Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

02 березня 2015 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про поновлення строку на звернення до суду, визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, виділення земельної ділянки в натурі, зобов'язання вчинити певні дії. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Посилаючись на позов , позивач пояснила, що [INFO] року в с.Федорівка Шевченківського району Харківської області померла її бабуся [PERSON]. Після її смерті спадщину фактично прийняв її син, тобто батько позивача - [PERSON], спільно проживаючи у спадковому будинку та фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, але спадщину після смерті своєї матері нотаріально не оформив. [INFO] року в с. Сподобівка Шевченківського району Харківської області, батько помер. Батько залишив, заповіт яким все своє майно залишив позивачу по справі. Нещодавно позивачу стало відомо, що її бабуся як член колгоспу «Вперед до комунізму», в подальшому АТ «Дружба» Шевченківського району Харківської області мала право на одержання земельної частки (паю). До цього часу такої інформації не мав ані батько , ані вона, вважає,що пропустила строк звернення до суду з поважної причини , просила його поновити , визнати за нею як спадкоємицею за законом право власності на частку ( пай), після смерті бабусі, виділіти їй земельну ділянку в натурі та зобов'язати Шевченківську районну державну адміністрацію видати розпорядження на виготовлення проектної документації проекту відводу земельної ділянки в натурі. Представник Шевченківської районної державної адміністрації в судовому засіданні проти позову заперечувала, в обгрунування позовних вимог зазначила , що позивачем не зазначена поважна причини пропуску строку для звернення до суду. Враховуючи той факт , що після смерті [PERSON] спадщину міг прийняти її син , тобто батько позивача, який мав всі необхідні права для отримання спадщини,посилання позивача про те ,що ні вона ні батько не знали про існування права на отримання сертифікату не може бути прийнято судом. Процес приватизації землі був оприлюднений у засобах масової інформації , про існування права на отримання сертифікату батько позивача міг дізнатися звернувшись з відповідним запитом до сільської ради але цього не зробив. Також відмітила ,що батько позивача працював саме в колгоспі і не мав жодних перешкод для отримання відповідної інформації в колгоспі. За таких обставин прохала в позові відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи : Сподбівської сільської ради , проти задоволення позовних вимог не заперечував , прохав продовжити розгляд справи за своєю відсутністю. [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав, прохав задовольнити, В судовому засіданні зазначив ,що дійсно ані він, ані його сестра не знали про належне бабусі право на отримання сертифікату. Чому не звернулись раніше за визнання свого права пояснити не зміг. Суд вислухавши учасників судового процесу , вивчивши матеріали справи дійшов наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспоруваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено ,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено судом [PERSON] до виходу на пенсію працювала в колгоспі «Вперед до комунізму», що об'єдналися разом з колгоспом «Ударна праця» на підставі рішення загальних зборів, протокол №5 від 25 червня 1969 року в колгосп «Дружба», рішенням зборів уповноважених, протокол №1 від 05 лютого 1991 року колгосп «Дружба» реорганізовано в агрофірму Дружба, яка стала правонаступником колгоспу. Рішенням зборів уповноважених, протокол №1 від 04 лютого 1993 року, агрофірму «Дружба» реформовано в АТ «Дружба», яке стало правонаступником агрофірми. В подальшому рішенням загальних зборів, протокол №2 від 03 червня 1998 року, акціонерне товариство колгоспу «Дружба» було реорганізоване в КСП «Дружба», яке стало правонаступником АТ колгоспу «Дружба» та на сьогодні у зв'язку з відсутністю правонаступників КСП «Дружба» фактично припинило свою діяльність, що підтверджується історичною довідкою виданою начальником архівного відділу Шевченківської районної державної адміністрації. [PERSON] вийшла на пенсію у 1977 році, як колгоспниця та данні про вихід з членів колгоспу в протоколах засідань правління та загальних зборів членів колгоспу відсутні. В відповіді відділу Держземагенства у Шевченківському районі Харківської області вбачається,що згідно книги записів державних актів на право колективної власності на землю від 19 січня 1996 року за №13 було зареєстровано та видано державний акт на право колективної власності на землю (серія [NUMBER] АТ колгоспу «Дружба»). Середній розмір земельної частки (паю) по АТ «Дружба» становить 8,05 умовних кадастрових гектара (в розрізі угідь: 6,19 - рілля; 0,13 - сіножаті; 1,65 - пасовища; 0,08 багаторічні насадження). Крім того, зазначено, що [PERSON] числиться в списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства АТ «Дружба» під №56 та записи про видачу сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] відсутні. Свідоцтво про смерть ( серія [NUMBER], видане Сподобівською сільською радою Шевченківського району Харківської області 18 квітня 1996 року ),засвідчує , що [PERSON] померла [INFO] року. З довідки Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області вбачається ,що [PERSON] на час своєї смерті [INFO] року мешкала разом зі своїм сином -[PERSON], який працював водієм у колгоспі «Дружба», невісткою - [PERSON] , яка працювала завідуючою молочно - товарної ферми колгоспу»Дружба» ,онуками [PERSON],[PERSON] Інформаційна довідка зі спадкового реєстру 40178820 від 20 квітня 20015 року засвідчує факт того ,що після смерті [PERSON] за отримання спадщини ніхто не звертався. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). На підставі ст.ст. 3, 5, 6 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок (паїв), ст.ст. 6, 21, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки входить до компетенції голови районної державної адміністрації. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ» при неможливості надати особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного відповідною місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі землі у колективну власність, не може позбавити її права на земельну частку (пай). За правилами ст.256 Цивльного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. За ч.3 ,4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене , а також той факт , що зазначені позивачем причини пропуску строку позовної давності: необізнаність та відсутність коштів, суд не може вважати поважними, окрім того враховуючи заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності , суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки щодо вказаних вимог строк позовної давності сплинув.

Outcome: dismissed