Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

03.04.2019 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В позові позивач посилався на те, що після смерті її дядька [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина на належне йому майно, яке той заповів їй заповітом на випадок своєї смерті, посвідченим секретарем Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області від 26.01.2001 року. 27.02.2019 року постановою державного нотаріуса Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв`язку з неподанням заяви до нотаріуса про прийняття спадщини в установлений законом строк. Позивач вважає, що строк нею пропущено з поважної причини, так як вона була необізнана про наявність заповіту на її ім`я, прохала визначити їй додатковий строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після [PERSON] , який помер [INFO] . тривалістю три місяці після набрання рішенням законної сили. 02.09.2019 року позовні вимоги було уточнено позивачем та вказано в якості відповідача [PERSON] , як спадкоємця, який має право на обов`язкову частку та яка вже звернулася до нотаріуса щодо прийняття спадщини. Уточнену позовну заяву було прийнято судом до свого провадження відповідно до ухвали Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 22.10.2019 року та замінено відповідача. 15.11.2019 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області винесено заочне рішення у справі, яким позов [PERSON] задоволено. 21.07.2020 року надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення. 29.07.2020 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області [PERSON] заяву прийнято до розгляду та призначено в судове засідання на 05.08.2020 року. У зв`язку із прийняттям 11.08.2020 року на засіданні Вищої ради правосуддя рішення про звільнення судді [PERSON] , у зв`язку з поданням заяви про відставку та на підставі наказу Гуляйпільського районного суду Запорізької області № 1-ос від 11.08.2020року про припинення повноважень судді [PERSON], акту прийому-передачі справ судді [PERSON] від 11.08.2020 року, відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 12 серпня 2020 року за № 46/20, було проведено повторний автоматизований розподіл вищевказаної справи. Відповідно до повторного автоматизованого розподілу вищезазначена справа була 12.08.2020 року передана на розгляд судді Романько О.О. 27.08.2020 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Романько О.О. прийнято до свого провадження цивільну справу за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 20.10.2020 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області поновлено [PERSON] пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 315/386/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено, скасовано заочне рішення від 15.11.2019 року ухвалене по цивільній справі № 315/386/19 (провадження № 2/315/256/19) за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 11.02.2021 року через канцелярію суду надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] - адвоката Рябка Ю.М., де він вказав на недобросовісність дій сторони позивача, а саме викривлення на свою користь вимог діючого законодавства. Зазначив, що у своєму позові сторона позивача посилається на п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначаючи: «поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини визнаються тривала хвороба спадкоємців, велика відстань від місця постійного проживання спадкоємців та місцем знаходження спадкового майна, складні умови, які зокрема пов`язані із тривалими відрядженнями, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту та інші». Звернув увагу суду, що пункт 24 вказаної вище постанови, на який посилається сторона позивача у своєму позові зазначених положень у собі не містить. Також вважали, що сторона позивача у своєму позові не доводять належними доказами наявність у позивача тривалої хвороби з 04.05.2006 року по 15.09.2006 року, зокрема, за діагнозом «остеохондроз поперекового хреста правого відділу хребта з вираженим больовим станом справа» як і того, що ця хвороба була непереборною обставиною для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Вказали на те, що строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] спливав [INFO], тому позивач мала достатньо часу вже після видужання звернутися до нотаріуса. Звернули увагу суду на те, що 19.02.2019 року Полтавська сільська рада Гуляйпільського району листом № 84, повідомила [PERSON] , що у справах цієї ради знаходиться на архівному зберіганні заповіт, складений від імені померлого [PERSON] на ім 'я [PERSON] . З даного листа вбачається, Полтавська сільська рада Гуляйпільського району Запорізької області повідомляє [PERSON] саме на її звернення, а не самостійно. Тому, вважають, що позивачу було добре відомо про існування заповіту і вона вводить суд в оману, з приводу фактичних та дійсних обставин справи. Також, вважають, що [PERSON] було достеменно відомо про існування заповіту від 26.01.2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 27 секретарем виконавчого комітету Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області [PERSON] В.Г. свідчить також і факт того, що на розгляді Гуляйпільського районного суду Запорізької області знаходилася цивільна справа № 315/275/18, за позовом тієї ж [PERSON] до Полтавської сільської ради про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом померлої [INFO] її тітки [PERSON] , першої дружини [PERSON] , до його одруження з [PERSON] .. При цьому, звертають увагу на те, що позов [PERSON] по вказаній вище справі було задоволено судом лише з підстав визнання позову відповідачем, а саме Полтавською сільською радою, а не з підстав дослідження фактичних обставин справи та наявних причин пропуску позивачем строку визначеного ст. 1270 ЦК України. Так, заповіт [PERSON] на користь [PERSON] було складено та посвідчено у той же день, що і заповіт [PERSON] , тобто 26.01.2001 року і було зареєстрованого тим же секретарем виконавчого комітету Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області [PERSON] В.Г. до реєстру за № 26, тобто за номером попереднім заповіту [PERSON] (у нього 27). Тобто вона скористалася своїм правом на спадкування за заповітом після померлої тітки, визначила строк для подання заяви нотаріусу через суд та оформила цю спадщину - тобто вона особисто була у Полтавській сільській раді Гуляйпільського району Запорізької області, яка посвідчувала обидва заповіти в один день та отримувала дублікат заповіту [PERSON] , що свідчить про те, що [PERSON] достеменно знала вже на той момент про існування заповіту і [PERSON] , який був складений за номером по порядку слідуючим за заповітом її тітки [PERSON] (№ 26 та № 27 обидва від 26.01.2001 року), тому відповідач вважає, що позивач з якихось інших причин, про які вона навмисно не повідомляє суд не оформила цю спадщину. За таких обставин, просять відмовити у задоволенні позову (а.с. 141-142). 18.03.2021 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Яковенка О.С. надійшла відповідь на відзив. У своїй відповіді зазначили, що спадкоємиця [PERSON] не проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Нотаріусом не вчинялися дії щодо повідомлення позивача про існування заповіту та роз`яснення його прав. 23.07.2007 року державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області заведена спадкова справа №246 за заявою [PERSON] , спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] . Доказів надання письмової згоди спадкоємиці за законом [PERSON] , про дозвіл подання [PERSON] , яка пропустила шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори, не надано. 07 листопада 2018 року [PERSON] уповноважила представляти свої інтереси [PERSON] , згідно нотаріально завіреної довіреності виданої приватним нотаріусом Демченко Т.М., зареєстровано в реєстрі № 1271. 07 лютого 2019 року [PERSON] склала заяву до Полтавської сільської ради в якій прохала надати інформацію щодо наявності складеного на її користь заповіту від імені [PERSON] . 18 лютого 2019 року, вказана заява була подана представником [PERSON] , що вбачається зі штемпеля «получено» № 83 Полтавської сільської ради. 19 лютого 2019 року Полтавська сільська рада Гуляйпільського району листом № 84 повідомила [PERSON] про те, що у справах Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області знаходиться на архівному зберіганні заповіт, складений від імені померлого [PERSON] на ім`я [PERSON] . Що свідчить про її необізнаність про існування заповіту. 19 лютого 2019 року представником [PERSON] було складено заяву про видачу дублікату заповіту посвідченого виконавчим комітетом Полтавської сільської ради 26 січня 2001 року зареєстрованого в реєстрі за № 27 від імені гр. [PERSON] на користь [PERSON] замість втраченого. Того ж дня представнику було видано дублікат заповіту. 27 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до Гуляйпільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Надавши дублікат заповіту від імені померлого [PERSON] на її ім`я, який був виданий Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, що свідчить про її необізнаність про існування заповіту. 03 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до Гуляйпільського районного суду Запорізької області із позовом до Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області та [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене, вважають, що відповідач [PERSON] лише навела суду свої думки, які базуються на припущеннях, що [PERSON] начебто знала про існування заповіту, не надавши суду жодного доказу, щоб довести вказані обставини як підставу своїх заперечень. Натомість, [PERSON] навпаки, підтверджує доказами, що 18 лютого 2019 року звернулася із письмовою заявою до сільської ради, для з`ясування наявності заповіту та 19.02.2019 року Полтавська сільська рада Гуляйпільського району листом № 84 повідомила [PERSON] про те, що складений від імені померлого [PERSON] на її ім`я заповіт. Лише після цього, [PERSON] отримала дублікат, так як вона не знала про заповіт та не мала його оригіналу (первісного заповіту), що свідчить про її необізнаність про існування заповіту. Також зазначили про те, що [PERSON] та [PERSON] склали заповіт в один день, посвідчили одним і тим самим секретарем та заповіт був внесений до реєстру поряд за черговістю не може свідчити про обізнаність [PERSON] про наявність заповіту. Свобода заповіту полягає у тому, що спадкодавець виклавши свою волю в заповіті не зобов`язаний повідомляти спадкоємців про його існування. Також, вважаю відсутнім причинно-наслідковий зв`язок між складанням заповіту [PERSON] та [PERSON] в один день та особистою присутністю у Полтавській сільській раді [PERSON] при поновленні строку для подання нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] вчиняла наступні дії. Так, 24 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області для з`ясування того, чи був на її користь заповіт після померлої [PERSON] . 02 листопада 2017 року Полтавська сільська рада Гуляйпільського району Запорізької області повідомила [PERSON] , що у справах Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області знаходиться на архівному зберіганні заповіт, складений від імені померлої [PERSON] на ім`я [PERSON] . Разом з цим було повідомлено про те, що на підставі рішення суду земельна ділянка, яка належала померлій є власністю Полтавської сільської ради. Вищевказані обставини не потребують доказуванню, так як вони були встановлені Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року №2-0-22/11, за апеляційною скаргою [PERSON] в особі представника [PERSON] на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2011 року у справі за заявою прокурора Гуляйпільського району Запорізької області в інтересах територіальної громади с. Полтавка Гуляйпільського району Запорізької області в особі Полтавської сільської ради про визнання спадщини відумерлою. 21 листопада 2017 року, [PERSON] , за нотаріально завіреною довіреністю, в інтересах [PERSON] , звернулася із заявою про видачу дублікату заповіту від імені [PERSON] на користь [PERSON] . Цього ж дня, 21 листопада 2017 року, секретар виконавчого комітету Портна Т.М. видала дублікат вказаного заповіту. З вказаного слідує, що [PERSON] не знала про існування заповіту ні після [PERSON] , ні після [PERSON] . Про те, що заповіти складалися в один день, лише свідчить про волю заповідачів. Вважають, що справа про спадкування після [PERSON] , не має жодного зв`язку зі спадкуванням після смерті [PERSON] . Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, що підтверджується і відповідною практикою ВС. Додатково зазначили, що закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від З березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Однак, нотаріусом при підготовці до видачі 10.09.2007 року свідоцтва про право на спадщину за законом після спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцю першої черги за законом [PERSON] на земельну ділянку не були дотримані вимоги п.209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 та не перевірено наявність заповіту померлого [PERSON] від 26.01.2001 року за даними Спадкового реєстру, про що свідчить спадкова Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) від 27.02.2019 року, з якої вбачається, що заповіт [PERSON] був внесений до спадкового реєстру 24.05.2007 року. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Однак, нотаріус незважаючи на те, що у спадковому реєстрі наявний заповіт від імені [PERSON] складений на користь [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 27 від 24.05.2007 року, порушив порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не повідомив спадкоємицю за заповітом [PERSON] як особу, яка має право на обов`язкову частку в спадщині, не викликав [PERSON] шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі та 10.09.2007 року видав свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу частку на ім`я [PERSON] , особі, яка мала право на спадкування за законом лише на 1/2 частку спадкового майна. Чим порушила права спадкоємиці [PERSON] , яка має право на 1/2 частку в спадщині за заповітом. Додатково звернули увагу на довідку, що знаходиться у спадковій справі видана 23 липня 2007 року № 369 Полтавською сільською радою, відповідно до якої йде мова про спадкоємицю за ст. 1261, а саме про [PERSON] , це при тому що в свідоцтві про одруження (видане Полтавською сільською радою) між [PERSON] та [PERSON] прізвище дружини після одруження « [PERSON] » а не [PERSON] . Крім цього сільською радою не вказано в довідці про спадкоємицю за ст. 1223 [PERSON] не дивлячись на те, що 24.05.2007 року Полтавською сільською радою заповіт [PERSON] складений на користь [PERSON] був внесений до спадкового реєстру. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи. Однак ні Полтавська сільська рада, ні державний нотаріус, які були обізнані про наявність заповіту складеного на користь [PERSON] не здійснили свого обов`язку, щодо сповіщення спадкоємці, яка має право на 1/2 частку в спадщині за заповітом. Тому, вважають, що лист № 84 від 19.02.2019 року Полтавської сільської ради Гуляйпільського району з інформацією, що у справах Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області знаходиться на архівному зберіганні заповіт, складений від імені померлого [PERSON] на ім`я [PERSON] є єдиним доказом того, що [PERSON] до 19.02.2019 року була необізнана про існування заповіту (а.с. 181-185) 05.05.2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Рябка Ю.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, де звернув увагу на витребувану із Полтавської сільської ради копію листа [PERSON] , датованого 17.02.2019 року, на підставі якого їй був наданий сільською радою лист «Про надання інформації» №84 від 19.02.2019 року. Зазначає про те, що [PERSON] звернулася зі своїм листом лише [INFO] , тоді як [PERSON] помер ще [INFO] , тобто через 13 років після його смерті. Вважає факт переписки [PERSON] з сільською радою формальною, оскільки їй потрібні були докази дати отримання нею інформації про наявність заповіту, про який вона нібито не знала. Окремо звернув увагу на напис у дублікаті заповіту, наданого [PERSON] де зазначено: «цей дублікат заповіту виданий [PERSON] замість втраченого», що на думку представника відповідача, підтверджує, що оригінал заповіту в неї був в наявності, однак вона його втратила. Зазначив про те, що остання не мала об`єктивних, непереборних та істотних труднощів в отриманні своєчасно дублікату заповіту. Вказав на те, що позов [PERSON] було задоволено судом лише з підстав визнання позову відповідачем - Полтавською сільською радою, а не з підстав дослідження фактичних обставин справи та наявності причин пропуску [PERSON] строку визначеного ст. 1270 ЦК України для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини за заповітом. [PERSON] помер [INFO] , загальний строк позовної давності, який визначений ст. 257 ЦК України становить 3 роки, проте як видно із резолютивної частини позову [PERSON] вона не ставить перед судом питання про поновлення їй пропущеного строку для звернення до суду. Вважає, що позов не підлягає задоволенню судом як через його недоведеність, необґрунтованість, так і у зв`язку зі спливом строку позовної давності на реалізацію [PERSON] свого права на звернення до суду із цим позовом (а.с. 195-196). Належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи позивач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник позивача адвокат Яковенко О.С. позов підтримав, наполягав на його задоволенні за вказаних в ньому підстав з урахуванням наведених обставин у відповіді на відзив. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача адвокат Рябко Ю.М. проти задоволення позову заперечував, просив врахувати обставини викладені у відзиві на позов та запереченнях. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному, безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 26.01.2001 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Портною Т.М., яким на випадок своєї смерті заповів все належне йому майно [PERSON] , що підтверджується дублікатом його заповіту та матеріалами спадкової справи № 246/2007. 26.02.2005 року [PERSON] одружився з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження у спадковій справі. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , з ним була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] . Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області № 369 від 23.07.2007 року, яка наявна у спадковій справі, інших спадкоємців за ст.1261 ЦК України немає. В день смерті [PERSON] , відповідно до ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на належне йому майно. В період з [INFO] по [INFO] позивач до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого [PERSON] не зверталася. 23.07.2007 року [PERSON] звернулася до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , що підтверджується копією її заяви у спадковій справі. 23.07.2007 року державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області заведена спадкова справа № 246 спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі у спадковій справі. 10.09.2007 року державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області Горовою Я.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцю першої черги за законом [PERSON] на земельну ділянку площею 5,6668 га, розташованої на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗП № 012831 виданого Гуляйпільською районною державною адміністрацією 13.07.2005 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010526900384, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією свідоцтва та витягом про його реєстрацію в Спадковому реєстрі за матеріалами спадкової справи. 07 листопада 2018 року [PERSON] уповноважила представляти свої інтереси [PERSON] , згідно нотаріально завіреної довіреності виданої приватним нотаріусом Демченко Т.М., зареєстровано в реєстрі № 1271. 07 лютого 2019 року [PERSON] склала заяву до Полтавської сільської ради в якій прохала надати інформацію щодо наявності складеного на її користь заповіту від імені [PERSON] . 18 лютого 2019 року зазначена заява була подана представником [PERSON] до Полтавської сільської ради, вхідний номер 83. 19 лютого 2019 року Полтавська сільська рада Гуляйпільського району Запорізької області листом № 84 повідомила [PERSON] про те, що у справах Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області знаходиться на архівному зберіганні заповіт, складений від імені померлого [PERSON] на ім`я [PERSON] . 19 лютого 2019 року представником [PERSON] було складено заяву про видачу дублікату заповіту посвідченого виконавчим комітетом Полтавської сільської ради 26 січня 2001 року зареєстрованого в реєстрі за № 27 від імені гр. [PERSON] на користь [PERSON] замість втраченого. 27.02.2019 року до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області звернулася позивач з заявою про прийняття спадщини за заповітом після спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією її заяви у спадковій справі. 27.02.2019 року постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , в зв`язку з тим, що остання не прийняла спадщину за заповітом в установленому законом порядку, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу суду була надана копії спадкової справи № 91/2017, яка була заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Так, встановлено, що 24 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області для з`ясування того, чи був на її користь заповіт після померлої [PERSON] . 02 листопада 2017 року Полтавська сільська рада Гуляйпільського району Запорізької області повідомила [PERSON] , що у справах Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області знаходиться на архівному зберіганні заповіт, складений від імені померлої [PERSON] на ім`я [PERSON] . Разом з цим було повідомлено про те, що на підставі рішення суду земельна ділянка, яка належала померлій є власністю Полтавської сільської ради. Вищевказані обставини не потребують доказуванню, так як вони були встановлені Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року №2-0-22/11, за апеляційною скаргою [PERSON] в особі представника [PERSON] на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2011 року у справі за заявою прокурора Гуляйпільського району Запорізької області в інтересах територіальної громади с. Полтавка Гуляйпільського району Запорізької області в особі Полтавської сільської ради про визнання спадщини відумерлою. 21 листопада 2017 року, [PERSON] , за нотаріально завіреною довіреністю, в інтересах [PERSON] , звернулася із заявою про видачу дублікату заповіту від імені [PERSON] на користь [PERSON] . Цього ж дня, 21 листопада 2017 року, секретар виконавчого комітету Портна Т.М. видала дублікат вказаного заповіту. 13.12.2017 року [PERSON] звернулася до Гуляйпільської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її тітки [PERSON] як спадкоємиці за заповітом останньої. 04.07.2018 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Вирішуючи дану справу суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19); від 13.03.2020 року № 314/2550/17. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом встановлено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого [PERSON] сплинув [INFO], а до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] звернулася 27 лютого 2019 року. Суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , визнавши основною причиною цьому не стільки її хворобу в період з04.05.2006 року по 15.09.2006 року, а саме її необізнаність про наявність заповіту спадкодавця. Додатково судом взято до уваги те, що матеріали спадкової справи [PERSON] не містять жодних відомостей про встановлення нотаріусом кола спадкоємців та перевірку наявності заповіту, який вже був зареєстрований у відповідному реєстрі з 24.05.2007 року. Відповідно до положень ст. 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Відповідно до п.209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Однак, як встановлено зі спадкової справи, нотаріусом при підготовці до видачі 10.09.2007 року свідоцтва про право на спадщину за законом після спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцю першої черги за законом [PERSON] на земельну ділянку не були дотримані вимоги п.209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 та не перевірено наявність заповіту померлого [PERSON] від 26.01.2001 року за даними Спадкового реєстру, про що свідчить спадкова Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) від 27.02.2019 року, з якої вбачається, що заповіт [PERSON] був внесений до спадкового реєстру 24.05.2007 року. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Однак, нотаріус незважаючи на те, що у спадковому реєстрі наявний заповіт від імені [PERSON] складений на користь [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 27 від 24.05.2007 року, порушив порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не повідомив спадкоємицю за заповітом [PERSON] як особу, яка має право на обов`язкову частку в спадщині, не викликав [PERSON] шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Таким чином, суд, вважає, що обставина, на яку посилається позивач як на підставу свого позову та причину пропуску строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини за заповітом після спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] : необізнаність про наявність заповіту, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні під час її перевірки достовірними, належними та допустимими доказами та виходить з наступного. Довідка виконавчого комітету Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області про те, що на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , з ним була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] , інших спадкоємців по ст.1261 ЦК України немає, надана нотаріусу свідчить про те, що за наявності чинного заповіту на позивача остання не містить посилання на спадкоємців за заповітом. Крім того, позивач зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] з 2001 року, що підтверджується копією паспорта громадянина України, що значно віддалена від місця проживання спадкодавця [PERSON] , який був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає, що при цьому не заслуговують на увагу посилання сторони відповідача, що [PERSON] звернувшись до сільської ради щодо надання інформації про наявність заповіту [PERSON] могла також дізнатися про заповіт, який був складений на її користь і її дядьком [PERSON] . Так, судом встановлено, що 24 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області для з`ясування того, чи був на її користь заповіт після померлої [PERSON] . 02 листопада 2017 року Полтавська сільська рада Гуляйпільського району Запорізької області повідомила [PERSON] , що у справах Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області знаходиться на архівному зберіганні заповіт, складений від імені померлої [PERSON] на ім`я [PERSON] . Відомостей про безпосереднє перебування позивача в Полтавській сільській раді Гуляйпільського району не встановлено. Полтавською сільською радою було видано дублікат заповіту. Відповідно до ст. 53 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час такої дії) у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п`ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Тобто, навіть якби вона дізналася того ж дня про наявність заповіту, який був складений на її користь [PERSON] , то строк позовної давності не пройшов, оскільки вона з даним позовом звернулася 03.04.2019 року, тобто в межах трьох років. Будь-яких інших часових проміжків стороною відповідача не зазначено, а лише виказані припущення. Тому підстав для застосування строків позовної давності в даній справі суд не вбачає. Будь-яких доказів того, що [PERSON] спадкодавцем був переданий оригінал його заповіту справа не містить. За приписами частин першої, п`ятої та шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд доходить висновку, що позивач не була обізнана про наявність заповіту складеного [PERSON] на її користь. Суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, так як обставини, на які посилається позивач як на підстави позову, знайшли своє підтвердження під час перевірки наданих суду доказів, які суд вважає належними, допустимими та достовірними та визнаючи причину пропуску позивачем строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини за заповітом поважною, на підставі ч.3 ст.1272 ЦК України визначає позивачу додатковий строк три місяці для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини за заповітом після набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved