Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

04.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу в розмірі 305013,70 грн., мотивуючи позові вимоги тим, що відповідач 16.09.2013 року взяв у борг у позивача 300000,00 грн., які повинен був повернути в строк до 31.12.2013 року, однак коштів не повернув, у зв'язку із чим позивач просить стягнути десять відсотків річних в сумі 5013,70 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (штрих код 14038 07459415) (а.с. 11). Про причини неявки до суду не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав. У судовому засіданні встановлено, що 16.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики відповідно до якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти у сумі 300000,00 грн., а позичальник приймає та зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених договором (а.с. 5). Відповідно до п. 2.1.2 цього договору наявність розписки у позичальника з зазначенням виконання свого обов'язку та підписом позикодавця підтверджує виконання ним свого обов'язку. 16.09.2013 року [PERSON] написав розписку про отримання грошових коштів у сумі 300000,00 грн. від [PERSON]. Передача грошових коштів відбулася в присутності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладання договору позики, позивачем надано розписку відповідача (а.с.13). Отже, відповідно до ст.. 1049 ЦК України, відповідач зобов'язаний був у строк до 31.12.2013 року повернути суму коштів, зазначену у розписці - 300000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 6 договору позики від 16.09.2013 року якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10 процентів річних від простроченої суми. Тому задоволенню підлягає вимога позивача щодо стягнення десяти відсотків річних в сумі 5013,70 грн. за 61 день прострочення виконання зобов'язання. Згідно із частиною 4 статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за, наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання представником відповідача позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Право визнати позов надано представнику відповідача згідно з договором про надання правової допомоги від 19.03.2014 року (а.с. 14) Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Також з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 380 грн.

Outcome: approved