Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

02 лютого 2017 року до суду надійшла вказана позовна заява із ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 01.02.2017 року про визначення підсудності зазначеної справи Шевченківському районному суду м.Києва. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 3 336 545,75 грн., проценти від суми позики в розмірі 1 776 996,49 грн., три проценти річних в розмірі 292 609,46 грн., що разом становить 5 406 151,70 грн.. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі розписки від 15.09.2013 року позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 125 000,00 дол. США строком до 02.02.2014 року. Як зазначає позивач, відповідач не виконав належним чином зобов'язання та кошти не повернув, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, яка станом на день складання позовної заяви - 05.01.2017 року становить: заборгованість в розмірі 125 000,00 дол. США, що в еквіваленті становить 3 336 545,75 грн., проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ 66 573,21 доларів США, що становить 1 776 996,49 грн., 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України - 10 962,29 доларів США, що в еквіваленті становить 292 609,46 грн. Представник позивача в судовому засіданні, яке відбулось 18.04.2017 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В судове засідання, яке відбулось 15.08.2017 року не з'явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Так як відповідач по справі належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, суд на місці ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.224 ЦПК України, оскільки проти цього не заперечував представник позивача. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.09.2013 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено договір позики, що підтверджений розпискою. За даною розпискою Позикодавець надав Позичальнику гроші в сумі 125 000,00 доларів США строком до 02.02.2014 року. [PERSON] зобов'язався повернути кошти в зазначений в розписці строк. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що на момент розгляду справи в суді відповідач кошти, навіть частково, не повернув. Відповідач в судове засідання не з'явився, не надав суду доказів на спростування існування заборгованості. А тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за розпискою в розмірі 125 00,00 доларів США, що станом на 05.01.2017 року за офіційним курсом НБУ (100 доларів США= 2669,2366 грн.) становить 3 333 545,75 грн. Крім того позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за користування коштами. Частина 1 статті 1048 ЦК України визначає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, оскільки нормами чинного законодавства передбачено право Позичальника отримати проценти за користування його коштами, суд приходить до висновку про стягнення суми 1 432 238,68 грн., згідно наданого позивачем розрахунку. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Так як відповідач не виконав зобов'язання у строки, визначені розпискою суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних в сумі 10 962,29 доларів США, проте оскільки курс долара США є змінним, суд розраховує три відсотки річних за офіційним курсом НБУ на кінець періоду розрахунку щомісячно, що в загальній сумі становить 223 458,23 грн. У відповідності до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial