Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

03 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що квартира [ADDRESS] відноситься до державного житлового фонду, балансоутримувач - Дніпропетровське обласне комунальне підприємство Перещепинське виробниче об'єднання житлово-комунального господарства, в якій зареєстрована вона та відповідач. Відповідальним квартиронаймачем був її покійний чоловік, а після його смерті відповідальним квартиронаймачем стала вона, а відповідач має статус члена сім'ї. Однак відповідач в квартирі не проживає з 2003 року, не сплачує комунальні платежі по утриманню квартири, будь-яких особистих речей в квартирі не має і взагалі житлом не цікавиться, його місце проживання невідоме. Таким чином, станом на день подачи позову до суду відповідач без поважних причин понад шести місяців не проживає в зазначеній квартирі, тому позивач, посилаючись на вимоги ст.ст. 71,72 ЖК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним вище житловим приміщенням. Ухвалою суду від 04 січня 2019 року відкрито провадження у справі. Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем реєстрації, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до довідки № 1699 від 07 серпня 2018 року, виданої міським головою Перещепинської міської ради, в квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованим [PERSON], [INFO] (а.с. 15). Цей факт також підтверджується відомостями з відділу адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області (а.с. 20). Згідно рішення Перещепинської міської ради, № 15 від 22 лютого 2017 року (а.с. 11), [PERSON] наданий дозвіл на реєстрацію в державній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться виключно в судовому порядку. Суду надано акт від 06 серпня 2018 року, складений комісією у складі депутата Перещепинської міської ради за участю сусідів, у відповідності до яких члени комісії, а також сусіди підтвердили той факт, що [PERSON] не проживає з 2003 року (а.с. 17). У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що [PERSON], не проживаючи в наданому йому житловому приміщенні понад шести місяців, втратив право користування ним, з підстав, визначених ст.71 ЖК України. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачами з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідачів у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved