Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

03.06.2016 року [PERSON] звернулася до Балтського районного суду за позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. 04.07.2016 року до початку розгляду справи по суті [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Ухвалами суду від 05.07.2016 року зустрічна позовна заява об'єднана в одне провадження з первісним позовом та залучено Балтський райвідділ ДВС ГТУЮ в Одеській області в якості третьої особи. На обґрунтування вимог позивачка - відповідачка [PERSON] зазначила, що 28 травня 2011 року вона з [PERSON] уклала шлюб. На підставі рішення Балтського районного суду Одеської області від 21.08.2014 року шлюб між нею і відповідачем було розірвано. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею. Згідно рішення Балтського районного суду Одеської області від 03.07.2012 року відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання їхнього сина у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 25.05.2012 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Однак з травня 2012 року відповідач матеріальної допомоги на утримання сина її не надає, аліменти сплачує не регулярно і не у повному обсязі. Внаслідок цього за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів станом на 01.06.2016 року в сумі 20270,00 гри., що підтверджується розрахунком державного виконавця. Згідно з ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 6039,80 грн. Відповідач - позивач позов [PERSON] визнав частково, зазначивши, що не повинен сплачувати неустойку (пеню) від розміру заборгованості по аліментам, яка виникла за період з травня 2012 року по 26.06.2014 року, так як в цей час він проживав з позивачкою однією сім'єю та утримував сина, забезпечував його всім необхідним. В іншій частині позовні вимоги визнав. В обґрунтування свого зустрічного позову [PERSON] зазначив, що 28 травня 2011 року між ним та позивачкою [PERSON] було укладено шлюб. З позивачкою [PERSON] він проживав спільно однією сім'єю з червня 2010 року по червень 2014 року. За період шлюбу у них народився [INFO] син [PERSON], який проживав разом з ними і перебував на їхньому спільному утриманні. Починаючи з 26.06.2014 року їхні сімейні відносини припинилися, син почав проживати з матір'ю окремо від нього, перебуваючи на її утриманні. Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 21.08.2014 року шлюб між ним і позивачкою було розірвано. Виконавчий лист про стягнення з нього аліментів за рішенням суду від 03.07.2012 року було видано [PERSON] лише 15.09.2014 року, тобто через понад два роки після набрання чинності відповідним рішенням суду. Виконавче провадження по примусовому виконанню зазначеного виконавчого листа відкрито 22.09.2014 року. Таким чином, за період з дня набрання чинності рішенням суду про стягнення з нього аліментів до відкриття виконавчого провадження [PERSON] не вживала жодних заходів щодо реалізації свого права на примусове стягнення аліментів. Зазначене підтверджує, що вони проживали спільно до 26.06.2014 року, син проживав разом з ними, і він забезпечував його утримання. Тому просив суд частково його звільнити від сплати заборгованості по аліментам на користь [PERSON] за період з 25.05.2012 року по 26.06.2014 року у розмірі 12600 грн. В судовому засіданні позивачка - відповідачка [PERSON] свій позов підтримала, а зустрічний позов [PERSON] не визнала, пояснивши, що він не утримував дитину з часу її звернення до суду про стягнення з нього аліментів. Представник третьої особи Балтського райвідділу ДВС ГТУЮ в Одеській області в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав, що первісний позов підтримує. Вислухавши доводи сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 28 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Як вбачається з свідоцтва про народження, за період шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] На підставі рішення Балтського районного суду Одеської області від 03.07.2012 року [PERSON] зобов'язаний виплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання їхнього сина у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 25.05.2012 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.09.2014 року державним виконавцем прийнято до виконання виконавчий лист, виданий 15.09.2014 року Балтським районним судом, про стягнення аліментів з [PERSON] за вищевказаним рішенням суду. Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем, у нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів за період з 25.05.2012 року по 31.05.2016 року у розмірі 20270 грн. Згідно розрахунку, доданого до первісної позовної заяви, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів [PERSON] станом на 01.06.2016 року складає 6309,80 грн. Аналізуючи покази свідків, в судовому засіданні встановлено, що в період часу з травня 2012 року по 25.06.2014 року між сторонами відбувались тимчасові розлади, але дійсно сторони за цей період проживали однією сім'єю. Доводи [PERSON] про те, що він утримував сім'ю в цей період часу також підтверджується тим, що шлюб між ним було розірвано 21.08.2014 року. Виконавчий лист про стягнення з нього аліментів за рішенням суду від 03.07.2012 року було видано [PERSON] за її заявою лише 15.09.2014 року, тобто через понад два роки після набрання чинності відповідним рішенням суду. Виконавче провадження по примусовому виконанню зазначеного виконавчого листа відкрито 22.09.2014 року. Таким чином, за період з дня набрання чинності рішенням суду про стягнення з нього аліментів до відкриття виконавчого провадження [PERSON] не вживала жодних заходів щодо реалізації свого права на примусове стягнення аліментів. Згідно ч. 3 ст. 197 Сімейного кодексу України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Позивачкою не доведено, що вона з поважних причин не пред'явила виконавчий лист до виконання одразу ж після набрання чинності рішенням. За таких обставин [PERSON] належить звільнити від сплати заборгованості по аліментам на користь [PERSON] за період з травня 2012 року по 26.06.2014 року, виходячи з такого розрахунку: травень 2012 року - 100 грн. + (з червня 2012 року по травень 2014 року - 24 місяці х 500 грн. = 12000 грн.) + (25 днів червня 2014 року - 500 грн. / 30 днів х 25 днів = 416, 65 грн.) = 12516,65 грн. Відповідно за цей період неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів не стягується. Заборгованість [PERSON] по аліментам з 26.06.2014 року по 01.06.2016 року складає: (5 днів червня 2014 року - (500 грн. / 30 днів) х 5 днів = 83,35 грн.) + (з липня 2014 року по травень 2016 року - 7670 грн.) = 7753,35 грн. Неустойка за прострочення сплати аліментів за вказаний період складає: (5 днів червня 2014 року - (83,35 грн. /100) х 5 = 4,17 грн.) + (з липня 2014 року по травень 2016 року згідно розрахунку, наданого позивачем, - 2323,80 грн.) = 2327,97 грн. Згідно з ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, за первісним позовом з [PERSON] належить стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 26.06.2014 року по 01.06.2016 року, що складає 2327,97 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 203,94 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial