overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

02 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом ПАТ «Завод «Будмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. Ухвалою від 03 червня 2016 року було відкрито провадження у справі. Як зазначає позивач він працює на підприємстві відповідача на посаді головного механіка в період з 06 лютого 2006 року по 12 травня 2016 року і звільнився з роботи за власним бажанням, що підтверджується копією наказу №25-к від 12 травня 2016 року (а.с.3). Мотивуючи тим, що на день звільнення і по теперішній час з ним не проведено розрахунок по зарплаті позивач і просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені по день розгляду справи в суді та заборгованість по заробітній платі. В судове засідання позивач не з'явився, але завчасно надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути у його відсутності. Відповідач також не з'явився в судове засідання, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово попереджався, проте надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність та відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та частково задовольнити стягнення заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав: Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до\~ст. 117 КЗпП України\~по час постановлення рішення підлягають задоволенню. В період з 12 травня 2016 року з моменту звільнення по 14 червня 2016 року на думку суду має бути виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені. Середній норматив кількості робочих днів за місяць становить 21,2 дні при 5 денній робочій неділі, з 12 травня 2016 року по 14 червня 2016 року становить 23,2 дні. Середньоденна заробітна плата в 2016 році становить 132,19 грн., згідно довідки ПАТ «Завод «Будмаш» від 31 травня 2016 року №5/4 (а.с.4). Тобто кількість днів 23,2?132,19 грн.=3066,808 грн. які і підлягають до стягнення. Також позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 20846,58 грн., однак ця вимога на думку суду підлягає частковому задоволенню. Адже згідно копії постанови Прилуцького міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, яку надав відповідач заборгованість в сумі 15574,30 грн. знаходиться на виконанні (стягненні). Таким чином від суми стягуваної позивачем 20846,58 грн. віднімаємо суму 15574,30 грн. яка знаходиться на виконанні = 5272,28 грн. підлягають стягненню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

02 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом ПАТ «Завод «Будмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. Ухвалою від 03 червня 2016 року було відкрито провадження у справі. Як зазначає позивач він працює на підприємстві відповідача на посаді охоронника підрозділу в період з жовтня 2006 року по 15 березня 2016 року і звільнився з роботи за власним бажанням, що підтверджується копією наказу №11-к від 15 березня 2016 року (а.с.5). Мотивуючи тим, що на день звільнення і по теперішній час з ним не проведено розрахунок по зарплаті позивач і просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені по день розгляду справи в суді. В судове засідання позивач не з'явився, але завчасно надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути у його відсутності. Відповідач також не з'явився в судове засідання, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово попереджався, проте надав заяву в якій просив відмовити в задоволенні позову та розглядати справу у його відсутність. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав: Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до\~ст. 117 КЗпП України\~по час постановлення рішення підлягають задоволенню. В період з 15 березня 2016 року з моменту звільнення по 14 червня 2016 року на думку суду має бути виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені. Середній норматив кількості робочих днів за місяць становить 21,2 дні при 5 денній робочій неділі, з 15 березня 2016 року по 14 червня 2016 року становить 62,4 дні. Середньоденна заробітна плата в 2016 році становить 101,55 грн., згідно довідки ПАТ «Завод «Будмаш» від 31 травня 2016 року №5/4 (а.с.6). Тобто кількість днів 62,4?101,55 грн.=6366,72 грн. які і підлягають до стягнення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

02 червня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 28 квітня 2012 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

02 червня 2016 року позивач звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що вони уклали шлюб 30.09.2013 року, який був зареєстрований виконкомом Біленьківської селищної ради місто Краматорськ Донецької області, актовий запис №39, від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], який проживає з нею. З відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально, прізвище залишити, стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, однак до суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про укладення шлюбу, 30.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Коваленко) зареєстровано шлюб виконкомом Біленьківської селищної ради місто Краматорськ Донецької області, актовий запис №39, від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

02 червня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], оскільки відповідач не проживає в ньому з червня 2000 року без поважних причин. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Третя особа в судове засідання не зявився, подав заяву в якій просив справу розглянути без його участі, зазначивши, що проти задоволення позову не заперечує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS], що підтверджується ордером № 12980 від 09 лютого 1973 року (а/с 8). В даній квартирі, крім позивача, зареєстровані також: [PERSON] та [PERSON] (а/с 10). Позивач у позові зазначила, що відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин з червня 2000 року, участі у витратах на утримання житла не приймає. Вказане підтверджується актом від 11 травня 2016 року, згідно якого, зі слів сусідів [PERSON]І, [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації з червня 2000 року, особистих речей його у квартирі немає (а/с 12). Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. 71, 72 ЖК України, підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

02 червня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі по 1228 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог зазначала, що 07 вересня 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, в якому в них народився син - [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, в зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду. Просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітного сина в розмірі по 1228 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з мотивів, що вказані в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, вказав, що його довіритель погоджується сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 600-700 грн щомісячно, оскільки в нього на утриманні перебуває його батько та брат, який є інвалідом першої групи. Заслухавши пояснення сторін по справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] року. Батьками дитини є [PERSON] до [PERSON] - сторони по справі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні було встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання даного обов'язку, матеріальну допомогу на утримання дитини в повному обсязі не надає. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму, встановленого Кабінетом Міністрів України на 2016 рік для дітей віком від до 6 років, матеріальне становище сторін, стан здоров'я дитини, стан здоров'я відповідача, наявність у відповідача на утриманні інших осіб та інші обставини, що мають істотне значення. В зв'язку з вищенаведеним суд приходить до висновку, що позов є підставним, підлягає до часткового задоволення та з відповідача слід стягувати аліменти в користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в сумі по 900 грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 02 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

02 червня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що сторони перебувають у шлюбі з 02 листопада 2012 року. Від шлюбу мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, вони з втратили один до одного почуття любові та поваги, припинили шлюбні стосунки. Зберігати сімю позивачка не бажає, тому просить суд шлюб розірвати (а.с. а.с 2, 3). Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, просила шлюб розірвати, стягнути з відповідача судові витрати по справі, після розірвання шлюбу залишити її прізвище без змін. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02 листопада 2012 р., який зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №\~1512, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ №\~242870. (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджуються копією свідоцтва про народження серії І-КИ №\~430098 від 25 квітня 2013 року, актовий запис №\~381 (а.с. 9). Позивачка та відповідач втратили один до одного почуття любові та довіри, не знаходять спільної мови, припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сторони зберігати сімю не бажають, вважають, що вона розпалася остаточно і збереження сімї неможливе. Спору щодо поділу майна та подальшого мешкання дитини між сторонами на цей час немає. Після розірвання шлюбу дитина залишиться мешкати разом з матірю. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивачки обґрунтовані й підлягають задоволенню. Судові витрати позивачки, які складаються з сплаченого нею судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с. 1), на підставі ст.\~88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

02 червня 2016 року позивачка звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від липня 2005 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивачка не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с.а.с. 2, 3). 17 жовтня 2016 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська справу було передано за підсудністю на розгляд Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 32). Позивачка у судовому засіданні підтримала заявлений позов, а відповідач та його представник заперечували проти нього в частині визначення місця проживання дитини (за місцем проживання позивачки). Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 23.07.2005 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], місце проживання якого на час вирішення справи не визначено через наявність з цього приводу між сторонами спору (а.с. 5). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, зникнення у сторін бажання створити міцну та дружню сімю від липня 2015 року сторони мешкають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин. Позивачка зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно і збереження сімї неможливе. Спору щодо спільно нажитого майна між сторонами немає. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню. Ураховуючи думку позивачки, суд вважає за необхідне змінити її прізвище на дівоче.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

02 червня 2016 року, позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Неповнолітні діти мешкають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач участі у матеріальному забезпеченні дітей не приймає, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частині його заробітної плати (доходів) щомісячно до повноліття дітей на її користь. У судове засідання сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач - позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, відповідач - позов визнав, згоден сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 липня 2007 року, який зареєстрований Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 490 (а.с. 5). Подружжя мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6-7), які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Матеріалами справи встановлено, сторони фактично припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач не працює, жодних доходів немає. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, при цьому, вимога [PERSON] відповідає вимогам ст. 180 СК України, що приводить суд до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дітей у зазначеному розмірі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача судові витрати по справі на користь держави.

Outcome: approved