Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

03 вересня 2014 року ПАТ «ПРОСТО-страхування» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про відшкодуванння шкоди в розмірі 3813,55 гривень, мотивуючи тим, що 14 березня 2012 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] уклали договір, поліс № АВ/1546918, обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Renault 19», реєстраційний номер [NUMBER]. 30 жовтня 2012 року на 30 км автодороги Фастів-Брусилів-Кочерів відбулася дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль [NUMBER], яким керував [PERSON], та застрахований автомобіль «Renault 19», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м.Києва від 04 жовтня 2013 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху як [PERSON] так і [PERSON] Вина водіїв підтверджується висновками спеціаліста №3/30 від 01 серпня 2013 року. 08 листопада 2012 року [PERSON] звернувся до ПАТ «ПРОСТО-страхування» з повідомленням про настання випадку. Внаслідок даної пригоди [PERSON]зазнав матеріальної шкоди через пошкодження майна - автомобіля [NUMBER]. Згідно з ремонтною калькуляцією від 08 листопада вартість ремонту автомобіля становить 9533,87грн. Відповідно до розпорядження до страхового акту від 15 листопада 2012 року, платіжного доручення №6584 від 06 грудня 2013 рокута заяви на видачу готівки №16852 від 12 грудня 2013 року АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило потерпілій особі [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 3813,55 гривень. [PERSON] із письмовою заявою про настання дорожньо-транспортної пригоди до АТ «ПРОСТО-страхування» не звертався. Посилаючись на ст.ст.36, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1172, 1187, 1191 ЦК України, позивач просить стягнути зі [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 3813,55 гривень та витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 гривень. Від представника Приватного акціонерного товариство «ПРОСТО-страхування» надійшло до суду клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі і проведення розгляду справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, підтримали письмові заперечення, в яких зазначено, що в частині 1 пункту 38.1 підпункт 38.1.1 (г) ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. У підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Посилання позивача в своїй позовній заяві на підпункт 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставним, оскільки в частині 1 пункту 38.1 підпункт 38.1.1 (г) ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено подача регресного позову. Вислухавши пояснення відповідача та його представника, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, обґрунтовуючи позов про відшкодування школи в порядку регресу позивач посилався на те, що відповідач не повідомив позивача про настання страхової події в строк згідно з підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому відповідно до п.38.1. ст.38 вищевказаного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив у строк і за умов, визначених у підпункті 33.1.2. підпункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно ч.4 ст.14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках встановлених договором або актом цивільного законодавства. Актом цивільного законодавства, що регулює правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - страхового полісу - є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Цей закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності), і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Вказаний закон містить виключний перелік підстав, за якими у страховика після виплати страхового відшкодування виникає право подати регресниий позов до страхувальника, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Згідно підпункту 38.1.1. г) ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Тобто, зазначена стаття передбачає наявність права у страховика на пред'явлення регресного позову внаслідок порушення особою обов'язку, визначеного у підпункті 33.1.2. 1 статті 33 Закону. Згідно п.п.33.1.2 пункту 33.1 статті 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники ДТП зобов'язані вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Тому суд вважає, що вказані норми не містять підстав для задоволення вимог страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно договору обов'язкового страхування та не передбачає права страховика подати регресний позов до особи, яка не повідомила страхову компанію про настання ДТП, а лише зобов'язує осіб, причетних до неї, вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Оскільки, позивачем не доведений факт порушення відповідачем як страхувальником вимог п.п.33.1.2 пункту 33.1 ст.33 вищезазначеного Закону, тому сам факт неповідомлення страховика про ДТП за відсутності зазначених умов не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. За таких обставин відсутні підстави для задоволення вимог позивача. Відповідачем документально не підтверджені судові витрати, які можуть бути відшкодовані з позивача у випадку відмови в задоволенні позову відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed