів, але не згоден з таким їх розміром та звертає увагу суду на наступні обставини щодо його з позивачкою спільних обов`язків та матеріального становища. Відповідач [PERSON] отримує пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розмір моєї пенсії в період до 31.12.2019 року складає 10745,54 грн. Пенсія є єдиним джерелом його доходу. Відповідно до виписок по картковому рахунку, які позивач додала до позову, як заробітна плата та преміальні, на її рахунок протягом листопаду 2018 року - березня 2019 року надійшли грошові кошти у загальній сумі 59750,26 грн., розмір її середнього місячного доходу за той період часу склав 11950,05 грн., тобто, він перевищив розмір його щомісячної пенсії. Зі служби відповідач був звільнений за станом здоров`я, з виключенням з військового обліку. Низка хронічних хвороб вимагає від нього витрачати кошти на лікування. Також [PERSON] має піклуватись про своїх літніх батьків-пенсіонерів, батько протягом часу з 2016 року переніс хірургічні втручання з боку кардіології та органів ендокринної системи. Саме необхідністю організації лікування батька обумовлені його виїзди з листопада 2018 року за межи України. Стан власного здоров`я та необхідність приділяти час батькам не дають йому змоги працевлаштуватись. Знаходячись протягом 2019 року у м. Запоріжжя та перед виїздами він вживав усі необхідні заходи для утримання своїх дітей, а саме організовував та оплачував відпочинок, купував необхідні речі, продукти харчування, адже вони усі проживають в одній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Його витрати підтверджуються випискою з пенсійного рахунку. Незважаючи на те, що протягом останнього часу стосунки з позивачем у нього погіршилися, як він вже зазначав. Позивач, їх діти та він, проживають в одній квартирі. Незважаючи на вимоги ст. ст. 64, 156 Житлового кодексу УРСР про рівність прав та обов`язків членів сім`ї та обов`язок повнолітніх членів сім`ї власника квартири брати участь у витратах по утриманню квартири та проведенню ремонту, Позивач з листопада 2018 року не внесла жодної суми в оплату за житло та комунальні послуги та відмовляється приймати участь в таких оплатах. Станом на серпень 2019 року по квартирі виник борг на загальну суму понад 25000 грн. Перед деякими постачальниками послуг борг відповідачем [PERSON] погашений, з іншими він зараз працює над частковим погашенням та реструктуризацією боргу, Позивач, повторю, відмовляється виконувати свої обов`язки по сплаті за житло та комунальні послуги, у витратах на благоустрій сім`ї, зокрема, на ремонт у квартирі або побутової техніки вона участі також не приймає. Вважає, що, вирішуючи питання про погашення боргу по оплаті за житло та комунальні послуги, він приймає активну участь у витратах на утримання як своїх дітей, так і позивача. Внаслідок вищевказаних витрат він змушений відкрити кредитну лінію по пенсійному картковому рахунку, майже усі витрати, які він несе, здійснюються за рахунок кредитного ліміту. Відповідно до ч. 1 ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При цьому, в силу вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, поряд з іншим, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з встановленого законом принципу рівних прав та обов`язків обох батьків щодо їх спільних дітей, вважає, що він приймає участь в утриманні своїх дітей не менше, ніж позивач, але, оскільки СК України встановлене беззаперечне право вимагати виплати аліментів, він погоджується це робити, але вважає, що будь-якого обгрунтування необхідності стягнення з нього аліментів у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) щомісячно позов не містить, а викладені обставини дозволяють йому просити суд визначити розмір аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно. На підставі вищевикладеного просить суд позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] , аліментів на утримання наших дітей [PERSON] та [PERSON] задовольнити частково, визначивши розмір аліментів єдиною часткою у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 01.08.2019 року на 09 год. 00 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 25.10.2019 року на 13 год. 30 хв. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов визнав частково. Просив суд стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03.05.2019 року та до досягнення [PERSON] повноліття. Суд, вислухавши думку учасників процесу, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 25 липня 2003 року між [PERSON] , та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 350 (а.с. 16). Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07.07.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя (а.с. 17). [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.12.2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 20). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , а також їх неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають спільно за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками: від 10.04.2019 року № 04-26/1-3646, від 10.04.2019 року № 04-26/1-3647. від 10.04.2019 року № 04-26/1- 3648. виданими Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с. 10, 19, 22). Протягом останніх років їх сімейні стосунки значно погіршилися. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню дітей, приймає участь у їх матеріальному забезпеченні лише періодично. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є військовим пенсіонером та отримує пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Розмір його пенсії в період до 31.12.2019 року складає 10745,54 грн. Зі служби відповідач був звільнений за станом здоров`я, з виключенням з військового обліку. Судом встановлено, що відповідач страждає на ряд хронічних захворювань, а також має на утриманні батьків похилого віку. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до частин 1, 3 статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно приписів ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров*я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров*я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалюючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, суд виходить з вимог ст. 182 СК України і враховує стан здоров*я та матеріальне становище дітей, матеріальне становище позивача, матеріальне становище відповідача, відсутність у відповідача [PERSON] інших утриманців. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1\\3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов про стягнення аліментів був поданий 03.05.2019 року, а тому, за правилами ст. 191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно приписів п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно приписів пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 Цивільного процесуального кодексу України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше як за шість місяців. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial