Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

02.09.2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Державної установи «Інституту медицини праці» НАМН України про визнання незаконним та скасування висновку Центральної медичної експертної комісії Інституту медицини праці від 17 січня 2012 року, викладеного у протоколі №2/58 у частині встановлення основного та супутнього діагнозу, зобов»язання визначений супутній діагноз визнати основним. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що вона працювала з 1958 року по листопад 1996 року. Сорок років працювала повні робочі дні, мала чотири фактори професійної шкідливості - це висота , вібрація, ковзний графік, з вечірніми та нічними змінами. З 1978 року по 1996 роки працювала машиністом крану металургійного виробництва зайнятими на гарячих роботах в гарячому цеху №2 Нікопольського заводу феросплавів, що відноситься до категорії важких робіт та робіт зі шкідливими і небезпечними умовами праці. За цей час роботи у 1989 році була переведена на дільницю переробки шлаків плавильного цеху №2, машиністом крану металургійного виробництва на дільницю грануляції, де робота була пов»язана з гарячими парами в яких були присутні всі хімічні елементи, що шкодило її здоров»ю. На підставі висновку МСЕК з 24.06.1983 року по щорічному епікризу визнана інвалідом 2 групи за станом здоров»я з діагнозом дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ступеню у вигляді двостороннього пірамідального синдрому, помірного астеноіпохондричного та синдрому «пустого» турецького сідла з супутніми синдромами. Зазначене захворювання одержала внаслідок багатолітньої дії на її організм шкідливих умов праці, у результаті робочого процесу, що застосовувався на той час у гарячому цеху №2 Нікопольського заводу феросплавів . ЇЇ робота була пов»язана з систематичною вібрацією, висотою, внаслідок чого вона прийняла небезпечну для здоров»я значну дозу вібрації та пилу марганцю. За даними санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 21.03.1984 року на ВАТ «НЗФ» у плавильному цеху №2, на час її роботи, було виявлено - пил 8 мгм3, при нормі 1 мгм3, марганцевого окису - 0,63 мгм3 при нормі 0,3 мгм3, що значно перевищувало встановлені санітарно-гігієнічні норми. 02.11.2010 року відповідачем було зроблено висновок №933 на підставі даних її медичної картки амбулаторного хворого, відповідно до якого її основний діагноз - церебральний атеросклероз, артеріальна гіпертензія ІІ ст. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст., з розсіяною органічною мікросимптоматикою, вестибулярним синдромом, астено-іпохондричним синдромом, цефалгією, синкопальними станами (в анамнезі), та местичними порушеннями, хронічний вертеброгенний полірадикулярний синдром з вегетативно-судинними порушеннями, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON]. Зазначений висновок свідчить що її діагноз більше стосується враження структури головного мозку та серцевої хвороби. Однак, протоколом №2/58 від 17.01.2012 року центральної лікарської-експертної комісії встановлено основний діагноз захворювання легенів, що свідчить про те, що одна установа виносить щодо однієї особи два зовсім протилежні основні діагнози протягом двох років, що ставить під сумнів компетенцію лікарів. Рішенням суду висновок №933 від 02.11.2010 року було скасовано. На виконання рішення суду відповідачем було змінено діагноз її захворювання чим позбавлено її права на соціальну підтримку від держави та охорону здоров»я. Вважає, що Інститут медицини праці НАМН України виконав рішення суду частково, залишивши в основному діагнозі пневмоконіоз (захворювання легенів), який є 1% її захворювання, основну частину її захворювання поставив у супутній діагноз. ЇЇ вимоги щодо повторного обстеження для перегляду діагнозу захворювання відповідач залишив без задоволення, що є порушенням її законних прав та інтересів. Посилалась на те, що згідно наказу МОЗ від 29.12.1993 року №256 «Про затвердження переліку важких робіт та робіт зі шкідливими і небезпечними умовами праці, на яких забороняється застосування праці жінок, п. 7 передбачено - «чорна металургія», яким є феросплавне виробництво. Оскільки вона працювала на ВАТ «Нікопольський завод феросплавів» повний робочий день з 27.01.1987 року по 01.11.1996 року в умовах, які підпадають під категорію важких робіт зі шкідливими та небезпечними умовами праці ступінь втрати її професійної працездатності має складати 65 - 80 відсотків, а за даними висновку відповідача від 17.01.2012 року відсоток втрати її працездатності, що пов»язаний зі шкідливими умовами праці складає 20%. Просила визнати недійсним протокол №258 від 17.01.2012 року ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» в частині встановлення їй основного та супутнього діагнозів. Зобов»язати ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» у протоколі №258 від 17.01.2012 року виключити діагноз: ІХС (дифузний кардіосклероз), СН- 0ст. Стан після холецистектомії. Хронічний панкреотит . Правосторонній нефроптоз. Двобічний адгезивний отит. Хронічний субатрофічний фарингіт (ремісія), церебральний атеросклероз, артеріальна гіпертонія ІІ ст. дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. з розсіяною органічною мікросимптоматикою, вестибулярним синдромом, астеноіпохондричним синдромом, цефалгією, синкопальними станами (в анамнезі) та мне стичними порушеннями. Хронічний вертеброгенний полірадикулярний синдром з вегетативно-судинними порушеннями, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] з супутніх та включити його в основний діагноз. На відшкодування завданої їй моральної шкоди, стягнути з ДУ «Інституту медицини праці НАМН України» 10 000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач підтримала заявлений нею позов з зазначених у позовній заяві підстав у повному обсязі, просила задовольнити її вимоги. Представник третьої особи ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» пояснив, що ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Пояснив суду, що на підставі висновку ДУ «Інститут медицини праці НАМН України», викладеного у протоколі №258 від 17.01.2012 року позивачу було встановлено професійне захворювання пневмоконіоз та відшкодовано моральну шкоду у зв»язку з професійним захворюванням, що було встановлено останній у зв»язку з роботою у шкідливих умовах праці на ПАТ «Нікопольський завод феросплавів». Також послався на те, що [PERSON] була визнана інвалідом ІІ групи 24.06.1983 року, після того як пропрацювала у шкідливих умовах тільки чотири роки, а за даними медичних документів її захворювання не пов»язане з професійною діяльністю. Крім того, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області встановлено, що [PERSON]. відмовилась від інвалідності і просила керівництво за місцем роботи залишити її на робочому місці, оскільки бажала заробляти більше грошей та пільговий стаж для отримання пільг у майбутньому. Відповідач ДУ «Інститут медицини праці АМНУ» явку у судове засідання представника не забезпечив, на адресу суду направлено письмові заперечення. Третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Нікополі, будучи належним чином повідомленим, явку представника у судове засідання не забезпечило, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталось. З огляду на викладене, врахувавши думку позивача та представника третьої особи ПАТ «Нікопольський завод феросплавів», суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача ГУ «Інститут медицини праці АМНУ» та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань у м. Нікополі. Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлений [PERSON] позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] розпочала трудову діяльність з 1958 року і працювала включно по листопад 1996 року. З 1978 року по 1996 роки працювала машиністом крану металургійного виробництва зайнятими на гарячих роботах в гарячому цеху №2 Нікопольського заводу феросплавів (а.с.11-13). Рішенням Центральної лікарсько-експертної комісії ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» 18.01.2012 року зроблено висновок №152 про наявність у [PERSON] професійного характеру захворювання - пневмоконіоз (t/s. 1/1), ЛН І ст. (першого ст..), встановленого вперше. Підгрунтям для визначення професійної категорії захворювання явились: дані клінічного обстеження, в тому числі рентгенологічні дані органів грудної клітини; інформація про умови праці, представлена в сан.-гіг. характеристиках від 15.03.2004р. №22-850, згідно якої хвора підлягала комплексній дії небезпечних виробничих чинників (пил фіброгенної дії, діоксин марганця, , параметри яких у повітрі робочої зони перевищували гранично допустиму концентрацію); стаж у пилових умовах праці - 18 років 2 місяців. Протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища. Висновок видано на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії від 17.01.2012 року №258 (а.с.34). За даними протоколу №2/58 засідання центральної лікарсько-експертної комісії клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» від 17.01.2012 року [PERSON] 04.01.2012 року була обстежена амбулаторно спеціалістами ДУ «Інститут медицини праці АМН України». Заслухавши доповідь, лікаря [PERSON] про наявність зв»язку захворювання з умовами праці хворої [PERSON] та на підставі даних клінічного обстеження в тому числі рентгенологічних даних органів грудної клітини; інформації про умови праці, представлені в сан.-гіг. характеристиках від 15.03.2004р. №22-850, згідно якої хвора підлягала комплексній дії небезпечних виробничих чинників (пил фіброгенної дії, діоксин марганця, , параметри яких у повітрі робочої зони перевищували гранично допустиму концентрацію); стажу у пилових умовах праці - 18 років 2 місяців, комісією встановлено хворій [PERSON] остаточний діагноз - пневмоконіоз (t/s. 1/1), ЛН І ст. (першого ст.), захворювання професійне, встановлене вперше. Супутній ІХС (дифузний кардіосклероз), СН- 0ст. Стан після холецистектомії. Хронічний панкреотит . Правосторонній нефроптоз. Двобічний адгезивний отит. Хронічний субатрофічний фарингіт (ремісія), церебральний атеросклероз, артеріальна гіпертонія ІІ ст. дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. з розсіяною органічною мікросимптоматикою, вестибулярним синдромом, астеноіпохондричним синдромом, цефалгією, синкопальними станами (в анамнезі) та мне стичними порушеннями. Хронічний вертеброгенний полірадикулярний синдром з вегетативно-судинними порушеннями, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] (а.с.33). За змістом ст. 14 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинило застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму. За правилами ст. 13 зазначеного Закону факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці». Порядок та процедуру встановлення зв»язку захворювання з умовами праці хворого визначено Постановою Кабінету міністрів України №1232 від 30.11.2011 року «Про деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», а п. 68 зазначеної Постанови визначено, що у спірних випадках остаточне рішення щодо встановлення діагнозу професійного захворювання приймається центральною лікарсько-експертною комісією державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України», у роботі якої мають право брати участь фахівці відповідного закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, лікувально-профілактичного закладу, спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу, робочого органу виконавчої дирекції Фонду, спеціалісти (представники) підприємства, первинної організації відповідної профспілки або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці (у разі, коли профспілка на підприємстві відсутня), представники вищого органу профспілки. Оскарження рішення зазначеної комісії у разі незгоди хворого або роботодавця здійснюється у судовому порядку. Судом також встановлено, що за даними висновку МСЕК з 24.06.1983 року по щорічному епікризу [PERSON] визнана інвалідом 2 групи по стану здоров»я з діагнозом дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ступеню у вигляді двостороннього пірамідального синдрому, помірного астеноіпохондричного та синдрому «пустого» турецького сідла з супутніми синдромами. Для визначення причин захворювання останньої, а саме чи є її захворювання професійними Криворізький інститут профпатології направляв [PERSON] на обстеження до Інституту медицини праці АМН України у м. Києві. За даними висновків інституту медицини праці АМН України - від 27.06.2004 року протокол №292029; від 18.10.2005 року протокол №422150; від 05.08.2008 року протокол №321239; від 02.11.2010 року протокол №341155 - захворювання [PERSON] не пов»язане з умовами праці.(а.с.8-11). Висновки центральної лікарсько-експертної комісії ДУ «Інститут медицини праці АМН України» від 05.08.2008 року та 02.11.2010 року викладені у протоколах №№32/139, 34/1155 рішенням суду від 13.07.2011 року визнані такими, що не відповідають фактичному стану здоров»я [PERSON]. На виконання суду, відповідачем проведено чергове клінічне обстеження позивача у справі, досліджено акт від 10.02.2012 року розслідування причин виникнення хронічного захворювання [PERSON] і 18.01.2012 року зроблено висновок №152, що викладений у протоколі №2/58 від 17.01.2012 року. Звертаючись в суд з позовом, позивач посилається на безпідставність висновків лікарсько-експертної комісії Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» з приводу того, що її професійним захворюванням є пневмоконіоз, а захворювання центральної нервової системи супутні. Просить зобов»язати відповідача встановлений супутній діагноз перевести в основний та встановити, що причиною її захворювання є шкідливі умови праці. При цьому, позивач не посилається на те, що відповідачем порушено порядок та процедуру розслідування причин її захворювання та встановлення зв»язку з умовами праці. Між тим, питання щодо встановлення або ж зміни діагнозу не може бути змінено судом, оскільки є виключною компетенцією спеціалістів у області професійної патології, а державна Установа «Інститут медицини праці АМН України» відповідно до наказу МОЗ №133 від 25.03.2003 року є вищою державною установою до компетенції якої віднесено питання встановлення професійних захворювань. Наразі, заявлені [PERSON] позовні вимоги щодо встановлення професійного діагнозу задоволенню не підлягають. Що ж стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь 10 000, 00 грн. на відшкодування завданої їй моральної шкоди, то вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а відтак задоволенню не підлягають. Судові витрати пов»язані з розглядом справи віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed