Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

02 листопада 2017 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, який було уточнено 16 січня 2018р., з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] щодо неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23.01.2000р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], у зв'язку з чим дошлюбне прізвище позивача було змінено на «[PERSON]». Під час шлюбу, [INFO] у сторін народилась дитина - [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження було зроблено відповідний запис за №295. 03.03.2004р. рішенням Нетішинського міськрайонного суду Хмельницької області у цивільній справі №2-486-04 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, встановлено, що «в грудні 2003р. сторони припинили подружнє життя по причині негідної поведінки відповідача, а саме останній зловживав алкоголем, влаштовував в сім'ї дебоші, принижував позивача». Крім того, рішенням суду стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання доньки - [PERSON], [INFO]., в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 22.12.2003р. і до повноліття дитини. 25.12.2014р. позивач уклала шлюб з [PERSON], у зв'язку з чим, прізвище «[PERSON]» було змінено на прізвище чоловіка - «[PERSON]». На сьогоднішній день позивач проживає разом із своїм теперішнім чоловіком та донькою [PERSON]. Позивач зі своїм чоловіком піклуються про дитину та забезпечують її усім необхідним, зокрема, займаються вихованням дитини, а також її матеріальним та духовним забезпеченням, створюють належні умови для розвитку та навчання дитини. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклується про неї, не цікавиться життям дитини, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з нею та приймати участь у її вихованні. Відповідач не відвідує батьківські збори, а тим більш жодного разу не був у школі де навчається дитина. [PERSON] не отримує від батька жодного прояву уваги та піклування та взагалі не пам'ятає його, оскільки дитина не бачила батька з моменту розірвання шлюбу між батьками, тобто з 2004 року. На думку позивача, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Крім того, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, має чималі борги зі сплати аліментів. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить. В березні 2016 року позивачем було подано заяву до Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області щодо несплати аліментів [PERSON] Листом №75 1/109/04-2016 від 11.04.2016р. позивачу було повідомлено, що несвоєчасна сплата аліментів виключає ознаки будь-якого кримінального правопорушення, а має в собі цивільно-правові відносини, спір яких вирішується згідно цивільного законодавства в суді. 15.02.2017р. позивачем було отримано лист, надісланий головним державним виконавцем Красилівського РВ ДВС Сіплічук А.М. №14-21/157 від 15.02.2017р., яким було надіслано довідку-розрахунок стосовно заборгованості по аліментах згідно виконавчого документа №2-486/2004 від 16.04.2004р. виданого Нетішинським районним судом, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] Згідно до вказаної довідки, всього нараховано станом на 15.02.2017р. - 63091,84грн. Сплачено станом на 15.02.2017р. - 23706,90грн. Заборгованість станом на 15.02.2017р. становить 39384,94грн. Враховуючи таку суму заборгованості по аліментам, багаторічну несплату коштів на утримання дитини, вважає такі дії відповідача саме злісним ухиленням від сплати аліментів у розумінні ст.164 Кримінального кодексу України. 01.03.2017р. головним державним виконавцем Красилівського РВ ДВС Сіплічук А.М. винесено постанову, якою накладено арешт на майно, що належить боржнику: все рухоме та нерухоме майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів. Однак, вищезазначені дії державного виконавця жодним чином не схилили відповідача на сплату заборгованості по аліментам. Зазначає, що внаслідок бездіяльності відповідача, ним створені такі умови, які шкодять інтересам дитини. Так, свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так й з правової точки зору. З метою забезпечення прав та законних інтересів дитини, є необхідність вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. У судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від нього надійшла заява, у якій просить розглядати справу за своєї відсутності. У судовому засіданні 16 січня 2018р. відповідач повністю визнав уточнені позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] і не заперечував проти їх задоволення. Крім того, в матеріалах справи наявна його письмова заява від 16 січня 2018р., у якій він визнає вимоги щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] і не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Надала до суду висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] від06.02.2018р. №158. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03.03.2004р. шлюб між сторонами, зареєстрований 23.01.2000р. в відділі РАГС Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №7 розірвано, що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 21.04.2004р. (а.с.12-130. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10). Як випливає зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.04.1986р. позивач уклала шлюб з [PERSON], змінивши прізвище на «[PERSON]» (а.с.14). Довідкою, що видана директором СШ №34 від 19.09.2017р. №189, підтверджується, що [PERSON] проживає разом з мамою - [PERSON] і [PERSON], мати виховує доньку разом з чоловіком [PERSON] Батько дитини - [PERSON] вихованням доньки не займається, на батьківських зборах не був жодного разу починаючи з четвертого класу і з вчителями, що викладають предмети навчальної програми не спілкується. Контроль за дитиною з боку батька відсутній (а.с.15). Відповідно до довідки, що видана директором Нетішинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 від 18.09.2017р. №158, за період навчання у школі батько - [PERSON] на батьківських зборах жодного разу присутній не був за весь період навчання дитини, успіхами у навчанні та іншими питаннями перебування дитини в школі не цікавився (а.с.16). Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов [PERSON], [INFO]., яка мешкає за адресою: [ADDRESS], за вказаною адресою проживають та зареєстровані: [PERSON], [INFO], мати, працює старшим прийомоздавальником вантажу та багажу в ДП ВО «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», отримує заробітну плату у розмірі 4700грн.; [PERSON], [INFO]., донька, навчається в 9-а класі КЗО «СЗШ №34»; [PERSON], [INFO], чоловік [PERSON], працює водієм в КБ «Південне», отримує заробітну плату у розмірі 10000грн. Комісія прийшла до висновку, що житлово-побутові умови [PERSON], [INFO]. задовільні (а.с.74). Органом опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради надано висновок, у якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. (а.с.73). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.ч.3,4 ст.155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, наведені вище обставини дають підстави для висновку, що відповідач свідомо ухиляється від своїх обов'язків по вихованню доньки, оскільки не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не спілкується з нею. Перешкод у спілкуванні з донькою йому ніхто не чинив і не чинить. Відповідно до роз'яснень, наданих в п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007р., позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20.11.1989р. та ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна особа має право на проживання в сім'ї. Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно з ч.3 ст.4 СК України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.ч.1-4 ст.150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на вищевикладене, суд, враховуючи визнання відповідачем позову, характер поведінки відповідача, пояснення позивача, дані у судовому засіданні про те, що відповідач близько тринадцяти років взагалі не цікавився своєю донькою, його ставлення до дитини, а також те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, суд доходить висновку, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 640грн., тому відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved