Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

02.07.2019 р. позивач [PERSON] , в особі свого представниказа письмовим договором №82 про надання правової допомоги від 01.07.2019 р. та ордера: адвоката Темненко Валентини Олександрівни (а.с.41, 41зворот, 42-42зворот)звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просив суд: зменшити розмір аліментів визначений рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 31.03.2005 р. щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, та за судовим наказом виданим Енергодарським міським судом Запорізької області 03.10.2017 р. щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.2-7). Зменшивши позовні вимоги заявою від 26.10.2020 р. (а.с.193-194), яку було прийнято судом ухвалою від 29.10.2020 р. (а.с.200), позивач просить суд: зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] за судовим наказом виданим Енергодарським міським судом Запорізької області 03.10.2017 р. на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог позову представник позивача зазначає, що з [PERSON] за рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 31.03.2005 р. стягувались аліменти на користь [PERSON] на утримання спільної доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, починаючи з 04.02.2005 р. і до її повноліття, стягнення яких припинено у зв`язку з досягненням [PERSON] повноліття. 03.10.2017 р. Енергодарським міським судом Запорізької області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на утримання спільної неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [INFO] у [PERSON] з [PERSON] народився син - [PERSON] . [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Крім того, за рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.09.2018 р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти в розмірі 232288 грн. та судовий збір в розмірі 2322 грн. Зазначено, у тому числі, що [PERSON] несе витрати по утриманню прибудинкової території та сплачує комунальні послуги, надає допомогу своїй матері, за домовленістю із своїми сестрами сплачує платежі за користування газом та електроенергією. Вважаючи, що вказані обставини свідчать про зміну сімейного та матеріального стану позивача, просить суд задовольнити позовні вимоги. 11.02.2020 р. відповідачем [PERSON] було надано до суду письмовий відзив на позовну заяву в якому, вважає вимоги позивача безпідставними зазначаючи на наявність у їх з відповідачем доньки: [PERSON] , [INFO] , генетичного захворювання - «Синдрому Дауна», проведення операції на серці та встановлення дитині [INFO] інвалідності групи «А». Дитина в наслідок хвороби потребує додаткових витрат на оздоровлення, соціалізацію, лікування, медичні обстеження, реабілітацію. Дитина не має можливості відвідувати дитячий садок за станом здоров`я, у зв`язку з чим, поки вона працює, дитиною опікується нянька, послуги якої не є безоплатними, крім того, реабілітолог та репетитор до яких вона звертається не надають підтверджуючих документів з отримання ними коштів, в Енергодарі не має вузьких спеціалістів, тому необхідної кваліфікації, зокрема: кардіолога дитячого, ендокринолога, невролога, тож дитина проходить лікування у приватних медичних центрах в Києві та Запоріжжі, до яких треба ще доїхати. Так, за період з червня 2018 року по червень 2019 року на медичне обстеження та реабілітацію, нею було витрачено 22270,96 грн. Позивач додаткових коштів на тримання дитини не надає, повернувши її договір про участь батька у вихованні та спілкуванні з донькою, який було направлено позивачу поштою. Зазначає також, що позивач з 2018 року донькою та її життям не цікавиться, навіть дозвіл на обстеження дитячим психологом дитини, яка має інвалідність, було надано лише після її звернення до Служби у справах дітей. Також вказує, що крім спільної з позивачем доньки, на її утриманні перебуває і донька від першого шлюбу: [PERSON] , 2000 року народження, яка є студенткою університету ім.Каразіна на контрактній основі, на яку вона щомісячно витрачає приблизно 4000 грн. Крім того зазначено, що крім заробітної плати, позивач має і автомобіль марки «Рено» державний номер: [NUMBER] . [PERSON] перервала відпустку по догляду за дитиною та працює в управлінні фінансів ВП ЗАЕС, отримує заробітну плату, якої разом з доходами позивача, на її думку вистачить на утримання родини позивача. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.97-103). 03.02.2021 р. відповідачем [PERSON] було надано письмові пояснення на позовну заяву про зменшення розміру аліментів, в яких також вважає безпідставними посилання позивача на необхідність піклування про непрацездатну матір, зазначаючи на те, що 01.02.2018 р. мати позивача - [PERSON] придбала трикімнатну квартиру в місті Енергодарі. А також зазначила на надання довідки Енергодарського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді щодо невиконання позивачем батьківських обов`язків протягом 2020 року. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.236-236зворот). В судове засіданні позивач [PERSON] , повідомлений належним чином про розгляд справи судом (а.с.241), не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутності за присутності його представника - адвоката Темненко В.О., позовні вимоги просить задовольнити (а.с.60). Представник позивача: адвокат Темненко В.А. позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити, про що надала письмову заяву (а.с.244). В судове засідання [PERSON] , повідомлена належним чином про розгляд справи судом (а.с.231) не з`явилась, про поважність причин неявки суд не повідомила (ч.3 ст.133 ЦПК України), заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надала. В судове засідання третя особа: [PERSON] , повідомлена належним чином про розгляд справи судом (а.с.242), не з`явилась, поважність причин неявки суд не повідомила, будь-яких заяв або клопотань, заперечень проти позову до суду не надала. В судове засідання третя особа: [PERSON] , повідомлена належним про розгляд справи судом (а.с.243) не з`явилась, надавши письмову заяву про розгляд справи у відсутності (а.с.197), будь-яких заперечень проти позову до суду не надала. В судове засідання представник третьої особи: Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), повідомлений належним чином про розгляд даної справи судом (а.с.235) не з`явився, будь-яких в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв або клопотань, заперечень проти позову до суду не надав. Враховуючи відсутністьпідстав для відкладення розгляду справи визначених ч.2 ст.233 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд за відсутності учасників справи які не з`явились, у зв`язку з відсутністю перешкод для розгляду справи по суті на підставі наявних матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що з позивач та відповідач: [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі н(а.с.13), який було розірвано рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.02.2019 р. у справі №316/20/18 (а.с.19-20зворот). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.14), яка є дитиною з інвалідністю(а.с.104), з 2014 року перебуває на обліку в Енергодарському міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (а.с.106), потребує послуг вузьких спеціалістів, занять з логопедом, психологом, олігофренопедагогом та вчителем-реабілітологом, спостереження у невролога, ортодонта, кардіолога (а.с.107-113), має супутні захворювання та проходила реабілітацію за індивідуальною програмою (а.с.115-119). Відповідач працює (а.с.168) та відповідно до договору про надання послуг по догляду за дитиною та Актів за ним, відповідач оплачує послуги по догляду за спільною дитиною сторін (а.с.130-133). Судовим наказом виданим Енергодарським міським судом Запорізької області 03.10.2017 р. по справі №316/1506/17 (а.с.16-16зворот) з [PERSON] (позивача по справі) на користь [PERSON] (відповідача по справі) було призначено стягнення аліментів на утримання спільної дитини: [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 29.07.2017 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16). Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною 2 статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання (Роз`яснення Міністерства юстиції України від 05.07.2011 року «Правове регулювання особистих немайнових та майнових відносин між суб`єктами сімейних правовідносин»). Згідно приписів ст.141 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини як фізичного, так і духовного та морального розвитку. У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-XII та набула чинності для України 27.09.1991 р. (далі - Конвенції про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, положення статті 192 СК України, тільки вказують на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, при цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану, при цьому, зміна сімейного стану є самостійної, незалежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів, разом з тим, вирішуючи питання, суд повинен керуватися принципом «максимально можливим урахуванням інтересів дітей». При вирішенні питання, судом встановленотакож наступне. На період винесення судом наказу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини, позивач працював на ВП «Запорізька АЕС» та отримував у 2017 році заробітну плату, середньомісячний розмір якої становив приблизну суму у 30045 гривень (а.с.12), при цьому, з позивача стягувались аліменти за іншим виконавчим листом (а.с.9) на користь [PERSON] на утримання спільної з позивачем дитини: [PERSON] , [INFO] (а.с.8) в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку позивача. З аналізу даних у довідках щодо позивачаз ВП «Запорізька АЕС» за 2017 р. у порівнянні з 2018 роком (а.с.17, 18) та за 2019 рік (а.с.22, 23) про нараховані доходи та утримані суми вбачається, що середньомісячний дохід позивача зростав та у середньому на місяць, станом на 2019 рік, становив приблизно 44 тисячі гривень. Після досягнення повноліття донькою позивача - [PERSON] , [INFO] , стягнення аліментів на її користь припинилось, що стало підставою для уточнення позивачем своїх вимог в частині їх зменшення. Тобто, позивач продовжує сплачувати аліменти лише на користь відповідача на утримання їх спільної дитини: доньки - [PERSON] , [INFO] . Стороною позивача не заперечується, що додаткових витрат (ст.185 СК України) на утримання спільної з відповідачем дитини, яка є інвалідом дитинства, позивач не сплачуєна користь відповідача, як і не заперечує відповідач, що вона не зверталась до суду з позовом про стягнення з позивача на її користь додаткових витрат з підстав визначених ст.185 СК України. Зданих довідок про заробітну плату отриману позивачем у 2020 році за місцем роботи на ВП «Запорізька АЕС» (а.с.213, 214, 215) судом з`ясовано, що середньомісячна заробітна плата позивача за вісім місяців 2020 року становить в середньому приблизно 71701 гривень, що значно перевищує дохід від заробітної плати отриманої позивачем у 2017 році в якому було призначено стягнення аліментів на користь відповідача на утримання спільної з позивачем доньки. Крім того, зі змісту інформаційного повідомлення ВП «Запорізька АЕС» (а.с.166-167) на ухвалу суду від 29.04.2020 р. (а.с.157), встановлено, що позивачу, який працює заступником начальника хімічного цеху ВП «ЗАЕС» видавалась перепустка №3423 на автомобіль «Renault» реєстраційний номер: [NUMBER] , стороною позивача не заперечується наявність у власності позивача вказаного транспортного засобу. Встановлене, на думку суду, свідчить не на погіршення, а на поліпшення матеріального стану позивача в порівнянні з його матеріальним станом, який мав місце на час призначення аліментів. При цьому, посилання сторони позивача на те, що за рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.09.2018 р. по справі №316/2094/17 про стягнення на користь відповідача грошових коштів набутих під час шлюбу в розмірі 232288 грн.(а.с.27-29зворот), у рамках виконавчого провадження за яким на підставі виданого виконавчого листа було звернуто стягнення на його заробітну постановою державного виконавця від 23.09.2020 р. (а.с.217-218), суд вважає безпідставними, у тому числі у зв`язку з тим, що заприписами ч.3 ст.128 Кодексу законів про працю України, ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», обмеження розміру відрахувань із заробітної плати не поширюються на відрахування із заробітної плати, у тому числі, при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей, оскільки в такому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Щодо посилань позивача на наявність на його утриманні матері - [PERSON] та сплати за комунальні послуги за адресою де мешкає його мати (а.с.30, 32, 33-39, 75), суд вважає їх безпідставними, враховуючи наступне. Відповідно до данихДержавного реєстру речових прав на нерухоме майно наданого відповідачем (а.с.238),мати позивача - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 01.02.2018 р. придбала на праві приватної власності, одноособово, трикімнатну квартиру в місті Енергодарі, що не заперечується стороною позивача. Як зазначено позивачем, крім нього, у його матері є ще дві доньки: сестри позивача, і саме з ними позивач домовився щодо надання допомоги матері, що, на думку суду, вказує і на фінансову спроможність позивача надавати таку матеріальну допомогу своїй матері, враховуючи відсутність будь-яких даних чи доказів, що така домовленість між дітьми матері позивача викликана як її тяжким майновим станом так і будь-якими фінансовими зобов`язаннями чи наявністю рішень судів, виконавчих листів, тощо, якими встановлено як потребу у матері позивача у матеріальній підтримці так і визначено, що вона надається її сином [PERSON] (позивачем по справі). Щодо посилань сторони позивача як на підставу зменшення розміру аліментів, наявність на його утриманні сина: [PERSON] , [INFO] , суд вважає необхідним зазначити наступне. Як встановлено, у позивача [PERSON] та [PERSON] [INFO] спільний син - [PERSON] (а.с.21зворот). Позивач [PERSON] та [PERSON] (третя особа по справі) 27.08.2019 року зареєстрували шлюбу, у зв`язку з чим, [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.74). Стороною позивача не заперечується посилання відповідача, що позивач разом із дружиною [PERSON] (третьою особою по справі) та їхдитиною: [PERSON] , [INFO] спільно проживають, ведуть спільне господарство, мають спільний дохід. Як і не заперечується та підтверджується наданими доказами, що дружина позивача - [PERSON] працює на ВП «ЗАЕС» та отримує заробітну плату, середньомісячний розмір якої, відповідно до наданої довідки (а.с.169) за 5 місяців 2020 року становить в середньому приблизно 20901 гривню. Відповідач по справі - [PERSON] , яка також працює на ВП «Запорізька АЕС» і отримує заробітну плату (а.с.168), на утриманні спільної з позивачем дитини, яка є інвалідом та потребує відповідного догляду, також має дитину від першого шлюбу - [PERSON] , яка є студенткою вищого навчального закладу за контрактом, терміном навчання до 30.06.2021 р., у зв`язку з чим несе витрати по оплаті і за навчання старшої доньки, розмір яких становить 11520 грн. (а.с.135-136). Зазначене, вказує на те, що отриманий дохід у вигляді заробітної плати, відповідач також витрачає і на утриманнядоньки від першого шлюбу. Таким чином, із встановленого вище, вбачається, що дитина позивача та третьої особи: [PERSON] - [PERSON] , [INFO] є матеріально більш захищеною, ніж дитина відповідача та позивача: [PERSON] , [INFO] , при цьому, враховуючи стан здоров`я дитини - [PERSON] , вбачається, що необхідність у її догляді, у тому числі і медичному, є значно більшою, що потребує відповідних матеріальних затрат. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до правової позиції викладеної Верховним Судом в постанові від 06.09.2020 р. у справі №565/2071/19, зміна сімейного стану не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів в разі, якщо матеріальний стан позивача не погіршився, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Враховуючи встановлене, суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів, як наявність на утриманні позивача ще однієї неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . При розгляді справи, судом не встановлено наявності у позивача, істотних умов які б не дозволяли йому сплачувати на користь відповідача по справі аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) визначеному за Судовим наказом Енергодарського міського суду Запорізької області від 03.10.2017 р. по справі №316/1506/17, або розмір цих виплат суттєво погіршував матеріальне становище позивача, враховуючи і те, що ці аліменти, на думку суду, не впливають на матеріальну захищеність неповнолітньої дитини позивача та третьої особи: [PERSON] , [INFO] порівняно спільної неповнолітньої дитини позивача та відповідача. Беручі до уваги вищевикладене, норми матеріального та процесуального право, принцип «з максимально можливим урахуванням інтересів дитини», приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed