Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

04.11.2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обгрунтувала тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 26.01.2017 року. У шлюбі у них народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] , який являється малолітнім та проживає разом з нею. Причинами розірвання шлюбу є те, що протягом останніх декількох років стосунки у неї з чоловіком погіршилися, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування. В даний час вони проживають окремо, сімейне життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Просила шлюб розірвати, місцем проживання малолітнього сина визначити її місце проживання. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак через канцелярію суду подала заяву, в якій позов підтримала, просила його задоволити та розгляд справи провести у її відсутності. Не заперечила проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву суду не подав, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 31). Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідачка про причини неявки не повідомила, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд протокольно ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про шлюб, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.01.2017 року (а.с. 6). У шлюбі у них народилася одна дитина, син [PERSON] , [INFO] , який є малолітнім, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Сімейне життя у сторін не склалося, оскільки зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. В даний час вони проживають окремо, сімейне життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач не просила відновлювати їй дошлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що позивач просила місцем проживання малолітньої дитини визначити її місце проживання, а відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, суд, вважає, що місцем проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , слід визначити місце проживання його матері - позивача [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При такому вирішенні позову, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. (квитанція № 98.49.1/34277182 від 04.11.2019 року, (а.с. 1). На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved