Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

03.07.2015 року позивач звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що з 22.12.2012 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має малолітню дитину - [PERSON] [INFO]. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її повному вихованні та утриманні. Відповідач [PERSON] з дитиною не проживає, її вихованням та утриманням не займається. Позивач має можливість возити дитину на оздоровлення, але не може зробити цього без дозволу відповідача. Відповідач безпідставно не надає відповідного дозволу позивачу. Позивач просить суд надати їй дозвіл на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, тобто відповідача. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги уточнила, просила їх задовольнити. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги позивача, вважав, що вони відповідають інтересам дитини. Прокурор Гоянець Ю.М. у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги позивача, вважав, що вони відповідають інтересам дитини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про час, місце і дату розгляду справи через ЗМІ. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю позивачки і підтвердила те, що дитина дійсно проживає с позивачем і знаходиться на повному утриманні позивача, також вона підтвердила те, що позивач дійсно має можливість вивозити дитину за межі України з метою оздоровлення. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає відповідача і він дійсно покинув родину і поїхав за кордон. Вихованням та утриманням дитини не займається. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач з 22.12.2012 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має малолітню дитину - [PERSON] [INFO]. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її повному вихованні та утриманні. Відповідач [PERSON] з дитиною не проживає, її вихованням та утриманням не займається. Позивач має можливість возити дитину на оздоровлення, але не може зробити цього без дозволу відповідача. Відповідач безпідставно не надає відповідного дозволу позивачу. Позивач просить суд надати їй дозвіл на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, тобто відповідача. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що позивач просить надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон для оздоровлення. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до вищезазначеного, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та про можливість вивезти малолітню дитину [PERSON] [INFO] за межі України. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Outcome: approved