Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

03 жовтня 2019 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі, окрім нього, зареєстровані проживаючими його колишня дружина [PERSON] , її дочка від першого шлюбу [PERSON] та їхній спільний син [PERSON] . Відповідачі в спірній квартирі не проживають з 2016 року, їх місце перебування позивачу на даний час не відомо, оскільки вони виїхали з квартири одразу після розірвання шлюбу і з того часу в квартирі не проживають, не користуються нею, особистих речей відповідачів у цій квартирі немає. Фактично реєстрація відповідачів у квартирі носить формальний характер та створює позивачу перешкоди у користуванні нею. Позивач позбавлений можливості оформити житлову субсидію, оскільки при її обчисленні враховуються доходи всіх зареєстрованих на житловій площі осіб. Таким чином, він змушений звернутись до суду з цим позовом. В судове засідання позивач [PERSON] , повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, не з`явився, подав до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які повідомлялись про день, час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з`явились, відзиву щодо позову не надали. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідачів про слухання справи у спосіб, передбачений законом, та з огляду на те, що відповідачі не подали відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280, 281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування квартири від 27.04.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори, [PERSON] прийняв у дар квартиру під номером [ADDRESS] (а.с.8). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.08.2019 року, виданого Виконавчим комітетом Жовтоводської міської ради вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності є власником житлової квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Як вбачається з довідки про склад сім`ї №1/3-4061, виданої Відділом ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , окрім позивача [PERSON] , [INFO] , зареєстровані проживаючими [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідно до актів від 10.09.2019 року, складених сусідами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] та його син [PERSON] , з 25.08.2016 року. Його колишня дружина та її дочка не проживають з 2016 року (а.с.16,17,18). Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Із роз`яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Позивач, ставлячи питання про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] посилається на те, що відповідачі в спірній квартирі не мешкають, а він, в свою чергу, змушений оплачувати комунальні послуги за осіб, які фактично не проживають і не користується житлом, також позивач позбавлений можливості оформити субсидію, оскільки при її обчисленні враховуються доходи всіх зареєстрованих на житловій площі осіб. Оскільки відповідачі, не проживають і не користуються даним житловим приміщенням, що є приватною власністю, не виявили наміру проживати у квартирі вчиненням відповідних дій, докази здійснення відповідачам перешкод у праві користуванні спірною квартирою матеріали справи не містять, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а [PERSON] та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Також суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачам в користуванні будинком, та/або що з цього питання відповідачі зверталися до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачів до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачами зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Також, на користь позивача з відповідачів має бути стягнуто судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved