Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

03.09.2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 20.06.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з порушенням зобовязань за договором відповідач станом на 21.06.2018 року має заборгованість у розмірі 20570,21 грн., яку позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами в розмірі 1762,00 грн.\~ Ухвалою суду від 26.09.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. 23.10.2018 року за клопотанням відповідача витребувано у позивача виписку по особовому рахунку та відомості про строк дії кредитної картки. Крім цього, ухвалою суду від 26.11.2018 року витребувано у позивача детальні пояснення до розрахунку заборгованості відповідача. Від представника\~позивача надійшла\~заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає у звязку із спливом позовної давності. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Щодо укладення між сторонами кредитного договору судом встановлено наступне. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1\~ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 20.06.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір шляхом написання заяви, яка разом з [PERSON] та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У [PERSON] зазначено, що позичальник ознайомлений і згодний з [PERSON] та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідач погодилася, що ця заява разом із Памяткою клієнта, [PERSON] та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, становлять договір про надання банківських послуг. Вказана Заява підписана відповідачем. Пунктом 2.1.1.2.1 [PERSON] та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначений в памятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, вказана в заяві. У пункті 2.1.1.2.11 [PERSON] та правил надання банківських послуг зазначено, що карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні карти, включно. З Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування вбачається, що за умовами і правилами надання банківських послуг погашення кредиту має відбуватися шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості). За користування кредитом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році (п.2.1.1.12.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг). Пунктом 1.1.3.2.3 [PERSON] та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування рахунків, за умови інформування позичальника, в тому числі шляхом надання виписки по картковому рахунку згідно п.1.1.3.1.9 [PERSON] та правил надання банківських послуг. У випадку незгоди позичальника зі зміною [PERSON] та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити всю заборгованість перед банком (п.1.1.2.4 [PERSON] та правил надання банківських послуг). Пунктом 2.1.1.5.5 [PERSON] та правил надання банківських послуг передбачений обовязок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку позичальник зобовязався повернути кредит, оплатити винагороду банку (п.2.1.1.5.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг). Пунктом 1.1.7.12 [PERSON] та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. В пункті 2.1.1.7.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг вказано, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Таким чином суд приходить до висновку про доведеність укладення між сторонами кредитного договору на умовах, викладених в підписаній відповідачем [PERSON] та [PERSON] та правилах надання банківських послуг. Щодо отримання відповідачем кредитних коштів та виконанням нею умов договору судом встановлено наступне. Згідно до наданої позивачем довідки, відповідач згідно кредитного договору б/н від 20.06.2011 року отримала картку № 5211********0911, яка мала термін дії до 12.2016 року. Відповідно до наданої позивачем [PERSON] по особовому рахунку відповідача по кредитній карті № 5211********0911 за період з 24.05.2013 року по 14.06.2018 року видно, що відповідач в період часу з 24.05.2013 року по 30.03.2016 року активно користувалася кредитною картою та знімала з неї готівкові кошти та проводила оплату товару. Також відповідач регулярно вносила кошти на погашення кредиту в період часу з 26.06.2013 року по 10.10.2017 року. Останній раз кошти на погашення кредиту були внесені 10.10.2017 року. Як видно із розрахунку заборгованості за період часу з 24.05.2013 року по 31.08.2015 року, станом на 31.08.2015 року у відповідача була заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4999,26 грн. та за відсотками в розмірі 150,14 грн. Згідно до проведеного судом підрахунку, в період часу з 01.09.2015 року по 30.03.2016 року відповідачем було знято з кредитної картки 666,55 грн. Крім цього, з кредитної картки відповідача в період часу з 05.10.2015 року по 31.12.2016 року були зняті банком страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту» на загальну суму 791,01 грн. Однак, ні в позовній заяві, ні в додатках до неї відсутні будь-які посилання на укладення між сторонами договору «Страхування кредитного ліміту», тому суд не бере до уваги зазначені суми як кошти, використані відповідачем в якості кредитних коштів. В період часу з 01.09.2015 року по 10.10.2017 року відповідачем було внесено кошти на погашення заборгованості на загальну суму 8781,05 грн. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до\~ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням\~умов,\~визначених\~змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення\~виконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки\~прострочення\~позичальником повернення позики визначено у\~ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу\~(ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). Щодо розміру заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитними коштами та пенею суд зазначає наступне. Станом на 31.08.2015 року у відповідача була заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4999,26 грн. та за відсотками в розмірі 150,14 грн. З 01.09.2015 року по 31.12.2016 року відповідачем використано кредитних коштів на суму 666,55 грн. В період\~часу з\~01.09.2015\~року по\~31.12.2016\~року відповідачу\~нараховані відсотки\~за користування кредитом в розмірі 4621,38 грн. та пеня в розмірі 500,00 грн. Тобто, станом на 31.12.2016 року у відповідача наявна заборгованість за використаними кредитними коштами на загальну суму 5665,81 грн. (4999,26 грн.+666,55 грн.), на які нараховано відсотки на загальну суму 4771,52 грн. (150,14 грн.+4621,38 грн.) та пеня в розмірі 500,00 грн. Тому заборгованість відповідача з урахування внесення коштів на погашення кредиту в період часу з 01.09.2015 року по 10.10.2017 року на загальну суму 8781,05 грн., складає 2156,28 грн. тіла кредиту (5665,81 грн. тіла кредиту+4771,52 грн. відсотків+500,00 грн. пені=10937,33 грн.; 10937,33 грн.-8781,05 грн. проплат=2156,28 грн.). Щодо нарахувань відсотків, здійснених позивачем після 31.12.2016 року суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту\~статті 526 ЦК України\~зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами\~ЦК України. За правилом\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Згідно з частиною першою\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В оцінці застосування наведених норм права [PERSON] Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. З огляду на наведене відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Кредитна картка, яка була отримана відповідачем мала термін дії до 12/16. Виходячи з наведеного нарахування відсотків та пені на відсотки з 01.01.2017 року є неправомірним. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство\~передбачає два\~види позовної\~давності:\~загальну і\~спеціальну.\~Загальна позовна\~давність встановлюється\~тривалістю у\~три роки\~(стаття\~257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно до матеріалів справи, відповідачу надавалася кредитна картка з термін дії до грудня 2016 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, відповідач регулярно вносила кошти на погашення кредиту до 10.10.2017 року. Таким чином, позовна давність за вимогами про повернення кредитних коштів в даній справі обчислюється з 10.10.2016 року. Позивач звернувся з даним позовом до суду 03.09.2018 року, тобто в межах позовної давності за вимогами про стягнення кредитних коштів. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. [PERSON] спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями за кредитним договором, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Водночас, згідно [PERSON] та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначене також підтверджується правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають відхиленню. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 2156,28 грн. є законними та обґрунтованими, у звязку із чим підлягають задоволенню, а в задоволенні інших позовних вимог слід відмовити. Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial