Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

04 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила , що з відповідачем уклали юридичний шлюб 17 листопада 1999 року . Від спільного подружнього життя народилося двоє дітей : [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO]. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейне життя,через що подальше життя стало неможливим. Позивач звернувся із письмовою заявою про розгляд справи без її участі,позовні вимоги підтримує повністю.На примирення не згідна. Відповідач звернувся із письмовою заявою про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає.Просить розірвати шлюб. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. За нормами ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Установлено та стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого Ратнівським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області 17.11.1999 року , що між [PERSON] та [PERSON] 17 листопада 1999 року укладено шлюб, який зареєстрований Ратнівським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області , актовий запис №53. Із письмових заяв сторін слідує, що їх шлюбні відносини на даний час фактично припинені, проживають окремо та спільне господарство не ведуть, на примирення не згодні, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позов, заперечень не скористався, натомість надав суду заяву, де не заперечує проти задоволення позову, а тому у суду немає підстав сумніватися у доводах викладених позивачем, як підставах для розірвання шлюбу. За приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 24 СК України,шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згоден на примирення, а відповідач визнав позов, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При цьому, суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved