Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

03 січня 2017 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 07 серпня 1993 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу подружжя має двох дітей дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у них часто виникали безпричинні сварки, скандали, тривалий час вони не знаходили спільної мови, а з вересня 2016 року він проживає окремо від відповідача. Вони з [PERSON] не спілкуються, не підтримують ніяких стосунків, не ведуть сумісного господарства, не повязані спільним побутом. Фактично сімя розпалась і її подальше збереження неможливе. Спору щодо спільно нажитого майна немає. Позивач звернувся до суду з письмовою заявою та електронним листом про розгляд справи за його відсутності, в яких позов підтримує повністю та просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 9, 21). Відповідач в судове засідання не зявилась, судова повістка, направлена за місцем її реєстрації та фактичного проживання, повернулася з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 19). За таких обставин суд вважає, що відповідно до ст. 74 ЦПК України відповідач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України суд у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що з 07 серпня 1993 року [PERSON], [INFO], та [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу Манжарова), [INFO], перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом ЗАГС Варвинської районної держадміністрації Чернігівської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 29, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 8). Від шлюбу у сторін народилася двоє дітей - дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Згідно викладених позивачем обставин спільне життя сторін не склалося, у них часто виникали безпричинні сварки, скандали, тривалий час вони не знаходили спільної мови, а з вересня 2016 року вона проживає окремо від відповідача. Подружжя не спілкується, не підтримує ніяких стосунків, не веде сумісного господарства, не повязане спільним побутом. Фактично сімя розпалась і її подальше збереження неможливе. Спору щодо спільно нажитого майна немає. Враховуючи викладені позивачем обставини, суд дійшов висновку про те, що сімя сторін фактично розпалась та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та про необхідність ухвалення рішення про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved