Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

02 лютого 2018 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 вересня 2010 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області. Останнім часом між сторонами постійно стали виникати сварки, із стосунків зникли щирість, взаєморозуміння та повага. На даний час ведення спільного господарства ними припинено. Спільних дітей сторони не мають. Спір з приводу поділу спільного майна також відсутній. Переконана, що подальше спільне життя, та примирення із відповідачем є неможливим, у зв'язку із чим, просила суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб укладений між ними 03 вересня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом № 442. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності. На задоволенні позову наполягала, оскільки за час строку наданого для примирення, примирення між сторонами не відбулося. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просив надати додатковий строк для примирення тривалістю у два місяці, розгляд справи провести у його відсутності. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 03 вересня 2010 року. Шлюб між ними зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом № 442, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія: [NUMBER] (а.с. 4). Останнім часом між сторонами постійно стали виникати сварки, із стосунків зникли щирість, взаєморозуміння та повага. На даний час ведення спільного господарства ними припинено. Спільних дітей сторони не мають. Спір з приводу поділу спільного майна відсутній Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. У зв'язку із цим, суд відповідно до ст. 82 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. Ухвалою суду від 21 лютого 2018 року сторонам надавався строк для примирення тривалістю в два місяці. Після спливу вказаного строку позивачка все ж не бажає зберегти шлюб з відповідачем. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу, що є неприпустимим. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивачки. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно із ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позов судом задоволений, з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму судового збору сплаченого нею при зверненні до суду із даним позовом, розмір якого становить - 704,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved