Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

03 серпня 2017 року представник позивача звернувся з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього на свою користь грошові кошти у розмірі 18000 гривень, а також судові витрати. Свої вимоги він обґрунтував тим, що 07 квітня 2017 року позивач надав відповідачу аванс в розмірі 18000 гривень в якості оплати виконання будівельних та демонтажних робіт об'єкта нерухомості, розташованого за адресою [ADDRESS]. На підтвердження отримання авансу відповідач 07 квітня 2017 року надав розписку, в якій зазначив, що отримав грошові кошти. Однак, в установлений строк відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, жодних будівельних робіт не виконав. Представник позивача, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України відповідач був повідомлений про день, час та місце розгляду справи через оголошення у пресі (а.с. 52). Частина 4 ст.169 ЦПК України встановлює, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв'язку з чим, суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалив заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що 07 квітня 2017 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] 18000 гривень в якості авансу за виконання будівельних та демонтажних робіт за адресою [ADDRESS], про отримання авансу відповідач надав розписку (а.с.6). Будівельні роботи мали бути виконані в строк до 15 червня 2017 року, однак до теперішнього часу не виконані. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням почати будівельні роботи. Однак, відповідач ухиляється як від виконання будівельних робіт так і від повернення грошових коштів. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК Українипідстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст.6,627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, тобто умов про предмет договору, умов, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усіх тих умов, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом (ч.2 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України. За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином.(ст.599 ЦК України) Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Виконання зобов'язання - це здійснення його сторонами покладених на них прав обов'язків, що складають зміст зобов'язання. Відповідно до змісту ст.ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Частинами 1-3 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідач ухиляється від виконання прийнятих на себе зобов'язань щодо проведення будівельних та демонтажних робіт, а тому суд приходить до висновку, що грошові кошти у розмірі 18000 гривень передані відповідачу підлягають поверненню позивачу. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати на оплату судового збору в сумі 640 гривень (а.с. 1).

Outcome: approved