Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

03.05.2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому, з урахування вимог уточнюючої позовної заяви від 06.07.2017 року, просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] та стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитинною повноліття, мотивуючи тим, що при розірванні повторного шлюбу з причин порушення відповідачем подружньої вірності, аморальної поведінки та періодичної її відсутності за місцем проживання сторони добровільно не дійшли згоди з ким із них надалі проживатиме їх малолітній син, хоча дитина зареєстрована та фактично постійно проживає з батьком позивачем по [ADDRESS] , і повністю перебуває на утриманні батька та під його щоденною опікою, тоді як мати лише цікавиться життям сина і надає незначну матеріальну допомогу на його утримання. 05.07.2017 року відповідач за первинним позовом [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до позивача [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подачі позову до досягнення дитинною повноліття, мотивуючи тим, що з 12.07.2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 09.11.2011 року з ініціативи [PERSON] було розірвано та ухвалено рішення про залишення дитини на проживання з батьком; однак, оскільки фактичні шлюбні відносини між сторонами не припинялася 15.11.2011 року між ними було укладено повторний шлюб; проте сімейне життя не склалося із-за зловживання позивачем алкогольними напоями, а тому відповідач змушена була звернутися в суд з позовом про розірвання повторного шлюбу; після припинення шлюбних відносин син [PERSON] залишився проживати з матір`ю за іншою адресою, оскільки спільне проживання з батьком дитини за місцем реєстрації є неможливим, так як позивач створює перешкоди у користуванні житлом; відповідач, дбаючи про дитину, постійно виявляє увагу і материнську турботу до свого сина, забезпечує його всім необхідним для розвитку, навчання і виховання, належно виконує свої материнські обов`язки, відтак, дитина виявляє до матері більшу прихильність, ніж до батька; відповідач працює на посаді інспектора прикордонної служби, отримує гідний постійний заробіток, взагалі не вживає спиртних напоїв та наркотичних засобів, не веде аморального способу життя, який би зашкодив розвитку дитини, а тому вважає, що дитину слід залишити на проживання з нею; батько дитини після припинення шлюбних відносин припинив надавати допомогу на утримання сина, хоча і має постійний дохід пенсію, інших дітей на утриманні немає, а відтак здатний і повинен надавати допомогу на утримання сина. Позивач подав заперечення проти зустрічної позовної заяви, в якому просить відмовити повністю у задоволенні зустрічного позову за безпідставністю, покликаючись зокрема на безпідставність та недоведеність тверджень відповідача про зловживання ним алкогольними напоями, проживання її із сином за іншою адресою та більшу прихильність дитини до матері, так як позивач алкоголем не зловживає, на обліку в нарколога не перебуває, постійно та безперервно проживає разом з сином [PERSON] у квартирі, яка була отримана ним на сім`ю як службове житло пожиттєво і не може бути приватизована згідно з наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року № 737, дія якого поширюється також і на Державну прикордонну службу України; син, незважаючи на свій малолітній вік, розуміє причини виникнення конфлікту між батьками, якому передувала аморальна поведінка матері, а саме неодноразові перебування її у нетверезому стані, паління, позашлюбні відносини з іншим чоловіком та періодична відсутність матері за місцем проживання по декілька днів, свідком чого він був, а тому дитина насправді виявляє бажання в подальшому залишитися проживати з батьком. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги та доводи первинного позову підтримали, просили його задоволити в повному обсязі, з мотивів у ньому наведених, проти зустрічного позову заперечили, просили у його задоволенні відмовити, з мотивів наведених у письмовому запереченні проти зустрічної позовної заяви. В судовому засіданні відповідач та її представник заперечили проти первинного позову, просили у його задоволенні відмовити повністю, підтримали зустрічний позов, просили його задоволити повністю. В судовому засіданні представник третьої особи просив дитину залишити на проживання з батьком, покликаючись на те, що це як найкраще відповідатиме інтересам дитини. Заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, покази свідків, дослідивши та оцінивши докази у справі суд дійшов наступних висновків. Позивач за первинним позовом [PERSON] є батьком, а відповідач за первинним позовом [PERSON] є матір`ю, дитини [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . З 12.07.2003 року по 22.08.2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 09.08.2011 року у справі № 2-1138/11, яке набрало законної сили 22.08.2011 року. Цим же ж рішенням суду, дитину [PERSON] , [INFO] , залишено на проживання з батьком [PERSON] , з мотивів того, що [PERSON] не заперечує проти проживання дитини з батьком. 15.11.2011 року між сторонами укладено повторний шлюб, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , який рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 04.07.2017 року у справі № 286/1186/17 розірвано. Як вбачається з копії ордеру на жиле приміщення від 23.02.2011 року, виданого Житомирським прикордонним загоном Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України начальнику відділу прикордонної служби «Лучанки» майору [PERSON] , та довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 10.01.2017 року № 78, виданої відділом Прикордонної служби «Овруч», сторони і їх син зареєстровані та проживають у трьохкімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 12.07.2011 року, яка є службовим жилим приміщенням в закритому військовому містечку ВПС « [INFO] », що виділялося позивачу на сім`ю із трьох чоловік. В судовому засіданні сторони визнали, що з червня 2017 року вони проживають окремо, малолітній син сторін [PERSON] продовжує проживати по [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] ; з матір`ю [PERSON] окремо від батька за іншою адресою ніколи не проживав. Як пояснила відповідач [PERSON] , у зв`язку із конфліктом з позивачем на даний час вона проживає сама в однокімнатній квартирі по [ADDRESS] , на підставі усного договору оренди із власником житла, яке знайшла за оголошенням. У цьому ж будинку по [ADDRESS] , в однокімнатній квартирі [ADDRESS] , проживають батьки відповідача, які є пенсіонерами. Позивач [PERSON] є військовим пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, призначену йому довічно відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», загальний розмір якої з 01.05.2017 року становить 3246,69 грн. щомісяця, що стверджується копіями пенсійного посвідчення № [NUMBER] та довідки Овруцького ОУПФУ в Житомирській області № 4469/03-21 від 25.04.2017 року. Крім того, як пояснив позивач в судовому засіданні, він також отримує дохід від торгівлі промисловими товарами за мережевим маркетингом, як член міжнародної громадської організації «КС «Нове життя», що стверджується копією його заяви про членство в МГО «КС «Нове життя». Після звільнення в 2011 році з органів прикордонної служби України у зв`язку із виходом на пенсію, протягом 2015-2016 років позивач двічі був мобілізований та проходив службу у Відділі прикордонної служби « [INFO] » та у Відділі прикордонної служби « [INFO] » військової частини [NUMBER] Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України. За останнім місцем служби характеризується позитивно, що вбачається із службової характеристики, підписаної першим заступником начальника ВПС «Іванків» 04.10.2016 року. Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 03.11.2015 року за фактом виконання 23.09.2015 року обов`язків військової служби в нетверезому стані [PERSON] звільнений від адміністративної відповідальності, передбаченої ст.172-20 КУпАП, на підставі ст.22 КУпАП за малозначністю з усним зауваженням, провадження у справі закрито. Проте постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 16.08.2016 року за виконання 01.07.2016 року обов`язків військової служби в нетверезому стані та за неприбуття 14.07.2016 року для виконання обов`язків військової служби [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за ст.172-20 ч.1 та ст.172-15 КУпАП та до нього було застосовано адміністративне стягнення у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті строком 5 діб. Однак, згідно з довідкою лікаря-нарколога Овруцької ЦРЛ на обліку в наркокабінеті [PERSON] не перебуває. Згідно з висновком про стан здоров`я особи, складеним Овруцькою центральною районною лікарнею 09.06.2017 року, та довідкою районної поліклініки Овруцької ЦРЛ від 09.06.2017 року № 1650, [PERSON] , серед іншого, за наркологічною допомогою не звертався, практично здоровий та за станом здоров`я може бути опікуном. Як стверджується довідкою виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 07.06.2017 року № 1074, матеріалів на засідання адміністративної комісії при виконкомі Овруцької міськради та компрометуючих матеріалів відносно [PERSON] протягом 2010-2016 років та поточного 2017 року не надходило. Як вбачається з копії Пам`ятки для медичних працівників Спеціалізованої амбулаторії м.Хмельницького від 08.12.2016 року, [PERSON] 08.12.2016 року в Спеціалізованій амбулаторії м.Хмельницького проведено протиалкогольне кодування методом [PERSON] з блокадою ОС мозку терміном дії на 5 років з перекодуванням в 2021 році; під час дії коду забороняється застосовувати медикаменти, що містять алкоголь, а також давати загальний наркоз з інгаляцією ефіру, хлоретилу, хлороформу. В судовому засіданні позивач пояснив, що випадки вживання ним алкоголю були зумовлені конфліктами з відповідачем на грунті їх особистих стосунків, із-за яких він дуже переживав, однак з часу медичного протиалкогольного кодування він спиртних напоїв взагалі не вживає, а наданий суду відповідачем у копії висновок № 180 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, складений 01.07.2016 року Обласним наркологічним диспансером Житомирської обласної ради, яким зафіксовано перебування [PERSON] 01.07.2016 року о 18.10 год. в стані алкогольного сп`яніння, стосується справи про адміністративне правопорушення, яка розглядалась Корольовським районним судом м.Житомира і у якій судом винесено вище згадану постанову від 16.08.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності. В судовому засіданні відповідач вказаного не заперечувала, підтвердила, що після проведеного медичного протиалкогольного кодування позивача їй невідомі факти вживання ним алкоголю. Відповідач [PERSON] є військослужбовцем та обіймає посаду інспектора прикордонної служби І категорії снайпера 4 розряду відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Овруч» військової частини [NUMBER] Державної прикордонної служби України, має звання прапорщика, за місцем проходження служби характеризується позитивно, отримує стале грошове забезпечення, з якого не здійснюються відрахування, і загальний розмір якого за період з січня по грудень 2016 року склав 93979,45 грн., в тому числі з червня по грудень 2016 року 8729,20 грн. щомісячно. Вказані обставини стверджуються копіями довідки про доходи військовослужбовця [PERSON] , виданої військовою частиною [NUMBER] Держаної прикордонної служби України, характеристики за місцем проходження служби прапорщика [PERSON] , складеної начальником відділу прикордонної служби «Овруч». Стан здоров`я відповідача задовільний, що стверджується копією медичної характеристики прапорщика [PERSON] , наданої лікарем-терапевтом відділення охорони здоров`я Житомирського прикордонного загону. В судовому засіданні відповідач пояснила, що регулярна її відсутність за місцем реєстрації та місцем проживання сина з батьком зумовлена відповідним робочим графіком несення служби, оскільки її графік роботи передбачає ненормований робочий день та біжучий графік, вона заступає у нічні чергування, часто працює у календарні вихідні та святкові дні, проте це не перешкоджає їй виконувати її материнські обов`язки щодо сина [PERSON] та брати активну участь у його житті у вільний від роботи час; також пояснила, що у випадку задоволення її вимог щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю вона в часі несення служби залишатиме дитину [PERSON] для піклування та догляду своїм батькам-пенсіонерам, які проживають поруч із орендованим відповідачем житлом, у якому вона має намір проживати разом із сином. Як зазначено у довідці № 85 від 08.06.2017 року, виданій Овруцькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 1 ім.Яна Налєпки (Рєпкіна) за підписом директора шкоди [PERSON] та класного керівника [PERSON] , копія якої знаходиться у матеріалах справи, [PERSON] дійсно цікавиться навчанням та поведінкою сина [PERSON] , учня 1-В класу Овруцької ЗОШ № 1, відвідує батьківські збори. Як зазначено у довідці № 70 від 17.05.2017 року, виданій Овруцькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 1 ім.Яна Налєпки (Рєпкіна) за підписом директора шкоди [PERSON] та класного керівника [PERSON] , копія якої також знаходиться у матеріалах справи, [PERSON] дійсно цікавиться навчанням і поведінкою сина [PERSON] , учня 1-В класу Овруцької ЗОШ № 1, вчасно проводить дитину до школи, вчасно забирає, відвідує батьківські збори. Як вбачається з копії висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини, складеного 05.06.2017 року дитячою консультацією Овруцької ЦРЛ на підставі комплексного медичного обстеження, дитина [PERSON] є соматично здоровим. Як показала в судовому засіданні свідок [PERSON] , сторін вона знає лише по службі, вдома у них ніколи не бувала, проте має про них враження як про ідеальну сім`ю, вони завжди були разом; про те що у них останнім часом конфлікт довідалась із пліток на роботі; нещодавно на роботі побачила у [PERSON] синець на обличчі під оком; на питання про походження синця [PERSON] пояснила, що їй вирвали зуб мудрості; що насправді сталося в сім`ї не знає. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що приблизно чотири роки проживає у квартирі [ADDRESS] , по сусідству із квартирою [ADDRESS] , в якій проживають сторони, нічого поганого про жодного з них сказати не може, вважала їх ідеальною сім`єю; хоча з ними близько ніколи не товаришувала, просто сусіди; проте десь в кінці травня на початку червня між сторонами почались скандали; десь три тижні тому чула через стіну сварку між ними, зокрема почула як [PERSON] кричав [PERSON] що ніколи їй цього не пробачить і нехай вона йде з дому; про що саме йшлося вона не знає; після цього неодноразово бачила [PERSON] в сльозах і один раз із синяком; після першого скандалу [PERSON] тяжко було прийти додому; коли вона приходила і намагалась зайти, то [PERSON] кричав їй: «Чого ти прийшла?» і вона йшла геть, тоді все затихало. Марину п`яну ніколи не бачила, а Артема лише одного разу в приміщенні магазину «АТБ», коли вони з [PERSON] були разом. По місцю проживання [PERSON] випадків перебування його у стані сп`яніння ніколи не було, він дуже тихий; щодо їх сина [PERSON] , то дитина завжди належно доглянута обома батьками. Згідно з ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. Сторони стверджують, що вони добровільно не дійшли згоди з ким із них проживатиме їх малолітній син, хоча дитина фактично проживає з батьком за своїм зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується наявними у справі доказами. У відповідності до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.ч.4,5 ст.19 СК України при розгляді судом спору щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки і піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається із письмового висновку органу опіки і піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 27.06.2017 року № 02-25/1266, третя особа вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з його батьком [PERSON] у [ADDRESS] , так як це відповідатиме інтересам дитини. Суд погоджується із вказаним висновком органу опіки і піклування Овруцької РДА, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини. При складенні висновку органом опіки і піклування обстежувались умови проживання дитини та її батьків, запитувалась думка батьків та досліджувались документи, які стосуються справи і у копіях знаходяться в матеріалах судової справи. Зокрема як вбачається з копії акту обстеження сім`ї, складеного працівниками служби у справах дітей Овруцької районної державної адміністрації 09.06.2017 року, при обстеженні місця проживання батька [PERSON] та його сина [PERSON] , з`ясовано, що квартира є трьохкімнатною зі всіма зручностями, відповідає санітарним нормам, у ній тепло, чисто та затишно, для дитини створені всі належні умови, а саме: є окрема кімната, умебльована сучасними меблями, є місце для відпочинку, робочий куточок, місце для зберігання речей та шкільного приладдя; порушень прав дитини не виявлено; на момент обстеження дитина була відсутня, так як знаходилася в бабусі у Хмельницькій області, у матері батька. З акту обстеження сім`ї, складеного працівниками служби у справах дітей Овруцької районної державної адміністрації 12.07.2017 року вбачається, що при обстеженні місця проживання матері [PERSON] з`ясовано, що квартира, яку винаймає [PERSON] , складається з однієї кімнати, кухні та санвузла, зроблений ремонт, санітарний стан житла задовільний, у квартирі наявне місце для сну дитини, відсутній стіл для підготовки уроків та комп`ютерна техніка, для проживання дитини створені умови; на момент обстеження дитина була відсутня, так як знаходилася в бабусі у м.Хмельницьку. В судовому засіданні представник третьої особи повідомив, що обстежити умови проживання бабусі та дідуся дитини [PERSON] батьків відповідача, у яких остання має намір на час свого перебування на службі залишати дитину [PERSON] для догляду та піклування, не вдалося, оскільки вказані особи відмовилися надати доступ працівникам органу опіки і піклування у житло. Проти обстеження житла своїх батьків заперечила в судовому засіданні і сама відповідач. В судовому засіданні позивач пояснив, що батьки відповідача проживають в однокімнатній квартирі і там не забезпечено належних санітарних умов для перебування дитини. Проти вказаного відповідач не заперечила. Згідно з ст.171 СК України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. При заслуховуванні думки дитини в судовому засіданні судом з`ясовано, що дитина [PERSON] , [INFO] (повних 7 років), прихильно ставиться до обох батьків, хоче жити разом з обома батьками, однак більше часу з ним проводить тато. З пояснень сторін та наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що кожен з батьків дитини, як позивач, так і відповідач, має постійне місце проживання, стабільний дохід, проте за місцем проживання батька створені всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, і батько, дбаючи про дитину та постійно перебуваючи поруч з дитиною в силу спільного проживання і наявності достатньо вільного часу, виявляє більшу увагу, любов та турботу про свого сина. Тоді як біжучий графік роботи матері дитини, який передбачає несення військової служби ненормований робочий день, часом вночі, у календарні вихідні та святкові дні, спричиняє до обмеження її контакту з дитиною і у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, спонукатиме останню до залишення дитини наодинці або з іншими особами для здійснення тимчасового за нею догляду на час відсутності матері, що становитиме значний ризик для інтересів дитини. Вказані обставини є винятковими у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, і свідчать про об`єктивну неможливість постійного проживання дитини з матір`ю. Вказана правова позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 14.12.2016 року у справі № 6-2445цс16. Крім того, на поточний момент матір дитини немає, ні власного, ні службового житла, проживає у квартирі, яку винаймає у сторонньої особи на підставі усної домовленості, а тому не може гарантувати дотримання майнових прав та інтересів дитини, у випадку зміни її місця проживання із зареєстрованого з батьком, у належному йому службовому житлі, на інше. Відтак, враховуючи вік дитини [PERSON] (повних 7 років), його задовільний стан здоров`я та встановлені судом виняткові обставини, які свідчать про об`єктивну неможливість постійного проживання дитини з матір`ю, а також обставини того, що малолітній син сторін постійно проживає разом із батьком та виявляє прихильність до обох батьків, проте батько виявляє більшу увагу та турботу про нього, оскільки більше часу знаходиться поруч з дитиною, належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дитини, має самостійний дохід, за останнім місцем служби характеризується позитивно, тривалий час взагалі не вживає алкоголю та веде правильний спосіб життя, а також зважаючи на те, що згідно з нормами ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому у реалізації його прав і виконанні батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, що є виправданим у даному випадку. Відтак, первинний позов в частині вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком підлягає задоволенню, а в зустрічному позові про визначення місця проживання дитини з матір`ю слід відмовити. Щодо первинного позову та зустрічного позову в частині тотожних вимог сторін про стягнення на користь кожного з них аліментів на утримання дитини, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Сторони стверджують, що з часу їх окремого проживання інший з батьків ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по утриманню дитини у вигляді надання матеріальної допомоги іншому з батьків на утримання неповнолітньої дитини. Належних доказів як вказаного, так і протилежного, сторонами суду не надано. Зокрема матеріали справи не містять доказів того, що кожна із сторін добровільно виконує свій батьківський обов`язок щодо утримання малолітньої дитини шляхом надання іншій стороні для цієї цілі матеріальної допомоги. Інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні у сторін немає. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, у редакції із змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на викладене, виходячи з попередньо обгрунтованого висновку суду про необхідність визначення місця проживання дитини з батьком, а також врахувавши відповідно до ч.1 ст.182 СК України стан здоров`я і матеріальне становище дитини та потенційного платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі, визначеному в первинному позові, як 1/4 частина всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову про стягнення аліментів до суду і до досягнення дитиною повноліття, однак з врахуванням того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, а до цього часу редакція статті 182 Сімейного кодексу України, передбачала мінімальний розмір аліментів на одну дитину не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, первинний позов в частині вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню, а у зустрічному позові в частині вимог відповідача про стягнення з позивача на її користь аліментів на утримання дитини слід відмовити. Згідно з приписами ч.1 ст.367 ЦПК України рішення у справах про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. За подання позовів про визначення місця проживання дитини, як позивачем, так і відповідачем, сплачено судовий збір в сумі 640 грн. кожним. За подання позовів про стягнення аліментів кожен із сторін звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Тому

Outcome: approved