Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

02.07.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на його утримання, в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом, щомісячно, протягом навчання до 30.06.2024 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що мати позивача - [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з батьком позивача - [PERSON] . 04.07.2011 року шлюб між сторонами було припинено Новокубанським сільським відділом ЗАГС, В.-Олександрівського району, Херсонської області (Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.07.2011 року). За час перебування у шлюбі було народжено спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . На даний момент [PERSON] є повнолітнім, але продовжує навчатися у Київському університеті культури, 4 рівня акредитації, на 1 курсі, групи РЕМС-70, денної форми навчання, на контрактній основі. Відповідач працює але допомоги позивачу не надає. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 05.07.2021 року матеріали справи передано для розгляду судді Саламатіну О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 12.07.2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. В позовній заяві позивач просив розглядати справу в його відсутність, позов підтримує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив. що має ще одну дитину - сина [PERSON] ( [INFO] ), в зв`язку з чим несе витрати також і на його утримання, а тому вважає, що може сплачувати аліменти в розмірі до 1000 грн. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] до 04.07.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 24 липня 2003 року. 04.07.2011 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва шлюб між сторонами був розірваний. На підставі довідки №1870 від 31.05.2021 року Київського університету культури, [PERSON] навчається в Київському університеті культури на 1 курсі, групи РЕМС-70, денної форми навчання на контрактній основі, 4 рівня акредитації. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] . Батьки: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до статті 198 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно з частиною 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно частини 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в частині 1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивачем доведено, що він є сином відповідача, який набув повноліття та на час звернення до суду з відповідним позовом не досяг віку 23 років, він продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням. Таким чином, суд приходить до переконання, що утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання є обов`язком батьків, натомість відповідач [PERSON] добровільно не надає матеріальну допомогу, хоча може її надавати. При цьому, відповідачем надано довідку про його доходи та свідоцтво про народження дитини від іншого шлюбу, також судом врахована позиція відповідача та часткове визнання ним вимог позову. Визначаючи розмір аліментів судом враховано, що відповідач має сплачувати 1/6 частину від усіх доходів, інший розмір аліментів призведе до значного погіршення матеріального стану. Також судом враховано, що [PERSON] , проживає та навчається в Миколаєві, що не передбачає додаткових витрат на переїзд чи необхідність винаймати житлове приміщення в іншому населеному пункті. З врахуванням наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку, за умови продовження навчання, що на думку суду є достатнім для забезпечення рівня життя повнолітнього сина, виходячи з засад розумності та справедливості. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи те, що позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнений від сплати судового збору, в такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути у дохід держави. У відповідності до ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі статтями 182, 191, 199, 200 СК України, статтями 10, 81, 259, 263-265, ЦПК України,-

Outcome: partial