Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

03.05.2017 р. позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили суд ухвалити рішення, яким визнати за ними в порядку спадкування після смерті [PERSON] право на завершення процедури приватизації та отримання у власність по 1/2 частині земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0529га на території садового кооперативу «Приозерний Голоско» в м. Львові урочище Голоско, яка була передана [PERSON] безоплатно у приватну власність ухвалою сесії [PERSON] міської ради №5296 від 01.10.2015р. В обґрунтування вимог покликаються на те, що 09.09.2015р. померла їх мати [PERSON]. За життя остання, будучи членом садівничого кооперативу «Приозерний Голоско», згідно ухвали сесії [PERSON] міської ради від 01.10.2015р. № 5296, отримала у власність земельну ділянку, площею 529 кв.м. в урочищі Голоско для ведення садівництва. Позивачі, як спадкоємці за законом, після смерті матері фактично прийняли спадщину на належне їй майно та по даний час продовжують користуватися цією ділянкою. Однак їх мати [PERSON]-Г.Д. за життя не встигла оформити належним чином право власності на спірну ділянку, яке виникає з моменту його державної реєстрації, державний акт на вказану земельну ділянку не виготовлявся, внаслідок чого позивачі не можуть належним чином прийняти спадщину та завершити розпочату приватизацію земельної ділянки. У звязку з наявними перешкодами в оформленні спадкових прав, змушені звернутись до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, зіславшись на обставини та факти, викладені в заяві, просив такий задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні вказав, що при вирішення даного спору покладається на розсуд суду. Від представника третьої особи садівничого кооперативу «Приозерний Голоско» надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є матірю позивачів [PERSON] та [PERSON], яка померла 09.09.2015р., що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 13). та свідоцтвами про народження позивачі, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 8, 10). Також встановлено, що за життя [PERSON], будучи членом садівничого кооперативу «Приозерний Голоско» 27.02.2015р. звернулась до [PERSON] міської ради щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їй у власність земельної ділянки в урочищі Голоско для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення. Так, 01.10.2015р. сесією [PERSON] міської ради прийнята ухвала №5296, згідно якої членам садівничого кооперативу «Приозерний Голоско» було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки в урочищі Голоско. Відповідно до даної ухвали «Про затвердження членам садівничого кооперативу «Приозерний Голоско» проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок в урочищі Голоско», членам садівничого кооперативу, в тому числі і матері позивачів [PERSON]-Г.Д. передано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 4610137500:05:004:0301, площею 529 кв.м., якою вона і члени її сімї користувалась понад 30 років. На даний час позивачі, які фактично прийняли спадщину, продовжують користуватися цією ділянкою. Проте, як встановлено, [PERSON]-Г.Д. через важку хворобу, яка призвела до смерті, не встигла оформити право власності на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку. Внаслідок чого позивачі, як спадкоємці не можуть належним чином прийняти спадщину та завершити розпочату приватизацію земельної ділянки. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивачі, у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний термін після смерті матері звернулись до державного нотаріуса третьої львівської державної нотаріальної контори [PERSON] з заявами про прийняття спадщини і отримали свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, однак у звязку з вищенаведеним, наявні перешкоди для оформлення всіх спадкових прав. Згідно п.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини належать всі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент прийнята спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування. Розмір цієї ділянки встановлюється в межах норм, зазначених цим Кодексом. Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних спорів від 16.04.2004 року №7 органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх змін та припинення. Відповідно до абзацу 2 п. 1 розділу X Перехідних положень ЗК України установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. Враховуючи те, що успадковане нерухоме майно не зареєстроване в належному порядку, що стало підставою для відмови позивачам в належному оформленні спадкових прав, відтак, в силу дії ст.ст.3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України позивачі лише в судовому порядку можуть захистити свої права. Таким чином, враховуючи те, що позивачі прийняли спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву, однак померла [PERSON]-Г.Д. за час свого життя не зареєструвала право власності на земельну ділянку, державний акт не виготовлявся, тому на думку суду, до задоволення підлягають вимоги позивачів щодо визнання за ними право на завершення процедури приватизації та отримання у власність по 1/2 частині земельної ділянки в порядку спадкування.

Outcome: approved