Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

04.10.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суд з позовом до [PERSON], третьої особи - служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] разом з матір'ю. 22.11.2016 року позивач уточнила свої позовні вимоги, також просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 800 грн. 23.12.2016 року позивач уточнила свої вимоги та остаточно визначившись зі своїми вимоги просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] разом з матір'ю, стягнути з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 800 грн. та відібрати у [PERSON] малолітню дитину - [PERSON], [INFO] та передачі його матері [PERSON] Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.01.2017 року, ухваленого по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], позовні вимоги задоволені, визначено місце проживання малолітнього [PERSON]. [INFO] з матір'ю [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 22.11.2016 року і до повноліття дитини та вирішено питання щодо судових витрат, стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір 551,20 грн. та на користь держави 640 грн. Проте, судом не ухвалено рішення стосовно позовної вимоги щодо відібрання у відповідача [PERSON] малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] та передачі його матері [PERSON], з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК України є підставою для ухвалення додаткового рішення. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. У відповідності до ч.3 ст. 220 ЦПК України справу розглянуто за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як встановлено судом, батько дитини [PERSON] - відповідач [PERSON], без згоди матері, з якою дитина постійно проживала з часу народження, забрав дитину, змінивши місце її проживання, та до теперішнього часу місце знаходження дитини не відомо. Згідно повідомлення відповідача [PERSON] він разом з дитиною проживає за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Проте, вказане спростовується актом державного виконавця Саратського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеський області від 17.01.2017 року, згідно якого [PERSON] та малолтній [PERSON] за вказаною адресою відсутні та виїхали до м. Одеса. Добровільно відповідач ухвалу суд про вжиття заходів забезпечення позову шляхом відібрання малолітнього [PERSON] не виконує. Виходячи з інтересів дитини, та відсутності правових підстав для розлучення дитини зі своєю матір'ю, судом визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір'ю [PERSON] Відповідно до ст.ст. 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір може вирішуватись судом. Згідно ст.. 162 СК України якщо один із батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішення органу опіки ат піклування або суду проживала дитина, змінив її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Згідно ч.2 ст. 163 СК України батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. За ст. 7 Європейської Конвенції про здійснення прав дитини від 25.01.1996 року, ратифікованою Україною та яка набрала чинності 01.04.2007 року, під час розгляду справ, що стосуються дитини, судовий орган діє швидко для уникнення будь-яких невиправданих зволікань, а швидке виконання прийнятих рішень повинно бути забезпечене відповідною процедурою. У термінових випадках судовий орган при необхідності має повноваження приймати рішення, які підлягають негайному виконанню. Вказане, знайшло своє підтвердження і у Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, згідно якого малолітня дитина не повинна, крім випадків коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо відібрання дитини, з огляду на те, що відповідач протягом тривалого часу незаконно утримує малолітню дитину, компетентні органи державної влади не мають можливості провести перевірку і встановити умови проживання і виховання малолітнього [PERSON], тому у даному випадку, з метою захисту прав і законних інтересів дитини, права позивача, як матері дитини на її виховання, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для ухвалення рішення про відібрання дитини у відповідача і передачу її матері - [PERSON] Задовольняючи позовну вимогу [PERSON] щодо відібрання дитини, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають достягненню судові витрати в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved