Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

03 червня 2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд із позовною заявою про визнання відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Мотивуючи свою заяву тим, що з 1990 року вони мешкають у вищевказаній квартирі та на день звернення до суду в квартирі зареєстровано 7 осіб. На початку 2015 року [PERSON] , [INFO] року поїхав на заробітки і більше додому не повернувся. В 2015 році та в 2020 році позивачка [PERSON] зверталася до органів поліції із заявою про розшук сина [PERSON] , одна місцезнаходження останнього було не встановлено. Всі комунальні послуги сплачують позивачі, у зв`язку із чим несуть додаткові витрати на оплату комунальних послуг. В добровільному порядку зняти відповідача з реєстраційного обліку неможливо, оскільки він виїхав з житлового приміщення з власної волі та з 2015 року його місцезнаходження не відомо,тому вимушені звернутися з даним позовом до суду. Позивачі в судове засідання не з`явилися, про день, та місце судового засідання повідомлені належним чином, через канцелярію суду кожен окремо подав заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, рішення просили прийняти згідно норм чинного законодавства. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивачів на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріли справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ст.ст. 13, 81 ЦПК України вбачається, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з 16.01.1990 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] . Крім того в вищевказаній квартирі станом на 25.05.2020 року зареєстровано 7 осіб, що підтверджується випискою з фінансового особового рахунку № [NUMBER] , посвідченою директором ОСББ «Заріччя-70» Ковалюком О.В (а.с. 17). Квартира [ADDRESS] , отримана [PERSON] , на підставі ордеру № 2012 від 20.11.1989 року на сім`ю з 4-х осіб: на себе, дружину [PERSON] та двох синів [PERSON] та [PERSON] . За відомостями наданими ВІДДІЛОМ РЕЄСТРАЦІЇ МІСЦЯ ПРОЖИВАННЯ ГРОМАДЯН ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ РАДИ за адресою: [ADDRESS] станом на 25.05.2020 року зареєстровані: [PERSON] , 1950 року народження, [PERSON] , 1950 року народження, [PERSON] , 1983 року народження, [PERSON] , 1979 року народження, [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 2009 року народження. ( а.с. 18). Згідно акту від 25.05.2020 року, складеного мешканцями буднику [ADDRESS] , посвідченого директором ОСББ «Заріччя-70» Ковалюком О.В., [PERSON] , [INFO] не мешкає в квартирі [ADDRESS] з початку 2015 року ( а.с.19). Відповідно до довідки 48.3/2-45з від 09 лютого 2020 року Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області М.Шутько до Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області зверталась громадянка [PERSON] , [INFO] , із заявою про розшук [PERSON] , [INFO] , який мешкав за адресою [ADDRESS] . Дана заява зареєстрована в Покровському ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області в ЄО № 1846 від 24 січня 2020 року. Місцезнаходження [PERSON] , не встановлено. За адресою [ADDRESS] останній не мешкає з 2015 року, проте розшукової справи не заводилось (а.с.20). Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року). Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина перша статті 60 ЦПК України, в редакції чинній на час розгляду справи). Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, тому суд позбавлений можливості врахувати його доводи щодо поважності причин відсутності проживання за місцем реєстрації і розглядає справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи і надані суду докази, враховуючи що відповідач [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації з 2015 року. Пояснення, щодо поважності не користування житлом не надано відповідачем, є підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Outcome: approved