Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

03.12.2020р. до Святошинського районного суду м.Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 84 449,49 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 80 000,00 грн. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 09.12.2019р. на підставі заяви [PERSON] від 04.12.2019р. звільнена з посади диспетчера у зв`язку із невиконанням підприємством п.5.1 розділу 5 Колективного договору №121-13 від 19.04.2013 та згідно ст. 38 Статуту. В заяві про звільнення позивач зазначила про наявність заборгованості по заробітній платі у розмірі 84 499,49 грн. Станом на дату звернення із позовом до суду відповідач виплату заборгованості по заробітній платі так і не здійснив у зв`язку із чим позивач звернулась до суду із позовом про стягнення на її користь заборгованості по заробітній платі у розмірі 84 499,49 грн. та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 80 000,00 грн., судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва Миколаєць І.Ю. від 04.12.2020р. відкрито провадження у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 28.04.2021р. цивільну справу №759/21490/20 передано до провадження судді Горбенко Н.О. Ухвалою суду від 11.5.2021р. призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та представник позивача до суду не з`явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, що підтверджується повідомленням по справі, надав до суду відзив, в якому просив суд задовольнити позов в частини стягнення середнього заробітку, оскільки станом на дату звернення до суду підприємство перед позивачем заборгованості немає. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задовленню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до Наказу Генерального директора Державного підприємства «Артилерійське озброєння» №365-к від 05.12.2019р. звільнено [PERSON] з посади диспетчера виробничо-диспетчерського відділу з 09.12.2019р. за власним бажанням згідно ч.3 ст. 38 КЗпП. Станом на 09.12.2019р. загальна сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] становить 84 499,49 грн., що підтверджується Довідкою щодо заборгованості із заробітної плати, виданої Державним підприємством «Артилерійське озброєння» за вих.№108 від 09.12.2019р. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] отримала виплати із заборгованості по заробітній платі у розмірі 10000,00 грн. - 02.06.2020р., 1000,00 грн. - 05.03.2020р., 1000,00 грн. - 25.02.2020р., 1000,00 грн. - 13.02.2020р., що становить 13 000,00 грн. Дана обставина підтверджується копією виписки ПАТ КБ «Приват Банк» за період 01.01.2020р. по 19.06.2020р. Відповідно до Відомості розподілу витрат від 20.01.2021р. Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» позивачу виплачено заборгованість по сплаті заробітної плати у розмірі 74 087,33 грн. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді диспетчера Виорбничо-диспетчерського відділу Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» з окладом 11 900,00 грн. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Згідно ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За змістом ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Як вказано в ч. 6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідач фактично визнав суму заборгованості по невиплаченій заробітній платі. Тому суд вважає за доцільне задовольнити позов в цій частині частково на суму 12 745,85 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Правила визначення середнього заробітку працівника передбачені Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 84 499,49 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні починаючи з у розмірі 80 000,00 грн. Позов в частині стягнення заборгованості не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем сплачено позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 84 499, 49 грн. З цього приводу суд зазначає, що згідно ст.27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Правила визначення середнього заробітку працівника передбачені Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно п.5 розділу IV зазначеного порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 даного розділу передбачається, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У постанові Верховного Суду у справі №643/14838/16-ц від 06.11.2019 міститься висновок в якому вказано, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає застосуванню формула, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Згідно до ч.ч.5,6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018 за № 78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік», кількість робочих днів у серпні -21, вересні 21, у жовтні 22, у листопаді 21, у грудні 21. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача становить (11 900,00+11900,00)/42 = 566,66 грн. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 за № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік», кількість робочих днів у 2020 - 251 день. Так, у січні 2021 року, із врахуванням того, що 28.01.2021р. сплачено суму заборгованості позивачу у повному обсязі, кількість робочих днів - 19 днів. Отже розмір середнього заробітку за період з 10.12.2019 по 28.01.2021 становить 161 497,54 грн. Таким чином суд задовольняє вимогу позивача в частині стягнення з відповідача суму середнього заробітку частково в розмірі 80 000 грн., оскільки суд не в праві виходити за межі заявлених позовних вимог. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку позов задовольняється частково. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання заяви у справах позовного провадження сплачується судовий збір фізичними особами у розмір 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання позовної заяви немайнового характеру, судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений: на 1 січня 2020 року - 2102 гривня. Таким чином мінімальний розмір судового збору за подання заяви у справах позовного провадження має становити 2102,00 х 0,4 = 840,80 гривень. Оскільки позов задовольняється частково, а саме: позовної вимоги майнового характеру, про стягнення заборгованості по заробітній платі яка задоволена частково, та позовної вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку по заробітній платі, яка також задоволена частково, то у відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, в загальному розмірі 840,80 грн. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову, не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, заяви про застосування строку позовної давності від відповідача до суду не надходили, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Згідно п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі вище викладено,

Outcome: partial