Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

02 жовтня 2018 року позивач Мішково-Погорілівська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] , в якому просить позбавити батьківських прав відповідачів [PERSON] , [PERSON] , а також стягнути з відповідачів аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачі є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , відносно якого не виявляють належної батьківської уваги, турботи і не підтримують його матеріально, ухиляються від виконання батьківських обов`язків. З 2011 року [PERSON] навчається в Мішково-Погорілівській загальноосвітній санаторній школі-інтернат Вітовського району Миколаївської області. За весь час навчання дитини батько жодного разу сина не відвідував. Під час навчання дитини в школі-інтернат мати відвідувала його декілька разів та забирала на вихідні. Батьки матеріально не забезпечували дитину, [PERSON] знаходиться в школі-інтернаті на повному державному забезпеченні, класному керівнику батьки не телефонують та не цікавляться станом його здоров`я та успіхами у навчанні. З 22 лютого 2018 року, терміном три місяці, [PERSON] перебувала під соціальним супроводом, однак ситуація в родині не змінилась, офіційно вона не працевлаштувалась, помешкання знаходиться в антисанітарному стані, водопостачання відсутнє, електропостачання та газопостачання відімкнене через заборгованість, присадибну ділянку повністю не обробляє, вживає алкогольні напої, спілкування з дитиною та його матеріальне забезпечення відсутнє. В судовому засіданні представник позивача Захарчук Д.В. позов підтримала, з підстав, викладених в ньому, просила його задовольнити в повному обсязі. Крім обставин зазначених в позові, пояснила, що на даний час в поведінці батьків нічого не змінилось, дитину не відвідують та зовсім не цікавляться його справами, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, місце та час судового засідання повідомлялась шляхом направлення судової повістки за останнім відомим місцем її проживання, причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив не подала. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомили, відзив не подали. Представник третьої особи - служби у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області Зелинська Р.Б. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача. Суду пояснила, що з 2011 року [PERSON] навчається в Мішково-Погорілівській загальноосвітній санаторній школі інтернат І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради. За весь час перебування дитини в навчальному закладі батьки зовсім не забезпечували його матеріально, батько жодного разу не з`явився до навчального закладу та не цікавиться життям дитини. Мати періодично приїжджала та декілька разів забирала сина на вихідні, однак на шлях виправлення не стала, продовжує вживати спиртні напої, офіційно не працевлаштувалась, в будинку відсутні умови для проживання дитини, відключені газ, світло та водопостачання за борги. Також зазначила, що Вітовського районною державною адміністрацією Миколаївської області, як органом опіки та піклування, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх сина, що відповідає інтересам дитини. 06 лютого 2019 року до суду від [PERSON] надійшов зустрічний позов до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Снігурівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції про виключення відомостей про батька з актового запису про народження. Ухвалою суду від 21 лютого 2019 року у прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Снігурівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції про виключення відомостей про батька з актового запису про народження відмовлено. 21 березня 2019 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2019 року, яку 02 травня 2019 року Миколаївським апеляційним судом повернуто як не подану в зв`язку з невиконанням ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 04 квітня 2019 року. Ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати від 27 серпня 2019 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 02 вересня 2019 року. Заслухавши вступні слова представника позивача Захарчук Д.В. та представника третьої особи Зелинської Р.Б., дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07 листопада 2012 року серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №94 (а.с.5). У відповідності до приписів частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від свої обов`язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно довідки виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 02 лютого 2018 року №239/04.03 [PERSON] проживає без реєстрації місця проживання в [ADDRESS] та до складу її сім`ї входить [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який є вихованцем Мішково-Погорілівської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради (а.с.17). Відповідно до акту обстеження умов проживання відповідача [PERSON] від 03 травня 2018 року в [ADDRESS] , на час проведення обстеження в встановлено, що система водопостачання у будинок не підведена, каналізація відсутня, газ та електропостачання відімкненні за борги по їх сплаті, в будинку пічне опалення на осінньо-зимовий період, присадибна ділянка обробляється частково, будинок хоч і придбаний, але ремонт відсутній, приготовленої їжі не було (а.с.26). Рішенням виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 22 лютого 2018 року №33 [PERSON] попереджено про відповідальність за ухилення від невиконання батьківський обов`язків щодо виховання сина [PERSON] та доньки [PERSON] , їх навчання та утримання, відповідача взято під соціальний супровід на три місяці та надано місячний термін для налагодження побуту, спілкування та матеріального забезпечення сина, влаштування доньки в дошкільний навчальний заклад та працевлаштуватися на постійне місце роботи (а.с.14). У зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] вище зазначеного рішення 31 травня 2018 року виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області вирішено надати згоду на доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , як таку, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по його вихованню та утриманню (а.с.15). Відповідно до характеристики, наданої Шевченківською сільською радою Вітовського району Миколаївської області від 02 березня 2018 року №7/04.03, відповідач має дев`ятеро неповнолітніх дітей, стосовно семи дітей позбавлена батьківських прав. За навчальний 2017-2018 рік вона жодного разу не відвідала свого сина [PERSON] у школі-інтернаті, не цікавиться його життям, вживає алкогольні напої, не працює, матеріально не забезпечена (а.с.18). Відповідно до акту Мішково-Погорілівської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради про невідвідування дитини батьками від 01 жовтня 2018 року [PERSON] та [PERSON] у період з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року свого сина [PERSON] , який навчається у 8 класі, не відвідували, без поважних причин не приймали участі в його вихованні, не виявили по відношенню до нього батьківської уваги та піклування, здоров`ям не цікавились, матеріальної допомоги не надавали (а.с.29). Згідно акту Мішково-Погорілівської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради про невідвідування дитини батьками від 31 травня 2019 року [PERSON] та [PERSON] протягом 2019 року свою дитину не відвідували, не виявили батьківської уваги та піклування, здоров`ям не цікавились, матеріальної допомоги не надавали (а.с.133). Аналізуючи обставини зазначені в досліджених у судовому засіданні актах Мішково-Погорілівської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради про невідвідування дитини батьками від 01 жовтня 2019 року та 31 травня 2019 року суд дійшов висновку, що відповідачі з часу пред`явлення позову до суду та до ухвалення судом рішення, не змінили своєї поведінки відносно свого сина. З висновку Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області від 20 вересня 2018 року №3032/01-29/27-18, вбачається, що неповнолітній [PERSON] з першого класу навчається в Мішково-Погорілівській санаторній школі-інтернат І-ІІІ ступенів та перебуває на повному державному утриманні, мати дитину не забезпечує необхідними речами та шкільним приладдям, не цікавиться його здоров`ям, навчанням. Крім цього, викликати матір та батька до служби у справах дітей для з`ясування причин невиконання ними батьківських обов`язків та отримання пояснень являється неможливим, оскільки місце перебування їх не відоме. Відповідачі не виконують батьківських обов`язків відносно своєї дитини, а тому підлягають позбавленню батьківських прав в судовому порядку, що відповідає інтересам дитини (а.с.76-77). Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитинi забезпечується такий захист i піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейський суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статусу остаточного, вказав, в тому числі, на необхідності з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Пленум Верховного Суду України в Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини, інших осіб, які незаконно їх утримують та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В ході судового розгляду судом встановлено, що ні позивач, ні будь-яка інша особа не чинила перешкод відповідачам у реалізації їх батьківських прав. Таким чином суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не піклуються про фізичний і духовний розвиток своєї дитини та ухиляються від обов`язку по його вихованню, свідомо нехтуючи своїми обов`язками. Згідно частини 6 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, згідно частини 4 статті 155 СК України, є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності докази по справі, суд вважає позов у частині позбавлення батьківських прав обґрунтованим і підлягаючим задоволенню та вважає, що такий крайній захід впливу на відповідачів, як позбавлення їх батьківських прав, в даному випадку є необхідним та відповідає інтересам їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, суд вважає за можливе роз`яснити відповідачам положення статті 169 СК України щодо права матері та батька, позбавлених батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни їх поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне. У відповідності до частини 3 статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина 2 статті 166 СК України). Згідно частини 6 статті 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Мати і батько, відповідно до частини 1 статті 141 СК України мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Відповідно до вимог частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Визначаючи розмір аліментів, суд враховував обставини, передбачені статтею 182 СК України з урахуванням наявних у справі доказів. Ураховуючи викладене позовна вимога про стягнення аліментів з відповідачів на користь особи або закладу, де буде знаходитись дитина, підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів. Судові витрати розподілити у відповідності до статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved