Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

03 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 24 лютого 2012 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO]. Однак, відповідач належним чином аліменти не сплачував, у зв'язку з чим на час досягнення дитиною повноліття виникла заборгованість з аліментів у розмірі 14 201 грн. 14 коп. У зв'язку з тим, що виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів закінчене, просить суд стягнути з відповідача на її користь наявну суму заборгованості з аліментів. Також просила стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач, [PERSON], позов підтримала повністю, наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, не заперечував проти його задоволення, вказав, що дійсно має заборгованість по сплаті аліментів, проте зазначив, що заборгованість виникла, оскільки він має нестабільну роботу та на теперішній час мешкає з іншою жінкою та двома її дітьми, свого батька діти не мають, тому родину утримує він. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 24 лютого 2012 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON] до досягнення дитиною повноліття у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.6). З довідки ВДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції №6-403 від 23.01.2015р. вбачається, що згідно виконавчого листа №2/544/690/12, який видано на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24.02.2012р. про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] по 1/4 частині щомісячно на утримання дитини розмір заборгованості складає 14 201,14 грн. (а.с. 7). В ході судового розгляду було встановлено, що постановою про закінчення виконавчого провадження №31790682 від 10.12.2014р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/544/690/12, виданого 24.02.2012р. Слов'янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі по 1/4 частині на користь [PERSON] було закінчено у зв'язку з закінченням передбаченого законом строку виконання для даного виду стягнення. Відповідно до Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п'ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129). Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт З мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Розглядаючи цю справу, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Пункт 6 частини 1 статті 49 Закону передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених законом, ч. 1 ст. 50 Закону. За положеннями статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. У зв'язку з тим, що на теперішній час виконавче провадження з примусового виконання рішення про стягнення аліментів закінчене і не може бути розпочате, однак заборгованість за минулий час по сплаті аліментів не погашена, суд вважає, що така заборгованість не може бути стягнута державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а має бути стягнута на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по аліментах, яка утворилася за період часу з 09 лютого 2012 року по 17 вересня 2014 року в розмірі 14201 грн. 14 коп. Позивачем, на користь якого ухвалене рішення, документально підтверджена сплата судового збору у розмірі 339 грн. 41 коп. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved