Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

02 вересня 2020 року позивач [PERSON] (далі- Позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Відповідач, ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 1989 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , з яким під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача 03 березня 1999 року, стався нещасний випадок внаслідок якого останній помер. Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку від 17 березня 1999 року, встановлено, що її чоловік загинув при виконанні трудових обов`язків на підприємстві відповідача. Причиною нещасного випадку вказано: погана оцінка організації робіт, попереджуючих обвал конструкції. Внаслідок смерті чоловіка позивачу завдана моральна шкода, оскільки вона у молодому віці втратила близьку людину, також на її утримання залишився малолітній син. Вказала, що смерть чоловіка стала для неї великим стресом. У зв`язку зі смертю чоловіка позивачу необхідно було докладати додаткових зусиль для забезпечення родини, брати додаткову роботу, у зв`язку з чим не могла багато часу приділяти сину, і відповідно його вихованню, що дуже пригнічувало та виснажувало позивача морально. Просила стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою суду від 03 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 17 вересня 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що на час настання нещасного випадку з чоловіком позивача не передбачалось можливості стягнення моральної шкоди на користь родичів загиблих. Крім того вказав, що відповідачем була надана матеріальна допомога родичам загиблого. Крім того вказав, що заявлений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості, і вказав, що на користь сина позивача та загиблого [PERSON] було стягнуто з відповідача моральну шкоду у розмірі 150\~000 гривень. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 29 липня 1989 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.14) [PERSON] помер [INFO] , внаслідок поєднаної травми голови, тулубу, кінцівок, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10) Відповідно до Акту №8 про нещасний випадок, встановлено, що 03 березня 1999 року при виконанні трудових обов`язків на підприємстві ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» правонаступником якого є ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», з [PERSON] стався нещасний випадок, в результаті якого він помер. Згідно зазначеного акту визначено працівників, які допустили порушення законодавства про охорону праці [PERSON] - механік дільниці фабрики окомкування; [PERSON] - заступник начальника фабрики окомкування (а.с.6-9) Згідно копії свідоцтва про шлюб (а.с.15) [PERSON] 17 лютого 2006 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , і після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . Статтею 3 Конституції України передбачається, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. На час виникнення спірних правовідносин (03 березня 1999 час смерті працівника) можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалась пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 № 472 (далі Правила). Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5 Правил). З матеріалів даної справи вбачається, що правовідносини між сторонами по відшкодуванню моральної шкоди виникли 03 березня 1999 року, коли з [PERSON] стався нещасний випадок, внаслідок якого останній помер. На той час діяли норми статті 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), як передбачала відшкодування моральної шкоди. Відповідно до зазначеної норми моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. На думку суду відповідач ПрАТ «ЦГЗК» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу дружині померлого, оскільки у зв`язку зі смертю [PERSON] внаслідок нещасного випадку при виконанні трудових обов`язків, вона переносить моральні страждання, зі смертю чоловіка змінився ритм її життя, зі смертю чоловіка вона перенесла психоемоційний стрес і усвідомлення безповоротності втрати неодмінно завдало позивачу душевного болю. Не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань.\~Позивач втратила близьку людину\~та залишилися без її турботи і піклування, смерть рідної людини спричиняє їй хвилювання і по теперішній час, оскільки чоловік для позивача був дуже близькою людиною. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Так, дружина втратила чоловіка, який займав важливе місце в родині. Його смерть спричинила психологічну травму позивачу. Смерть чоловіка однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини, було порушено її нормальний спосіб життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя і побуту. Враховуючи наведене, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, а також з того, що з часу смерті чоловіка позивача пройшло понад 20 років суд вважає, що\~справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень, тим самим задовольняючи позов частково. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд стягує з відповідача ПрАТ «ЦГЗК»\~на користь держави судовий збір у розмірі 1000 гривень.

Outcome: partial