Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

03 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позову мотивовані реєстрацією відповідача у вищевказаному будинку, в якому він з 1996 року не проживає, чим створює перешкоди у реалізації права власності позивача. 10 вересня 2019 року суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, за клопотанням позивача, ухвалив проводити її розгляд у порядку спрощеного провадження з повідомлення учасників справи. Сторони не подали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Управлівння адміністративних послуг Роменської міської ради в клопотанні до суду просили справу розглядати без участі їх представника, при винесенні рішення поклались на думку суду. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позов не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до дозволу на проведення робіт від 13.09.1971, договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого нотаріусом Роменської нотаріальної контори Щербиною Є.Г. 27.10.1971 за реєстровим № 5958 та технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 15.01.1990, позивачу на праві власності належить житловий будинок з відповідними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-14). Згідно довідки Управління адміністративних послуг Роменської міської ради № 01-35/6380 від 30.08.2019 за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї (зареєстрованих) входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Відповідно до довідки квартального комітету № 17 виконавчого комітету Роменської міської ради від 30.08.2019 за адресою: [ADDRESS] , складу сім`ї (зареєстрованих) входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , останній фактично не проживає, проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно актів проведення обстеження сімей міста на предмет фактичного проживання для призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива виходячи з обставин, які склалися від 29.03.2019, 30.08.2019 під час обстеження житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , встановлено зареєстровані члени сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , останній не проживає, проживає фактично за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-17). Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , підтвердили, кожен зокрема, що [PERSON] з 1996 року за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно дост. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до пункту 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним судом України у постановах від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16, 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Факт реєстрації відповідача у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачу, порушує його право власності, відповідач вибув у інше місце проживання з 1996 року, в зв`язку з чим втратив право на користування житлом за вказаною адресою. За таких обставин, аналізуючи докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 382, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved