Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

03.03.2020 року [PERSON] звернулася з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що з 09.02.2017 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , який народився [INFO] . Позивач стверджувала, що сторони не підтримують шлюбні відносини, непорозуміння з питань подружнього життя створили умови, за яких шлюб фактично припинився, відновлювати стосунки позивач не бажає. Сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання сина. [PERSON] проживає із матір`ю. Враховуючи викладене позивач просила суд шлюб між сторонами розірвати, визначити місце проживання дитини із нею, оскільки син прихильний до матері, позивач здатна забезпечити йому належні умови життя, розвитку, виховання. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву, згідно якої позов підтримала, просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву, якою позов визнав, що відповідно до ст.200 ЦПК України дозволяє розглянути справу в підготовчому судовому засіданні. Третя особа - орган опіки та піклування Малиновської РА ОМР в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи в порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав інших осіб, що з урахуванням матеріалів справи в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України тягне задоволення позову. Так, відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що сторони з 09.02.2017 року перебувають у шлюбі. Шлюб зареєстрований Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 141 від 09.02.2017 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, видане 16.03.2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1102 ). На час вирішення спору подружні стосунки між сторонами припинені, сумісне господарство вони не ведуть, не підтримують нормальну атмосферу в сім`ї, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На примирення подружжя не згідно. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що спільне життя сторін та подальше збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, примирення неможливе, сім`я розпалась, тому відповідно до ст.112 СК України шлюб підлягає розірванню. За частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. В порядку статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла 10 років. Якщо ж дитині від 10 до 14 років, вона спільно з батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. В свою чергу, дитина, якій виповнилося 14 років та батьки якої проживають окремо, самостійно приймає рішення щодо місця свого проживання. При визначенні місця проживання малолітньої дитини суд враховує наступні фактори: ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків; особиста прихильність дитини до кожного з батьків; вік дитини, стан її здоров`я; інші обставини, що мають істотне значення (до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести зокрема такі: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.). Зазначене узгоджується із частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, за якою в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та судом у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Визначаючи місце проживання дитини, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращими інтересами дитини. Так, на час вирішення спору дитина проживають із матір`ю в [ADDRESS] . Сторони дійшли згоди щодо проживання сина із позивачем. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, відповідає інтересам дитини та узгоджується із п. 14 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» 21.12.2007 N 11 року. Позивачу на праві приватної власності належить : -будинок [ADDRESS] ., що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2526249 від 17.04.2013 року. -легковий автомобіль Седан марки Мазда модель 3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ,виданого РЕВ -1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області. Місце проживання позивача та дитини зареєстровано за адресою фактичного проживання по [ADDRESS] (витяг з єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 14.04.2017 року, довідка про реєстрацію місця проживання особи департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 27.05.2019 року). Позивач працює лікарем в ДУ «ТМО МВС України в Одеській області». Враховуючи думку сторін, наявні докази щодо житлових умов, рівня матеріального забезпечення позивача, віку дитини, її прихильності до матері, відсутність заперечень з боку органу опіки та піклування суд погоджується із доводами позивача про можливість визначення місця проживання [PERSON] разом з матір`ю.

Outcome: approved