Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

04.09.2020 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] , в якій позивач просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, 13.10.2007 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис 722; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] в розмірі 2218 грн. (з проведенням щорічної індексації відповідно до закону), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1779 грн. з проведенням щорічної індексації відповідно до закону), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 2100 грн., щомісячно, до досягнення донькою [PERSON] [INFO] років; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на перебування з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 13.10.2007 р. Спільне життя з відповідачем не склалося,внаслідок несумісності та втрати поваги,любові та дружби одне до одного. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені. Позивач вважає,що подальше сімейне життя між ними неможливе. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти знаходяться на її утриманні та проживають з нею. Відповідач здоровий, працездатний, проте матеріальної допомоги не надає. Через відсутність з боку відповідача матеріальної підтримки, вона з дітьми знаходяться в дуже скрутному матеріальному становищі. Угоду про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.09.2020 року відкрито провадження по даній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 03 листопада 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача, в якому останній частково визнав позовні вимоги, а саме не заперечував проти розірвання шлюбу, просив призначити на утримання [PERSON] аліменти в розмірі 1500 грн., на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1000 грн., на утримання сина [PERSON] в розмірі 1200 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, сторони з 13 жовтня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про народження, від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьками яких записані відповідач та позивачка. Сторони спільного господарства та бюджету не ведуть. Їх сім`я розпалась остаточно і поновлена бути не може За змістом положень ч. 1ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати,батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини,незалежно від того,чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками,проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того,стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них,хто проживає окремо від дитини,може брати участь у її утриманні в грошовій і (або)натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти)присуджуються у частці від доходу її матері,батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини,разом з яким проживає дитина. (ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1, 2ст. 182 Сімейного кодексу України,при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей,непрацездатних чоловіка,дружини,батьків,дочки,сина; 3-1)наявність на праві власності,володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав,у тому числі рухомого та нерухомого майна,грошових коштів,виключних прав на результати інтелектуальної діяльності,корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна,сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини,що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж 50відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини першої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Положеннями ст. 84 ч.2 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитини, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно положеньст.77ЦПК України,належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню. За п. п. 14, 16, 19 ст. 1 Переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.93р. № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку, одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам першої групи на догляд за ними, доходів від підприємницької діяльності, інших видів заробітку. Згідно до ч. 1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial