Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

02 лютого 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 10951 грн. 80 коп. Обґрунтовано позов тим, що відповідач звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 11 червня 2008 року. Відповідач при підписані заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також, відповідач була повністю ознайомлена з умовами кредитування, які їй надані в письмовій формі. На виконання укладеного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому змінювався, та надано у користування кредитну картку. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, відповідач у відзиві на позов вказує про те, що в анкеті-заяві від 11 червня 2008 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: процентна ставка, номер кредитної картки та строк її дії, цільове призначення кредиту. Кредитний ліміт збільшувався банком самостійно, хоча відповідач його не замовляла та не укладала з банком жодних документів на збільшення ліміту. 08 лютого 2019 року позивачем було заблоковано кредитну картку відповідача і зменшено кредитний ліміт до 0 грн. З розрахунку заборгованості вбачається, що за час користування відповідачем кредитною карткою нею було сплачено банку 82594 грн. 51 коп., тобто суму, яка майже в сім разів є більшою від отриманого кредитного ліміту, а тому відповідач вважає, що на момент пред`явлення позову нею погашено суму основного зобов`язання по договору. Крім того, відповідачем з 08 лютого 2019 року (часу блокування картки) сплачено банку 8906 грн., що свідчить про виконання зобов`язань після того як вона не користувалася кредитною карткою та погашення боргу. Також, відповідач вказує, що жодних договорів між нею та позивачем укладено не було і банком не надано належних доказів на підтвердження того, що вона була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг. У судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, зазначених у відзиві. При цьому, суду повідомила, що їй була видана кредитна картка, яка перевипускалася, дійсно встановлено кредитний ліміт, який змінювався, вона користувалася кредитними коштами, знімала з картки грошові кошти та поповнювала її. Однак, через те, що на її роботі був простой з квітня 2020 року по жовтень 2020 року, у неї виникли фінансові труднощі, у зв`язку з чим кошти на погашення заборгованості вона вносила по мірі можливості. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідач звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 11 червня 2008 року (а.с. 19). На підставі вказаної заяви 23 червня 2008 року відповідач отримала кредит у сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 18, 49). У підписаній заяві вказано, що відповідач згодна з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Так, відповідач 23 червня 2008 року ознайомилася з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», про що свідчить її підпис у довідці про умови кредитування (а.с. 20). У судовому засіданні відповідач підтвердила, що дійсно при підписанні заяви та отриманні кредитної картки їй повідомлялися умови кредитування. На виконання умов договору відповідачу видавалися картки, термін дії останньої - до 06/22, що підтверджується наданою позивачем довідкою (а.с. 17) та не заперечувалося відповідачем. Також, довідкою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача (договір б/н), підтверджується старт карткового рахунку, а також зміни кредитного ліміту (а.с. 18). Таким чином, сторони 11 червня 2008 року уклали договір шляхом підписання заяви, у зв`язку з чим між ними виникли договірні зобов`язання. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України). Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Статтею 10561 Цивільного кодексу України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Так, згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача за договором станом на 14 січня 2021 року становить 10951 грн. 80 коп., до якої входить: 9542 грн. 48 коп. - заборгованість за тілом кредита, 1409 грн. 32 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 15-16). Відповідач вказує на те, що з 08 лютого 2019 року нею сплачено банку кошти в загальній сумі 8906 грн., що свідчить про погашення боргу і виконання зобов`язань за договором. Однак, суд вважає ці доводи безпідставними, оскільки вказані суми коштів, що вносились відповідачем, відображені в розрахунку заборгованості та виписці по рахунку відповідача і були враховані позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості. Крім того, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що розрахунок заборгованості позивачем зроблено не вірно та про відсутність заборгованості. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по рахунку відповідача (а.с. 40-49) та поясненнями відповідача, наданими у судовому засіданні. Доводи, зазначені відповідачем у відзиві на позов, спростовуються матеріалами справи. А тому, враховуючи, що відповідач ознайомилася з умовами кредитування, про що свідчить її підпис у довідці про умови кредитування, однак взятих на себе зобов`язань за договором не виконала, не повернула своєчасно грошові кошти, якими користувалася та не сплатила відсотки за користування цими коштами, що свідчить про порушення прав позивача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved