Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

04.11.2013 р. [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою, яку було уточнено та відповідно до якої вона просила визнати за нею право власності на гараж літ. «З» у житловому будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] та визнати право власності на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за зазначеною адресою, а також виділити їй у власність частку зазначеного житлового будинку та визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до висновку № 196/2013 від 04 березня 2014 року судової будівельно-технічної експертизи. Відповідач [PERSON] пред'явила зустрічний позов до [PERSON], який було уточнено та у якому просила встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON], померлою [INFO], як відповідно рідними дочкою та матір'ю, визнати за нею право на обов'язкову частку у праві власності на спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO], на 1/6 частку житлового будинку з надвірними спорудами, за адресою: [ADDRESS], а також виділити їй у власність частку зазначеного житлового будинку та визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до висновку № 196/2013 від 04 березня 2014 року судової будівельно-технічної експертизи. Позивач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала повністю, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала повністю, просила їх задовольнити. Таким чином, відповідач визнала позов, а позивач за первісним позовом - визнала зустрічні позовні вимоги, а тому згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України зазначені обставини є підставою для ухвалення судом рішення про задоволення зустрічного та первісного позовів. На підставі пояснень сторін, наданих ними доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні до них правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що батьки позивача та відповідача - [PERSON] та [PERSON] одружилися 19.02.1947 р., про що Іллічівським райбюро РАГС м. Одеси видано посвідку про шлюб. (а.с. 48) [INFO] народилася [PERSON], на підставі чого 12.09.1947 р. Іллічівським РАГС м. Одеси видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (запис № 647), в якому її батьками було записано [PERSON] і [PERSON] та 20.07.2001 р. Малиновським РВ УМВС України в Одеській області видано паспорт серії [NUMBER]. (а.с.47, 50, 119) [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON], народилася [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Іллічівським відділом РАГС м. Одеси (актовий запис № 297) та паспортом серії [NUMBER], виданим Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 01.12.1997 р. (а.с. 22, 118 звор., 126 звор., 127) Після укладення шлюбу з [PERSON] дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» та Палацом одруження м. Іваново видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.11.1987 р. та в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 3970 (а.с.4) Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29.04.2011 р. визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS], розташованих на земельній ділянці площею 596 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] (а.с. 5-10) 04.12.2010 р. [PERSON], мати позивача та відповідача, склала заповіт, у якому на випадок своєї смерті зробила розпорядження: усе майно, яке на день її смерті буде їй належати, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, взагалі усе те, що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] Зазначений заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі № 6310, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 25534291 від 04.12.2010 р., номер у спадковому реєстрі 50414707 бланк серії ВРД № 614324.(а.с.20-21, 117, 117 звор.) Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.06.2012 р. визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/6 частці за кожною на домоволодіння з надвірними спорудами [ADDRESS], розташоване на земельній ділянці площею 596 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка та батька відповідно - [PERSON], померлого [INFO] Крім того, задоволено позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та визнано за нею право власності на ? частку зазначеного житлового будинку, як на частину спільного подружнього майна за період шлюбу після смерті її чоловіка - [PERSON] (а.с. 11-13) [INFO] померла [PERSON], на підставі чого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] та складено відповідний актовий запис № 7174. (а.с. 14, 116 звор.) Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту родинних відносин суд виходить з наступних міркувань. Факт, про встановлення якого просить [PERSON], має для неї юридичне значення, оскільки від нього залежить реалізація нею права на спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] На підставі наданих документів вбачається неправильність зазначення прізвища матері [PERSON], а саме в свідоцтві про народження від 12.09.1947 р. позивача за зустрічним позовом прізвище матері вказано «[PERSON]», а в посвідці про шлюб від 19.02.1947 р. прізвище дружини після укладення шлюбу значиться «[PERSON]». (а.с. 48) Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі пояснень сторін з врахуванням визнання та підтвердження зазначеного факту [PERSON], обставин встановлених вказаними вище рішеннями судів, суд вважає, що була допущена помилка у зазначенні прізвища матері, і тому встановлює факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як рідними донькою та матір'ю. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на 2/3 частки зазначеного житлового будинку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Ч. 1 ст. 1270 ЦК України наголошує, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. До складу спадщини, як встановлено ч. 1 ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З такими заявами після смерті [PERSON], звернулись її доньки - [INFO] [PERSON] на підставі залишеного на її ім'я заповіту та 01.11.2013 р. [PERSON], яка має право на обов'язкову частку в спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України (а.с. 115-116) У відповіді П'ятої одеської державної нотаріальної контори зазначено, що з наданих документів та довідки № 428308.69.13 від 04.10.2013 р., виданої КП «БТІ» ОМР, відсутня державна реєстрація на 1/6 частки домоволодіння під [ADDRESS], яке належало [PERSON] та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену частку домоволодіння та проведення державної реєстрації. (а.с. 125 звор.,126) Зважаючи на обставину, що [PERSON] на ім'я [PERSON] було складено заповіт, спадкоємство її майна [PERSON] має здійснюватися за заповітом. Відповідно до ст. 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Статтею 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). [PERSON] являється повнолітньою непрацездатною за віком донькою спадкодавця, а тому має право на обов'язкову частку у праві власності на спадщину після смерті [PERSON], тобто на 1/6 частку житлового будинку. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, з урахуванням рішень апеляційного суду Одеської області від 29.04.2011 р. та Малиновського районного суду м. Одеси від 21.06.2012 р. та визнання права власності за [PERSON] на 1/6 частку в житловому будинку, як на обов'язкову частку, частка [PERSON] складає 1/3 (1/6+1/6), а за [PERSON] суд визнає право власності на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 1/2 частки житлового будинку. Крім того, [PERSON] має право на 1/6 частки у праві власності на вищевказаний житловий будинок як на спадщину після померлого [INFO] батька - [PERSON], а отже частка [PERSON] у праві власності становить 2/3 частини (1/2+1/6). Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Положення ч. 3 ст. 358 ЦК України визначає, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Таким чином, передбачений правовий механізм зміни часток у праві спільної часткової власності. Така зміна у праві спільної часткової власності в житловому будинку [ADDRESS] відбулася шляхом здійснення побудови позивачем [PERSON] гаражу літ. «З», вона неоспорена. Тому суд визнає за [PERSON] право власності на гараж літ. «З» у житловому будинку з надвірними спорудами [ADDRESS]. Відповідно до змісту ст. 179, ч. 2 ст. 1278, ст. 183 і ч. 1 ст. 367 ЦК України кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі, а річ, що є у спільній частковій власності, може бути поділена в натурі між співвласниками за домовленістю між ними, якщо вона є подільною, тобто є річчю, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Поділ між [PERSON] та [PERSON] житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 597,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] суд здійснює з урахуванням належності [PERSON] права власності на гараж літ. «З», відповідно до першого варіанту висновку № 196/2013 від 04 березня 2014 року судової будівельно-технічної експертизи. (а.с.64-91) Суд виділяє [PERSON] в натурі частку, яка складається у літ. «А» з приміщень: 1-1 кухня площею 11,6 кв.м., 1-2 ванна площею 7,2 кв.м., 1-3 веранда площею 9,8 кв.м., 1-4 веранда площею 8,4 кв.м., 1-7 житлова площею 15,9 кв.м., 1-8 вбудована шафа площею 0,2 кв.м., сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Е», душова літ. «Ж», гараж літ. «З», що складає 71/100 часток житлового будинку з надвірними спорудами з визнанням права приватної власності на цю частину. Суд виділяє [PERSON] в натурі частку, яка складається у літ. «А» з приміщень: 1-5 житлова кімната площею 13,9 кв.м., 1-6 житлова кімната площею 11,6 кв., гараж літ. «Б», сарай літ. «І», частину мостіння та огорожі, що складає 29/100 часток житлового будинку з надвірними спорудами з визнанням права приватної власності на цю частину. Роботи з перепланування житлового будинку [PERSON] має здійснити з дотриманням чинного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2. і 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. Виходячи з вказаних приписів, суд відповідно до до першого варіанту висновку № 196/2013 від 04 березня 2014 року судової будівельно-технічної експертизи визначає між [PERSON] та [PERSON] порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] Суд стягує з [PERSON] недоплачений нею судовий збір в розмірі 164 гривні.

Outcome: approved