Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

02.11.2018 [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 24 травня 2011 року було розірвано. В даному шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча працює, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам не проводиться. За таких підстав позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів з урахуванням індексації, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.11.2018 позовну заяву залишено без руху. 14.11.2018 від позивача надійшов лист щодо усунення недоліків зазначених в ухвалі від 05.11.2018 Ухвалою суду від 12.12.2018 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи по суті. 13.03.2019 позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, у судове засідання не зявився, подав до суду клопотання в якому позов визнав повністю, просить розглядати справу без його участі. Частина 4\~ст.\~206\~ЦПК України\~визначає,\~що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно копії Свідоцтва про розірвання шлюбу від 24.05.2011, серії 1-СГ № 070432, актовий запис № 11 було розірвано (а.с. 8). У сторін є дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії 1-СГ № 046419 (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 29.05.2011, виданого виконкомом Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, серії 1-АМ № 095915, позивачем після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінено прізвище з «Демян» на «Бевзун». Згідно з довідкою Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 2189 від 31.10.2018 [PERSON], [INFO], та її син [PERSON], [INFO], проживають разом за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 4). Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обовязок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина. Проте відповідач в добровільному порядку не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини у розмірі, достатньому для забезпечення його потреб. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дитини, його фізичного та духовного розвитку. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з такого. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 ст. 181 СК визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини сторін та матеріальне становище відповідача, відсутність доказів наявності на утриманні відповідача інших осіб та зважаючи на рівний обовязок батьків утримувати дитину, а також з урахуванням визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя дитини будуть аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Щодо стягнення з відповідача аліментів у\~частці від\~доходу останнього\~з урахуванням\~індексації суд зазначає таке. Норми чинного Сімейного кодексу України передбачають індексацію лише щодо розміру аліментів, які визначені у твердій грошовій сумі і яка проводиться відповідно до норм чинного законодавства під час виконання рішення суду про стягнення аліментів, а не під час вирішення справи про стягнення аліментів судом, а відтак позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Outcome: partial