Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

02 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником будинку [ADDRESS]. Також у спірному будинку зареєстрований її онук, [PERSON] Останній не проживає в даному будинку, його особистих речей в будинку немає, спірним будинком він не цікавиться. Перешкод у користуванні будинком відповідачеві не чинили. Відповідач добровільно спірним жилим приміщенням не користується на протязі останніх трьох років без поважних причин. У зв'язку з викладеним позивач просила визнати відповідача втратившим право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач, [PERSON], та її представник, [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 31.03.2015р., в судове засідання не з'явилися, про час дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначили, що підтримують заявлені позовні вимоги, наполягають на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до ухвали Народного суду м. Слов'янськ Донецької області від 07.07.1971 року [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Як вбачається з копії домової книги для прописки громадян, які мешкають в буд. [ADDRESS] за зазначеною адресою, окрім інших, зареєстрований [PERSON] (а.с.7-10). Проте, [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] фактично не проживає з 01.07.2011 року по теперішній час, його особистих речей в будинку немає, що підтверджується довідкою комітету мікрорайону «Северний» м. Слов'янська від 16.03.2015р. за №141 (а.с.6). Судом встановлено, що відповідач вибув з даного житлового будинку за власним бажанням. Перепон у користуванні житлом йому ніхто не чинив. За приписами ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що відповідач не мешкає в житловому будинку [ADDRESS] понад три роки, в добровільному порядку виписатися з вказаного будинку не бажає. Суд приймає до уваги той факт, що відповідач, погодившись з позовом, визнав обставини, якими позивач обґрунтувала свої вимоги, та прийняв їх, що на суперечить положенням частини 4 статті 174 ЦПК України. Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. Позивач не вимагає компенсації понесених нею судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved