Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

02 лютого 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що сторони з 08 грудня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з відповідачем. Однак, спільне життя у сторін не склалось у зв`язку із втратою почуття любові і поваги. Невдовзі після укладення шлюбу почали виникати конфлікти, часто без будь-якого приводу. Сторони перестали знаходити спільних точок зору практично з усіх питань, що виникають у подружньому житті. Також позивач зазначає, що спільне життя подружжя припинено з червня 2019 року та подальше збереження шлюбу є неможливим, просив шлюб розірвати. Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі із викладених у ньому підстав, просили суд не надавати сторонам часу для примирення, оскільки рішення про розірвання шлюбу позивачем прийнято остаточно. Відповідач в судовому засіданні надала суду пояснення, відповідно до яких заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Також заявила клопотання про надання сторонами строку для примирення в максимальному розмірі - шість місяців, яке мотивовано бажанням зберегти сім`ю, відсутністю у відповідача власних доходів та місця проживання з дитиною. Проте, ухвалою суду у даному клопотанні було відмовлено. Вислухавши сторін, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 08 грудня 2017 року між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом №1765, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (відповідний актовий запис № 59 від 13 січня 2018 року, свідоцтво Серії [NUMBER] ). Як встановлено судом в ході розгляду справи у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України, не спростовується матеріалами справи і не заперечувалось сторонами, зокрема в їх заявах по суті справи, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем остаточно припинені ще з червня 2019 року, сторони не мешкають разом, спільного господарства не ведуть, не підтримують тісних стосунків, притаманних подружжю та сім`ї, зробивши шлюб в кінцевому рахунку неможливим. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України. Так, відповідно до ст.ст.7, 18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. Положеннями ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється і на підставі шлюбу. Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Нормами ст.ст.24, 56 СК України, ст.51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання. За змістом ст.ст.105-107, 109, 110 СК України така форма припинення шлюбу як його розірвання у випадку наявності у подружжя спільних неповнолітніх дітей, небажання подружжя за обопільною згодою подати до суду заяви про розірвання шлюбу можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. У відповідності до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст.114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені тривалий час та більше не відновлювались, сторони не проживають постійно разом, позивач наполягає на розірванні шлюбу, враховуючи інтереси кожного з подружжя та їх спільних дітей, що проживають з позивачем, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Крім того, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст. 294 ч.8 ЦПК України прізвище відповідача після розірвання шлюбу залишити незмінним - « [PERSON] ».

Outcome: approved