Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

03.05.2019 р. заявниця [PERSON] звернулась в Корабельний районний суд м. Миколаєва з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, де заінтересованими особами є Міністерство соціальної політики України та Російська Федерація. В заяві [PERSON] просила суд встановити факт загибелі [PERSON] , [INFO] , під час виконання обов`язків військової служби 20.01.2015 року поблизу м. Донецьк Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Заяву мотивувала тим, що у шлюбі з [PERSON] у неї народився син [PERSON] , [INFO] . Військову службу її син, [PERSON] , проходив з 04.11.2011 р. по 09.10.2012 р. та з 04.12.2012 р. служив за контрактом у 79-ій окремій аеромобільній бригаді Високомобільних десантних військ Збройних Сил України. Був призваний Ленінським РВК Миколаївської області. Остання займана посада старшого солдата [PERSON] - старший сапер інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини польова пошта [NUMBER] . В період з 23.05.2014 р. по 07.08.2014 р., з 17.12.2014 р. по 20.01.2015 р. [PERSON] безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей. 20.01.2015 р. в службовий час, під час виконання бойового завдання на території Донецької та Луганської областей, під час обстрілу Донецького аеропорту з боку російських збройних формувань, [PERSON] , старший сапер інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти, отримав тяжкі поранення від яких загинув на місці. Згідно з витягом з наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 30.01.2015 р. № 31, старшого солдата [PERSON] , який загинув 20.01.2015 р. під час виконання бойового завдання поблизу Донецького аеропорту, було виключено зі списків особового складу частини та особового складу Збройних Сил України у зв`язку зі смертю. Зазначила, що Указом Президента України Про відзначення державними нагородами України від 23.05.2015 р. № 282/2015 старшого солдата [PERSON] за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України було нагороджено орденом За мужність ІІІ ступеня (посмертно). Крім того, старшого солдата [PERSON] було нагороджено нагрудним знаком За оборону Донецького аеропорту (посмертно), відзнакою командира 79одшбр За зразкову службу, почесною відзнакою Герой Миколаївщини. Посилалася на те,що саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, її син старший солдат [PERSON] загинув в районі м. Донецьк Донецької області України, [INFO] . Звернення заявниці до суду обумовлено тим, що вона має на меті визначення статусу [PERSON] , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права. Ухвалою суду від 08.05.2019 р. провадження у справі було відкрито. Заінтересованим особам роз`яснене право на подачу письмового заперечення проти заявлених вимог або наявність перешкод для відкриття провадження у справі з обов`язковим посиланням на докази, якими такі заперечення обґрунтовуються. Ні підставі Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, яка ратифікована Верховною Радою України 10.11.1994 року та набула чинності для України 14.04.1995 року копія ухвали суду від 08.05.2019 р. про відкриття провадження по справі разом з копією заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та додані до заяви документи були направлені до Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України через Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області для вручення Уряду Російської Федерації та виконання окремих процесуальних дій для направлення їх компетентному органу Російської Федерації. Ухвалою суду від 12.03.2020 р. провадження у справі за заявою [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, було зупинено до отримання від компетентних органів інформації щодо виконання компетентним судом Російської Федерації судового доручення про вручення документів та виконання окремих процесуальних дій. 09.12.2020 року Ухвалою суду провадження у вказаній цивільній справі було поновлено та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання заявниця та її представник не з`явилися. Заявниця надала суду заяву, в якій просила суд слухати справу без її та представника участі за наявними в матеріалах справи документами. Вимоги заяви підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу без участі представника Мінсоцполітики. Статтею 114 Конституції Російської Федерації визначено, зокрема, що Уряд Російської Федерації здійснює заходи щодо забезпечення оборони країни, державної безпеки, реалізації зовнішньої політики, забезпечення законності, прав і свобод громадян. Заінтересована особа Російська Федерація в судове засідання свого представника не направила, про дату судового засідання, а також предмет розгляду була повідомлена належним чином в порядку ст. 498 ЦПК України. В матеріалах справи міститься лист Міністерства закордонних справ України № 71/ВКЗ/16-500-75887 від 16.11.2020 р., в якому зазначено, що Посольство України в Російській Федерації нотою від 16.09.2020 № 6111/22-012-1666 повторно зверталося до Міністерства закордонних справ РФ з проханням інформувати щодо виконання компетентним органом РФ доручень Корабельного районного суду м. Миколаєва. Станом на 16.11.2020 будь-яка відповідь від російської сторони за позовом громадянки [PERSON] на адресу диппредставництва України в РФ не надходила. Вказаним листом також повідомлено, що у відповідь на аналогічні звернення Посольства України в Російській Федерації Міністерство закордонних справ РФ нотою від 27.12.2019 № 16182/2дснг повідомило, що російською стороною не розглядатимуться надіслані Україною матеріали, які містять неприйнятні для російської сторони формулювання. Суд, вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності дійшов наступного. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до положень п. 8 ч.1, ч.2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З наведеного вище, а також з роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки, і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, та в судовому порядку встановлення таких фактів можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Судом було встановлено, що згідно з Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06.10.1992 р. відділом записів актів цивільного стану виконкому Корабельної міської Ради народних депутатів, заявниця [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою Військової частини [NUMBER] № 576/а від 29.01.2015 р. старший солдат [PERSON] в періоди з 23.05.2014 р. по 07.08.2014 р., 05.11.2014 р. по 01.12.2014 р., 17.12.2014 р. по 20.01.2015 р. дійсно безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції сектору Д, сектору М на підставі наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 16.06.2014 р. № 33/244т. В лікарському свідоцтві про смерть № 186 від 22.01.2015 р., виданого відділом судово-медичної експертизи трупів Дніпропетровського обласного Бюро судово-медичної експертизи на ім`я [PERSON] , [INFO] , в пункті 8 зазначено, що місцем смерті останнього є м. Донецьк із зони АТО, аеропорт. Пунктом 12 названого свідоцтва передбачено, що датою смерті від травми є 20.01.2015 року, травму отримав в зоні АТО. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 29.01.2015 р. Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] в місті Донецьк Донецької області , Україна, про що зроблений відповідний актовий запис № 44. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) № 31 від 30.01.2015 р. старший солдат [PERSON] , старший сапер інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти загинув 20.01.2015 р. в службовий час, під час виконання бойового завдання в ході проведення антитерористичної операції в Луганській та Донецькій областях, під час обстрілу Донецького аеропорту з боку незаконних збройних формувань. Від отриманих поранень старший солдат [PERSON] загинув на місті. З 21.01.2015 р. виключений зі списків особового складу частини та особового складу Збройних Сил України у зв`язку зі смертю. Смерть настала в результаті ушкодження від військових дій та пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Указом Президента\~України від\~23\~травня 2015\~року №\~282/2015\~ [PERSON] був\~нагороджений орденом\~«За мужність»\~III\~ступеня (посмертно). 12.06.2016 р. Спілкою учасників бойових дій в АТО Побратими України старший солдат [PERSON] був нагороджений нагрудним знаком за За оборону Донецького аеропорту за № 241. Звертаючись з заявою, заявниця просила встановити юридичний факт загибелі свого сина під час виконання обов`язків військової служби поблизу м. Донецьк Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, помилково вважаючи це фактом, який має юридичне значення. Зі змісту\~заяви вбачається,\~що заявниця\~просить встановити\~причиново -\~наслідковий зв`язок\~між загибеллю\~сина та\~діями іншої\~держави,\~що не\~є у\~розумінні юридичної\~науки фактом,\~який має\~юридичне значення,\~а є\~зв`язком\~між подіями\~(фактами)\~і наслідками\~цих подій,\~а отже\~не може\~бути встановлений\~у порядку\~Глави шостої\~Цивільного процесуального\~кодексу України. Факт агресії та окупації Російською Федерацією території України є загальновідомими фактами, що не заперечуються а ні українським суспільством, а ні міжнародною спільнотою. Так, 15 квітня 2014 року Верховною Радою України був прийнятий Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території, що стосувався АРК та м. Севастополя. Відповідно до статті 2 вказаного Закону визначається статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-УІП було затверджене Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, у якому, зокрема, зазначено, що Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою - агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором. Постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-УНІ був схвалений текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві Парламенту України також зазначено, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України. Президент України своїм Указом від 24 вересня 2015 року № 555 ввів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 вересня 2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затвердив Воєнну доктрину України, якою визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України. Таким чином, факт збройної агресії проти України зі сторони Російської Федерації встановлено наведеними вище актами ВРУ та Президента України. Окупація частини території України внаслідок збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомими і встановленню та доказуванню даного факту рішенням суду не потребує. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 16.07.2020 р. по справі № 711/7922/17 (провадження № 61-41461св18), в якій під час прийняття рішення виходив з того, що юридичний факт, про встановлення якого порушує у справі питання заявник (наявність збройної агресії проти України зі сторони Російської Федерації), є загальновідомим та встановленим в порядку окремого провадження бути не може. Заявниця [PERSON] має достатньо переконливі докази того, що її син [PERSON] , [INFO] , загинув під час проведення антитерористичної операції 20.01.2015 у зоні її проведення, а саме поблизу м. Донецьк Донецької області, Україна, що підтверджується, зокрема, витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 938 від 18.03.2015 року; лікарським свідоцтвом про смерть № 186 від 22.01.2015 р.; довідкою про причину смерті (до форми № 106/о № 186) від 22.01.2015 р.; свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] ; довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 576/а від 29.01.2015 р.; Актом проведення спеціального розслідування від 22.01.2015 р., а також витягом з наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) № 31 від 30.01.2015 р. Отже, за таких обставин, вважати, що є підстави для висновку про те, що у заявника наявні перепони для підтвердження факту загибелі її сина [PERSON] внаслідок проведення антитерористичної операції через збройну агресію проти України зі сторони Російської Федерації у суду немає. Також не підлягає встановленню той факт, що [PERSON] загинув під час виконання військової служби 20.01.2015 року поблизу м. Донецьк Донецької області, Україна, оскільки на підтвердження вказаних обставин у розпорядженні заявниці [PERSON] є: 1) витяг з наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) № 31 від 30.01.2015 р., в якому значиться, що [PERSON] загинув [INFO] в службовий час, під час виконання бойового завдання в ході проведення антитерористичної операції в Луганській та Донецькій областях, під час обстрілу Донецького аеропорту з боку незаконних збройних формувань; 2)лікарське свідоцтво про смерть № 186 від 22.01.2015 р., в якому значиться дата смерті [PERSON] - [INFO] , місце смерті м. Донецьк, Україна, зона АТО, аеропорт; 3) Акт проведення спеціального розслідування від 22.01.2015 р., яким було встановлено, що 20.01.2015 близько о 18 год. 00 хв. під час обстрілу Донецького аеропорту з боку незаконних збройних формувань, а також під час виконання завдань за призначенням, загинув старший солдат [PERSON] ; 4) витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 938 від 18.03.2015 року, в якому вказано, що травма і причина смерті [PERSON] пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. За таких обставин, заява [PERSON] про встановлення факту загибелі [PERSON] під час виконання обов`язків військової служби 20.01.2015 р. поблизу м. Донецьк Донецької області, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України задоволенню не підлягає. Згідно з п. 16 ч. 2 ст. 3 Закону України Про судовий збір судовий збір не справляється за подання заяви про встановлення факту смерті особи, яка загинула в районах проведення воєнних дій або антитерористичних операцій. Крім того, згідно п. 8 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи . Враховуючи те, що [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту загибелі сина [PERSON] при виконанні обов`язку військової служби поблизу м. Донецьк Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, суд вважає, що судовий збір за розгляд цієї заяви слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed