Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

02 вересня 2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із зазначеною позовною заявою у якій просить зняти арешт з нерухомого майна (квартири), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м., що належить на праві власності відповідачці [PERSON] та є предметом іпотеки за договором від 01.12.2006 року, який було накладено постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Богунським ВДВС Житомирського МУЮ, в рамках виконавчих проваджень №№ 43478172; 39029354. У своєму зверненні до суду позивач посилається на те, що з грудня 2006 року відповідач [PERSON] перебувала у договірних відносинах з АКІБ «УКРСИББАНК» з приводу надання останнім споживчого кредиту на суму 102000,00 доларів США, який було забезпечено за договором іпотеки 01.12.2006 року квартирою [ADDRESS]. У грудні 2011 року між правонаступником кредитора ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту у [PERSON], станом на 26.08.2014 року утворилась заборгованість. Позивач має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь та звернути стягнення на предмет іпотеки. Однак, не має можливості реалізувати своє право на задоволення вимог шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки, так як постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, Богунським ВДВС Житомирського МУЮ при примусовому виконанні наказу №906/160/14 від 26.03.2014 про стягнення з ФОП [PERSON] на користь ПП «ЩМС» суми боргу, накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], в тому числі на предмет іпотеки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та підтвердив обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач ПП «ЩМС» про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки представники суду не повідомлені. Відповідач ТОВ «Торговий дім «Срібне місто» був сповіщений про час та місце розгляду також належним чином, проте за адресою вказаною у позові отримати судовий виклик відмовились. Від третьої особи до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника, проти задоволення позову не заперечували. Відповідно до ч.2 ст.114 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Відповідно до свідоцтва, виданого Другою Житомирською державною нотаріальною конторою 15.11.1996 року за р. № 1-4590 і яке зареєстровано у ЖОДКПТІ 09.07.1997 р. за № 12828, відповідачці [PERSON] належить квартира [ADDRESS], що територіально відноситься до Корольовського району м. Житомира. Згідно керівних роз'яснень п.16 постанови Пленуму Верхового Суду України від 26.12.2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 грудня 2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та гр. [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11088231000. Відповідно до умов вказаного договору гр. [PERSON] отримала кредит в сумі 102000,00 доларів США, який зобов'язалася повернути у повному обсязі не пізніше 01 грудня 2017 р., або достроково зі сплатою 12,3 відсотків річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором 01.12.2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було також укладено Договір іпотеки (нерухомого майна) посвідчений 01.12.2006 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №18613. Відповідно до п.1.1 вказаного Договору іпотеки, іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м.. Також, 01 грудня 2006 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку із посвідченням цього договору іпотеки, накладено заборону відчуження зазначеного в договорі іпотеки майна, а саме квартири [ADDRESS], яка є власністю відповідачки [PERSON] до припинення іпотечного договору. Відповідно до умов зазначеного Договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за Договором іпотеки. В наведеному Договорі іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, а також позасудове врегулювання здійснюється шляхом отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК». Як вбачається зі змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) та до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (копія витягу с Договору купівлі-продажу прав вимоги додається). Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у відповідачки [PERSON] станом на 26.08.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 2 580 607, 76 грн.. Позивач ПАТ «Дельта Банк», як новий кредитор та іпотекодержатель має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь та звернути стягнення на предмет іпотеки. Однак, фактично не має можливості реалізувати своє право на задоволення вимог шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки, оскільки постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, Богунським ВДВС Житомирського МУЮ, в рамках виконавчого провадження № 43478172, 28 травня 2014 року, при примусовому виконанні наказу № 906/160/14 від 26.03.2014 про стягнення з ФОП [PERSON] на користь ПП «ЩМС» 29138,67 грн., 3808,82 грн. і 1218,00 грн. витрат на оплату судового збору, накладено арешт на все майно, що належить гр. [PERSON], в тому числі на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Також, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, Богунським ВДВС Житомирського МУЮ, в рамках виконавчого провадження № 39029354, при примусовому виконанні наказу № 5/5007/1/11 від 23.08.2011 р. про стягнення з СПД [PERSON] на користь ТОВ «Торговий дім «Срібне місто» суми боргу 19900,94 грн., виконавцем накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], в тому числі на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. В силу ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ч.ч.1,2 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача, або третіх осіб звернутися з відповідним позовом до суду. Відповідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі звернення стягнення на рухоме майно, яке є предметом декількох обтяжень, переважне право на проведення процедури звернення стягнення належить обтяжувачу з вищим пріоритетом. За ч.1 ст.30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зареєстровані публічні обтяження не мають пріоритету над обтяженнями того ж майна, які були зареєстровані раніше з моменту реєстрації публічного обтяження, а також обтяженнями, які мають вищий пріоритет згідно з правилами, встановленими розділом III цього Закону. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеки» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням тільки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частинами 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: - винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; - винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; - винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; - проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. В розумінні ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Стаття 41 цього Закону України «Про іпотеку» зазначає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до ч. 1, 6, 9 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про іпотеку» на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів. Відповідно до ч. 1. ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За ст.ст. 572,575,585 ЦК України, в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами, при цьому іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Право застави виникає з моменту укладання договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, з моменту його нотаріального посвідчення. Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог Іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати право Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Таким чином, суд приймає до уваги вимоги ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» де вказано, що пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації і обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Оскільки право власності позивача безпідставно обмежено шляхом заборони на розпорядження своїм майном, підстави для даного обмеження відсутні, його позовні вимоги є повністю обґрунтовані та підлягають задоволенню у заявлений позивачем спосіб. З огляду на викладене, накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить боржнику [PERSON] - іпотекодавцю у відносинах з ПАТ «Дельта Банк» за Договором іпотеки, позбавляє права розпоряджатися належним на праві приватної власності нерухомим майном, що унеможливлює здійснити задоволення кредитних вимог Банку, як Кредитора та Іпотекодержателя, шляхом продажу предмета іпотеки у відповідності до умов іпотечного договору.

Outcome: approved