Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

04.12.2007р.\~між ЗАТ\~«ОТП Банк»\~та [PERSON] \~укладено кредитний договір СМ-SME 103/237/2007, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 39\~800,00 доларів США. Для забезпечення виконання зобов`язань між банком та відповідачем укладено Договір іпотеки. Предметом іпотеки є нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] . 3.05.2008р., 13.08.2008р., 28.05.2009р. в кредитний договір вносилися зміни шляхом укладання додаткових угод. Заочним рішенням\~Краматорського\~міського суду\~від 21.07.2011р.\~у справі\~№2-999/11\~із [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» стягнено заборгованість за кредитом в сумі 57109,21 доларів США, за відсотками 5047,54 доларів США, пеню 43867,36 грн., судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. Як вбачається зі змісту вказаного рішення, [PERSON] була надіслана досудова вимога №22-3-1/15469 від 05.02.2009 року щодо дострокового виконання ним його обов`язків в повному обсязі, яка не була виконана, внаслідок чого у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виникло право звернення до суду за захистом порушеного права із позовом. 29.06.2010р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, зокрема і за кредитним договором із відповідачем [PERSON] 08.09.2017р. між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено Договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором № СМ-SME 103/237/2007 від 04.12.2007р. перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». 26.12.2017р. між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено Договір відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло статусу іпотекодержателя предмета іпотеки. 02.05.2019р. Краматорським міським судом постановлено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження згідно виданих виконавчих листів № 2-999/11, а саме: замінено стягувача ПАТ «ОТП Банк» його правонаступником ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». 18.11.2020 року Краматорським міським судом, за заявою ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» постановлено ухвалу про видачу дублікату та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, яка постановою Донецького апеляційного суду від 04.08.2021 року була скасована. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша\~статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 7 Закону України «Про іпотеку»\~за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами першою, третьою\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Представником відповідача під час розгляду справи було заявлено про застосування позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами\~статті 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно з приписами\~статті 267 ЦК України\~особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Однак за змістом\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає у можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя\~статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята\~статті 267 ЦК України). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня\~2009 року № 14). Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, від 22 липня 2014 року). Статтею 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним), або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 липня 2021 року в справі № 317/1245/18, Верховним Судом України у постановах: від 21 січня 2015 року в справі № 6-190цс14та від 05 липня\~\~2017 року в справі № 6-3116цс16, а також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18). Тобто, судом встановлено, що кредитор надіславши позичальнику 05.02.2009 року вимогу\~про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним відповідно до положень\~статті 1050 ЦК України\~та пункту 1.9.1. кредитного договору, змінив строк виконання зобов`язання, а тому звернувшись до суду із цим позовом\~\~19.08.2019 року, пропустив трирічний строк позовної давності, з огляду на вимоги ст. 266 ЦК України. При цьому\~суд вважає\~необхідним зауважити\~те,\~що на\~підставі ст.\~262\~ЦК України,\~ заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулись у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (рішення у справах «Stubbings and others v. The United Kingdom» (Стаббінг та інші проти Сполученого Королівства) від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93; «Zolotas v. Greece» (Золотас проти Греції) від 29 січня 2013 року за заявою № 66610/09). У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, на підставі\~ст.141 ЦПК України, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed