Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

03 вересня 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] у якій він просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право проживання у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачу на праві приватної власності відповідно до договору дарування від 02.02.2012 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він є власником вище вказаного житлового будинку на підставі договору дарування від 02.02.2012 року. За вказаною адресою зареєстровані сторонні особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які вже декілька років не проживають у будинку, їх особистих речей там немає, комунальні послуги вони не споживають та взагалі за даною адресою не з`являються. Реєстрація відповідачів у будинку створює для позивача перешкоди у розпорядженні даним майном, оскільки він має намір найближчим часом продати будинок, а особи, які мають намір його купити, не згодні, щоб у будинку залишались зареєстрованими сторонні особи. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідачі до суду не прибули, відзиву на позовну заяву не надали, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належно, зокрема, шляхом розміщенням оголошення на офіційному веб-сайті суду. За вказаного, відповідно до приписів ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, звукозапис технічними засобами не здійснювався. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. На підставі договору дарування від 02.02.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Сапегою О.П., позивач є власником 1/3 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 09.02.2012 року, право власності на 1/3 частину вказаного житлового будинку зареєстровано за [PERSON] . За такого суд вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню положення статей 317, 319, 391 та 406 ЦК України, які визначають права власника майна, та регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення зі сторонніми особами. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За частиною другою ст. 406 ЦК України, житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до довідки Воскресенської селищної ради №741 від 01.09.2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Враховуючи вище встановлені обставини, приймаючи до уваги, що наявне у відповідачів право на проживання у даному будинку ними не реалізується, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, тому, за наведених обставин, суд дійшов висновку про те, що право відповідачів на користування чужим майном (житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.

Outcome: approved