Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

04.03.2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , з участю третьої особи служби у справах дітей Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] ; витрати пов`язані із розглядом справи в суді стягнути з відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12.11.1012 шлюб між ними було розірвано. У зв`язку з невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по утриманню дітей, рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 06.12.2013 було стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 500,00грн. на кожну дитину щомісячно. Однак, не зважаючи на винесене судове рішення про стягнення аліментів, відповідач аліментів не сплачував, злісно ухилявся від виконання рішення суду, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 54483,87грн., не влаштовувався на робот, не бачився із дітьми, його місце перебування їй не було відомо. Однак, їй довелось відмовитись від аліментів, у зв`язку з тим, що на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] накладено арешт, діти зареєстровані у квартирі батька та мають право на частку у ній. Відтак, на сьогодні заборгованості по сплаті аліментів у відповідача немає. Як їй стало відомо, на даний час відповідач перебуває в КЗ ЛОР «Великомостівський геріатричний пансіонат». Час від час вона навідує його у пансіонаті, оскільки він залишився одинаком, однак він зовсім не розпитує про дітей, не цікавиться їхніми успіхами, не виявляє бажання їх побачити. Практично увесь час з народження дітей, відповідач жодного разу не проявляв батьківської любові, не зважав на їхню подальшу долю, повністю самоусунувся від їх виховання та утримання, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду з позовною заявою про позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 18.03.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду (а.с.33). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05.05.2020 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.42). Позивач в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у її відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів (а.с.56). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, на адресу суду подав заяву, в який визнав позовні вимоги в повному обсязі. не заперечував проти слухання справи у його відсутності (а.с.52). У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено та підтверджено доказами наступне. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] у Вороцівській сільській раді Яворівського району Львівської області 14 червня 2008 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народженнями серія [NUMBER] від 18.03.2009, серії [NUMBER] від 15.02.2010 (а.с.16, 17). Відповідач не ставився відповідально до своєї сім`ї, не дбав про дітей, не забезпечував матеріально, постійно провокував скандали, неодноразово викрадав особисті речі позивача, такі як прикраси із золота та срібла, висловлювався нецензурною лайкою в присутності дітей, та коли їх донці виповнився 1 рік покинув їх сім`ю. Відтак, на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2012 року шлюб між ними було розірвано. В подальшому , після розірвання шлюбу, відповідач повністю зник з їх життя, виховання та матеріалим утримання дітей займалась тільки позивач: вона самостійно виховує дітей, купує все необхідне для навчання, канцелярські товари, книги, шкільне приладдя, одяг, харчі, ліки а ін. У зв`язку із перебуванням у скрутному становищі, [PERSON] змушена була звернутись до суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання наших малолітніх дітей. Відтак, рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 06 грудня 2013 року було вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання наших дітей аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2013 року і до повноліття дітей. Однак, не зважаючи на винесене судове рішення про стягнення аліментів, відповідач аліменти не сплачував, злісно ухилявся від виконання рішення суду, не влаштовувався на роботу, не бачився із дітьми, його місце перебування мені не було відомим. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах ВП №42051954 від 05.05.2018р., заборгованість станом на 01.05.2018р. становила 54 483.87 грн. Як встановлено з пояснень позивача, у 2018 році [PERSON] стало відомо, що на квартиру відповідача державним виконавцем накладено арешт за несплату аліментів. Зважаючи на те, що відповідно до довідки виданої ЛКП Балатон 409 №3932 від 21.10.2019р. її діти [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у квартирі батька за адресою [ADDRESS] та мають право на частку батьківської квартири, їй довелось відмовитись від аліментів, у зв`язку із чим вона звернулась із відповідною заявою до державного виконавця про закриття виконавчого провадження. Відтак, на сьогодні офіційно за відповідачем немає заборгованості по сплаті аліментів у зв`язку із її відмовою. [PERSON] постійно проживає разом із дітьми у Яворівському районі Львівської області в с.Солоки. що зокрема підтверджується довідкою, виданою Вороцівською сільською радою Яворівського району Львівської області від 16.10.2019р. №737 (а.с.19). На даний час [PERSON] перебуває в КЗ ЛОР «Великомостівський геріатричний пансіонат», що знаходиться за адресою: Львівська область, Сокальський район, с.Волиці. Час від часу вона навідує відповідача у пансіонаті, оскільки він залишився одиноким, однак він зовсім не розпитує про дітей, не цікавиться їхніми успіхами, не виявляє бажання їх побачити. Практично увесь час з народження дітей, відповідач жодного разу не проявляв батьківської любові, не зважав на їхню подальшу долю, повністю самоусунувся від їх виховання та утримання. Факт самоусунення останнього від виконання батьківських обов`язків свідчать також наступні документи. Довідкою №737 від 16.10.2019р. виданою Вороцівською сільською радою Яворівського району Львівської області підтверджується, що [PERSON] має на утриманні двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і виховує їх сама належним чином, батько участі у вихованні не приймає і з ними не проживає (а.с.19). Довідками сімейного лікаря Амбулаторії загальної практики - сімейної медицини села Рясне-Руське №№ 74-75 від жовтня 2019 року відповідно, підтверджується, що діти [PERSON] та [PERSON] постійно спостерігаються у сімейного лікаря з мамою. Тато не спостерігається у сімейного лікаря, не проживає з дітьми (а.с.20, 21). Згідно характеристик [PERSON] учня 3-Б класу та [PERSON] учениці 2-А класу Рясне-Руського НВК «ЗОШ І-ІІ1 ступенів ДНЗ» Яворівського району Львівської області, серед іншого зазначено, що мама. [PERSON] , виявляє належну турботу про дітей, часто спілкується з вчителями, цікавиться життям класів дітей, бере участь у позаурочних заходах, які проводяться: екскурсійні поїздки, туристичні походи тощо. Приводить дітей до школи та забирає після уроків. Відвідує батьківські збори, урочисті лінійки. Діти забезпечені всіма необхідними засобами, які потрібні для навчання, охайно по сезону одягнені, дбайливо доглянуті. Дивлячись на дітей, не виникає сумнівів у турботливому ставлені матері до дітей та її сумлінному виконанні материнського обов`язку. Тата. [PERSON] , жодного разу у школі не бачили, ніколи не виходив на контакт з вчителями, не телефонує, не відвідує батьківських зборів (а.с.22, 23). Згідно долученого до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської міської ради №1287/15 від 04.06.2020 з метою захисту прав та інтересів дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.50, -51). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В своїй постанові у справі №214/1048/15-ц від 03.05.2018 року ВС звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008), зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»). Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати дітей, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідач є інвалідом 1 групи, є звільнений від сплати судових витрат, позов судом було задоволено, тому судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved