Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

02 грудня 2016 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй позовній заяві позивач вказувала, що 06 жовтня 2012 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Під час шлюбу, [INFO] року в них народилася дитина - [PERSON]. Сімейне життя з відповідачем не склалося через неприязні відносини між ними, які привели їх до взаємного відчуження та розпаду їхньої сім'ї, внаслідок чого вони почали проживати окремо, ведуть окреме домашнє господарство, в сім'ї різний бюджет. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам. На підставі викладеного просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений 06 жовтня 2012 року між нею та відповідачем [PERSON]. Стягнути з [PERSON] витрати за судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок та 400 гривень витрат на правову допомогу. У судове засідання позивач не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити посилаючись на підстави та обставини викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, на адресу надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав в повному обсязі, проти його задоволення не заперечував. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, встановив наступне: 06 жовтня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], було зареєстровано шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області та видано та видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER], за актовим записом № 888. Під час шлюбу, [INFO] року в них народилася дитина - [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER], актовий запис № 534, видане Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області. Сімейне життя з відповідачем не склалося через неприязні відносини між ними, які привели їх до взаємного відчуження та розпаду їхньої сім'ї, внаслідок чого вони почали проживати окремо, ведуть окреме домашнє господарство, в сім'ї різний бюджет, що не заперечується відповідачем. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, в той час відповідач [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права дитини, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved