Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

02 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до Білопільської РДА з позовом, в якому вказує, що наприкінці 90-х років, маючи дозвіл на виконання будівельних робіт, він збудував гараж розмірами 6,5 х 4,3 м у гаражному кооперативі «Південний», що по вул. Горобівський шлях, м. Білопілля. Про завершення будівництва він повідомив голову гаражного кооперативу, але через деякий час кооператив розпався та документи, які б підтвердили завершення будівництва зникли. У 2018 році йому передано у власність земельну ділянку, що розташована під збудованим гаражем, призначену для будівництва індивідуальних гаражів. У грудні цього ж року він звернувся до відділу містобудування та архітектури Білопільської РДА з метою введення гаража в експлуатацію та оформлення права власності на нього, однак отримав відмову мотивовану тим, що його гараж є об`єктом самочинного будівництва. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить визнати за ним право власності на вказаний гараж. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. При цьому визнав, що він не звертався до компетентних державних органів щодо узаконення самочинно збудованого гаражу. Представник відповідача Білопільської РДА в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а. с. 37). Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Білопільської міської ради народних депутатів від 24 вересня 1986 року №153 [PERSON] районним архітектором було видано дозвіл на виконання будівельних робіт по будівництву гаража розмірами 4,0 х 6,0 м на території гаражного кооперативу по вул. Горобівський шлях, у м. Білопілля . Визначена дата закінчення будівництва - 24 вересня 1987 року (а. с. 10). Також районним архітектором було затверджено проект гаража з розмірами, визначеними дозволом, та побудовою оглядової ями під гаражем (а. с. 11). Як вбачається з копії технічного паспорта побудований у 1987 році [PERSON] гараж № [NUMBER] в кооперативі «Південний », по вул. Горобівський шлях, у м. Білопілля, має площу 27,90 м2 та довжину стін 4,31 м, 6,53 м, 4,23 м, 6,56 м. Також під гаражем збудоване не передбачене проектом підвальне приміщення та сходи до нього (а. с. 13-14). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 19 грудня 2018 року за [PERSON] на підставі рішення Білопільської міської ради від 21 грудня 2017 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0032 га, призначену для будівництва індивідуальних гаражів, розташовану за адресою: [ADDRESS] 291 (а. с. 12). Звертаючись з позовом до суду [PERSON] вказував, що відділ містобудування та архітектури Білопільської РДА відмовився ввести в експлуатацію його самочинно збудований гараж. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частинами 1-3 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Саме така правова позиці викладена в постановах Верховного Суду від 04 серпня 2019 року справа №501/982/16-ц, від 18 квітня 2019 року справа № 306/2140/17, від 18 лютого 2019 року справа №308/5988/17-ц, від 26 грудня 2018 року справа №727/720/17, від 07 лютого 2018 року справа №127/18746/15-ц. Позивачем не надано суду доказів того, що він звертався до компетентних державних органів щодо узаконення самочинно збудованого гаражу, а також про відмову цих органів у вирішенні спірного питання, а суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію. Оскільки спірний гараж у передбаченому законом порядку до експлуатації не приймався, даних щодо звернення позивача до компетентних органів стосовно узаконення самочинно збудованого гаражу, а також про відмову цих органів у вирішенні спірного питання матеріали справи не містять, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed