Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

04.09.2014 року позивач звернувсь до суду з зазначеним позовом, який отриманий Бориспільським міськрайонним судом Київської області за підсудністю 22.10.2014 року, та в якому позивач посилається на те, що 24.01.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», який змінив свою назву на ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти (кредит) в сумі 3300,0 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В свою чергу відповідач зобов'язувався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі. Проте, відповідач в порушення договору та норм ЦК України не виконує свої зобов'язання. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором станом на 31.07.2014 року складає 7144,29 гривні. В добровільному порядку відповідач заборгованість не відшкодовує, тому позивач просить стягнути суму заборгованості та судові витрати з відповідача на свою користь. Представник позивача Андрійченко В.М. в судове засідання не з явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить проводити розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] в суді проти позову заперечила, пояснивши, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з даними вимогами до суду, в зв'язку з чим просила відмовити в задоволенні позову, надавши відповідну заяву про застосування строку позовної давності Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», який змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] 24.01.2008 року було укладено кредитний договір № б/н. За умовами Договору Банк (позивач) надав відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 3300,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач, на підставі ст.634 ЦК України, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Договір, відповідно до п.9.12. Умов та правил надання банківських послуг, діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Також відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі. Банком (позивачем) було виконано умови договору, в зв'язку з чим відповідачу було видано платіжну картку, що вбачається із заяви. Відповідно до п.6.5. Умов і правил надання банківських послуг (Кредитний договір), відповідач зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів за користування ним, відповідно до Умов і правил надання банківських послуг. Проте, відповідач в порушення умов Договору не погашає кредит та відсотки за користування ним, внаслідок чого виникла заборгованість. Таким чином, станом на 31.07.2014 року сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 7144,29 гривні: - 1484,10 грн. заборгованість за кредитом; - 2537,73 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2544,16 грн. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; - 250,0 грн. штраф (фіксована частина); - 328,30 грн. штраф (процентна складова). Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу ст.526 ЦК України, відповідач зобов'язана виконувати зобов'язання належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова відповідача від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В частині 2 ст.1050 ЦК України зазначено, якщо договором встановлений обов язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки на умовах встановлених договором. Разом з тим, зі змісту ст.256 ЦК України вбачається, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. А ч.4 цієї ж статті передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, остання проплата відповідачем була здійснена 01.04.2011 року, тобто про порушення свого права позивачу було відомо починаючи з 01.05.2011 року - початок нового платіжного періоду, а до суду він звернувся з позовом лише 04.09.2014 року, тобто через три роки чотири місяці. Заяви про поновлення строку позовної давності, пропущеного з поважних причин, від позивача не надходило, договір про збільшення позовної давності між сторонами не укладався. Для даного виду вимог законом не передбачено спеціальної, більш тривалої, позовної давності. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що представником відповідача було зроблено заяву про застосування позовної давності до вимог заявлених позивачем, в задоволенні позову необхідно відмовити. Крім того, в силу ст.88 ЦПК України, судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок необхідно звернути в дохід держави, так як позов задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст.256, 257, 267 ч.3 та ч.4, 525, 526, 629, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed