Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

03.06.2019 року до суду із позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням звернулася позивач, яка зазначила, що їй на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2002 року належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у квартирі, але не проживає у ній з 2010 року, його місце проживання на теперішній час невідоме, на даний час у вищевказаній квартирі проживає позивач. Відповідач не мешкає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , без поважних причин більше року, у зв`язку із чим позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але представник позивача через канцелярію суду надала заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі, позовну заяву підтримує у повному обсязі, просить задовольнити позовні вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С. за реєстровим номером 189 позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Вищезазначена інформація також підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно № витягу 9544970 від 11.01.2006 року, копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 189489100 від 20.11.2019 року. Згідно копії паспорту серії [NUMBER] 465133, виданого Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області 03 червня 2004 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вищезазначена інформація підтверджується також відповіддю Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 10.06.2019 року № 01-71/8985. При цьому відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, його особистих речей в квартирі [ADDRESS] немає. Вищевказаний факт підтверджується актом комісії від 31.05.2019 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] з 01.01.2010 року і по теперішній час дійсно не мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями ст.ст. 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які\~\~мають у приватній власності\~\~будинок\~\~(частину будинку),\~\~квартиру,\~\~користуються\~\~ним\~\~(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Суд вважає, що позивач, як власник квартири має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Аналізуючи перелічені\~норми цивільного\~права,\~взявши до\~уваги надані\~стороною позивача\~докази,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~до [PERSON] \~про\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved