Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

04.02.2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], у якому просила встановити безоплатний, безстроковий сервітут на її користь щодо земельної ділянки [PERSON] для визначення проходу до своєї частини помешкання розміром 2 м по ширині і 1,7 м по довжині проходу, та стягнути з відповідача судові витрати. Свій позов обґрунтовує тим, що їй на праві власності належать земельні ділянки по вул. Шосейна, 22, площею 0,1250 га для обслуговування житлового будинку та надвірних будівель, та 0,1859 га для ведення особистого селянського господарства. Такого ж розміру земельні ділянки були виділені і співвласнику її житлового будинку [PERSON] Частина межі земельної ділянки проходить по стіні її частини житлового будинку, на якій знаходиться вікно, однак доступу до нього та до її частини стіни вона не має. Тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача [PERSON] заперечили щодо задоволення позову, просили відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши думку позивача, представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міського суду № 2-6/11 від 22.04.2011 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ домоволодіння і земельної ділянки (а.с. 9). Із пояснень сторін та плану встановлених меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою: вул. Шосейна, 22, с. Броники, Новоград-Волинського району і плану будинку за цією ж адресою встановлено, що межа земельної ділянки проходить по стіні частини житлового будинку яка належить позивачу [PERSON] (а.с. 12, 41). На вказаній частині стіни знаходиться вікно. Відповідач [PERSON] заперечила щодо встановлення земельного сервітут, оскільки у вказаному місці знаходиться ганок. Вказане узгоджується із планом будинку (а.с. 41). Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Ст. 99 ЗК України передбачає, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в)право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Згідно ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно зі ст. 402 ЦК сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Таким чином, земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки.\~\~ Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання належної його нерухомості, неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Крім того слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. Отже, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), необхідно враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного використання як ділянки, так і нерухомості розташованої на ній, а умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб. Також слід чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Позивач [PERSON] на підтвердження повідомлення відповідача про намір добровільно укласти договір про встановлення сервітут надала копію листа адресованого [PERSON] (а.с. 10). Вказаний лист містить лише пропозицію укласти договір про встановлення сервітуту. Не можливо встановити привязку запропонованої земельної ділянки обтяженого сервітутом. У звязку з тим, що земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] мають огорожу, то не узгоджено умови проходу до ділянки, на яку поширюватиметься земельний сервітут. Між іншим, земельний сервітут здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється. У судовому засіданні сторонам розяснювалися їхні права та обовязки. У тому числі право заявляти відповідні клопотання. За таких підстав, суд вважає, що позивачу необхідно було звернутися до відповідача з пропозицією про укладення договору про земельний сервітут, у проекті якого запропонувати чіткі умови використання земельної ділянки, а у разі відмови укласти такий правочин - звернутися до суду. У судовому засіданні позивачем не було заявлено клопотання про призначення експертизи для вирішення питання щодо можливості встановлення сервітуту, розміру земельної ділянки необхідної для обслуговування частини будинку [PERSON], встановлення проходу до ділянки, на яку поширюється сервітут тощо. Ст. 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та проведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проте, позивачем не доведено можливості встановлення для нього безоплатного земельного сервітуту, не наведено обґрунтованих доводів, у зв'язку з чим повинен бути встановлений саме безоплатний сервітут, не запропоновано чітких умов використання земельної ділянки, не подано відповідної документації щодо встановлення земельного сервітуту. З урахуванням викладеного суд вважає, що заявлений позов є передчасним та необґрунтованим.

Outcome: dismissed