Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

03 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив розірвати шлюб, укладений між ними. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачкою з 12 червня 2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі. Шлюб був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 207. Від шлюбу неповнолітній дітей сторони не мають. На теперішній час родина фактично розпалася, оскільки з початку серпня 2015 року сторони припинили проживати однією родиною, та не ведуть сумісного господарства. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Спору з приводу поділу спільного майна подружжя між сторонами на сьогодні не існує. У зв'язку із викладеним, просив суд розірвати шлюб. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності №1-197 від 15 січня 2016 року, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явились. Представником позивача надано суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечувала, після розірвання шлюбу просила залишити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що 12 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, між сторонами було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 207, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії: [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу дітей сторони не мають. Спору з приводу поділу спільного майна подружжя між сторонами на сьогодні не існує. На теперішній час родина фактично розпалася, оскільки з початку серпня 2015 року сторони припинили проживати однією родиною, та не ведуть сумісного господарства. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В зв'язку з цим, судом відповідно ст. 61 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову ,яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Так, відповідачем [PERSON] на адресу суду було надано письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що остання позов [PERSON] визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача [PERSON] у зв'язку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивача. Відповідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам сторін. Відповідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що відповідач просить залишити їй прізвище [PERSON], суд приходить до висновку, що слід його залишити. На підставі наведеного

Outcome: approved