Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

03.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, місце проживання дитини визначити з матір'ю. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він перебуває з відповідачем в шлюбі, зареєстрованому в Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 16.10.2010 року, актовий запис №444. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з лютого 2013 року, близьких стосунків не підтримують в наслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя та вирішення соціально - побутових проблем. Збереження сім'ї неможливе. В судовому засіданні позивач підтримав позов з викладених в ньому підстав та просив суд його задовольнити. Відповідач визнала позов, не заперечувала проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір'ю. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 16.10.2010 року в Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №444 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 16 жовтня 2010 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.06.2011 року, видане Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції м. Кременчука Полтавської області. Фактично сторони визнали, що припинили шлюбно-сімейні відносини з лютого 2013 року внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя. Майновий спір на час розгляду даної справи відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. А тому, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з матір'ю. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати.

Outcome: approved