Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

03.02.2020 представник позивача ТОВ «Червена Ружа» адвокат Ільницький М.П. звернувся до суду із позовом, який уточнив, подавши заяву про зміну предмету позову від 13.01.2021, в якому просив: розірвати договір купівлі-продажу приміщення від 19.04.2018, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Червена Ружа» (код ЄДРПОУ - 20448808) та громадянкою України [PERSON] (р.н.о.к.п.п. - [NUMBER] ), який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. за № 652; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40709051 від 19.04.2018, винесене приватним нотаріусом Ужгородського МНО Малинич Н.А.; скасувати запис про право власності № 25791426 від 19.04.2018; визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення від 23.01.2020, який укладений між громадянкою України [PERSON] (р.н.о.к.п.п. - [NUMBER] ) та громадянином України [PERSON] (р.н.о.к.п.п. - [NUMBER] ), який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. за № 110; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 50785998 від 23.01.2020, винесене приватним нотаріусом Ужгородського МНО Малинич Н.А.; скасувати запис про право власності № 35162486 від 23.01.2020. Заявлені вимоги сторона позивача висуває до відповідачки-1 [PERSON] та відповідача-2 [PERSON] , залученого до участі у справі на підставі ухвали суду від 02.09.2020. В обґрунтування заявленого представник позивача зазначає, що позивач та відповідачка-1 перебувають у договірних відносинах, що виникли на підставі договору купівлі-продажу приміщення №625 від 19.04.2018 (спірний договір), об`єктом якого є приміщення першого поверху позиція 8 в будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1390664821101). Зазначає, що відповідачка-1 не виконала умови спірного договору, так як не сплатила 436100 грн. з урахуванням ПДВ у строк до 31.12.2018, які зобов`язалася перерахувати на банківський рахунок, відтак позивач не отримав очікуваних від укладення договору коштів, що є істотним порушенням умов договору позичкою. Вказує, що прострочення оплати приміщення, проданого в кредит, надає право позивачу вимагати повернення неоплаченого приміщення від відповідачки-1, а також скасування рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачкою-1 та скасування відповідного запису. Окрім цього, вважає договір купівлі-продажу спірного приміщення, укладений між відповідачкою-1 та відповідачем-2 23.01.2020, фіктивним, без дійсного наміру фактичного права розпорядження майном, з метою уникнення повернення спірного приміщення позивачу, що обумовлено серед іншого перебуванням останніх у родинних відносинах між собою, а відтак просить такий визнати недійсним та як наслідок скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем та скасувати відповідний запис. 01.09.2020 відповідачка-1 подала до суду відзив, в якому не заперечуючи не сплату коштів в обумовлений спірним договором спосіб, зазначила, що збитків позивач не зазнав, оскільки на момент укладення спірного договору у позивача існували боргові зобов`язання перед ТОВ «Бізнес Центр Корона» згідно з договору про надання поворотної фінансової допомоги від 17.05.2017 з кінцевим терміном повернення до 16.05.2018, які відповідачка-1, уклавши договір про відступлення прав вимоги від 05.05.2018 у сумі 437700 грн. перейняла на себе. Окрім цього зазначила, що наразі не є власником спірного приміщення, так як відчужила вказаний об`єкт нерухомості відповідачу-2. 24.02.2021, залучений до участі у справі відповідач-2 подав відзив, в якому зазначив, що намір придбати спірне приміщення у нього виникло ще в 2019 році, на виконання попередньої домовленості з відповідачкою-1 про придбання спірного приміщення він надав останній грошові кошти, згодом було замовлено оцінку приміщення та укладено договір, на момент укладання якого не було ані судових спорів щодо означеного об`єкта, ані претензій позивача до відповідачки-1 про невиконання нею умов договору. Окрім цього зазначає, що відповідачка-1 після придбання приміщення у позивача провела його поліпшення, внаслідок чого ринкова вартість об`єкта нерухомості збільшилася в 2,7 разів. 13.01.2021 представник позивача подав відповідь на відзив відповідачки-1, в якому зазначив, що вказане останньою відступлення права вимоги між ТОВ «Бізнес Центр Корона» та відповідачкою-1 від 05.05.2018 викликає сумніви, оскільки за ним було відступлено право вимоги відповідачки-1 до ТОВ «Бізнес Центр Корона» згідно з договором позики від 10.12.2016, при цьому докази наявності боргових зобов`язань між ними відсутні. 10.03.2021 представник позивача подав відповідь на відзив відповідача-2, в якому зазначив, що 09.01.2020 подавав до суду в інтересах позивача заяву про забезпечення позову, в якій було вказано про невиконання відповідачкою-1 умов спірного договору, а саме не проведення оплати за таким, а відтак, відповідачі, укладаючи 23.01.2020 договір-купівлі продажу приміщення, знали про вказане, що спростовує доводи відповідача-2 про відсутність судового спору з приводу відчужуваного майна. Окрім цього зазначає про відсутність доказів оплати за продаж спірного приміщення згідно з договором від 23.01.2020. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про завершення розгляду справи у його відсутності, позовну заяву з урахуванням змінених позовних вимог підтримує у повному обсязі, попередньо (12.07.2021) надіслав до суду письмову промову в судових дебатах. В судове засідання представник відповідачів не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заперечила щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, попередньо (09.07.2021) подала до суду письмову промову в судових дебатах. У зв`язку з неявкою учасників судового процесу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, оцінивши доводи у їх обґрунтування, суд приходить до наступного висновку. Між позивачем ТОВ «Червена Ружа» та відповідакою-1 [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу приміщення № 652 від 19.04.2018, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. за № 652. Предметом якого згідно з п. 1.2. є приміщення першого поверху позиція 8 загальною площею 51, 80 кв.м за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1390664821101. Пунктом 1.1 вказаного договору визначено, що продавець, яким є позивач, передає у власність (продає), а покупець, яким є відповідачка-1, приймає у власність (купує) та зобов`язується сплатити вартість спірного приміщення відповідно до умов договору. Відповідно до розділу 2 вказаного договору продаж нерухомого майна вчиняється за узгодженою між сторонами ціною 436100 грн. з урахуванням ПДВ, які відповідачка-1 зобов`язувалася сплатити позивачу у строк до 31.12.2018, перерахувавши вказану суму на поточний банківський рахунок в ПАТ «Кредитвест Банк». Випискою по особовим рахункам позивача в АТ «Кредитвест банк» від 24.12.2019 стверджується, що за період з 26.12.2017 по 24.12.2019 означена в договорі сума грошових коштів на рахунок не надходила. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.04.2018 №121408879 стверджується, що право власності на спірний об`єкт нерухомості зареєстровано за позивачкою на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40709051 від 19.04.2018, винесене приватним нотаріусом Ужгородського МНО Малинич Н.А. Відповідний запис про право власності вчинено за № 25791426 від 19.04.2018 Однак, згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.01.2020 №197444519, право власності на спірне приміщення значиться за відповідачем-2 [PERSON] . Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 23.01.2020, укладений між відповідачами, та посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. за № 110. З вказаного договору вбачається, що продаж нерухомого майна вчиняється за узгодженою між сторонами ціною у 1191400 грн. (п. 2.1), яка відповідає ринковій вартості об`єкта нерухомості. При цьому в п. 1.3 договору зазначено серед іншого, що продавець відповідачка-1 засвідчила відсутність судового розгляду чи будь-яких спорів щодо означеного майна. З довідки №1 від 22.02.2021, виданої приватним нотаріусом Малинич Н.А., видно, що за посвідчення вказаного договору відповідачем-2 сплачено 15445 грн., а також збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з проведення операції купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 11914 грн. З довідки №2 від 22.02.2021, виданої приватним нотаріусом Малинич Н.А., видно, що відповідачкою-1 згідно з договору від 23.01.2020 сплачено податок на доходи фізичних осіб у сумі 59570 грн., а також військовий збір 17871 грн. Висновком оцінювача ФОП [PERSON] від 23.10.2017 про вартість об`єкта оцінки стверджується, що ринкова вартість спірного приміщення становить 436100 грн. при цьому зазначено, що об`єкт перебуває у незадовільному стані, капітальний ремонт не закінчений. Висновком про вартість оцінювача [PERSON] від 22.01.2020 визначено ринкову вартість спірного приміщення у 1191400 грн. З огляду на фотоматеріали спірне приміщення є об`єктом торгівельної нерухомості й перебуває у задовільному стані, у ньому функціонує магазин одягу. З договору про відступлення прав вимоги від 05.05.2018 вбачається, що ТОВ «Бізнес Центр Корона» (цедент) та відповідачка-1 (цесіонарій), за яким остання прийняла на себе право вимоги, яке належало ТОВ «Бізнес Центр Корона» до позивача ТОВ «Червона Ружа» за Договором поворотної фінансової допомоги №17/05/2017 від 17.05.2017: відповідачка-1 отримала право замість ТОВ «Бізнес Центр Корона» вимагати від позивача сплату заборгованості у 437700 грн. у строк до 16.05.2018. Зазначено, що право вимоги передається відповідачці-1 в рахунок погашення заборгованості згідно з договору позики від 10.12.2016. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється відчуженням власником свого майна. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до частини 1\~статті 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною другої\~статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Отже, однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (правова позиція у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №\~\~ 927/877/17). З аналізу змісту\~статті 651 ЦК України\~вбачається, що йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2\~статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/3568/18, від 17.04.2019 у справі № 910/6381/18, від 14.08.2019 у справі №910/8819/18. Крім того, оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Наведена правова позиція викладена у постанові у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №\~\~ 910/6381/18, від 28.08.2019 у справі № 910/5381/18. В розглядуваному випадку позивач стверджує, що внаслідок протиправної поведінки він не отримав очікувані економічні активи за договором, тобто грошові кошти в сумі 436100 грн., ні на момент укладення спірного договору, ні станом на 2020 рік. Вказане, на думку представника позивача, є істотним порушення умов договору. Однак суд бере до уваги те, що за умовами спірного договору позивач та відповідачка-1 обумовили проведення оплати вартості об`єкта нерухомості у строк до 31.12.2018, тобто позивач, укладаючи вказаний правочин, розумів, що грошові кошти отримає протягом визначеного часу. Однак до закінчення обумовленого строку відповідачка-1 уклала договір про відступлення права вимоги від 05.05.2018 з ТОВ «Бізнес Центр Корона», боржником якого за договором поворотної фінансової допомоги від 17.05.2017 був позивач, перейнявши боргові зобов`язання останнього в сумі 437700 грн., що дорівнювало визначеній сторонами вартості спірного приміщення. Вказане свідчить про те, що між відповідачкою-1 та позивачем існували також й інші правовідносини. В ході розгляду справи судом не встановлено, що відповідачка-1 та позивач погодили зміну порядку проведення розрахунків, тобто встановили відмінний від передбаченого спірним договором порядок оплати, уклавши відповідний договір, який надавав відповідачці-1 право перейняти боргові зобов`язання позивача в рахунок оплати вартості спірного приміщення. Однак, з огляду на нижчевикладене, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права. Так, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Так, у справі №916/667/18, предметом розгляду якої серед іншого було отримання товару покупцем, але не здійснення його оплати, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.09.2020 означила, що за таких умов підлягає застосуванню частина третьої\~статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.\~Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів (п. 7.43). При цьому в п. 7.45 вказаної постанови зазначено, що\~ такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права. Виконання судового рішення про стягнення з покупця майна, одержаного ним за договором, розірваним судом, може бути складнішим, ніж виконання судового рішення про стягнення коштів. Зокрема, майно може бути вже відчуженим добросовісній третій особі, щодо якої рішення суду про повернення майна від покупця не матиме значення і від якої це майно не можна буде витребувати в іншому судовому процесі. Натомість застосування способу захисту, встановленого частиною третьою\~статті 692 ЦК України, призводить до повного поновлення порушеного права продавця (п. 7.46). З досліджених судом матеріалів справи було встановлено, що ринкова вартість спірного приміщення на дату укладення договору від 19.04.2018 була оцінена у 436100 грн. із зазначенням незадовільного стану об`єкта нерухомості. При цьому на початок 2021 року ринкова вартість спірного приміщення визначена у сумі 1191400 грн., і як вбачається з фотоматеріалів, приміщення наразі експлуатується під комерцію. Вказане свідчить про те, що відповідачкою-1 з моменту придбання спірного приміщення до моменту його продажу відповідачу-2 було здійснено значні поліпшення такого, внаслідок чого ринкова вартість приміщення виросла у 2,7 разів. Більш того наразі власником спірного приміщення є відповідач-2, який придбав таке за договором купівлі-продажу від 23.01.2020. Правомірність договору купівлі-продажу нерухомого майна та набуття права власності презюмуються, договір є обов`язковим для виконання сторонами, відповідні права підлягають захисту, право власності є непорушним, ніхто не може бути за відсутності передбачених для того законом і встановлених підстав позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 204, 316, 321, 328, Глава 29, ст.ст. 626- 629, 638, 655, 657 ЦК України). На момент укладення якого судових спорів щодо означеного майна не було, оскільки з розглядуваним позовом сторона позивача звернулася 03.02.2020. Той факт, що представник позивача до подання позову звертався в суд із заявою про забезпечення позову, а саме накладення арешту на спірне приміщення та забороною вчиняти реєстраційні дії щодо такого, не свідчить про обізнаність відповідачів про наявність спору щодо приміщення, оскільки як вбачається з ухвали суду, постановленої за результатами розгляду заяви (справа №308/144/20), розгляд заяви про забезпечення позову на виконання вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України здійснювався судом без повідомлення учасників справи.\~ Тому, на думку суду, з огляду на правовий висновок, висловлений ВП ВС у справі №916/667/18, в розглядуваному випадку сторона позивача обрала неналежний спосіб захисту розірвання спірного договору, а тому в задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити. Належним способом захисту в розглядуваному випадку є вимога про стягнення неотриманих грошових коштів за спірним договором. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав\~є самостійною підставою для відмови в позові. Враховуючи відмову у задоволенні позовної вимоги розірвання спірного договору у зв`язку з обрання стороною позивача неналежного способу захисту свого права, суд не вбачає підстав для задоволення решти заявлених вимог, так як останні є похідними. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Ухвалою суду від 03.09.2020 накладено арешт на приміщення першого поверху позиція 8 в будинку [ADDRESS] загальною площею 51,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в ДРРПнНМ 1390664821101, шляхом обмеження права розпорядження таким. За постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.04.2021 вказану ухвалу скасовано та постановлено заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо спірного приміщення. За приписами ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що вжиті на час розгляду судом справи заходи забезпечення позову підлягають скасуванню. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, в тому числі судовий збір, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed