Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

02.07.2020 року позивач [PERSON] в особі представника -адвоката Довбаша С.М. звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, у якому просить суд стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на свою користь заборгованість з виплати матеріальної допомоги у зв`язку із звільненням за власним бажанням в розмірі 20 посадових окладів в сумі 469 600 грн.( а.с.1,2). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. З 09.10.2000 року по 24.03.2020 року він безперервно працював на різних посадах в Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України. Зазначив, що був прийнятий на роботу після виходу на пенсію. При прийнятті на роботу був ознайомлений з колективним договором. Вказує, що 17.03.2020 року подав заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, у якій також просив виплатити матеріальну допомогу відповідно до п. 6.25.4 Колективного договору. Наказом від 18.03.2020 року № 359/о звільнений з підприємства з 24.03.2020 року. Щодо виплати матеріальної допомоги відповідачем було повідомлено, що у зв`язку зі складним фінансовим становищем у підприємства немає можливості виплатити матеріальну допомогу. Враховуючи даний лист, повторно звернувся до відповідача з вимогою виплатити матеріальну допомогу, погоджуючись на виплату такої допомоги поетапно згідно графіку. Внаслідок чого, отримав відповідь від 28.05.2020 року № 1-23.2/6419/20 якою повідомлялося, що після підписання договору з Підприємством буде виплачено на протязі 10 днів лише один посадовий оклад, а інша сума - за узгодженим графіком на протязі декількох років, починаючи з 2021 року. Вважає, що відповідачем порушуються вимоги законодавства України щодо виплати всіх належних сум при звільненні, а тому просить стягнути матеріальну допомогу при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, відповідно до умов п.6.25.4 Колективного договору, в розмірі 20 посадових окладів, виходячи з розміру його посадового окладу в розмірі 23 480 грн., що становить 469 600 грн. Ухвалою від 06 липня 2020 року(а.с.100,101) відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання. 02.09.2020р. від відповідача ДП обслуговування повітряного руху України надійшов відзив на позовну заяву(а.с.106-113). Згідно відзиву, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначили, що в України з 12 березня 2020 року запроваджено карантин. У зв`язку з непередбачуваними та непереборними подіями, що відбулися незалежно від волі та бажання підприємства, обставинами, які могли та можуть поставити під загрозу життя чи нормальні умови існування людей, а саме: критичною епідемічною ситуацією на території України та у світі, у зв`язку із закриттям з 17.03.2020 пунктів пропуску через Державний кордон України для здійснення регулярного пасажирського сполучення згідно з рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 13.03.2020 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби СОVID-19», введеним у дію указом Президента України від 13.03.2020 № 87, а також з огляду на вжиття аналогічних або подібних заходів у більшості країн Європи та усього світу в Україні суттєво знизилася інтенсивність авіаперельотів над територією України та, як наслідок, попит в отримання аеронавігаційних послуг. Звертають увагу суду, що в ситуації що склалася, Украерорух просто не в змозі на даний час виплачувати одноразову грошову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію, передбачену Колективним договором. У підприємства через глобальну форс-мажорну обставину (карантин) реальна відсутність коштів для фінансування витрат понад законодавчо гарантовані виплати працівникам (заробітна плата) та критичні виробничі витрати (електроенергія, оперативний ремонт ЗНС, засоби дезінфекції та особистого захисту, тощо). Зауважили, що Украерорухом було здійснено розрахунок з позивачем на підставі КЗпП України та виплачено всі належні йому кошти, окрім одноразової грошової допомоги передбаченої Колективним договором. Так одноразова грошова допомога встановлена Колективним договором Украероруху не відноситься до заробітної плати, а є додатковим видом допомоги понад обов`язкові норми, які передбачені чинним законодавством України. Вказують, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11 березня 2019 року у справі № 235/7241/16-ц, виплата зазначеної допомоги передбачена КД і не є обов`язковою, оскільки така виплата є альтернативною, яка здійснюється лише за наявності у підприємства фінансових можливостей (прибутку) за звітний період, в якому працівник звільнився. Виплата зазначеної допомоги відповідно до КД не передбачена в день звільнення, тому на неї не поширюється дія статті 117 КЗпП України. Не виплата одноразової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію працівнику у день звільнення не суперечить будь-яким нормам чинного законодавства України. Зазначили, що згідно Звіту про фінансові результати за І квартал 2020 року валовий збиток склав 134401 тис. грн., а в чистому фінансовому результаті збиток складає 299444 тис. грн., тобто у підприємства були відсутні фінансові можливості (прибуток) за звітний період, в якому працівник звільнився, для виплати одноразової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. У свою чергу основні витрати підприємства за І квартал 2020 року сягали близько 1 млрд грн., згідно коду рядка 2550, у той час як прибуток (код рядка 2350) - відсутній. А отже, у Відповідача відсутній прибуток на підприємстві протягом звітного періоду. Наголошують, що у середині березня 2020 року, карантин лише було запроваджено на території України, а збитки на підприємстві відповідача уже сягали 299 444 млн. грн., а станом на квітень-травень та впродовж до 15 червня 2020 року, авіасполучення взагалі було майже припинено, за виключенням поодиноких гуманітарних рейсів. Також зазначають, що ті, кошти які залишилися на рахунках відповідача, не покривають щомісячних поточних витрат на заробітну плату, податки, інші обов`язкові платежі у зв`язку з чим підприємство змушено було у липні 2020 року підписати кредитний договір з Європейським банком реконструкції та розвитку. А отже, певна сума грошових коштів, яка була на рахунках Відповідача не була достатньою для здійснення виплати матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію [PERSON] . Однак, задля виконання п. 6.25 КД, відповідно до якого на підприємстві діє Програма соціального захисту та у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація наразі не може здійснювати ці виплати у повному обсязі, однак гарантує надання матеріальної допомоги на умовах відстрочки. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги викладені в позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, позивач [PERSON] з 09 жовтня 2000 року по 24 березня 2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, після виходу на пенсію, зокрема працював на різних посадах Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух), що підтверджується копією трудової книжки( а.с.11-15). Згідно довідки № 799, виданої 15.09.2020 Бориспільським відділом обслуговування громадян(сервісний центр) Головного управління у Київській області Пенсійного фонду України, [PERSON] перебуває на обліку в Бориспільському відділі обслуговування громадян( сервісний центр) ПФУ Київської області і отримує пенсію за вислугу років з 29.12.1999р. і по теперішній час, що також підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , виданим 17.02.2000( а.с.175,176). 17.03.2020 позивачем було подано заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, в якій також просив виплатити матеріальну допомогу на підставі п.6.25.4 Колективного договору Украероруху(а.с.5). 18 березня 2020 року ДП обслуговування повітряного руху України видано наказ № 359/о, яким наказано: звільнити [PERSON] з роботи 24 березня 2020 року за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, ст.38 КЗпП України. Виплатити [PERSON] компенсацію за 1 календарний день невикористаної щорічної відпустки.( а.с.6). Питання щодо виплати матеріальної допомоги на підставі п.6.25.4 Колективного договору Украероруху, в редакції, чинній на момент звільнення позивача, в зазначеному наказі вирішено не було. Так, ДП обслуговування повітряного руху України листом від 19.03.2020 року за № 1-23-1.2/2558/20 повідомило позивача, що у зв`язку зі складним фінансовим станом підприємства та відсутністю наявних коштів на сьогодні немає можливості надання матеріальної допомоги у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію( п.6.25.2 КД) та при звільненні працівників пенсійного віку за власним бажанням, у яких на прийомі на роботу в Підприємство була оформлена пенсія( п.6.25.4 КД)( а.с.7). 23.03.2020 р. позивач звернувся з заявою до ДП обслуговування повітряного руху України з повторною вимогою виплатити матеріальну допомогу, у якій також зазначив, що погоджується на виплату нарахованої йому матеріальної допомоги при звільненні відповідно до погодженого з ним графіку.( а.с.8). У відповідь на вказану заяву, ДП обслуговування повітряного руху України листом від 28.05.2020 р. за № 1-23.2/6419/20 повідомило позивача, що на підставі рішення засідання постійної комісії з проведення колективних переговорів та розгляду змін і доповнень до Колективного договору від 19.05.2020 року виплата матеріальної допомоги буде здійснюватися на основі договору між працівником та адміністрацією. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за наступною схемою: 1 посадовий оклад - протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги - за узгодженим графіком. Для підписання договору на виплату матеріальної допомоги потрібно звернутися до адміністрації не пізніше 01.07.2020 за умови відсутності судового спору з підприємством з цього питання.( а.с.9). Як встановлено в судовому засіданні, та не заперечується відповідачем, станом на день звернення з позовом до суду, 02.07.2020р., не було проведено лише виплату матеріальної допомоги, по причині складного матеріального становища на підприємстві. Як стверджував представник відповідача у судовому засіданні, виплата зазначеної допомоги передбачена Колективним договором і не є обов`язковою виплатою. Така виплата є альтернативною, яка здійснюється лише за наявності у підприємства фінансових можливостей (прибутку) за звітний період, в якому працівник звільнився. Виплата зазначеної допомоги відповідно до Колективного договору не передбачена в день звільнення. Не виплата одноразової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію працівнику у день звільнення не суперечить будь-яким нормам чинного законодавства України. Проте, такі твердження не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та Колективного договору в редакції, що була чинною на момент звільнення позивача, відповідно до якої відповідач в особі адміністрації, гарантує працівникам при звільненні надання матеріальної допомоги у визначеному Колективним договором розмірі та без будь-яких застережень щодо порядку та умов виплати, зокрема, щодо виплати її в залежності від фінансового стану підприємства або частинами. Так, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 97 КЗпП та ч.1 ст. Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів, генеральної угоди на державному рівні, галузевих регіональних угод, колективних договорів, трудових договорів. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про оплату праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. Норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою (міжгалузевою) або територіальною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців. Згідно ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Суд звертає увагу, що відповідно ч.1 ст. 12, ст.13 КЗпП України, колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинною профспілковою організацією, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони. Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій трудящих; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Відповідно до положення ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Так, відповідно до п. 6.25.4 Колективного договору (зі змінами та доповненнями протягом 2015-2020 років, в редакції яка вступила в дію з 01.02.2020 та діяла на момент звільнення позивача), при звільненні працівників пенсійного віку за власним бажанням, у яких при прийомі на роботу в Підприємство була оформлена пенсія, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: -при стажі безперервної роботи на Підприємстві повних 10 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; -за кожний повний рік роботи понад 10 років - по 2 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. У цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів. 20 травня 2020 року у дію вступив колективний договір укладений між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками в новій редакції (а.с. 170-173). Згідно п.6.25.4 вищевказаного колективного договору, для працівників, які досягли пенсійного віку, у яких при прийомі на роботу в підприємство була оформлена пенсія і мають бажання звільнитися з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році до 15.06.2020 року, та таких, хто вже звільнився з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році, та при звільненні не отримали матеріальну допомогу, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на Підприємстві повних 10 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 10 років - по 2 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. У цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів. Виплата матеріальної допомоги буде здійснюватися на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок матеріальної допомоги по узгодженому графіку(орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). При цьому, виплачуються оклади, які є актуальними для посади працівника на момент звільнення. Договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний до 01.07.2020 року за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання. Суд звертає увагу, що зміни до колективного договору вступили в дію з 20 травня 2020 року, а позивач був звільнений з роботи 24 березня 2020 року. Отже, на спірні правовідносини зазначені зміни до колективного договору не поширюються. Водночас, як визнано сторонами, зокрема, підтверджується долученими до матеріалів справи письмовими доказами (копією трудової книжки), позивач [PERSON] має повних 19 років безперервного стажу роботи в Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України (Украерорух).У зв`язку з цим, у роботодавця виникло зобов`язання з виплати на користь позивача матеріальної допомоги в день звільнення, згідно з п.6.25.4 колективного договору. Отже, враховуючи п. 6.25.4 Колективного договору (зі змінами та доповненнями протягом 2015-2020 років, в редакції яка вступила в дію з 01.02.2020 та діяла на момент звільнення) позивач [PERSON] має право на нарахування та отримання матеріальної допомоги у розмірі 20 посадових окладів, що становить 469600 грн., виходячи з розміру осадового окладу останнього в розмірі 23 480 грн., що підтверджується довідкою № 4.3-21-116, виданої 05.05.2020 року ДП обслуговування повітряного руху України (Украерорух)(а.с.10). Заперечення представника відповідача щодо відсутності у підприємства прибутків та відсутність грошових коштів для виплати позивачу матеріальної допомоги суд вважає необґрунтованими, оскільки відсутність коштів не звільняє роботодавця від покладених на нього чинним законодавством обов`язків, в тому числі визначених Колективним договором обов`язків щодо виплати гарантованої роботодавцем матеріальної допомоги. Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, у зв`язку з чим з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України підлягає до стягнення на користь [PERSON] матеріальна допомога в розмірі 20 посадових окладів в сумі 469600 грн., яка йому не була виплачена при звільненні. Відповідно до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України та ст.ст.4,5,6 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, на користь держави слід стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4696 грн.(1% від суми задоволених вимог майнового характеру). На підставі викладеного,

Outcome: approved