Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

03.03.2020 року до суду звернувся представник позивача - адвокат Сумцов Є.С. із вказаним позовом. Вимоги мотивував тим, що [INFO] помер брат позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить також квартира [ADDRESS] . Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, своїх прав на зазначену квартиру до цього часу ніхто не заявив. На час оформлення права власності на зазначену квартиру спадкодавець [PERSON] проживав у Російській Федерації, а після його оформлення залишив позивачу ключі від квартири та дозволив розпоряджатися нею на власний розсуд, а тому після смерті брата позивач [PERSON] фактично вступив в управління спадковим майном у визначений законом шестимісячний строк, відповідно до положень ст. 548 ЦК УРСР. Представник позивача зазнавав, що 30.05.1995 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] , своїм дітям [PERSON] та [PERSON] . Донька спадкодавця [PERSON] , яка проживає в Республіці Туркменістан, склала заяву про відмову від частки у спадщині померлого [PERSON] на користь його брата [PERSON] . Син спадкодавця [PERSON] , який проживав у м. Кола, Мурманської області, Російська Федерація, помер [INFO] . Його донька [PERSON] 18.09.2019 року склала нотаріально посвідчену заяву, згідно якої відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та зазначила, що не претендує на спадкове майно, розташоване на території України. Крім того, спадкодавець [PERSON] , окрім позивача, мав ще двох братів - [PERSON] , який 11.06.2009 року подав заяву про прийняття спадщини, однак спадщину так і не отримав, та [PERSON] , який відмовився від належної йому частки у спадковому майні на користь брата [PERSON] . Під час перевірки інформації про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно [PERSON] випадково виявив, що 19.02.2018 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. зареєстровано право власності на вказану квартиру за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.12.2018 року № 442. Представник позивача вказував на те, що [PERSON] не має кровної спорідненості з [PERSON] , заповіт на його ім`я спадкодавцем також не складався, а тому вказане свідоцтво про право на спадщину за законом є недійсним. Посилаючись на викладене, з урахуванням збільшення позовних вимог (а.с. 40-41) представник позивача просив: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 19.02.2018 року, видане Охтирською міською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; скасувати рішення державного реєстратора від 19.02.2018 року, індексний номер 39746683 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , прийняте державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. ; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном; визнати за [PERSON] право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] 05.03.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у відкритому підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 31.03.2020 року від представника Охтирської міської ради Сумської області надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 43-46), в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог, пославшись на їх необґрунтованість та безпідставність. Зазначила, що Охтирська міська рада Сумської області не є належним відповідачем по справі, оскільки нею не видавалося свідоцтво про право на спадщину від 19.02.2018 року. Вказане свідоцтво прийняте Охтирською міською державною нотаріальною конторою, яка і є розпорядником оскаржуваних рішень та документів. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження порушення Охтирською міською радою Сумської області його охоронюваних законом прав та інтересів. 04.05.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області залучено у якості співвідповідача по справі Охтирську міську державну нотаріальну контору. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 15.05.2020 року від представника Охтирської міської державної нотаріальної контори надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 87-89), в якому вона позовні вимоги не визнала, пославшись на те, що відповідно до наказу начальника Головного територіального управління юстиції в Сумській області від 05.11.2019 року № 2019/04 на посаду завідуючої Охтирською міською державною нотаріальною конторою Сумської області з 07.11.2019 року призначено Богдан К.М. 07.11.2019 року за актом прийому-передачі заведених спадкових справ, складеному Охтирською міською державною нотаріальною конторою Сумської області та Сумським обласним державним нотаріальним архівом, спадкова справа № 29/2018 після [PERSON] , померлого [INFO] , в провадження Охтирської міської державної нотаріальної контори Сумської області і особисто державному нотаріуса Охтирської міської державної нотаріальної контори Сумської області Богдан К.М. не передавалася, її місце перебування невідоме. 18.05.2020 року протокольною ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області залучено у якості співвідповідача по справі [PERSON] . Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 10.06.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області задоволено клопотання представника позивача Сумцова Є.С. про направлення окремого доручення до компетентного суду Російської Федерації щодо надання міжнародної правової допомоги компетентним органом Російської Федерації, що стосується предмету позову. Відкладено підготовче засідання по справі до отримання окремого доручення від компетентного суду Російської федерації. На час виконання судового доручення провадження по справі зупинено. 04.11.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області провадження по справі поновлено, призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні за участю сторін. 06.01.2021 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті за участю сторін. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі з наведених в позовній заяві мотивів, просили їх задовольнити. Представник Охтирської міської ради Сумської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки не повідомив. Представник Охтирської міської державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Зазначив, що не претендує на спадкове майно, яке залишилося після смерті брата [PERSON] . Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, виходив з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є рідним братом [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . (а.с. 10, 11, 16) Згідно свідоцтва про право власності на житло від 08.02.1994 року, зареєстрованого за № 64 реєстр 10455, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира загальною площею 67,1 м2, розташована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 9, 12-13) [INFO] [PERSON] помер в селищі Молочне, Кольського району, Мурманської області, Російська Федерація, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть від 05.11.2008 року серії [NUMBER] . (а.с. 8) Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.11.2019 року № 188902512 право приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.02.2018 року, серія та номер 442, за [PERSON] (а.с. 15) Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами ч. 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно вимог абз. 6 ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про нотаріат» правила ведення нотаріального діловодства затверджуються Міністерством юстиції України за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері архівної справи і діловодства. В ч. 1 ст. 52 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Згідно п. 209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року за № 20/5, при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Положеннями п. 231 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 за № 20/5, передбачено, що нотаріусом ведеться книга обліку спадкових справ та алфавітна книга спадкових справ. У книзі обліку спадкових справ реєструються: заяви про прийняття спадщини; заява про відкликання заяви про прийняття спадщини; заява про видачу свідоцтв про право на спадщину, про відмову від спадщини; заяви про відкликання заяви про відмову від спадщини; заява спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі); претензії кредиторів, а також заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, за якими були вжиті ці заходи; заяви про відкриття спадщини та укладання договору на управління спадщиною; заява про видачу свідоцтва виконавцю заповіту; заява виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень; заява відказоодержувача про відмову від заповідального відказування тощо. На підставі однієї із перерахованих заяв, зареєстрованої першою, заводиться спадкова справа на ім`я померлого. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи. У разі підтвердження цього факту нотаріус відмовляє у прийнятті заяви (іншого документа), рекомендуючи заявнику подати її за місцезнаходженням цієї справи, а в разі потреби вимагає цю справу для подальшого провадження. Усі наступні заяви (додаткові, від інших спадкоємців і кредиторів) також реєструються в книзі обліку спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку. На всіх заявах зазначаються час їх надходження та номер спадкової справи. У спадкову справу підшиваються документи, які були витребувані від спадкоємців, юридичних осіб, подані іншими, крім спадкоємців, фізичними особами, а також примірник договору на управління спадщиною, договору про зміну черговості одержання права на спадкування, примірник договору про зміну розміру частки у спадщині, свідоцтва виконавця заповіту, свідоцтва про право на спадщину тощо. За приписами статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України, які викладені «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших постав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Так, з матеріалів справи вбачається, що саме оспорювань свідоцтво та будь-які інші належні та допустимі докази його видачі державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори відсутні. Крім того, відповідач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він є спадкоємцем будь-якої черги за законом або за заповітом після смерті [PERSON] . Будь-яких інших доказів наявності правових підстав для звернення до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини суду також не надано. Таким чином, су приходить до висновку про недоведеність видачі і наявності вказаного правовстановлюючого документу. Отже, відсутні підстави й для визнання його не дійсним. Відповідно до ч.ч. 2, 5 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). Як зазначено вище, суду не надано ані спадкової справи, на безпосередньо свідоцтва пр. оправо на спадщину, на підставі якого була проведена державна реєстрація права власності на квартиру на [PERSON] . За таких обставин рішення державного нотаріуса Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражської Н.П. від 19.02.2018 року, індексний номер 39746683 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на спірну квартиру було проведено за відсутності свідоцтва про право на спадщину від 19.02.2018 року, а тому підлягає скасуванню. Щодо позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування суд зазначає наступне. Згідно вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо спадкування спірного майна містять ознаку іноземного елементу, а тому зазначені правовідносини регулюються із застосуванням Закону України «Про міжнародне приватне право». Розділом V Закону України «Про міжнародне приватне право» врегульовані колізійні норми речового права, зокрема закон «місця знаходження речі» передбачає, що виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало на момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майно, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Крім того, згідно із законодавством Російської Федерації спадкування нерухомого майна здійснюється по праву країни, де знаходиться таке майно. Таким чином, беручи до уваги те, що спадщина після померлого [PERSON] містить нерухоме майно, яке знаходиться та зареєстроване на території України, спадкування даного майно регулюється законодавством України. Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначав, що [PERSON] , як брат спадкодавця [PERSON] , прийняв спадщину після його смерті, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном але свідоцтва про право на спадщину не отримав. Згідно вимог ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. За приписами ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини В ст. 549 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Крім того, за приписами ст. 549 ЦК УРСР таким, що відмовився від спадщини вважається також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Таким чином, з системного аналізу приведених положень матеріального права вбачається, що для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець є таким, що прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судами встановлено, що відповідно до заповіту від 30.05.1995 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповів належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] , в рівних долях своїм дітям [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 135) 31.08.2002 року, 09.11.2002 року та 13.12.2003 року [PERSON] звернувся до нотаріуса міста Коли Мурманської області із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом та заповітом після смерті батька [PERSON] на спадкове майно, яке, крім іншого, складається з вищевказаної квартири [ADDRESS] . (а.с. 115-116) Відповідно до заяви від 21.01.2009 року [PERSON] відмовилася від належної їй долі у спадщині померлого батька [PERSON] на користь його брата [PERSON] . (а.с. 21, 125) Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 09.11.2002 року за № 9493, 9495, 9496, виданих нотаріусом міста Коли Мурманської області Проконіною Г.В., [PERSON] після смерті батька [PERSON] успадкував квартиру за адресою: [ADDRESS] , грошові вклади з належними відсотками по рахунках, які зберігаються в філіалі Мурманського відділення Ощадного банку РФ. (а.с. а.с. 128-130) Також, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом та додатком від 13.12.2003 року за № 10926, 10927, 11433 виданих нотаріусом міста Коли Мурманської області Проконіною Г.В., [PERSON] після смерті батька [PERSON] успадкував 319 звичайних іменних акцій першого випуску ВАТ «ПТАХОФАБРИКА «СНІЖНА», грошові вклади з належними відсотками по рахунках, які зберігаються в філіалі Мурманського відділення Ощадного банку РФ та неотриманні суми по виконавчому листу в розмірі 7565,34 рублів. Суд зазначає, що при спадкуванні нерухомого майна в Україні, яке належало померлому громадянину Російської Федерації, останнє зареєстроване місце проживання якого було на території Російської Федерації, слід також керуватися нормами Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах. Відповідно до ч. 2 ст. 45 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. Згідно вимог ч. 2 ст. 48 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах провадження по справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно. Отже, заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON] його сином [PERSON] повинна була бути подана до нотаріальної контори України та свідоцтво про право на спадщину за заповітом повинне був видати нотаріус України. Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про дотримання [PERSON] вказаного порядку прийняття у спадщину нерухомого майна, яке розташоване на території України. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.10.2008 року серії [NUMBER] , виданого відділом РАГСУ адміністрації муніципальної освіти Кольського району Мурманської області. (а.с. 20) Згідно заяви від 18.09.2019 року [PERSON] , яка є донькою [PERSON] , не претендує та не бажає оформлювати спадкові права на спадкове майно, яка заходиться на території України. (а.с. 22, 23) Крім того, заявою від 11.04.2009 року брат позивача - [PERSON] відмовився від належної йому долі на спадщину після смерті [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних долях по Ѕ долі кожному. (а.с. 17) Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався, однак на час смерті свого брата та після користувався квартирою за адресою: [ADDRESS] на власний розсуд з дозволу самого власника, має на руках оригінал правовстановлюючого документу на це житло, тобто фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Отже, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР [PERSON] може вважатися особою, яка прийняла спадщину. Разом з тим, суд зазначає, що п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 передбачена можливість розгляду судами справ про визнання права власності на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. За таких обставин вимога про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на спірну квартиру є передчасною, оскільки у зв`язку із встановленням факту прийняття спадщини позивач за наявності оригіналу правовстановлюючого документу не позбавлений права у встановленому законом порядку звернутися до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав. Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, вирішуючи позов у межах заявлених вимог з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, беручи до уваги те, що позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора та встановлення факту прийняття спадщини ґрунтуються на вимогах закону, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial