Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

02.11.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб, посилаючись на припинення сімейних відносин по причині постійних непорозумінь та подружньою зрадою відповідача. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Лопасова». 29.01.2018 р. ухвалою суду сторонам було надано строк на примирення три місяці та зупинено провадження у справі. 25.04.2018 р. ухвалою суду провадження у справі поновлено. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала, пояснила, що примирення з чоловіком не відбулось, шлюбні стосунки вони припинили з 09.04.2018 р. Просила розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, пояснив, що примирення з дружиною не відбулось, шлюбні стосунки вони припинили з 09.04.2018 р. Не заперечував проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного: Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 лютого 1998 року Корабельним райвідділом реєстрації актів громадянського стану м. Миколаєва, актовий запис №47. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки сторони припинили в 09.04.2018 року, сумісне господарство не ведуть. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст. 112 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Отже, приймаючи до уваги, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, а відповідач позов визнає за обставин зазначених позивачем і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного та

Outcome: approved