Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

03.02.2020 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради, про визнання такими, що втратили право користування квартирою. Позов обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить квартира, в якій зареєстрована [PERSON] . Остання, хоч і зареєстрована в квартирі позивача, фактично там не проживає, а проживає з матір`ю відповідачем по справі. Оскільки [PERSON] обмежує право позивача на користування та розпорядження його власністю, [PERSON] звернувся до суду. В призначений час та дату до суду з`явились позивач, представник позивача та представник третьої особи. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та дату розгляду справи, у спосіб визначений ЦПК України, у судове засідання не з`явилась. Позивач в судовому засіданні підтримав позов, посилаючись на викладені в ньому аргументи. Вказав, що він є одноосібним власником квартири по [ADDRESS] . [PERSON] та донька [PERSON] у вказаній квартирі не проживають та не користуються нею з 2010 року. Позивач пояснив, що має намір продати дану квартиру, однак не може розпорядитися своєю власністю через те, що [PERSON] зареєстрована у ній. Представник позивача позов підтримав з викладених у ньому підстав. Пояснив, що з 2010 року [PERSON] є одноосібним власником вказаної квартири. Згідно рішень суду [PERSON] та [PERSON] були визнані такими, що втратили право користування цією квартирою. Щодо [PERSON] таке питання не вирішувалось, оскільки на момент розгляду справ остання не досягла 14 років. На даний час позивач має намір розпорядитися квартирою, що підтверджується укладеним попереднім договором купівлі-продажу. Представник позивача вказує, що відповідач, не знявши з реєстрації у спірній квартирі [PERSON] , штучно створює перешкоди позивачу у розпорядженні його власністю. Висновок органу опіки і піклування представник позивача вважає необґрунтованим, оскільки в ньому не вказано, яким саме чином і які права [PERSON] будуть порушені. Крім того, представник позивача додав, що [PERSON] згоден зареєструвати [PERSON] за своїм місцем проживання. [PERSON] підтримала висновок, наданий Органом опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради. Пояснила, що при задоволенні позову будуть порушені права неповнолітньої [PERSON] . Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5359597 від 26.06.2013 та № 13634114 від 28.11.2013, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.4, 5). [PERSON] раніше звертався до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: [PERSON] , орган опіки і піклування Славутської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року вищевказаний позов було задоволено частково: [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за вищевказаною адресою. [PERSON] , [INFO] , яка значиться зареєстрованою в квартирі [ADDRESS] та фактично там не проживає, є донькою відповідача, [PERSON] . Органом опіки і піклування Славутської міської ради було надано висновок, згідно якого при задоволенні позову про визнання [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстрації, не будуть порушені права [PERSON] на житло. (а.с. 7) До матеріалів справи додано попередній договір купівлі-продажу квартири, що належить [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Вказаним договором підтверджується, що [PERSON] має намір розпорядитись належним йому на праві власності майном \- квартирою. (а.с. 36-37) Згідно даних висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради щодо захисту прав неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на житло, при задоволенні в даній справі позову будуть порушені права неповнолітньої [PERSON] . Однак, також у висновку зазначено, що [PERSON] проживає разом із мамою [PERSON] в квартирі її батьків(а.с. 41). Оскільки [PERSON] у спірній квартирі не проживає, досягла 14 років має право на власний розсуд вибирати місце свого проживання з одним із батьків, проживає з матер`ю у квартирі, яка їй частково належить, що встановлено рішенням суду від 07 травня 2019 року, тому суд не може погодитися з доводами висновку. Надаючи правову оцінку вказаним відносинам, суд враховує наступне. Згідно ч.ч., 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Гарантування кожному права на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з п.п.1,2,5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Суд встановив, що [PERSON] є одноособовим власником квартири [ADDRESS] . [PERSON] значиться зареєстрованою у вказаній квартирі, однак у ній фактично не проживає з 2010 року, таким чином вона перешкоджає позивачеві у реалізації його права власності на житло. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку статті 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved