Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

04.10.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, а також стягнути аліменти на утримання їх з відповідачем малолітню доньку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, а також аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення донькою трьох років, та стягнути понесені судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 28.02.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого в них народилася донька [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що вони з відповідачем проживають окремо, шлюбні відносини припинені, через постійні суперечки та сварки. Позивач зазначила, що надання судом строку на примирення лише погіршить стан їх з відповідачем відносин. Крім того, позивач зазначає, що не працює, не має заробітків, здійснює догляд за дитиною, виховує та утримує доньку, а тому не має можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини та належне лікування. Позивач вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання та утримання їх з відповідачем доньки у визначеному нею розмірі, посилаючись на те, що відповідач знаходиться у працездатному віці та офіційно працевлаштований в КПВКГ Бориспільводоканал, де працює слюсарем, інших дітей, окрім їх спільної дитини, відповідач не має, аліменти нікому не платить. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали заявлені позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, пояснив, що працює, отримує заробітну плату в сумі близько 3000 гривень, інших дітей та батьків на своєму утриманні не має, проте несе витрати на оплату комунальних послуг за користування службовою квартирою, в якій проживає, субсидію не отримує. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 2014 року, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис № 77, та що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER], виданим 28 лютого 2014 року (а.с. 6). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження ( а.с.7). Сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть та примирення вважають неможливим. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. За таких обставин суд прийшов до висновку, що вимоги щодо розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи спір щодо стягнення аліментів на утримання позивача та їх з відповідачем малолітньої доньки, суд виходить з наступного. Згідно з довідками № 572 від 25.08.2016 р. та №725 від 03.10.2016 р., виданими Глибоцькою сільською радою Бориспільського району Київської області, малолітня донька сторін проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на її утриманні (а.с. 9,10) Та обставина, що малолітня донька проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідачем не оспорюється. Згідно з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Як передбачено ч. 2 та 3 вказаної статті за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За змістом ч.6 вказаної статті, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання їх з позивачем малолітнього сина та на утримання самого позивача, суду надано не було. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам та встановленим обставинам справи, суд дійшов до висновку, що за своїм сімейним та матеріальним станом відповідач має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Так, відповідач працює слюсарем в КПВКГ « Бориспільводоканал» та має постійний заробіток ( а.с.8), на своєму утриманні інших дітей та непрацездатних осіб не має. Будь-яких заперечень щодо цих доводів, відповідачем надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що за відсутності у відповідача іншої родини та неповнолітніх дітей, визначений позивачем розмір аліментів на утримання дитини - 1/4 частина від заробітку (доходу) не позбавляє відповідача джерела для існування та є справедливим, враховуючи, що не менша за розміром частка доходу відповідача мала припадати на їх з позивачем дитину за умови їх спільного з позивачем проживання однією сім'єю. А отже вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд,

Outcome: partial