Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

03.04.2013 року о 11.30 годині по проїжджій частині вул. Короленка зі сторони вул. Бірюзова в напрямку вул. Арсентьєва в м. Кривому Розі Дніпропетровської області рухався мопед марки «Мустанг» з обємом двигуна 49,9 куб/см. під керуванням водія [PERSON], [INFO], який виїжджаючи на перехрестя з вул. Арсентьєва в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, не надав перевагу у русі та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], [INFO], котрий рухався по вул. Арсентьєва від вул. Маршака в напрямку вул. Краснознаменна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мопеду [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої треті малоберцової кістки, садна галеностопів. Вказане повідомлення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.04.2013 року за №12013040760000951 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. За погодженням з прокурором прокуратури Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON], 25.04.2013 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013 040760000951 від 03.04.2013 року. Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.08.2014 року [PERSON] визнано винуватим у предявленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст.75, ч.1 ст. 76 КК України його звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Задоволено цивільний позов. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.11.2014 року вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.08.2014 року змінено в частині цивільного позову, в решті його залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.05.2015 року вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.08.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.11.2014 року змінено, виключивши з них рішення про призначення [PERSON] додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Постановою Верховного Суду України від 05.11.2015 року за результатами перегляду з підстав, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.445 КПК України, вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15.08.2014 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.11.2014 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.05.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21.02.2017 року обвинувальний акт з додатками та долучені до нього матеріали кримінального провадження № 12013040760000951 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013040760000951 від 03.04.2013 року, повернуто прокурору Криворізької місцевої прокуратури № 2. Постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 [PERSON] від 29.03.2017 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013040760000951 від 03.04.2013 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у звязку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.6-11). Як слідує з постанови, своє рішення прокурор мотивував тим, що [PERSON] порушив ПДР України вимушено, а саме через створення аварійної ситуації іншою особою - водієм мопеду марки «Мустанг» [PERSON] Так, водій [PERSON], рухаючись по другорядній дорозі та наближаючись до перехрестя, перед яким встановлений дорожній знак 2.1 (дати дорогу), повинен був дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до перехрестя по головній дорозі, а перед відновленням руху впевнитись, що це буде безпечним та не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, тобто повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1, 16.11 та знаку 2.1 «Дати дорогу» п.33 ПДР України. При цьому, факт вини [PERSON] також підтверджено постановою від 20.05.2013 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності, в силу ст.81 ЦПК України суд не оцінює обставини ДТП, її механізм, дії учасників пригоди, оскільки оцінку їм вже було надано в ході проведення досудового розслідування, судових розглядів, кінцеве процесуальне рішення в кримінальному провадженні не оскаржено, у звязку з чим суд не повноважний переоцінювати їх в рамках даної справи, предмет якої стосується виключно цивільно-правової відповідальності винної особи, за дії якої несе відповідальність держава. Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог п.п.8,9 ч.2\~ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, визначені ст.ст.1174, 1176 ЦК України. Такі підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб вказаних вище органів, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є безумовною підставою покладення цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду саме на державу в особі Державної казначейської служби України, незалежно від вини такої особи. Відповідно до ч.1\~ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду За положеннями ч.2, ч.7 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування такої шкоди виникає у випадках, передбачених законом, яким встановлюється й порядок її відшкодування. Таким чином,\~виходячи із\~характеру спірних\~правовідносин,\~останні регулюються\~спеціальним нормативно-правовим\~актом \~Законом України«Про\~порядок відшкодування\~шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 року (із змінами та доповненнями в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. При цьому, ч.2 ст.1 цього Закону передбачено, що у випадках зазначених в ч.1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Згідно 2 ч. 1 ст. 2 Закону що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Відповідно до положень частин 5, 6 ст. 4 Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих завязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.\~\~\~\~ Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалося відповідачем та третьою особою прокуратурою Дніпропетровської області, що позивач [PERSON] знаходився під слідством та судом з 25.04.2013 року (повідомлення про підозру) до 29.03.2017 року (закриття провадження), тобто 4 роки 27 днів, що становить 48 місяців 27 днів, був підданий кримінальному переслідуванню, під час якого він притягався в якості обвинуваченого по кримінальній справі, відносно нього було ухвалено обвинувальний вирок, за яким він був позбавлений права керування транспортними засобами. Таким чином,\~суд приходить\~до висновку,\~що безпідставним\~притягненням [PERSON]\~до кримінальної\~відповідальності за\~вчинення кримінального\~правопорушення,\~передбаченого ч.1\~ст.286\~КК України,\~йому спричинено\~моральну шкоду,\~право на відшкодування якої він має у відповідності до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Такі обставини дійсно призвели до порушення нормальних життєвих завязків, негативно вплинуло на стосунки з оточуючими людьми, позначилося на стані його здоровя, який значно погіршився, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно зі ст.4,\~ч.3\~ст.13\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», з урахуванням розяснень, викладених в ч.2 п.9, ч.2 п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться з урахуванням визначених Законом меж відшкодування, виходячи з розміру\~не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що діє на час розгляду справи. Аналогічне правило щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди визначено й в п.17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року. Отже, з аналізу вказаних норм в їх системному звязку вбачається, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція висловлена й у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15. Виходячи з положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» щодо розміру встановленої мінімальної заробітної плати у 2018 році в сумі 3723 грн. за кожен місяць перебування [PERSON] під слідством та судом у звязку з обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, розмір спричиненої йому моральної шкоди становить з розрахунку: 3723 * 48,9 = 182\~054,70 грн. Згідно зі ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За даних обставин, враховуючи принципи розумності та справедливості, обставини справи, тривалість негативних наслідків для позивача, повязаних з доведенням своєї невинуватості, обсяг його емоційних та психологічних страждань, суд приходить до висновку, що розмір визначеної ним моральної шкоди в 300\~000 грн. є явно завищеним та недостатньо обґрунтованим, у звязку з чим вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково із стягненням з Державної казначейської служби України на його користь моральної шкоди в розмірі 182\~054,70 грн. Доводи представника третьої особи [PERSON] щодо визначення розміру моральної шкоди у кратному співвідношенні з розміром мінімальної заробітної плати, встановленої ст. 13 Закону та п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року є помилковими та суперечать нормам матеріального права, оскільки при вирішенні даного спору вони не є спеціальними нормами та в рамках спірних правовідносин не діють. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] заявив вимогу не тільки про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органами досудового слідства, прокуратури та суду, але й про відшкодування шкоди, до якої відніс витрати на правову допомогу в сумі 8600 грн., понесені в рамках кримінального провадження та 1\~000 грн. під час розгляду цивільної справи. Так, дійсно у відповідності до п.3 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених в ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином. Разом з тим, ст.12 Закону передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо справу закрито судом при розгляді її в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись із скаргою до відповідного прокурора. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють дізнання, досудове слідство, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру відшкодування (повернення) судових витрат, та інших витрат, сплачених громадянином, унаслідок незаконних дій зазначених органів віднесено до компетенції цих органів, а не суду, у звязку з чим ці вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Будь-яких приписів щодо можливого відступлення від цього порядку, діюче законодавство України не містить. Такого ж висновку дійшов й Верховний Суд України в постанові від 24.02.2016 року у справі № 6-2089цс15, який є обовязковим до врахування при застосуванні судами загальної юрисдикції таких норм матеріального права. При цьому, включення позивачем до матеріальної шкоди витрат на правову допомогу, понесених під час розгляду даної справи в сумі 1000 грн., є помилковим, оскільки такі витрати є судовими та питання про їх відшкодування вирішується в порядку, регламентованому ст.ст.141, 142 ЦПК України. За даних обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 8600 грн. Окремо суд вважає за необхідне зауважити стосовно правильності визначення позивачем відповідача по справі Державної казначейської служби України, адже відповідно до ч.2 ст.25, п.п.2,9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету в межах бюджетних призначень за рішенням суду. Згідно з п.1.2 Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 04.02.2008 року №39, п.13 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 року N№ 6/5/3/41, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів здійснюється Державним казначейством України, яке є обовязковим відповідачем у справах, що стосуються відшкодування шкоди державою (за рахунок коштів держбюджету) згідно положень ч.2 п.10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за №4. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору в силу ст.14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесені ним та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 1000 грн., оскільки з огляду на складність справи, тривалість здійснення провадження по ній, обсяг виконаної адвокатом роботи їх розмір є обґрунтованим.

Outcome: partial