Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

03 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.12.2004 та договору дарування 1/2 частки квартири від 17.04.2012. У зазначеній квартирі зареєстрований за місцем проживання син позивача - [PERSON], [INFO], який з 2014 року у квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей у квартирі немає і взагалі квартирою він не цікавиться. Добровільно з реєстрації за місцем проживання відповідач не знімається. Просять визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] (а.с. 4-6). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 20.12.2018 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 22-23). В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують (а.с. 45, 46). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надіслав на електронну адресу суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просить слухати справу без його участі (а.с. 41-42). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.12.2004 - а.с. 9, копія Витягу про державну реєстрацію прав - а.с. 10, копія договору дарування 1/2 частки квартири від 17.04.2012 - а.с. 11-12, копія Витягу про державну реєстрацію прав - а.с. 13). Згідно розпорядження міського голови міста Рубіжне Луганської області Хортіва С.І. № 36 «Про перейменування вулиць міста Рубіжне Луганської області» від 15.02.2016 вулицю Леніна було перейменовано на вулицю Володимирська. Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області № 22935 від 22.11.2018 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - як власник та [PERSON] - як син власника (а.с. 15). З акту про встановлення фактичного місця проживання від 12.11.2018 вбачається, що у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO], фактично не проживає з липня 2014 року по теперішній час (а.с. 16). Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частина 4 ст. 206 ЦПК України встановлює, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач подав до суду заяву про визнання позову в повному обсязі (а.с. 41-42). На підставі викладеного, з урахуванням того, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає можливим задовольнити позов повністю. Отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved