Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

02.09.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що дитина проживає з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини не сплачує. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву, у якій просить справу розглядати за її відсутності, зазначила також, що позов підтримує в повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши при цьому,що згоден платити аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Вислухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] [INFO], являється батьком малолітнього - [PERSON], [INFO]. (а.с. 6) Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно п.п. 2, 3 ч.1, ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 того ж Кодексу аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Ч. 1 ст. 182 СК України та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачають перелік обставин, які враховуютсья судом при визначенні розміру аліментів, до яких зокрема відносяться: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 91 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до\~частин другої - четвертої статті 84\~та статей 86\~і\~88\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Позивачем під час розгляду справи не надано доказів того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти саму у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, натомість відповідач в судовому засіданні пояснив, що його матеріальне становище не дозоляє йому сплачувати аліменти, у тому розмірі, якому просить позивач, однак він згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доцільним позов задовольнити частково, стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial