Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

03.08.2020р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні (а.с. 2-3). Ухвалою судді Наумової О.С. від 28.08.2020р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 24). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 22.08.2019р. вона уклала з [PERSON] договір оренди квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45 кв.м., строком оренди на 1 рік, вартість оренди складає 11\~000,00 грн. щомісяця. Крім того, згідно з п. 5.5 договору, позивачка зобов`язана була внести суму 11 000 грн. в якості заставної в день підписання договору оренди. В цей же день (22.08.2019р.) між нею та [PERSON] підписаний акт приймання-передачі предмету оренди. Позивачка передала відповідачці грошові кошти в розмірі 22 000 грн. у якості вартості першого місяця оренди квартири та гарантійного платежу, згідно з п. 5.5 договору. Позивачка проживала в орендованій квартирі з родиною, де є малолітня дитина, з 22.08.2019р. по 12.09.2019р., однак, через непридатність для проживання квартири, була змушена відмовитись від укладеного договору оренди та повернути предмет оренди відповідачці, про що відразу сповістила відповідачку та вимагала підписання акта приймання-передачі квартири. Проте відповідачка, розуміючи, що має повернути в такому випадку гарантійний платіж, встановлений п. 5.5 договору, уникала підписання акта приймання-передачі. Листом-претензією відповідачка вказала на звернення гарантійного платежу в розмірі 11\~000,00 грн. на свій рахунок, вимагала з позивачки додаткової сплати 11\~000,00 грн. орендної додаткової плати з незрозумілих для позивачки причин, а також 856,00 грн. в якості оплати комунальні платежі. При цьому не надала чеків на підтвердження їх вартості. Позивачка двічі зверталась до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, за її заявою внесені відомості до ЄРДР. Однак постановою від 20.05.2020р. кримінальне провадження закрито у зв`язку із фактом встановлення цивільно-правових відносин. Позивачка намагалась врегулювати спір у позасудовому порядку шляхом направлення письмових претензій, проте відповідачка ухиляється від повернення майна, набутого без достатньої на те правової підстави. Отже, в результаті неправомірних дій відповідачки позивачці завдано майнову шкоду в розмірі 11\~000,00 грн., яку вона просить стягнути з відповідачки. Представник позивачки адвокат Пугач А.В. (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 10.02.2020р. а.с. 32 35) надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами. Позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 37). Відповідачка [PERSON] в судові засідання по справі, призначені на 28.09.2020р. і на 04.11.2020р. не з`явилася, про дати судових засідань була повідомлена належним чином. Конверти, якими були направлені судові повістки повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 27, 36). Крім того, про дату та час розгляду справи на 04.11.2020р. відповідачка повідомлялася шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. 30). Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9\~Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обов`язковою для усіх суб`єктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 223,\~ст.280 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 22.08.2019р. між [PERSON] (орендар) та [PERSON] (орендодавець) укладений договір оренди квартири (а.с. 4 7). Відповідно до п. 1.1 договору, предметом оренди є квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45 кв.м. Згідно з п.п. 1.1.7 договору стан квартири, що орендується, на момент передачі в орендне користування: в гарному жилому стані. Квартира, що орендується, надається орендарю для проживання орендаря та членів його сім`ї: сім`я з трьох чоловік (п. 2.1 договору). Квартира та майно повинні бути передані орендодавцем та прийняті орендарем протягом 1 дня з моменту набрання чинності цим договором, що має бути оформлено сторонами відповідним актом прийому передачі (п. 3.1 договору). Відповідно до п. 4.1 договору строк орендного користування квартирою, що орендується, та майном складає 1 рік з моменту прийняття квартири, що орендується, за актом прийому-передачі. Згідно з п. 5.1 договору розмір орендної за орендне користування квартирою, що орендується, складає 11 000 грн. Орендна плата сплачується готівкою або за вимогою орендодавця в безготівковому порядку на картковий рахунок не пізніше 22 числа кожного місяця (п. 5.2 договору). Відповідно до п. 5.5 договору орендар зобов`язаний внести суму 11000 грн. в якості заставної в день підписання акта приймання передачі квартири. Ця сума повертається орендарю у разі закінчення дії договору за мінусом збитків, що нанесені квартирі в період проживання, або у разі відсутності збитків є орендною платою за останній місяць проживання. Згідно з п. 6.1 договору комунальні послуги, які споживає орендар в квартирі, що орендується, оплачуються орендарем самостійно на підставі лічильника відповідних організацій. Після закінчення строку орендного користування орендар зобов`язаний передати орендодавцю квартири, що орендується, та майно протягом 3 днів з моменту закінчення строку орендного користування за актом прийому-передачі. Квартира, що орендується, та майно вважаються фактично переданими орендодавцю з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі (п.п. 9.1, 9.2 договору). Згідно з п. 12.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 13.1 цього договору та закінчується 22.08.2020р. Відповідно до п. 13.1 договору усі правовідносини, що виникають з цього договору або пов`язані із ним, у тому числі пов`язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регулюються цим договором та відповідними нормами чинного в Україні законодавства. До вищезазначених правовідносин можуть бути застосовані звичаї ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.08.2019р. між сторонами підписаний акт прийому передачі (а.с. 8). 30.09.2019р. відповідачкою [PERSON] складена на ім`я позивачки претензія, в якій зазначено, що [PERSON] в усному порядку її повідомила про дострокове розірвання даного договору. Оскільки умовами договору не передбачено його дострокове розірвання, слід звернутися до загальних норм, що є обов`язковими для виконання суб`єктами цивільних правовідносин на території України та передбачено умовами договору (п. 13.1. договору), а саме, визначених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 825 ЦК України наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. Якщо наймач звільнив помешкання без попередження, наймодавець має право вимагати від нього плату за користування житлом за три місяці, якщо наймодавець доведе, що він не міг укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою. [PERSON] заявлено про дострокове розірвання договору оренди та запропоновано 29.09.2019р. підписати акт прийому-передачі квартири та повернути заставну у розмірі 11 000,00 грн., що не передбачено умовами договору та будь-яким домовленостям між нами. Однак, враховуючи, що [PERSON] не було сплачено витрати на комунальні послуги на загальну суму 856,00 грн., що згідно з умовами п. 7.3 договору відповідачка має право вимагати від позивачки звільнити квартиру. Також відповідачка повідомила позивачку про те, що згідно з вимогами ЦК України внаслідок порушення останньою умов договору, вона має сплатити ще за один місяць оренди квартири 11 000,00 грн. та витрати на комунальні послуги у розмірі 856,00 грн. (а.с. 9 - 10). У позові [PERSON] вказує, що підставами дострокового припинення договору непридатний для проживання стан квартири. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно з ч. 1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Придатність житла для проживання в ньому людини - означає, що житло має відповідати всім будівельним, архітектурним, санітарним, пожежним та іншим нормам, завдяки яким можливе безпечне проживання в ньому людини. Відповідно до ч. 1 ст. 825 ЦК України наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. Якщо наймач звільнив помешкання без попередження, наймодавець має право вимагати від нього плату за користування житлом за три місяці, якщо наймодавець доведе, що він не міг укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою. Наймач має право відмовитися від договору найму житла, якщо житло стало непридатним для постійного проживання у ньому. Дострокове розірвання договору оренди житла з викупом до моменту набуття орендодавцем права на житло здійснюється у порядку, визначеному законом. Договір оренди житла з викупом може бути розірвано у випадках, визначених законом. Статтею 7 Житлового кодексу Української РСР із змінами та доповненнями та Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року № 189, врегульовано питання щодо визнання житлового будинку непридатним для проживання. Так, згідно із п. 3 Положення обстеження житлових будинків (приміщень) проводиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби. На підставі матеріалів обстеження стану жилих будинків житлово-експлуатаційна організація визначає будинки, що відповідають санітарним і технічним вимогам, і складає про це відповідний акт, який затверджується керівником вказаної організації (п. 4 Положення). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Однак жодних доказів того, що у позивачки були підстави для дострокового припинення договірних відносин суду не надано. Окрім того, позивачка у позові навіть не зазначає, чому вважає\~квартиру непридатною\~для проживання, з огляду на те, що відповідно до п.п. 1.1.7 договору оренди квартири від 22.08.2019р., укладеного між сторонами, з урахування презумпції правомірності правочину, останні підтвердили, що стан квартири, яка орендується, на момент передачі в орендне користування: в гарному жилому стані. Жодних доказів непридатності квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для проживання стороною позивача не надані та матеріали справи не містять. Також позивачка зазначає, що намагався врегулювати виниклий спір з відповідачем у позасудовому порядку шляхом направлення письмових претензій на поштову адресу відповідача, проте, відповідачка ухиляється від повернення коштів. При цьому, позивачкою не було надано суду копії направленої нею відповідачці претензії (з відповідними доказами її направлення). Оскільки позивачкою не доведено та належними доказами не підтверджено факту непридатності для проживання у орендованій квартирі, , у зв`язку із чим не доведено підставніть дострокового припинення договору і, як наслідок, повернення гарантійного платежу в розмірі 11 000,00 грн. Щодо доводів позивачка про повернення майна на підставі ч. 3 ст. 1212 ЦК України, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тлумачення ч. 3 ст. 651, ч. 4 ст. 653, п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку про те, що якщо одна зі сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї зі сторін, то сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто якщо сторона, яка виконала зобов`язання, проте не\~отримала зустрічного\~надання в\~обсязі,\~який відповідає\~переданому майну\~(сплаченим\~коштам), і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічного надання, повернення майна (коштів) на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України (постанова Верховного Суду від 25.03.2020р. у справі № 537/4259/15-ц (провадження № 61-592св20) Проте позивачкою не доведено, що вона не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам), і тому згодом саме з цих причин відмовилася від договору. У зв`язку із вищенаведеним суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст.\~141\~ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд дійшов висновку, що судові витрати по справі компенсації не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed