Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

02 червня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося у суд з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 21 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», яке відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 365338 змінено назву на ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту № 837/18-27/36/8-262, згідно умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 63\~000 доларів США, зі сплатою 14% відсотків річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 20 травня 2019 року, на умовах визначених Договором кредиту. 21 травня 2008 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за Договором кредиту було укладено іпотечний договір №837/19-27/36/8-143, посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі за № 1474 в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» було передано нерухоме майно, а саме: квартира загальною площею 44,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцям на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житлового фонду Виконкому Харківської міськради 06 вересня 2004 року, згідно з розпорядженням від 06 вересня 2004 року № 5999, право власності на яку зареєстровано КП Харківське міське БТІ 09 вересня 2004 року та записано у реєстрову книгу за №П6-17059. Станом на 07 травня 2015 року заборгованість за кредитним договором № 837/18-27/36/8-262 від 21 серпня 2008 року складає 148 414,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 3\~120\~515 грн 51 коп., з яких заборгованість за кредитом 60 601,15 доларів США, заборгованість за відсотками - 60\~820,57 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 11 239, 03 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 15\~754,99 доларів США. Позивач повідомляв відповідачам про існування заборгованості та обовязок її погашення, проте на теперішній час заборгованість не погашена. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 837/19-27/36/8-143 від 21 травня 2008 року, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а саме: на нерухоме майно трьохкімнатну квартиру № 4, загальною площею 65,8 кв.м, житловою площею 44,4 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Менделєєва, 23/2 шляхом надання ПАТ «Укрсоцбанк» права продажу предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною продажу на підставі оцінки майна субєкта оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виселено та знято з реєстраційного обліку з квартири № 4, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Менделєєва, 23/2 усіх мешканців без надання іншого жилого приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 21 листопада 2016 року [PERSON] звернувся у суд з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення залишено без задоволення Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції представник [PERSON] [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не зясування обставин справи та невідповідність висновку суду обставинам справи., зокрема, суд не звернув уваги на те, що рішенням третейського суду від 04 грудня 2009 року по справі № 1397/09 розірвано договір кредиту № 837/18-27/36/8-262, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] 21 травня 2008 року. Крім того, суд не застосував позовної давності у звязку зі спливом строків позовної давності, яка до основної вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» так і до додаткових вимог. Судом не враховано вимоги Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 21 травня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 837/18-27/36/8-262. В забезпечення виконання умов вказаного договору кредиту 21 травня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що є майновими поручителями за зобовязаннями [PERSON], укладено іпотечний договір № 837/19-27/36/8-143, відповідно до умов якого іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником зобовязання за договором кредиту № 837/18-27/36/8-262 від 21 травня 2008 року нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру № 4, загальною площею 65,8 кв.м житловою площею 44,4 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Менделєєва, 23/2 та належить Іпотекодавцям на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житлового фонду Виконкому Харківської міськради 06 вересня 2004 року, згідно з розпорядженням від 06 вересня 2004 року № 5999, право власності на яку зареєстровано КП Харківське БТІ 09 вересня 2004 року та записано у реєстрову книгу за № П6-17059. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим позивач просив задовольнити свої вимоги за основаним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобовязань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду. За змістом частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, беручи до уваги аналіз норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку у справі № 6-2284цс16 від 01 березня 2017 року, що в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Аналогічний правовий висновок Верховний Суд України сформулював у постанові від 8 червня 2016 року (справа № 6-1239цс16), наданій заявницею для порівняння, та в постановах від 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15, 6-63цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 7 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 4 листопада 2015 року (№ 6-340цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15). Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного заочного рішення судом зазначені вимоги не виконані, а саме: не зазначено загальний розмір заборгованості та всі її складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; не встановлено початкову ціну предмета іпотеки у грошовому вираженні для його подальшої реалізації. Матеріали справи не місять оцінки іпотечного майна, у звязку з чим апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити рішення відповідно до вимоги Закону України «Про іпотеку» на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Апеляційним судом приймалися всі необхідні заходи для правильного та всебічного розгляду справи, але ж позивач недобросовісно користувався наданими йому процесуальними правами, а саме: представник позивача на неодноразові виклики у судові засідання апеляційного суду не зявлявся, обмежившись поданням заперечень на апеляційну скаргу. 21 вересня 2017 року представник позивача прибув у судове засідання, однак не був підготовлений до розгляду справи у звязку з чим по справі оголошено перерву для надання часу для підготовки до судового засідання та надання розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 837/18-27/36/8-262 від 21 травня 2008 року, а також звіту про оцінку іпотечного майна. Однак в подальшому у судові засідання представник позивача не зявився. Лист апеляційного суду на імя голови правління ПАТ «Укрсоцбанк» щодо забезпечення явки представника у судове засідання та надання розрахунку заборгованості за кредитним договором та звіту про оцінку майна також залишився без виконання. З огляду на викладене, з урахуванням вимог статей 57-60 ЦПК України, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити позовні вимоги на підставі наявних в матеріалах справи доказах у відповідності до статті 38 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи зазначені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, апеляційний суд, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції з підстав передбачених пунктами 1 та 4 статті 309 ЦПК України і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовляє ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволені позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Outcome: dismissed