Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

04.11.2015 року позивач звернулася до суду з вище вказаною позовною заявою та просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем вона народила сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивач вказувала, що батьком дитини є відповідач. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач в добровільному порядку не надає, чим поставив позивача у скрутне матеріальне становище. Відповідач знаходиться в працездатному віці, є фізично здоровою людиною, та має змогу щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу. Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористалася, надала заяву про розгляд справи за іі відсутності, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи ( а.с.17). Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися до суду з відміткою про отримання (а.с.13,16). Отже на підставі ст.ст. 74,76 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з вищевикладеним, враховуючи думку позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд на місці ухвалив, здійснювати заочний розгляд справи. В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 10.11.2004 року виконкомом Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, зареєстровано шлюб (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 007726 від 21.02.2005 року (а.с.4). Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, про що вказувала позивач та що вбачається з довідки виконкому Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 30.10.2015 року (а.с.3), а відповідач до суду не зявився, доказів протилежного суду не надав. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що угоди про добровільну сплату аліментів на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] між позивачем та відповідачем досягнуто не було. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд, при визначені частини заробітку (доходу), що підлягає стягненню з відповідача на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], приймає до уваги те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, оскільки є фізично здоровою людиною, інших аліментних зобов'язань немає, до суду не зявився та доказів протилежного суду не надав. Отже, з урахуванням вищевикладеного, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що відповідач, в силу ст. ст. 180 - 183 Сімейного кодексу України, зобов`язаний та має можливість щомісячно сплачувати на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.11.2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 487,20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved