Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

03.10.2017 року представник позивача звернулася до суду з позовом до відповідача про витребування майна власником із чужого незаконного володіння, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 35000 грн. та судові витрати в розмірі 640 грн. Вимоги до суду мотивувала тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], а [INFO] помер її вітчим [PERSON], які проживали за адресою: [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що вона на протязі понад 10 років виїжджає на заробітки за кордон до Російської Федерації, її грошові заощадження постійно знаходилися на зберіганні в її батьків. Коли приїздила залишала кошти готівкою, а іноді пересилала банківськими переказами. На момент смерті [PERSON] сума належних позивачу коштів складала 35000 гривень. На поховання вітчима вона не мала можливості приїхати, а тому за її проханням похованням займався його брат [PERSON], який проживає в [ADDRESS]. Під час підготовки до поховання [PERSON], перебуваючи в квартирі її батьків, знайшла грошові кошти, які були заховані покійною матір'ю. Про місце схованки знала лише позивач та її мати. [PERSON] винесла гроші до сусідів, які проживають в квартирі навпроти, [PERSON] та [PERSON], та в їх присутності перерахувала і було встановлено, що сума становила 35000 гривень. [PERSON] повідомила, що знайдені в квартирі кошті вона забере, для того щоб, передати їх позивачці по приїзду її додому. В телефонній розмові [PERSON] повідомила [PERSON], що в квартирі її батьків позивача вона знайшла кошти в сумі 35000 гривень і коли та повернеться, вона їй їх поверне. [INFO] помер брат позивача [PERSON], який після смерті батьків проживав в батьківській квартирі. При житті він зловживав алкогольними напоями. В телефонній розмові [PERSON] повідомила позивачку про смерть брата та сказала, що вона витратила частину грошей на його поховання, хоча її на це позивач не уповноважувала. 02 квітня 2017 року [PERSON] повернулася додому і з'ясувала, що похованням брата займалася його колишня дружина [PERSON], а відповідачка ніякої участі в похованні [PERSON] не брала. Коли позивач звернулась до [PERSON] з проханням повернути їй грошові кошти відповідачка заявила, що всі кошти вона витратила на поховання [PERSON], проте жодних підтверджуючих документів не надала. 22.04.2017 року [PERSON] звернулася з заявою до Новосанжарського відділу поліції ГУНП в Полтавській області про порушення кримінального провадження відносно [PERSON], однак їй в усній формі було відмовлено в порушенні кримінального провадження, постанову про відмову в порушенні кримінальної справи вона не отримувала. Вважає, що відповідачем [PERSON] грошові кошти в розмірі 35000 грн. набуті безпідставно, а тому звернулася до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.10.2017 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26.02.2018 року клопотання представників сторін про витребування доказів та про виклик свідків задоволено. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши сторони, пояснення свідка [PERSON], всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що у позові слід відмовити в зв'язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], [INFO] помер [PERSON], а [INFO] помер [PERSON], що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про смерть (а.с. 4-6). [PERSON] є матір'ю позивача [PERSON], [PERSON] є її вітчимом, а [PERSON] братом, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.11.2016 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.01.1968 року та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 12.01.1968 року (а.с. 7, 8). З письмової заяви [PERSON] вбачається, що вона проводила поховання померлого [INFO] чоловіка [PERSON]. Грошові кошти у вигляді допомоги на поховання надали [PERSON] в сумі 2000 грн., [PERSON] - 400 доларів США. Вказує, що їй відомо зі слів [PERSON], що при житті [PERSON] передав останній 35000 грн., які залишились після смерті його батька [PERSON] (а.с. 50). Факт знаходження у [PERSON] грошових коштів в розмірі 35000 грн., що залишились після смерті [PERSON] та [PERSON], також підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON]. З висновку інспектора поліції про результати розгляду повідомлення [PERSON] вбачається, що 22.04.2017 року до чергової частини Новосанжарського ВП ГУНП в Полтавській області надійшло письмове звернення від [PERSON] про те, що дружина її рідного дядька не повертає їй кошти померлого батька [PERSON] в сумі 35 000 гривень. При розгляді даного звернення [PERSON] повідомила, що коли нещодавно помер батько, то кошти, які знаходились в нього, забрала дружина батькового брата [PERSON] і не хоче їй повертати, мотивуючи це боргом батька, який був перед її родиною. Надалі опитана [PERSON] пояснила, що дійсно вона забрала кошти в сумі 35000 грн., з яких частину витратила на поховання, а частину в рахунок боргу, який був між [PERSON] та її чоловіком [PERSON] Інспектор поліції вважає, що в даній події відсутні ознаки кримінального правопорушення, але вбачаються цивільно-правові відносини (а.с.202). Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. За змістом положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються, зокрема, поясненнях учасників справи, їх представників. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, зокрема, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Враховуючи викладене, суд надходить до висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами в ході розгляду справи наявність передбачених ст.ст. 1212, 1215 ЦК України підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 35000 грн., а тому, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову. Свідчення [PERSON] не спростовують висновків суду.

Outcome: dismissed