Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

02 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Білопільської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай), включення до списку громадян, що мають право на земельну частку (пай), та видачу сертифіката на право на земельну частку (пай). Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 01 червня 1983 року по 18 липня 1996 року він працював у колгоспі ім. Кірова Білопільського району, який у 1992 році був реорганізований в агрофірму «Колос», та був членом вказаних господарств. В липні 2014 року він дізнався про те що 25 липня 1995 року агрофірмі «Колос» виданий Державний акт на право колективної власності на землю за №00020, і що при розпаюванні його прізвище помилково не було внесене до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) у розмірі 3,72 умовних кадастрових гектари. Посилаючись викладені вище обставини, позивач просив визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 3,72 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі; включити його до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), що додається до Державного акта на право колективної власності на землю №00020 від 25 липня 1995 року та зобов'язати відповідача видати сертифікат на право на земельну частку (пай) у зазначеному розмірі із земель запасу Ганнівсько-Вирівської сільської ради чи складу інших земель. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за договором адвокат [PERSON] уточнили заявлені позовні вимоги, просили визнати за позивачем право на земельну частку (пай) розміром 3,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) як таким, що був пропущений при паюванні, а також зобов'язати відповідача видати позивачу сертифікат на право на земельну частку (пай) у розмірі 3,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель резерву або запасу Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області. Від позовних вимог про внесення до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), що додається до Державного акта на право колективної власності на землю №00020 від 25 липня 1995 року, позивач та його представник відмовились. Представник відповідача - Білопільської районної державної адміністрації Сумської області Савчук Б. М. уточнені позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи - Ганнівсько - Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова надіслав до суду листа про розгляд справи без участі представника сільради. Заслухавши позивача [PERSON] та його представника [PERSON], представника відповідача Савчука Б. М., повно, всебічно і об'єктивно дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За приписами частини третьої статті 2 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року об'єктами земельних відносин є землі в межах на території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Частиною першою статті 158 Земельного кодексу України визначено, що земельний спір може бути вирішений судом. У відповідності до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 2 вказаного Закону документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), може бути, зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. У відповідності до п. 2 Указу Президента України №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Пунктом 5 вказаного Указу визначено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Також, в абз. 2-4 п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить про те, що право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Згідно трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] із 01 червня 1983 року прийнятий трактористом у колгосп ім. Кірова Білопільського району Сумської області. 17 січня 1992 року вказаний колгосп був реорганізований в Агрофірму «Колос». Наказом №15 від 18 квітня 1995 року позивач був переведений слюсарем доїльних установок на МТФ №1 АФ «Колос», а 18 липня 1996 року звільнений із агрофірми згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а. с. 6). З архівної довідки архівного відділу Білопільської районної державної адміністрації №195 від 25 листопада 2013 року вбачається, що згідно протоколу загальних зборів уповноважених членів колгоспу ім. Кірова с. Ганнівка - Вирівська Білопільського району Сумської області №1 від 17 лютого 1984 року [PERSON] прийнятий у члени цього колгоспу. Відповідно до протоколів засідань правління колгоспу та загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Кірова с. Ганнівка Вирівська Білопільського району Сумської області за 1983 - 1991 роки, агрофірми «Колос» за 1992 -1997 роки рішення про виключення [PERSON] з членів колгоспу не приймалося (а. с. 10). З архівної довідки архівного відділу Білопільської РДА №196 від 25 листопада 2013 року вбачається, що згідно протоколу загальних зборів членів колгоспу ім. Кірова с. Ганнівка - Вирівська Білопільського району Сумської області №1 від 30 травня 1992 року колгосп ім. Кірова реорганізовано в агрофірму «Колос», яка стала правонаступником попереднього господарства (а. с. 9). 25 липня 1995 року Агрофірмі «Колос» виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії СМ 00020 (а. с. 36-46). Розпорядженням голови Білопільської районної державної адміністрації від 06 лютого 1997 року №43 затверджено розмір земельної частки (паю) агрофірми «Колос» 3,72 в умовних кадастрових гектарах (а. с. 13). Відповідно до витягу з технічної документації від 20 серпня 2014 року нормативно - грошова оцінка земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,72 в умовних кадастрових гектарах на території Ганнівсько - Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області становить 51 354 грн. (а. с. 15). З довідки Ганнівсько - Вирівської сільської ради від 29 листопада 2013 року вбачається, що згідно даних технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на земельні паї власникам земельних сертифікатів колишньої АФ «Колос» Білопільського району Сумської області на території Ганнівсько - Вирівської сільської ради [PERSON] в списки на отримання державного акту на право на земельну частку (пай) не включений (а. с. 16). Згідно повідомлення Білопільської районної державної адміністрації Сумської області від 16 липня 2014 року [PERSON] має право на земельну частку (пай) (а. с. 8). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на земельну частку (пай) розміром 3,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) як такий, що був пропущений при паюванні. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З огляду на те, що позивач про порушення свого права дізнався в червні 2014 року, загальний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом не є пропущеним. У відповідності до довідки Ганнівсько-Вирівської сільської ради від 23 грудня 2014 оку в межах території даної сільської ради в наявності є 224,0197 га земель запасу та резерву (а. с. 51). Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] і визнання за ним права на земельну частку (пай) розміром 3,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) як таким, що був пропущений при паюванні, та зобов'язання відповідача видати позивачу сертифікат на право на земельну частку (пай) у розмірі 3,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель резерву або запасу Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved