Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

04 квітня 2018 року Орган опіки та піклування Словʼянської міської ради звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] у звʼязку з її ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON]. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності № 29/01-698 від 03.04.2018 р. бува належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутністю, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення заперечень не має. У позовній заяві зазначено, що відповідачка [PERSON] є матірʼю [PERSON], [INFO]. Однак [PERSON] покинула дитину в акушерському відділенні КЛПЗ «Пологовий будинок». До теперішнього часу [PERSON] спроб повернути дитину на виховання до родини не зробила, ані до пологового будинку, ані до служби у справах дітей Словʼянської міської ради щодо повернення дитини не зверталася, дитину не відвідувала, не телефонувала, не виявляла батьківської уваги та турботи, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала. Таким чином мати [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обовʼязків, вона не піклується ні про фізичний, ні про духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. На теперішній час [PERSON] виховується в родині опікуна, який має намір в подальшому займатися її вихованням та утриманням. Посилаючись на положення ст.ст. 143, 164, 165, 180 Сімейного кодексу просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] та стягнути з неї на утримання доньки аліменти у розмірі ј частини з усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідач [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, про причини неявки суду не повідомила. Третя особа [PERSON] була належним чином повідомлена про розгляд справи за її відсутності, однак не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, надала суду заяву, в якій просила проводити судовий розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог встановив наступне. [PERSON] є матірʼю [PERSON], [INFO], а [PERSON] є її батьком, що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.09.2017 р. (а.с.5). Зазначені відомості також підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України № 00018778020 від 30.09.2017 р. (а.с.6). З цього витягу вбачається, що державна реєстрація народження проведена відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, згідно з положенням якої при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а імʼя та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до акту закладу охорони здоровʼя та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки, інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоровʼя від 29.08.2017 р., складеного завідуючою відділенням неонатології Мішиною І.А., завідуючого акушерським відділенням Жуком В.Ю., у присутності інспектора ювенальної превенції Словʼянського ВП Акопова О.Е., начальника служби у справах дітей Соколової О.С., та директора міського центра соціальних служб для сімʼї, дітей та молоді Павлової В.М., [INFO] о 17-20 год. черговим лікарем КЛПЗ «Пологовий будинок» в акушерському відділенні встановлено, що матір [PERSON] відмовилася забрати дитину жіночої статі, народжену [INFO] Дитину переведено в міську дитячу лікарню (а.с.7). Відповідно до рішення виконавчого комітету Словʼянської міської ради № 611 від 20.09.2017 р. вирішено клопотати перед Словʼянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області про проведення державної реєстрації покинутої дитини [PERSON], [INFO]. З зазначенням в актовому записі про народження відомостей щодо матері [PERSON], [INFO], та батька [PERSON], мати дитини у шлюбі не перебуває. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Словʼянської міської ради № 700/1 від 01.11.2017 р., [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.8). Відповідно до заочного рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області, яке набуло законної сили 19 лютого 2018 року, з [PERSON] на користь [PERSON], яка відповідно до рішення виконавчого комітету Словʼянської міської ради від 15.11.2017 р. № 726/1 призначена опікуном над дитиною [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 листопада 2017 р. до досягнення дитиною повноліття (а.с.11-12). Окрім того, заочним рішенням Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від 02.09.2016 р., яке набуло законної чинності 13.09.2016 р., [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнуто на його утримання аліменти у розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.08.2016 р. до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-16). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно роз'яснень, даних у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанову Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи вищезазначені нормативні приписи та розʼяснення, надані Верховним судом України, у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обовʼязків щодо своєї доньки [PERSON], адже вона навіть не забрала дитину з пологового будинку, а покинула її там. Таке байдуже ставлення [PERSON] до своєї дитини судом розцінюється як самоусунення [PERSON] від участі у житті власної доньки. Також судом береться до уваги, що навіть після залишення дитини у пологовому будинку відповідачка не змінила свого ставлення до доньки та не намагалася виправити ситуацію, що склалася, адже протягом 8 місяців вона не вчинила жодної спроби дізнатися де знаходиться її донька та не виявила бажання забрати її на виховання. Як встановлено судом, [PERSON] перебуває під опікою [PERSON], яка й здійснює догляд за нею. На підставі положення ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України суд не вважає доцільним приймати рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 17.01.2018 р., яке набуло чинності 19.02.2018 року, вже вирішено питання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з зазначеним позовом до суду, тому на підставі положення ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру юридичною особою складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява подається до суду. Таким чином, з відповідачки [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1762 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved