Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

04.02.2016 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просить суд визначити йому додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої 09.08.2001 року [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є рідним сином померлої, проте з осені 2000 року не підтримував тісних звязків з [PERSON] і проживав в іншій місцевості (Закарпатська область). У грудні 2014 року, в ході проведення ремонту, позивачем були знайдені документи що посвідчують право власності [PERSON] на земельний пай. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина і до складу спадкового майна входить такий пай. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, який звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. Нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва, оскільки він пропустив передбачений законом строк для прийняття спадщини. Тому позивач звернувся до суду з цим позовом. Позивач вважає причини пропуску строку поважними, оскільки з осені 2000 року він переїхав до Закарпатської області, крім того він не знав про наявність спадкового майна (земельної ділянки). В судове засідання позивач не зявився, проте надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його позовом без його участі. У заяві позивач зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі і просить такі задовольнити. Відповідач не зявився в судове засідання, надавши суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. Від третьої особи також надійшла заява, в якій вона просить суд розглядати справу без її участі. Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 09.08.2001 року в м. Карлівка Полтавської області померла [PERSON]. (а.с. 10) Згідно довідки сільської ради на момент смерті [PERSON] проживала в [INFO] - одна. (а.с. 6) До матеріалів справи долучено постанову нотаріуса від 02.02.2016 року, якою відмовлено [PERSON] у прийнятті заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] у звязку з пропущенням строку встановленого Законом для подачі такої заяви. (а.с. 7) З постанови нотаріуса не вбачається чи були подані інші заяви про прийняття або про відмову від прийняття спадщини [PERSON], а також чи видавались свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої. (а.с. 7) Інших доказів на підставі яких можна встановити зазначені обставини, суду не надано. Посилаючись на те, що він не знав про наявність спадкового майна, а після смерті [PERSON] проживав в Закарпатській області, а не поряд зі спадкодавцем і довго не спілкувався з такою, - позивач просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач також долучив до матеріалів справи копію сертифікату на право на земельну частку (пай), на підтвердження наявності спадкового майна, про яке йому, як зазначено в позові, не було відомо до 2014 року (а.с. 9). При цьому позивачем не підтверджено, що на день смерті спадкодавця, а також у визначений Законом шестимісячний термін після смерті такої він проживав в Закарпатській області. В матеріалах справи міститься копія паспорта позивача зі штампами про місце реєстрації на підставі яких суд може робити висновок лише щодо того, що [PERSON] був зареєстрований в Закарпатській області в період з 06.08.2013 року по 11.09.2013 року (а.с. 5, зворотний бік). З постанови нотаріуса також вбачається, що [PERSON], який подав документи нотаріусу 02.02.2016 року, проживає в с.Р.Комарівці Закарпатської області (а.с. 7), що також не є достатнім доказом зазначених позивачем обставин. Факт того, що позивач не знав про наявність спадкового майна, а саме права на земельну частку (пай), що належало померлій, не є підставою для визнання причин пропуску строку поважними. Крім того, звертаючись до суду позивач посилається на норми статей 1261, 1277, 1272 ЦК України, тоді як [PERSON] померла у 2001 році до прийняття ЦК України в період дії ЦК Української РСР. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з п. п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як роз'яснено у п. п. 1, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» положення ст. 1272 ЦК України 2003 року, ч. 3 якої визначено право спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, застосовується лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України 2003 року 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року. Згідно з положеннями статей 548-549 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 550 ЦК Української РСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року і до цієї дати сплив шестимісячний строк для прийняття спадщини, а Розділом VII «Спадкове право» ЦК Української РСР 1963 року не була передбачена можливість надання додаткового строку для прийняття спадщини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. При винесенні рішення суд враховує можливість продовження строку для прийняття спадщини відповідно до ст. 550 ЦК Української РСР, проте позивач не ставить таку позовну вимогу, крім того поважність причин, що стали підставою для пропуску строку встановленого статтею 549 ЦК Української РСР ним не доведена.

Outcome: dismissed