Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

02 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що її батькові [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] [INFO] [PERSON] помер. На випадок своєї смерті 19 вересня 2016 року він склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Пнівненської сільської ради Камінь-Каширського району, яким усе своє майно заповів [PERSON] Спадщину після його смерті своєчасно прийняла позивач шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Крім позивача спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] являються також його діти, відповідачі [PERSON] та [PERSON] До складу спадкового майна входить вказаний вище житловий будинок, на який позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність на будинковолодіння правовстановлюючих документів і позасудовим порядком вирішити це питання неможливо. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та належав покійному [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON], його представники [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що заповіт [PERSON] посвідчений з порушеннями щодо його форми та посвідчення, а тому є нікчемним. Тому позивач не має права на спадкування всього житлового будинку по [ADDRESS] оскільки спадкування має відбуватися за законом, а не за заповітом. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до повного задоволення. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя належав житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] загальною площею - 79,9 м.кв. Належних правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно немає. Даний факт підтверджується витягом з погосподарської книги по селу Пнівне № 2 за 2016-2020 роки (а.с. 12) та довідкою Пнівненської сільської ради від 24 жовтня 2016 року № 347 (а.с. 49). [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с. 6). На випадок своєї смерті він склав заповіт, посвідчений 19 вересня 2016 року секретарем виконавчого комітету Пнівненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області Жалай Т.В., яким усе своє майно заповів [PERSON] (а.с. 9). Згідно з даними Пнівненської сільської ради станом на 24 жовтня 2016 року заповіт не змінено і не скасовано. Після смерті [PERSON] позивач своєчасно прийняла спадщину шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, що доводиться даними спадкової справи № 229/2016 (а.с. 47-53). Крім позивача спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] являються також його діти, відповідачі [PERSON] та [PERSON], які не мають права на обов'язкову частку у спадщині, оскільки не є особами, передбаченими ч. 1 ст. 1241 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON], являючись спадкоємицею за заповітом житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] фактично набула на нього право власності, а тому є всі підстави для задоволення позову та визнання права власності на спадкове домогосподарство за позивачем. Суд не бере до уваги твердження відповідача [PERSON] про недійсність заповіту спадкодавця внаслідок порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту та порядку його посвідченні викладені у статтях 1247, 1248 ЦК України. Зокрема вказано, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Зі змісту заповіту вбачається, що його текст записаний зі слів заповідача [PERSON], посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка наділена правом вчиняти нотаріальні дії в місцевості, де немає нотаріуса. Перед підписанням заповіту [PERSON] ознайомився з його змістом шляхом прослуховування його тексту, про що сам заповідач не заперечував. Лише після цього заповіт був особисто підписаний заповідачем. Таким чином, суд вважає, що заповіт, складений [PERSON] та посвідчений 19 вересня 2016 року секретарем виконавчого комітету Пнівненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області Жалай Т.В., є таким, що відповідає вимогам щодо його форми та посвідчення, встановленим статтями 1247, 1248 ЦК України, а також виражає дійсну волю заповідача. Також суд бере до уваги і той факт, що [PERSON] після складення та посвідчення заповіту, маючи можливість неодноразово з ним ознайомитися особисто та за допомогою сторонніх осіб, не виявив бажання його змінити чи скасувати, що знову ж таки підтверджує ту обставину, що зміст заповіту повністю відповідає волі заповідача.

Outcome: approved