Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

03.02.2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, вказуючи на те, що 20 жовтня 2006 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі у виконавчому комітеті Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 7. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї, на думку позивача, стало те, що з 03 вересня 2013 року по теперішній час з відповідачкою стосунки як подружжя не підтримують, спільне господарство не ведуть, сумісне життя та збереження сім'ї стали неможливими тому, що втратили почуття кохання один до одного. Оскільки сім'я фактично розпалась, позивач просить розірвати шлюб у судовому порядку. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву з проханням заслухати справу у її відсутність, позовні вимоги визнала. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 174 ЦПК України, частина четверта якої передбачає, що в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.10.2006 року (а.с.4), 20.10.2006 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований у виконавчому комітеті Нерушайської сільської ради Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 7. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, спільно однією сім'єю не проживають, примирення не бажають. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові, а тому перспектив налагодження стосунків немає. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у зв'язку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно, тому шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В зв'язку з відсутністю заяви відповідачки щодо зміни її прізвища, підстав для відновлення дошлюбного прізвища останньої не має. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved