Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

03.05.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 04.11.1978 року та зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 2692. При цьому позивач посилається на те, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, спільного господарства не ведуть, проживають окремо протягом останнього року. Примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим, позивач звертається до суду із позовом. 07.11.2017 року представником відповідача [PERSON] згідно довіреності від 31.05.2017 року було надано клопотання про зупинення провадження по справі та надання подружжю час для примирення на строк в 6 місяців /а.с.31/. У судовому засіданні 15.11.2017 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважала можливим зберегти шлюб. В судовому засіданні ухвалою від 15.11.2017 року провадження по справі зупинено, надано сторонам строк для примирення до 12.03.2018 року. 06.02.2018 року від позивача до канцелярії суду надана нотаріально посвідчена заява про розгляд справи за його відсутності, а також надійшли письмові пояснення, в яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, не бажає примирення та стверджує, що стосунки тільки погіршились, чим порушуються його права. В судовому засіданні 12.03.2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримала вимоги та пояснила, що за час для примирення сторони не бачились та не примирились. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] вказав, що сторони бачились один раз в строк, наданий чудом для примирення в зв'язку з обговоренням питання про поділ майна. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд приходить до наступного. Як встановлено судом 04.11.1978 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2692, що слідує із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с. 5/. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх синів, доказів на підтвердження вказаних обставин суду надані не були, однак сторони не оспорювали даних фактів. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, проживають окремо понад рік. Спір стосовно поділу спільного майна на теперішній час розглядається в іншому суду за місцем знаходження майна. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що в строк, наданий судом для примирення, сторони не примирились, не сприяли збереженю сімї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обргунтованими Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, шлюб у сторін носить формальний характер, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. 112 СК України. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалися сторони, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин. За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved