Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

03 грудня 2019 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом до Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просять суд: - встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] , та [PERSON] , як племінником та рідним дядьком; - встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] , та [PERSON] , як племінником та рідною тіткою; - визнати за кожним із позивачів право власності, в порядку спадкування за законом, на Ѕ частку земельних ділянок: площею 4,4800 га, кадастровий номер 1223286500:01:041:0481, площею 5,2600 га, кадастровий номер 1223286500:01:024:0303, розташованих на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали їх племіннику - померлому [INFO] [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Новомосковською районною державною нотаріальною конторою 14.03.2012 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , [INFO] . 12 квітня 2007 року їх мати [PERSON] , [INFO] склала заповіт, за яким все своє майно, а також дві земельні ділянки, якими володіла на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ДП №082782, виданого 27.12.2001 року Спаською сільською радою, заповіла своєму онуку [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. 14 березня 2012 року державний нотаріус Новомосковської районної нотаріальної контори видала племінникові позивачів [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина, на яку видане свідоцтво складалась із двох земельних ділянок загальною площею 9,740 га (ріллі 9,740 га), з кадастровими номерами 1223286500:01:041:0481 та 1223286500:01:024:0303, і з того часу [PERSON] став власником цих земельних ділянок. [INFO] в с. Х-Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області їх племінник [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається із двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровими номерами зазначеними вище, загальною площею 9,740га, які розташовані на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. У встановлений законом строк, позивачі, кожен окремо, звернулися до Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті племінника [PERSON] , померлого [INFO] . Однак, 18.10.2019 року державним нотаріусом було відмовлено позивачам у вчиненні нотаріальних дій, з підстав неможливості ідентифікації інформації про майно зі спадкодавцем та ненаданням до нотаріальної контори документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкові земельні ділянки. Так, позивачі вказують, що [PERSON] , [INFO] , є їхнім рідним братом, але його документи, а саме свідоцтво про народження, паспорт, свідоцтво про смерть втрачені. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] на півночі території Російської Федерації колишнього Радянського Союзу, де був на заробітках. Його тіло в село було доставлене у цинковій закритій труні, та він був похований на кладовищі в с. Х-Губиниха Новомосковського району. За життя, у [PERSON] народився син - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження останнього втрачено. Між тим, дана обставина узгоджується із заповітом їхньої матері [PERSON] , за яким вона все своє майно, а також дві земельні ділянки, якими володіла на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ - ДП №082782, заповіла не сторонній особі, а своєму онуку [PERSON] , [INFO] . Дійсно, в силу незалежних від них обставин, позивачі не змогли надати нотаріусу оригінали документів, які підтверджують право власності спадкодавця на означені вище земельні ділянки, оскільки місцезнаходження цих документів їм невідомо. Також, позивачі не змогли надати нотаріусу документи про народження спадкодавця [PERSON] , [INFO] , з яких би вбачалося, що їх брат [PERSON] , [INFO] , є батьком спадкодавця, а відповідно позивачі, як рідні дядько та тітка, є спадкоємцями третьої черги. Зазначені обставини і стали підставою для звернення [PERSON] , [PERSON] до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року відкрите провадження у справі (а.с.38). Відповідною ухвалою суду від 25 березня 2020 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.64). До початку судового розгляду представник позивачів [PERSON] , надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, одночасно позов підтримав (а.с.92). Представник відповідача - Підгородненської ОТГ, яка є правонаступником прав та обов`язків Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, також надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.41). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у свій сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Хутір-Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, помер [INFO] в с. Хуторо-Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, що стверджується копією актового запису про смерть №22 від 10 квітня 2019 року (а.с.57). Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П. заведено спадкову справу №105/2019, матеріали якої свідчать про таке. 28 травня 2019 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті племінника [PERSON] звернулися, кожен окремо, дядько останнього - [PERSON] (а.с.71) та тітка померлого [PERSON] (а.с.72), а в подальшому 18 жовтня 2019 року, кожен з них, подали заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частку житлового будинку [ADDRESS] , та земельних ділянок, наданих для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с.75,77). 18 жовтня 2019 року державним нотаріусом відмовлено позивачам у вчиненні нотаріальної дії. Так, зі змісту відмов (а.с.90,91) вбачається, що згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.10.2019 року №185202158 в Реєстрі наявні відомості щодо реєстрації прав власності за суб`єктами із прізвищем та ім`ям по батькові [PERSON] , але не можливо ідентифікувати зазначену інформацію зі спадкодавцем, оскільки спадкоємцями не надані відомості щодо РНОКПП спадкодавця. Крім того, спадкоємцями не надані до нотаріальної контори документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадковий будинок та спадкові земельні ділянки, що не дає можливості нотаріусу видати свідоцтво про право на спадщину за законом. У відповідності до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. Як зазначають позивачі у своєму позові, [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] по лінії свого батька являється їхнім племінником, бо є сином їх рідного брата [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . В тім, документів їхнього брата, зокрема його свідоцтва про народження, паспорту, свідоцтва про смерть, а також свідоцтва про народження [PERSON] , у якому батьком записаний [PERSON] , не збереглися. При цьому, на підтвердження родинного зв`язку зі своїм рідним братом - батьком спадкодавця, позивачами подано до суду копію завіреної Спаською сільською радою виписки з погосподарської домової книги №4 за 1958 -1960 року (а.с.29-31), де вказано, що родина [PERSON] проживала разом в [ADDRESS] та у подружжя [PERSON] та [PERSON] було четверо дітей: донька [PERSON] , 1938 року народження, син [PERSON] , 1940 року народження, помер [INFO] , син [PERSON] , 1943 року народження та донька [PERSON] , 1949 року народження. В цій же виписці зазначена ступінь споріднення вказаних осіб, національність, грамотність, місце роботи, місце проживання за вказаною адресою та інші відомості, що чітко вказують на одну сім`ю, а отже даний письмовий документ підтверджує, що померлий у 1982 року [PERSON] , 1940 року народження є рідним братом позивачів по справі. В свою чергу, поданою до суду копією заповіту серії [NUMBER] , посвідченого 12.04.2007 року державним нотаріусом Ріхтер Н.В. (а.с.21), стверджується, що за життя мати позивачів [PERSON] , все своє майно, а також дві земельні ділянки, якими володіла на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ - ДП №082782 (а.с.23), заповіла своєму онукові [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Так, сама по собі наявність у позивачів оригіналів усіх зазначених вище документів, свідчить на їх користь, тому у суду є всі підстави для встановлення юридичного факту, на якому наполягали [PERSON] , [PERSON] . При цьому, вимоги позивачів підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до позову та підтверджують обставини, на які вони посилаються у позові. Детальний аналіз зазначених вище документів, виданих компетентними органами та зареєстрованими у встановленому порядку, доводить суду той факт, що [PERSON] являється рідним дядьком, а [PERSON] рідною тіткою померлого [INFO] [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки загальною площею 9,740 га (ріллі 9,740 га) кадастровий номер 1223286500:01:041:0481 та 1223286500:01:024:0303, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Спаської сільської ради, Новомосковського району Дніпропетровської області, яка належала останньому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 14 березня 2012 року держаним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-792 (а.с.22), що також підтверджується Витягами з ДЗК про земельні ділянки (а.с.24,25). При цьому, як зазначалося вище, через відсутність у позивачів оригіналу вищезазначеного правовстановлюючого документу, який посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, державний нотаріус Новомосковської районної державної нотаріальної контори правомірно прийняла рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, і тому позивачі позбавлені можливості оформити спадкове майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою ст. 1222 ЦК України встановлено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, а згідно ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За статтею 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Отже, в силу зазначених норм матеріального права, позивачі, які є рідними дядьком і тіткою спадкодавця [PERSON] , і які прийняли спадщину, відповідно до ст.1263 ЦК України, являються спадкоємцями третьої черги, оскільки матеріалами спадкової справи №105/2019 підтверджується відсутність спадкоємців перших двох черг спадкування. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. У відповідності до ст.392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та має бути задоволений, оскільки [PERSON] за життя на законних підставах набув право власності на вказані вище земельні ділянки, а позивачі, кожен окремо, прийняли спадщину після смерті свого племінника, а тому до них в рівних частинах, відповідно до ст.1216 ЦК України, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець. На підставі викладеного,

Outcome: approved