Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

03.06.2021 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2011 року. Належні відповідачу на праві особистої приватної власності речі в квартирі позивача відсутні, фінансової участі в утриманні квартири, він не приймає. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, зокрема позивач постійно має труднощі з оформленням субсидії та змушений сплачувати комунальні послуги з урахуванням зареєстрованого відповідача. У позовній заяві позивач просить розглянути позов без його участі (а.с.3). 18 червня 2021 року до суду надійшла заява від відповідача відповідно до якої він повідомляє, що йому відомо, що розгляд справи призначено на 22 червня 2021 року о 10 год. 00 хв. зазначив, що з 2011 року не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , та не користується нею, особистого майна в квартирі немає. Враховуючи зазначене просив розгляд справи здійснювати без його участі (а.с.17). 22 червня 2021 року до суду надійшли пояснення третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до яких вони повідомляють, що позовну заяву [PERSON] підтримують, просять позов задоволити, справу розглянути без їх участі (а.с.18). 22 червня 2021 року ухвалою суду визнано явку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] обов`язковою, підготовче засідання відкладено на 16 липня 2021 року о 10 год. 00 хв. Представник позивача позов підтримав в повному обсязі, з викладених в ньому підстав, просив задоволити. Відповідач у судовому засіданні підтримав раніше подану заяву про визнання позову. Зазначив, що перебуває з позивачем у родинних відносинах, оскільки з 2003 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , яка є донькою позивача. У період з 2006 року до 2011 року проживав за адресою: [ADDRESS] , тобто у квартирі позивача. З 2011 року там не проживає, намагався двічі знятися з реєстрації в загальному добровільному порядку, однак йому не вдалось це зробити. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене: Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Агентством по приватизації державного житлового фонду від 13.01.1998 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях належить квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення МВК №347-Р, від 25.12.1997 (а.с. 5) Згідно з даними будинкової книги за адресою: [ADDRESS] , з 15.03.2006 зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.6-7), що також підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого [PERSON] Крижопільським РВ УМВС України в Вінницькій області, згідно штампу про зареєстроване місце проживання (а.с.8). Відповідно до копії паспорта [PERSON] , серії [NUMBER] виданого Крижопільським РВУМВС України в Вінницькій області від 24 березня 1997 року, 30.05.2003 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що зроблено запис у паспорті. Конституцією України в ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом статті 81 ЦПК України, обов`язок доказування і подання доказів покладається на кожну сторону. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі. Суд враховуючи вище наведене, дійшов висновку, що визнані відповідачем обставини його не проживання у домоволодінні позивача за адресою: [ADDRESS] більше одного року без поважних причин є підставою для задоволення позову та визнання його таким, що втратив право на користування житлом на підставі ч.2 ст.405 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 454,00 гривень, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (908,00 х 0,5 = 454,00). Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 454,00 гривень відповідно до ст. 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved