Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

02.09.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Кагарлицької міської ради Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якій позивач просив суд винести рішення, яким: - визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: [ADDRESS]. 02.09.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 06.09.2016 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання, яке відбулося 07.10.2016 року, позивачка [PERSON] та її представник, - [PERSON] не з»явилися, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій представник позивачки просить суд слухати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулося 07.10.2016 року представник відповідача, - Кагарлицької міської ради Київської області не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій відповідач просить суд слухати справу без участі представника, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та позовні вимоги задовольнити, шляхом винесення рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Підсудність. У відповідності до ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Так, предметом спору є нерухоме майно, - квартира, яка розміщена за адресою: [ADDRESS], відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. Позивачка по справі, - [PERSON] постійно проживає в квартирі, яка розміщена за адресою: Київська область. [ADDRESS] Раніше вказаний житловий будинок перебував на балансі в «Кагарлицькому міжгосподарському підприємству по виробництву комбікормів», яке на даний час ліквідоване. Згідно постанови Кабінету міністрів України №1253 від 13.08.2003 р. зазначений житловий будинок повинен був переданий до комунальної власності міста з подальшою безкоштовною передачею їх проживаючим там громадянам. Однак, в силу суб»активних причин, які не залежали від волі позивачки [PERSON] на баланс Кагарлицької міської ради Київської області даний житловий будинок поставлений не був. Відповідно до акта депутата Кагарлицької міської ради [PERSON] він 03.08.2016 р. у квартирі № 4 в будинку по вул. Будівельників, 9 у м. Кагарлик проживають 2 особи, - [PERSON], яка є позивачем по справі, та [PERSON], яка є дочкою позивачки. При цьому цьому позивачка [PERSON] проживає у квартирі з 2006 року, тобто, вже більше, ніж десять років Позивач разом із дочкою веде спільне господарство у квартирі, сплачує комунальні платежі, підтримує у належному стані квартиру. На сьогоднішній день Позивач продовжує проживати у вказаній квартирі, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт. Інших осіб, які б мали право або претендували на дане нерухоме майно, немає. Позивачка [PERSON] неодноразово зверталась до Кагарлицької міської ради з метою вирішення питання про передачу Позивачу у власність квартири, якою вона користуються, та в якій проживає, проте, Кагарлицька міська рада відмовляє Позивачці [PERSON] мотивуючи це тим, що житловий будинок по вул. Будівельників, 9 в м. Кагарлик не знаходяться на балансі Кагарлицької міської ради Київської області. Згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Отже, оскільки Позивач протягом більше десяти років відкрито, безперервно володіє квартирою, за Позивачем може бути визнано право власності на квартиру за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужім майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходжен майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку надувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Згідно п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п. 14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 3 ст. 355 Цивільного кодексу України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved