Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

04.02.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17.08.2006 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого в сім'ї виникали конфлікти. Відповідач залишив сім'ю. Протягом останніх двох років однією сім'єю вона та відповідач не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сім'ї неможливе, так як це суперечить її інтересам та інтересам неповнолітнього сина. Просить при розірванні шлюбу стягнути з відповідача витрати, понесені нею при зверненні в суд в сумі 243,60 грн. по сплаті судового збору. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, 17.02.2015 року подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, зокрема, крім розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення з нього на її користь понесених судових витрат, просить при ухваленні рішення відновити її дошлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с.23), а також подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на розлученні наполягає, щодо заочного розгляду справи не заперечує (а.с.22). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення судової повістки та реєстром на вихідну поштову кореспонденцію (а.с.27, 28-29), про причини неявки в суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у його відсутності від відповідача не надходило. Заперечень щодо позову від відповідача не надходило, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження у справі від 04.02.2015 року. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та не з'явився до суду без поважних причин. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з'явився до суду без поважних причин, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, а позивачка не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с.22), то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.08.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від даного шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Позивачка не бажає миритися з відповідачем, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, про що зазначила в позовній заяві та в заяві до суду від 17.02.2015 року. Причиною розладу в сім'ї стали різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства, відсутність взаєморозуміння між сторонами, що призводить до сварок, внаслідок чого сторони однією сім'єю не проживають протягом двох років, та суперечить інтересам позивачки, шкодить її здоров'ю, а також суперечить інтересам неповнолітньої дитини сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки, так як сторони не проживають однією сім'єю протягом двох років, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею при зверненні в суд судовий збір в сумі 243,60 грн. (а.с.1).

Outcome: approved