Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

04 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок по праву успадкування за законом, посилаючись на слідуючі обставини. 31 липня 2000 року в селі Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі і на житловий будинок №59, розташований по вул. Пушкіна в с. Дельжилер Татарбунарського району Одеської області. В установлений законом строк позивач прийняв спадщину за законом в частині прав на земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АВР №551110 від 03.04.2001 року, однак не прийняв залишок спадщини, а саме вищевказаний житловий будинок, в звязку з відсутність правовстановлюючого документу на дану нерухомість. Разом з тим, він має право успадкувати зазначений будинок в порядку першої черги за законом. При зверненні до Саратської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті батька, позивачу було повідомлено, що спадкова справа за №149/2001 до майна [PERSON], померлого 31 липня 2000року, яка була заведена Татарбунарською державною нотаріальною конторою Одеської області, передана на зберігання до Одеського державного нотаріального архіву. На думку позивача, він вважається таким, що прийняв спадщину, так як на день її відкриття, він постійно проживав з спадкодавцем, та подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, виконавши вимоги п.2 ч.1 ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадку. Зазначені обставини стали причиною звернення останнього до суду з вказаним позовом про визнання за ним права на спадковий житловий будинок, оскільки в позасудовому порядку реалізувати своє право на спадкування вказаного спадкового майна, він позбавлений можливості. Представник позивачки адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.34 ). Представник Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с. 29 ). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. З огляду на належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути справу без участі представників сторін. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Як передбачено ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини. Оскільки спадщина по даній справі відкрилась 31 липня 2000 року - в день смерті спадкодавця [PERSON], коли діяв ЦК УРСР (1963 року), зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті його батька [PERSON] на, належний спадкодавцю, житловий будинок, однак отримати свідоцтво про право на спадщину по закону в порядку першої черги через нотаріальну контору він не має можливості через відсутність правовстановлюючого документу на вказану нерухомість та, враховуючи, що вищезазначена спадкова справа №149/2001 до майна померлого [PERSON], передана на зберігання до Одеського державного нотаріального архіву, про що свідчить відмова нотаріуса (а.с.20). Вказані обставини підтверджуються наступними доказами: - копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 230835 від 01.08.2000 року (а.с.7), з якої слідує, що [PERSON] помер 31 липня 2000 року; -копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВР №551110, зареєстрованого в реєстрі №1046 від 03.04.2001 року (а.с.8) згідно якого [PERSON] прийняв у спадок земельну частку (пай) площею 3.8 умовних кадастрових гектара, яка належала померлому [PERSON]; -довідкою №1079, виданою виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.9), з якої слідує, що житловий будинок №59, розташований по вул. Пушкіна в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області значиться за померлим [PERSON]; -довідкою №1043, виданою Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 26.10.2017 року (а.с.10), якою підтверджується, що після смерті [PERSON], [INFO], який помер 31.07.2000 року, фактично володів майном померлого та вступив у його володіння син [PERSON], [INFO], за адресою с. Дмитрівка вул. Пушкіна, 59 Татарбунарського району Одеської області. На час відкриття спадщини крім нього зареєстровані слідуючі особи: [PERSON] син померлого, [PERSON] невістка, та онуки померлого [PERSON] та [PERSON]; -довідкою ТОВ Татарбунарське РБТІ та РОН за №200 від 25.10.2017 року, згідно якої вартість спадкового житлового будинку, розташованого по вулиці Пушкіна, 59 в селі Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області складає 202401 грн.; -витягом з погосподарської книги №18 по Дмитрівській сільській раді Татарбунарського району Одеської області (а.с.12), з якого вбачається, що власником житлового будинку №59, розташованого по вул. Пушкіна в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області є [PERSON]; -копією рішення Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №189 ХУ сесії, УІІ скликання від 19.10.2017 року (а.с.13-14), згідно якого [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за адресою будинок №59 по вул. Пушкіна в с. Дельжилер Татарбунарського району Одеської області; - копією технічного паспорту на будинок №59 по вул. Пушкіна в с. Дмитрівка Татарбунарського району, виготовленого 07.08.2017 року на замовлення [PERSON], з якого вбачається план спадкового будинку, схематичний план земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку, експлікація внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень, характеристика будівель та споруд (а.с.15-19); - листом нотаріуса №1498/02-14 від 17.11.2017 року (а.с.20), із якого слідує, що позивачу повідомлялось, що згідно перевірки у Спадковому реєстрі виявлено, що спадкова справа за №149/2001 до майна [PERSON], померлого 31.07.2000 року, яка була заведена Татарбунарською державною нотаріальною конторою Одеської області, передана на зберігання до Одеського державного нотаріального архіву; - інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №1229655 від 12.03.2018 року (а.с.39), наданою Одеським державним нотаріальним архівом Головного територіального управління юстиції в Одеській області, із якої вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 31.07.2000 року, Татарбунарською районною державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 1229655, зареєстрована у нотаріуса за №149/01 від 03.04.2001 року; видано свідоцтвом про право на спадщину 03.04.2001 року за № у реєстрі 1046. Крім цього, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру ( заповіти/спадкові договори) повідомляється, що за результатами пошуку заповіту після померлого [PERSON] - інформація відсутня. В даній спадковій справі наявна заява [PERSON] до нотаріальної контори, зареєстрована 03.04.2001 року, щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON]. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Фактично успадкувавши після смерті свого батька [PERSON] належний останньому на день смерті житловий будинок, позивач [PERSON] позбавлений можливості оформити на своє імя право власності на вищезазначене спадкове майно через відмову нотаріуса, у якого відсутня інформація щодо вказаного майна померлого спадкодавця, оскільки спадкова справа передана до Одеського державного нотаріального архіву. Надати ж нотаріусу правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок позивач також позбавлений можливості, оскільки за життя спадкодавець його не виготовив, що є перешкодою для реалізації ним спадкових прав. (а.с.20). Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою та є достатніми, враховуючи, що спадкодавцю [PERSON] дійсно належав спадковий житловий будинок №59, що розташований по вул. Пушкіна в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, про що свідчить копія витягу з по господарської книги №18 по Дмитрівській сільській раді Татарбунарського району Одеської області(а.с.12), позивач не відмовився від спадку в установлений законом строк, а навпаки подав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса та прийняв частину спадщини (а.с.8), інших спадкоємців першої черги немає, оскільки відсутня інформація про це в спадковому реєстрі (а.с. 39), а відповідач визнає вимоги позову в повному обсязі (а.с. 29), при відсутності можливості вирішити спір у позасудовому порядку, оскільки виготовити правовстановлюючий документ на спадкову нерухомість після смерті спадкодавця не передбачено законом, суд вважає, що за [PERSON], як спадкоємцем першої черги за законом, повинно бути визнано право власності на спадковий житловий будинок №59, що розташований по вул. Пушкіна в с. Дельжилер Татарбунарського району Одеської області, який належав [PERSON], померлому 31.07.2000 року.

Outcome: approved