Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

02.09.2019 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 04.08.2000 р. міським відділом реєстрації актів м.Харкова, актовий запис №978. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 04.08.2000 р. між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу спільна дитина буде проживати з позивачем, спору про поділ спільного майна немає. Приблизно з липня 2017 року між сторонами припинені шлюбні стосунки, з цього ж періоду сторони не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами втрачено почуття любові та поваги. Спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем. Подальше спільне життя неможливе, позивач вважає, що надання строку для примирення та збереження шлюбу суперечить моральним засадам суспільства. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.09.2019 р. було відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче засідання. 10.10.2019 р. закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує, просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог). Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 04 серпня 2000 року [PERSON] та [PERSON] одружились, про що в книзі реєстрації актів про одруження 04.08.2000 р. зроблено запис за №978 та міським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харків видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с.5). [INFO] народився [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 20.07.2004 р . зроблено відповідний запис за №2578, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції (а.с.13). Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . Позивач та відповідач мають різні погляди на сім`ю та шлюб, шлюбні відносини фактично припинені та не можуть бути поновлені. Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо та враховуючи позицію відповідача про визнання позову. Вимоги щодо розподілу майна не пред`являлись. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, той факт, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими тасуперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним за подачу позовної заяви судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved