overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

02 лютого 2015 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернувся [PERSON] із заявою про визнання [PERSON] недієздатним, та призначення над ним опікунства. Свою заяву [PERSON] мотивує тим, що [PERSON], [INFO], є його батьком. [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку лікаря-психіатра з діагнозом - Деменція. Внаслідок хвороби він не може самостійно приймати рішення, порушені навики самообслуговування, постійно потребує її догляду та уваги. Віддавати батька до спеціального закладу для психічно хворих заявник не бажає, вважає що сам може надати хворому необхідний догляд. В судовому засіданні заявник підтримала свою заяву просила задовольнити, на теперішній час вона проживає у своєї сестри в м. Іллічівську, так як є біженка з зони АТО. Представник Іллічівської міської ради Одеської області не заперечував проти задоволення, вважає за доцільним визнати [PERSON] недієздатним та призначити [PERSON] опікуном. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно виписки з медичної амбулаторної картки хворого [PERSON], страждає деменцією, з грубими проявами емоціонально-вольової нестійкості, епілептичним синдромом[PERSON] потребує в оформленні над ним опіки (а.с.4). Згідно висновку №90 від 28.01.2015 року [PERSON] може бути опікуном свого батька [PERSON] (а.с.11). Згідно ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. При таких обставинах вимоги [PERSON] є обґрунтованими.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

02 лютого 2015 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернулась [PERSON] із заявою про визнання [PERSON] недієздатним, та призначення над ним опікунства. Свою заяву [PERSON] мотивує тим, що [PERSON], [INFO], є її сином. [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку лікаря-психіатра з діагнозом - Деменція внаслідок епілепсії. Внаслідок хвороби він не може самостійно приймати рішення, порушені навики самообслуговування, постійно потребує її догляду та уваги. Віддавати сина до спеціального закладу для психічно хворих заявник не бажає, вважає що сама може надати хворому необхідний догляд. В судовому засіданні заявник підтримала свою заяву просила задовольнити, на теперішній час вона проживає у своєї сестри в м. Іллічівську, так як є біженка з зони АТО. Представник Іллічівської міської ради Одеської області не заперечував проти задоволення, вважає за доцільним визнати [PERSON] недієздатним та призначити [PERSON] опікуном. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], [INFO], батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно виписки з медичної амбулаторної картки хворого [PERSON], страждає деменцією, внаслідок епілепсії, дисфоричні пароксизми. [PERSON] потребує в оформленні над ним опіки (а.с. 4). Згідно ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. При таких обставинах вимоги [PERSON] є обґрунтованими.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

02 лютого 2015 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та компенсації моральної шкоди завданої злочином. 16 березня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 10000 гривень моральної шкоди. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вказане рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 березня 2015 року оскаржене в апеляційному порядку. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області справу повернуто до місцевого суду для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення у справі. Як вбачається з тексту ухвали підставою для повернення справи є те, що позивач просив стягнути на його користь 5000 гривень у відшкодування витрат на правову допомогу, але дане питання не було вирішено. Згідно ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Сторони у судове засідання не з'явились, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи та текст рішення, встановив наступне. Позивач [PERSON] в позові просив суд постановити рішення , яким: - Стягнути з [PERSON] на його, [PERSON], користь грошову суму в розмірі 8432,67 грн. у якості відшкодування майнової шкоди; - Стягнути з [PERSON] на його, [PERSON], користь грошову суму в розмірі 15000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. При цьому позивач включив до майнової шкоди в розмірі 8432,67 гривень 5000 гривень витрат на правову допомогу. В мотивувальній частині рішення зокрема зазначене наступне: «Також позивачем не доведено факт витрат в розмірі 5000 гривень на юридичну допомогу. На підтвердження цього суду не надано жодного доказу». Разом з цим суд приходить до висновку про необхідність винесення додаткового рішення з зазначенням в резолютивній частині рішення про відмову в задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 5000 гривень за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

02 лютого 2015 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову остання зазначила, що 06 серпня 2011 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO]. Останнім часом сімейні стосунки з відповідачем значно погіршилися і вони проживають окремо. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, коштів на її утримання не надає. Іншим чином підтримувати сім'ю відмовляється. Дитина повністю знаходиться на її утриманні. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно; стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини на її утримання до досягнення донькою [PERSON] трьох років. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність. На задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку смс-повідомлення від 17.02.2015 року, причину неявки не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. 06 серпня 2011 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю [PERSON], що підтверджується довідкою № 115 від 29.01.2015 року, виданою виконавчим комітетом Слов'янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області (а.с.7). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дружини та доньки не надає. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На основі ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. У відповідність до ч.2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

02 лютого 2015 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що 27 лютого 2010 року вона уклала шлюб з [PERSON]. Реєстрація шлюбу проводилась виконкомом Райпільської сільської ради Дніпропетровської області, актовий запис №02. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем виявились невдалими з причини несумісності характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, спільного господарства сторони не ведуть. Позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] залишивши їй прізвище [PERSON]. У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позову. Відповідач у судовому засіданні позов визнає повністю. Суд, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, вважає позов підлягаючим задоволенню. На підставі ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст.112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя [PERSON] та [PERSON], що свідчать про неможливість їх подальшого спільного проживання та збереження шлюбу. Судові витрати покласти на сторони.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

02 лютого 2015 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що 27 лютого 2010 року вона уклала шлюб з [PERSON] від якого народився син [PERSON], [INFO], який постійно перебуває поряд з [PERSON].. У сторін виникають різні погляди на виховання та утримання сина, тому позивачка просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку в особі матері до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення з позовом до суду. У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позову. Відповідач позовні вимоги визнав повністю. Суд, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, дослідивши матеріали справи вважає що позовні вимоги слід задовольнити. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні попереднього слухання справи. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні достовірно встановлено, що у свідоцтві про народження [PERSON], серії [NUMBER], зареєстрованого Райпільською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області 13 липня 2010 року відповідач [PERSON] записаний його батьком, а позивачка матір'ю (а.с.6). З'ясовано, що [PERSON] належно обов'язку щодо утримання малолітнього сина [PERSON] не дотримується, тому з останнього слід стягнути аліменти на його утримання. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За положенням ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно довідки виконавчого комітету Райпільської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №115 від 30 січня 2015 року вбачається, що разом з позивачкою проживає відповідач та син [PERSON], що підтверджує фактичне утримання останнього ( а.с.7). Відповідно до з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати покласти на рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

02 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить встановити, що він є сином [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO]. Свою заяву він обґрунтував тим, що існують розбіжності в написанні його прізвища та прізвища його батьків. Встановлення факту родинних відносин необхідно заявнику для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON] Під час розгляду справи представник заявника заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Миколаївка-Новоросійської сільської ради Саратського району Одеської області, належним чином повідомлений про дату, час так місце розгляду справи, до суду не з'явився, просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечував. Заслухавши заявника, свідків [PERSON] та [PERSON], вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. 07 вересня 1985 року [PERSON] одружився з [PERSON], яка після реєстрації шлюбу обрала прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.8). За паспортом прізвище, ім'я та по батькові заявника - [PERSON], народився він [INFO] в м.Генічеськ Херсонської області (а.с.4).Як убачається з копії свідоцтва про народження заявника, його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). [PERSON] до дня смерті проживала в [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком [PERSON] та сином [PERSON], що підтверджується довідкою Миколаївка-Новоросійської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с.13). Згідно копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] (а.с.9). З довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області вбачається, що в актовий запис про народження заявника внести зміни неможливо (а.с.12). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] є батьками заявника. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] дійсно є батьками заявника, заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує цей факт; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Крім того, встановлення факту родинних відносин породжує для заявника юридичні наслідки. У зв'язку з чим, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

02 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1957р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 01.02.2015р. о 15 год. 51 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат - заперечували проти задоволення, заінтересована особа заперечувала проти заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, потребує подальшого лікування в умовах психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 01.02.2015р. о 15 год. 51 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Свіріна лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора каже, що сусід слідкує за нею, керує за допомогою комп'ютера. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Разом з тим, в судовому засіданні заінтересована особа пояснила, що здатна сама себе обслуговувати. В момент надання пояснень, [PERSON] не виявляла явної неадекватності, поводила себе спокійно, чітко висловлювала свою думку. В судовому засіданні не підтвердилася та обставина, [PERSON] безпорадна і не здатна самостійно задовольнити основні свої життєві потреби. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки передбачених ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» підстав для її примусової госпіталізації не вбачається. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

02 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1963р.н., який без постійного місця проживання. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 01.02.2015р. о 00 год. 51 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви, заінтересована особа не заперечував проти задоволення заяви, зазначив, що бажає лікуватися. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 01.02.2015р. о 00 год. 51 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Малишко лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний формальному контакту. До чогось прислухається, сам з собою розмовляє. Виказує маячні ідеї переслідування, фізичної дії на адресу оточуючих. Афектується. Психічно хворим себе не враховує. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцінаторно-параноїдний синдром, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

02 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1984р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 01.02.2015р. о 02 год. 39 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 01.02.2015р. о 02 год. 39 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Чепінога лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора доступна малопродуктивному речовому контакту. На деякі питання відповідає в основному фразою «я ничего не понимаю, не знаю». До чогось прислуховується. Періодично плаче. Свої хворобливі переживання не розкриває. Виказує маячні ідеї переслідування, фізичної дії на адресу оточуючих. Психічно хворою себе не враховує. Критика до свого стану порушена. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, галюцінаторно-параноідний синдром, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved