Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

02 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , про стягнення пені по несплаченим аліментам на утримання дитини. У позовній заяві зазначено, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO] . Станом на 31.05.2019 він має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 101741 грн. 17 коп., що вказує на порушення строку сплати аліментів, які мають сплачуватися щомісячно в розмірі % частки від заробітку боржника (відповідача), згідно виконавчого листа від 04.04.2006 року у справі № 2-663/2006 рік. Такий стан (прострочення оплати аліментів) є підставою для стягнення з боржника пені в розмірі 1% за кожен день прострочення аліментів в порядку визначеному статтею 196 СК України. При здійсненні розрахунку пені застосовано правову позицію Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 03.04.2019 року у справі 333/5020/16 згідно якої, пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розрахунок пені здійснено станом на 31.08.2019 року включно. Згідно доданих до позову розрахунків загальний розмір пені по аліментам за період 01.01.2016 по 31.08.2019 року, з урахуванням порядку визначеного у Постанові ВС від 03.04.2019 року справа № 333/5020/16, складає 483778,70 грн. (розрахунок : 198775,99+181794,62+76964,09+26243). Згідно з ч.1 статті 196 СК України, стягувана пеня не може бути більше ніж 100% заборгованості, тобто не більш ніж 101741,17 грн. (станом на 31.05.2019 року згідно розрахунку державного виконавця). Позивач та її представник адвокат Умріхін О.В. належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились. Представник позивача просив розглянути справу у їх відсутності, про що надав письмову заяву, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином. Відповідно до вимог частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, не повідомив про причини своєї неявки та не подав відзив, а представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Під час здійснення судового розгляду були встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до виконавчого листа у цивільній справі Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2006 року з [PERSON] стягнуто щомісячно аліменти в розмірі ј заробітку але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки [PERSON] [INFO] (а.с.8). Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, наданого державними виконавцями Центрально-Міського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області встановлено, що за період з січня 2016 до травня 2019 року заборгованість [PERSON] становить 101741,17 грн. (а.с.9,10). Згідно з розрахунком пені, з урахуванням розміру заборгованості зі сплати аліментів, наданого державними виконавцями Центрально-Міського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області, сума пені за період з 01.01.2016 до 31.08.2019 складає (198775,99+181794,62+76964,09+26243) 483777,70 грн. (а.с.3,4). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З`ясовується правильність об`єднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути пов`язаними між собою, для вирішення питання про їх об`єднання або роз`єднання (стаття 126 ЦПК). У відповідача суд з`ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК). Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду»). Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Норма статті 196 СК України не встановлює будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Зазначена правова позиція знайшла відображення в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача неустойку (пеню) по сплаті аліментів за період з 01.01.2016 до 31.08.2019 в розмірі 101741,17 грн. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, тому з відповідача відповідно до норм статей 4, 6 Закону України «Про судовий збір» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved