Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

04 вересня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, в яких просив стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики від 16 листопада 2011 року, в розмірі 35328,00 доларів США з процентами від суми позики, в розмірі 4864,96 доларів США, суму боргу за договором позики від 16 лютого 2013 року, в розмірі 8400,00 доларів США з процентами від суми позики, в розмірі 360,50 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 391285,01 грн. та понесені ним судові витрати у справі. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 16 листопада 2011 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав відповідачеві кошти у розмірі 35328,00 доларів США з терміном повернення до 01 березня 2012 року. Крім того, 16 лютого 2013 року між ним та відповідачем був укладений інший договір позики, відповідно до якого він передав відповідачеві кошти у розмірі 8400,00 доларів США з терміном повернення до 01 березня 2013 року. Проте відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань. Виходячи з облікової ставки НБУ, розмір відсотків за вказаними договорами позики становить 4864,96 доларів США та 360,50 доларів США, відповідно. Тому просить стягнути ці кошти з відповідача, виходячи з офіційного курсу НБУ долара США в розмірі 7,993 грн., тобто загальну суму 391285,01 грн. та понесені ним судові витрати у справі, в розмірі 3441,00 грн. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги, підтвердив викладені в позовній заяві обставини, просить задовольнити позов. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, на суму 12000,00 доларів США. Стверджували, що відповідач в січні 2010 року позичив у позивача 12000,00 доларів США і більше коштів не брав, а розписки від 16 листопада 2011 року про отримання від позивача 35328,00 доларів США з терміном повернення до 01 березня 2012 року та від 16 лютого 2013 року про отримання 8400,00 доларів США з терміном повернення до 01 березня 2013 року, написав під впливом важкої обставини - важкої хвороби племінниці та під тиском позивача. Посилаючись на викладене, просили задовольнити позов частково, в еквіваленті 12000,00 доларів США. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статті 1046, 1047 ЦК України передбачають, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статті 1049, 1050 ЦК України регламентують, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом). Стаття 1051 ЦК України передбачає можливість оспорення договору позики за безгрошовістю. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачеві кошти у розмірі 35328,00 доларів США з терміном повернення до 01 березня 2012 року. Крім того, 16 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений інший договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачеві кошти у розмірі 8400,00 доларів США з терміном повернення до 01 березня 2013 року, про що відповідач особисто написав дві розписки, оригінали яких знаходились у позивача та були надані ним під час розгляду справи (а.с. 158,159). Спірні розписки відповідають вимогам ст.ст.1046, 1047 ЦК України, підписані відповідачем власноручно і не містять посилань на безгрошовість даних угод. В такому випадку, відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від договору не допускається, а зобов'язання має виконуватись належним чином. Відповідачем та його представником в судовому засіданні не надано доказів безгрошовості даних угод та укладення їх під впливом насильства або тяжкої обставини, хоча саме на це посилався відповідач в своїх запереченнях проти позову, а отже, в силу ст. 60 ЦПК України, доведення цих обставин було їх обов'язком. Неможливо дійти до такого висновку і враховуючи експертний висновок № 355 від 05 червня 2014 року, яким встановлено лише знаходження відповідача у незвичайному (нервового збудження чи іншому нервовому) стані під час написання вищевказаних розписок. Тому на відповідача слід покласти обов'язок повернути позичені кошти позивачеві, в загальному розмірі 43728,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті, виходячи з офіційного курсу НБУ в розмірі 7,993 грн. за 1 долар США, становить 349517,91 грн. Крім того, за частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо 1) він укладений між фізичними особами, на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Договорами позики від 16 листопада 2011 року та від 16 лютого 2013 року розмір процентів не встановлено. Тому суд погоджується із наведеним позивачем в позовній заяві розрахунком розміру процентів за вказаними договорами позики і вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок виплатити позивачеві й дані проценти за користування позиченими коштами, а саме 4864,96 доларів США та 360,50 доларів США, відповідно, на загальну суму 5225,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті, виходячи з офіційного курсу НБУ в розмірі 7,993 грн. за 1 долар США, становить 41767,10 грн. Таким чином, позові підлягає задоволенню повністю, а з відповідача на користь позивача слід стягнути 349517,91 грн. + 41767,10 грн. = 391285,01 грн. боргу за договорами позики від 16 листопада 2011 року та 16 лютого 2013 року. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 3441,00 грн. слід стягнути на його користь з відповідача, а понесені відповідачем витрати пов'язані із проведенням судово-почеркознавчої експертизи, в сумі 3019,20 грн., слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved