Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

04 вересня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем у справі перебувла у зареєстрованому шлюбі з листопада 2010 року, а рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 лютого 2016 року шлюб було розірвано. Під час спільного проживання у шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON]. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 квітня 2016 року ухвалено стягувати з [PERSON], в користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На день звернення до суду у позивача погіршилося матеріальне становище внаслідок інфляційних процесів у державі, що потягло за собою те, що сума стягуваних аліментів є недостатньою для утримання сина, оскільки зросли ціни на продукти харчування, одяг, інші необхідні товари та предмети, які необхідно купувати для потреб дитини. Син повністю знаходиться на утриманні позивача. Відповідач попередньо призначені йому аліменти не сплачує, не цікавиться життям сина, не бере участі у його вихованні та утриманні. Через збільшення прожиткового мінімуму, а відповідно й витрат на утримання дитини, змушена звернутися до суду та просити збільшити розмір стягуваних із відповідача аліментів із 500 гривень до 1200 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 вересня 2018 року відкрито провадження в даній справі, постановлено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. До початку судового розгляду справи, а саме 19 вересня 2018 року, відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги [PERSON] він визнав частково. Погодився сплачувати аліменти у збільшеному розмірі, однак у сумі 780 гривень, зазначивши про те, що сплата щомісячних аліментів у розмірі 1200 гривень є непосильними для нього. Вказав, що не працює та не має постійних доходів, в даний час у зв'язку із погіршенням здоров'я систематично знаходиться на лікуванні, що не дозволяє йому працювати. Крім цього у нього на утриманні знаходиться ще двоє дітей: старший син від першого шлюбу [PERSON], [INFO], на утримання якого він також сплачує аліменти; та молодший син [PERSON], народжений від спільного проживання у цивільному шлюбі [INFO]. Витрати, які несе відповідач на власне лікування та утримання теперішньої сім'ї і дітей, не дають йому можливість сплачувати аліменти позивачу у тому розмірі, який вона просить, а тому згідний їх сплачувати у мінімально допустимому розмірі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала подану її довірителем позовну заяву з підстав, викладених у ній. Додатково зазначила, що сторона позивача зважила усі обставини, викладені відповідачем у відзиві, а тому готові зменшити позовні вимоги у виді вимоги збільшити розмір стягуваних із відповідача аліментів із 500 гривень до 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково з підстав викладених ним у відзиві на позовну заяву, додатково вказав, що погоджується надалі сплачувати аліменти у збільшеному розмірі, однак у сумі не більше 800 гривень щомісячно. Крім того зазначив, що зранку 20 вересня 2018 року повністю погасив заборгованість перед позивачем по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON], а в підтвердження цього надав суду копію фіскального чеку про перерахунок позивачу 14500 гривень. Вислухавши пояснення сторін та надавши оцінку письмовим доказам у справі, суд прийшов до наступних висновків. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенції про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. На підставі ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відтак судом встановлено, що обов'язок щодо утримання, виховання, навчання та розвиток дитини покладений законодавством на обох батьків. У відповідності до ч.ч.1 та 2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. На підставі ч.2 ст.181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року № 2246-VIII встановлено розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2018 році, зокрема для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривень, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня до 31 грудня 2018 року - 1626 гривень. У відповідності до принципу диспозитивності, визначеному у ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.ч.1, 2, 3 ст.12 ЦПК України закріплено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу положень ст.177 ЦПК України, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, натомість за приписами ч.5 ст.178 ЦПК України, відповідач до свого відзиву додає докази, що підтверджують обставину, на яких ґрунтуються його заперечення.. До своєї позовної заяви [PERSON] додала копію свідоцтва про народження сина [PERSON] [NUMBER], згідно якого він народився [INFO], а батьком його є [PERSON]. Також до матеріалів позовної заяви позивачем додано копії рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 лютого 2016 року про розірвання шлюбу між сторонами; рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 квітня 2016 року, яким ухвалено стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі по 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття; власного паспорта громадянина України [NUMBER] та картки платника податків. У відповідності до поданої позивачем довідки про склад сім'ї та зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 833 від 21 серпня 2018 року Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, вона проживає разом із сином [PERSON], братом та своїми батьками у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. Доказів про стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, наявність у нього рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, наявність інших дітей, дружини, батьків, або щодо обставин, які мають істотне значення для справи, позивачем до суду подано не було. У відповідності до поданої відповідачем копії свідоцтва про народження дитини [NUMBER], він є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 лютого 2009 року із відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму до досягнення ним повноліття. За поясненнями відповідача, які не ставляться під сумнів судом та позивачем, у зв'язку з відсутністю постійного місця праці, з нього стягуються аліменти на утримання старшого сина [PERSON] у мінімально встановленому законодавством та рішенням суду розмірі. У відповідності до поданої відповідачем копії свідоцтва про народження [NUMBER], у нього [INFO] також народився третій син [PERSON], який за поясненнями відповідача перебуває на його утриманні. Результатами ехокардіоскопічного обстеження від 06 червня 2018 року та випискою (епікризом) із Володимир-Волинського територіального медичного об'єднання підтверджується, що відповідач із 04 по 14 червня 2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні в даному закладі охорони здоров'я із діагнозом: «нейроциркуляторна дистонія по змішаному типу криз із явищами коронароспазму, міокардіофіброз». Був виписаний із покращеннями та призначеним медикаментозним лікуванням та диспансерним спостереженням у лікаря-кардіолога. Відтак, при ухваленні рішення суд враховує ті обставини, що відповідач в даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки постійно не працює, хворів, що позбавляло його можливості працювати та заробляти кошти, має інших дітей, яких також зобов'язаний утримувати. В той же час суд враховує і те, що обов'язків щодо належного утримання свого малолітнього сина [PERSON] відповідача ніхто не позбавляв. Батько зобов'язаний піклуватися своєю дитиною щонайменше до досягнення нею повноліття незалежно від наявності на його утриманні інших дітей. В той же час, обов'язок батьків щодо утримання дітей є однаковим для обох. Також суд враховує і те, що в державі постійно відбувається ріст цін як на продукти харчування, так і на побутові речі, одяг, взуття, що суд визнає загальновідомим фактом, а тому таким, що додаткового доказування не потребує. В зв'язку з чим, даний факт також розцінює як обставину збільшення витрат, які несе позивач на утримання неповнолітніх дітей. Враховує суд і те, що, неповнолітній син проживає з матір'ю, яка в зв'язку з цим самостійно несе також і додаткові витрати на дитину, витрати щодо належного утримання місця проживання дитини. А тому, суд прийшов до висновку, що в даному випадку розмір стягуваних з відповідача аліментів не повинен бути нижчим, ніж прожитковий мінімум для дітей відповідного віку. У відповідності до норм міжнародного права та ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Тому, враховуючи норми закону, за якими постійно збільшуються мінімальні стандарти витрат на проживання, вважає за можливе збільшити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, які необхідно стягувати з відповідача в розмірі 1000 гривень щомісячно, таким чином задовольнивши збільшені позовні вимоги частково. В силу ч.6 ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави для зарахування до спеціального фонду державного бюджету України підлягає судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Outcome: partial