Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

02.07.2018 року на адресу суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10.07.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області за актовим записом № 131. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 10.07.2010 року з відповідачем уклала шлюб. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Близько року спільного господарства не ведуть та проживають окремо, їх шлюб носить формальний характер. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04.12.2018 року сторонам надавався строк на примирення тривалістю 2 місяці. Провадження у справі було зупинено. 15.02.2019 року ухвалою суду провадження у справі було поновлено. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, просила також повернути їй надміру сплачений судовий збір в сумі 31,60 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10.07.2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області за актовим записом № 131. Після укладення шлюбу /а.с.8/ чоловікові та дружині присвоєні прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » відповідно. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 9/. [PERSON] та [PERSON] на даний час разом не проживають. Шлюб носить формальний характер, спільне проживання і збереження сім`ї неможливо. Наданий судом строк на примирення позитивних наслідків не мав. В силу ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України позивач [PERSON] бажає залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу. Суд вважає, що вимоги позивача правомірні, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України та виходячи зі ставки судового збору (704,80 гривень), яка діяла станом на день надходження позовної заяви до суду (02.07.2018 року), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704, 80 грн. Оскільки позивачем [PERSON] відповідно до квитанції №11 від 02.07.2018 року сплачено судовий збір в сумі 736,40 грн., хоча необхідно було сплатити 704,80 грн., тобто переплачено судовий збір в сумі 31,60 грн., який, на підставі ч.ч 1, 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», підлягає поверненню позивачу.

Outcome: approved