Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

03.01.2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] до [PERSON] в особі опікуна [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] , уродженка смт Марківка Марківського району Луганської області доводиться їй донькою, є інвалідом з дитинства (по психіатрії), якій при повторному огляді 24.10.2014 р. встановлено з 01.11.2014 р. II групу інвалідності безстроково, та внаслідок хронічного стійкого психічного розладу вона не в змозі розуміти значення своїх дій і керувати ними, а тому постійно потребує стороннього догляду, нагляду та допомоги. Згідно рішення Марківського районного суду Луганської області від 13.12.2010 р. [PERSON] визнана недієздатною, над нею встановлена опіка та вона була призначена її опікуном. [INFO] її донька [PERSON] народила сина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Біловодським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 31.05.2018 р. Відомості про батька дитини були внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. У зв`язку з сімейними обставинами, які склалися в їхній сім`ї, вона виявила бажання взяти опікунство над малолітнім онуком, а тому з поважної причини була вимушена звернутися до суду з заявою про звільнення її від повноважень опікуна над недієздатною [PERSON] , призначивши її рідного брата - [PERSON] , опікуном над недієздатною донькою [PERSON] 17 вересня 2018 року ухвалою Марківського районного суду Луганської області у справі за № 417/6402/18 її було звільнено від повноважень опікуна [PERSON] та [PERSON] було призначено її опікуном. Онук [PERSON] , [INFO] є дитиною, яка позбавлена батьківського піклування, оскільки мати - [PERSON] визнана в судовому порядку недієздатною, а запис про батька дитини внесений відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, так як батьківство не встановлене. Тому, 10 грудня 2018 року ухвалою Марківського районного суду Луганської області у справі за № 417/6527/18 її було призначено опікуном над малолітньою особою - [PERSON] , [INFO] , уродженцем смт Біловодськ Біловодського району Луганської області. Аліментні обов`язки батьків полягають у тому, що вони повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Так як [PERSON] у свідоцтві про народження дитини - [PERSON] записана його матір`ю, то відповідно вона є носієм аліментних зобов`язань. На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженки смт Марківка Марківського району Луганської області на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх заробітків (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.01.2019 року і до його повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, свої вимоги підтримує (а.с.38). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав, оскільки [PERSON] є недієздатною особою (а.с.20). В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка смт Марківка Марківського району Луганської області доводиться позивачу донькою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09 листопада 2000 року (а.с.8). [PERSON] є інвалідом з дитинства, якій при повторному огляді 24.10.2014 р. встановлено з 01.11.2014 р. II групу інвалідності безстроково, виражене обмеження життєдіяльності, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико - соціальною експертною комісією Серія 10ААВ №601011 (а.с.11). Згідно рішення Марківського районного суду Луганської області від 13.12.2010 р. [PERSON] визнана недієздатною, над нею встановлена опіка та [PERSON] була призначена її опікуном (а.с.10). [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Біловодським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 31.05.2018 року (а.с.9). Відомості про батька дитини були внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 17 вересня 2018 року відповідно до Ухвали Марківського районного суду Луганської області від 17.09.2018 року у справі за № 417/6402/18, заявника [PERSON] було звільнено від повноважень опікуна [PERSON] та [PERSON] було призначено її опікуном (а.с.12-13). [PERSON] , [INFO] є дитиною, яка позбавлена батьківського піклування, оскільки мати - [PERSON] визнана в судовому порядку недієздатною, а запис про батька дитини внесений відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, так як батьківство не встановлене. 10 грудня 2018 року Ухвалою Марківського районного суду Луганської області у справі за № 417/6527/18 [PERSON] було призначено опікуном над малолітньою особою - [PERSON] , [INFO] , уродженцем смт Біловодськ Біловодського району Луганської області (а.с.14-17). Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що законодавець встановлює загальний порядок, який має бути застосований під час винесення рішення про стягнення коштів на утримання дитини. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч.2 ст.41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] є недієздатною особою. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані, та задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно ст.141 ЦПК України, в зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору, в задоволенні позову відмовлено, судові витрати в сумі 768,40 грн. слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed