Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

04.03.2020 року заявник звернувся до Волноваського районного суду Донецької області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Посилалася на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, загальною площею 0.3251га для обслуговування житлового будинку - 0.25га та ведення особистого підсобного господарства - 0.0751га, розташованої на території с. Єгорівка Волноваського району Донецької області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН №032204, виданого 27 грудня 1999 року головою Єгорівської сільської ради народних депутатів та житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на колгоспний двір від 18.01.1989 року. 26.02.2020 року він звернувся до приватного нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав на нерухоме майно. Інших спадкоємців за законом не має та на день смерті батько проживав разом з сином (заявником). Спадкова справа заведена, але отримати свідоцтво про прийняття спадщини не має можливості, у зв`язку з тим, що у Свідоцтві про право власності на колгоспний двір виданого 18.01.1998 року власником майна зазначений російською мовою - [PERSON] , а за даними паспорта російською мовою він [PERSON] . Також у Державному акті на право приватної власності на землю серії І - ДН № 032204, виданого 27 грудня 1999 року головою Єгорівської сільської ради народних депутатів власником зазначений - [PERSON] , замість - [PERSON] , що перешкоджає йому скористатися своїм правом на отримання спадщини, як спадкоємцю за законом після смерті батька. Тому просив встановити факт належності йому зазначених Свідоцтва про право власності на колгоспний двір та на Державний акт на право приватної власності на землю. Заявник у судове засідання не з`явився, у своїй заяві зазначив про розгляд справи за його відсутністю, на задоволенні заяви наполягає. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вирішення питання залишили на розсуд суду. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що у Свідоцтві про право власності на колгоспний двір виданого 18.01.1998 року власником майна зазначений російською мовою - [PERSON] та у Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ДН №032204, виданого 27 грудня 1999 року головою Єгорівської сільської ради народних депутатів власником зазначений - [PERSON] . З паспорта Серії [NUMBER] виданого Волноваським РВ УМВС України в Донецькій області 12.07.1996 року встановлено, що паспорт виданий на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] у с. Єгорівка Волноваського району Донецької області, згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] . Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №59593724 виданого 26.02.2020 року спадкодавцем за спадковою справою за номером у спадковому реєстрі [NUMBER] є [PERSON] . З свідоцтва про народження [NUMBER] , яке заповнено російською мовою вбачається, що видано на ім`я - [PERSON] , [INFO] . З свідоцтва про народження [NUMBER] , яке заповнено російською мовою вбачається, що видано на ім`я - [PERSON] , [INFO] та у графі батько записаний [PERSON] . Частиною 1статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а можливість внести зміни в документи в позасудовому порядку не можливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. Судом встановлено, що у правовстановлюючих документах, а саме: у Свідоцтві про право власності на колгоспний двір виданого 18.01.1998 року власником майна зазначений російською мовою - [PERSON] є розбіжності з паспортом Серії [NUMBER] виданого Волноваським РВ УМВС України в Донецькій області 12.07.1996 року та свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] у написанні прізвища [PERSON] (українською мовою) - [PERSON] (російською мовою) та у Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ДН №032204, виданого 27 грудня 1999 року головою Єгорівської сільської ради народних депутатів [PERSON] , є розбіжності з паспортом Серії [NUMBER] виданого Волноваським РВ УМВС України в Донецькій області 12.07.1996 року та свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] у написанні прізвища ім`я по-батькові [PERSON] . Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд вважає за необхідне заяву [PERSON] задовольнити. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved