Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

04.01.2021 року о суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В супровідному листі, до якого була долучена позовна заява у новій редакції, що були подані до суду 06.05.2021 року на виконання вимог ухвали від 19.01.2021 року залишення позовної заяви без руху, стороною позивача зазначено про допущення помилки у поданій раніше позовній заяві та у новій редакції позову відповідачем зазначено [PERSON] . Пред`явлений позов обґрунтовується тим, що позивач є одноосібним власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири. У вказаній квартирі, окрім позивача, зареєстровані також: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Проте, відповідач більше 15 років не проживає за місцем реєстрації, не підтримує спілкування з позивачем, а її реєстрація в зазначеній квартирі не дає в повній мірі реалізувати речові права позивача. Факт того, що відповідач не проживає в квартирі, підтверджується відповідними актами про не проживання, показаннями свідків, квитанціями про оплату комунальних послуг, договором оренди квартири. Зазначене свідчить про відсутність підстав у [PERSON] користуватися квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з цим представник просить позбавити її права користування зазначеною квартирою. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.01.2021 року позовну заяву було залишено без руху. 06.05.2021 року на виконання вимог ухвали від 19.01.2021 року представником позивача було подано лист та позовну заяву у новій редакції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін, призначено судове засідання та залучено до участі у справі [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. У судовому засідання представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити позов, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку, передбаченому процесуальним законом. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦКУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Положеннями статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що [PERSON] (після укладення шлюбу з [PERSON] , мала прізвище « [PERSON] », яке змінила після його розірвання) є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.12.2002 року, посвідченого нотаріусом КМНО Дем`яненко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1299, зареєстрованого в Бюро 20.12.2002 року за реєстровим №3353, що підтверджується інформаційною довідкою КВ-2021 № 8854 від 16.03.2021 року, наданою КП КМР «КМ БТІ». За даними інформаційної довідки № 256991571 від 18.05.2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дані щодо права власності позивача на зазначену квартиру не внесені. У зазначеній квартирі, окрім позивача, також зареєстровані, зокрема, з 06.03.2003 року її донька [PERSON] , [INFO], яка однак не проживає в ній, як зазначає сторона позивача, більше 15 років, а проживає зі своїм батьком - колишнім чоловіком позивача. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підтвердження викладених вище обставин стороною позивача надано копії актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 01.11.2019 року, від 01.02.2020 року, від 01.10.2020 року, підписані свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з яких вбачається, що [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , в квартирі не знаходяться її речі, на момент візиту в квартирі не перебувала та давно не з`являється за вказаною адресою. Також було надано договір оренди квартири від 17.11.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , та квитанції про сплату комунальних послуг. Крім того, у судовому засіданні 06.09.2021 року в якості свідків були допитані [PERSON] - колишній чоловік позивача, з якою наразі вони проживають разом, та [PERSON] , які повідомили, що відповідач, яка є донькою позивача, ніколи не проживала у квартирі [ADDRESS] , та проживає весь час з батьком. При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла. Суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] як член сім`ї власника тривалий час, тобто, понад року, а за даними сторони позивача та свідків - ніколи фактично не проживала в квартирі [ADDRESS] , не сплачує будь-які кошти за житлово-комунальні послуги, підстав для збереження за відповідачем права користування спірним житлом, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України, не встановлено. Враховуючи викладене, відповідач є такою, що втратила право на користування квартирою, що належить на праві власності позивачу, але будучи зареєстрованою за її адресою порушує права та законні інтереси власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, а, отже, позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 7Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved