Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

03.07.2019р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява АТ «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 25 588 грн.41 коп. (а.с. № 3-4). \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 02.08.2019р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с.№ 22) В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 17.10.2017р. між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №2016685934, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 23750 грн. на споживчі цілі з кінцевим строком повернення кредиту не пізніше 17.10.2020р., за умовами погашення кредиту щомісяця в дату платежу та в розмірі зазначеному в Графіку платежів. Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 02.05.2019р. становить 24 588,41 грн., з яких: 15 477,91 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1 040,81 грн. - заборгованість по відсоткам, 7 612,63 грн. заборгованість по комісії та 457,06 грн. пеня за несвоєчасно сплачений платіж. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідачки, а також понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. В судові засідання 13.11.2019р. та 04.02.2020р. представник позивача не з`явився, про дату та час слухання позивач повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с.№23-24,30-31). 06.11.2019р. та 28.01.2020р. до суду надійшли заяви представника позивача Кременецької О.Л. (діє на підставі довіреності від 13.03.2019р. - а.с. №27), в яких представник позивача зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, розгляд справи проводити за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. №26,34). \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] в судові засідання 13.11.2019р. та 04.02.2020р. повторно не з`явилася, про дату та час слухання повідомлялася шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації підтвердженою згідно відповіді наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 22.07.2019р. (а.с.№21). Конверти з судовими повістками надіслані відповідачці були повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.№25,32). Крім того, про дату та час розгляду справи на 04.02.2020р. відповідачка повідомлялася шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. №37). \~ \~ \~ \~Отже, належним чином повідомлена про розгляд справи судом, відповідачка в судові засідання повторно не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову. \~ \~ \~ \~Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що відповідачка, виходячи з положень ч.8 та ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). \~ \~ \~ \~Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги підлягають часткову задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17.10.2017р. між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №2016685934 , згідно з умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування кредитні кошти у розмірі 23 750 грн. на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, комісії, в обумовлені цим договором строки (а.с. №11). Згідно п. 1.4. договору, позичальник зобов`язалася повернути банку суму кредиту та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором, не пізніше 17.10.2020р. За умовами п.п. 1.5. 1.7. договору, сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в Графіку платежів; проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи із розміру процентної ставки, визначеної п. 1.1. даного Договору. Для розрахунку використовується фактична кількість днів у календарному місяці та у календарному році. Пунктом 1.8. договору визначено, що проценти за користування кредитом нараховуються щоденно на фактичну суму непогашених кредитних коштів за фактичний час користування такими коштами, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році, включаючи день видачі та виключаючи день повернення та сплачуються позичальником відповідно до умов цього договору. Згідно Паспорту споживчого кредиту, пеня нараховується на суму простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який сплачується пеня, але не більше ніж 15% суми простроченого платежу. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Під час розгляду справи встановлено, що відповідачкою порушено грошове зобов`язання за договором №2016685934, у зв`язку з чим станом на 02.05.2019р. утворилася заборгованість у сумі 24 588,41 грн., з яких: 15 477,91 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1 040,81 грн. - заборгованість по відсоткам, 7 612,63 грн. заборгованість по комісії та 457,06 грн. пеня за несвоєчасно сплачений платіж. За приписами ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В матеріалах справи наявна копія вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань від 26.03.2019р., якою банк вимагав від [PERSON] в строки, передбачені законодавством та договором, сплатити прострочену заборгованість протягом 30 календарних днів. Вимога банку 03.04.2019р. була поштою надіслана позичальнику (а.с. №9) проте, в строки визначені у вимозі грошові зобов`язання позичальником виконані не були. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пені узгоджується із матеріалами справи та відповідачкою не спростований. На час розгляду справи відповідачкою не надано суду доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Водночас слід зауважити, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів» . Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до п.1.6. договору, за управління кредитом позичальник сплачує комісію, розмір якої зазначений в Графіку платежів 947,63 грн. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банком згідно умов п.1.6. розрахована заборгованість по сплаті комісії в сумі 7 612,63 грн., яку позивач й просив стягнути з відповідачки. Проте, ані в тексті укладеного між сторонами договору про споживчий кредит, ані в позовній заяві не вказано, які саме послуги з управління кредитом надавалися кредитором відповідачці як позичальнику, за отримання яких позичальник повинна щомісячно сплачувати комісію згідно Графіку платежів в сумі 947,63 грн., виходячи з чого, суд доходить до висновку, що заборгованість по комісії нараховано за дії, які банк здійснює на власну користь. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.11.2019р. у справі № 645/1085/17. Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011р. 15-рп/2011 визначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, нарахування банком комісії за послуги, що супроводжують кредит є незаконним, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по комісії 7 612,63 грн. задоволенню не підлягають. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» підлягає заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №2016685934 від 17.10.2017р. станом на 02.05.2019р. у розмірі 16 975,78 грн., з яких: 15 477,91 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1 040,81 грн. - заборгованість по відсоткам, 457,06 грн. пеня за несвоєчасно сплачений платіж. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме в розмірі 1 326,25 грн. (16 975,78 грн. х 1 921грн. : 24 588,41 грн. = 1 326,25 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial