Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

04.08.2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивачі послались на те, що їм на праві спільної сумісної власності належить 579/1000 частини квартири №9 в будинку 2 корпус 1 по вул. Артилерійській у м.Одесі. Співвласником 421/1000 частини цієї ж квартири є відповідач [PERSON] Позивачі стверджували, що [PERSON] замурував двері в своїй кімнати, яка раніше була прохідною, тим самим позбавивши позивачів можливості проходити до кухні, санвузлу, ванної кімнати та підсобних приміщень. Враховуючи викладене, [PERSON], [PERSON], [PERSON] як співвласники спірного майна просили в порядку ст.358 ЦК України зобовязати [PERSON] демонтувати закладений ним прохід між його кімнатою 21,7 кв.м. та коридором загального користування 8,0 кв.м., що сполучає кімнати сторін із кухнею, ванною кімнатою, санвузлом та рештою підсобних приміщень. Представник позивачів та позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. В обгрунтування своїх заперечень відповідач послався на те, що є власником 421/1000 частини спірної квартири тільки з 2013 року, отримав її у дар, у встановленому законом порядку зареєстрував своє право власності. Ніякого проходу через його житлову кімнату до приміщень загального користування на час набуття ним права власності не існувало, жодних дій по замуровуванню, відповідно, він не здійснював. Постійний прохід через його власність у разі задоволення позову чи проведення через житлову кімнату комунікацій (водопостачання чи каналізації), що в досудовому порядку пропонують позивачі з метою врегулювання спору мирним шляхом, є використання права власності в порушення ст. ст. 317, 319 ЦК України на шкоду його правам як власника та інтересам його сім*ї. Третя особа Малиновська районна адміністрація Одеської міської Ради в судове засідання не зявилась, повідомлена про розгляд справи. Дослідивши обставини справи та наявні докази, на які сторони послались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із главою 23 Цивільного кодексу України громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Поряд із тим, власник майна відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, тощо. Зазначене узгоджується із статтею 13 Конституції України, за якою власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Так, в процесі розгляду справи судом встановлено, що позивачам на праві спільної часткової власності належать 579/1000 частин квартири №9 в будинку 2 корпус 1 по вул. Артилерійській у м.Одесі (свідоцтвом про право власності на житло від 10.07.2002 року за №0І32). Відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування з 2013 року належить 421/1000 частини квартири спірної квартири. Його право власності зареєстровано у встановленому законом порядку (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.06.2016 року за №5237601). Відповідно до ст.ст. 356, 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю; право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Так, з 70-х років між позивачем [PERSON] та колишніми співвласниками спірної квартири, частина якої на час розгляду справи належить відповідачу [PERSON] був встановлений порядок користування квартирою. За вказаним порядком користування квартирою прохід через кімнату 21,7 кв.м. (сьогодні власник [PERSON]В.) не здійснювався. Вказані обставини визнані позивачем [PERSON], представником позивачів [PERSON], [PERSON] та відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, як і факт того, що відповідач ніякої перебудови у своїй кімнаті, зокрема, і щодо замуровування проходу не проводив. Вищевстановлене підтверджується і перевіркою Малиновської районної адміністрація ОМР (відповідь від 26.06.2015 року). Через 30 років такий порядок користування спірним майном через похилий вік перестав влаштовувати позивача [PERSON] Водночас, із позовом до попередніх власників, з яким у неї існувала така домовленість про користування майном вона не зверталась. Отже, обставини, на які позивачі послались в обґрунтування своїх вимог, викладені у позовні заяві, завідомо не відповідають дійсності, спростовуються дослідженими в процесі розгляду справи доказами. Крім того, з пояснень сторін вбачається, що і на день розгляду справи сторони використовують приміщення квартир згідно із домовленістю. Такий порядок склався між попереднім власником, належної сьогодні [PERSON] частини квартири та позивачем [PERSON] ще в 70 -х роках, зокрема, і щодо користування приміщеннями загального користування. Так, санвузол та коридор знаходяться в загальному користуванні сторін, ванна кімната у фактичному користуванні позивачів, кухня у фактичному користуванні відповідача. Прохід до спірних приміщень у позивачів існує, що визнано ними в процесі розгляду справи. Такий порядок користування майном, встановлений між співвласниками спірної квартири вже більш ніж тридцять років тому. З позовом до попереднього власника квартири позивачі не звертались. Право власності [PERSON] ніким не оспорюється. Питання про встановлення порядку користування приміщенням загального користування позивачами не порушується. Суд критично оцінює технічні паспорти, надані сторонами в процесі розгляду справи, оскільки всі вони містять суперечливі відомості з приводу наявності спірного проходу. Так, допитана в судовому засіданні в якості спеціаліста [PERSON], яка обіймає посаду інженера із якості показала суду, що технічні паспорти складались працівниками БТІ візуально та в різний час. Водночас, як вбачається з витребуваного ухвалою суду поверхового плану будинку за адресою м.Одеса вул. Артилерійська, 2 від 20.08.1973 року зі вказаного часу двері, перестінок, прохід між спірними приміщеннями відсутні. При вирішенні спору суд враховує, що через категорії «межі здійснення субєктивних цивільних прав» та «обмеження здійснення субєктивних цивільних прав» у законі встановлюється така поведінка власника, яка не суперечить актам цивільного законодавства. Власник майна повинен враховувати межі та обмеження цивільних прав. Суд погоджується із запереченнями відповідача, про те, що у разі облаштування проходу (який відповідачем ніколи не замуровувався) через його кімнату право користування спірними приміщеннями позивачі будуть здійснювати шляхом постійного проходу через житлову кімнату, належну на праві власності [PERSON], що є використання права власності в порушення ст.ст. 317, 319 ЦК України на шкоду правам відповідача як власника та інтересам його сім*ї. Враховуючи, що право на захист цивільних прав та інтересів виникає у особи у разі його порушення, невизнання, оспорювання (ст. 15 ЦПК України), а позивачами не доведений сам факт існування проходу між спірними приміщеннями, вчинення будь-яких дій відповідачем [PERSON] по порушенню прав позивачів шляхом замуровування проходу спростовано в процесі розгляду справи, судом встановлений факту визначення порядку користування спірними приміщеннями між співвласникам майна, позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] є необґрунтованим та недоведеним в процесі розгляду справи.

Outcome: dismissed