Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

03.12.2019 позивачка [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до відповідачки [PERSON] з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з останньої на її користь 17805,35 грн., в тому числі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №6*30 від 25.01.2017 14333,78 грн. та в рахунок відшкодування завданих збитків 3371, 58 грн. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 25.01.2017 між відповідачкою [PERSON] як позичальником та КС «Хосен» як кредитором укладено кредитний договір №6*30, на забезпечення зобов`язання за яким 25.01.2017 між позивачкою [PERSON] та кредитором КС «Хосен» укладено договір поруки №9. 24.10.2018 судом ухвалено рішення за яким стягнуто з позивачки та відповідачки солідарно на користь КС «Хосен» заборгованість за вказаним вище кредитним договором та договором поруки станом на 18.10.2018 у розмірі 14333,78 грн. та судовий збір у розмірі 1762 грн. В межах виконавчого провадження №58055690 звернуто стягнення на заробітну плату позивачки в ТОВ «Джейбіл Сьоркіт Юкрейн Лімітед», якою заборгованість по виконавчому листі №308/11972/17 в сумі 17805, 53 грн. погашена повністю, а виконавче провадження за заявою КС «Хосен» від 25.11.2019 закрито, у зв`язку з повним погашенням кредиту позивачкою. Судовий збір та виконавчий збір сплачений позивачкою у повному обсязі, а тому є збитками, які, разом з сплаченою позивачкою як поручителем кредитною заборгованістю, підлягають стягненню з відповідачки. У судовому засіданні позивачка просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка, будучи належно повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. При цьому в матеріалах справи наявні відомості про вручення судової повістки про виклик [PERSON] 21.08.2020. На підставі ст. 280, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, з рішення (заочне) суду від 24.10.2018 у справі №308/11927/17 з`ясовано, що 25.01.2017 між КС «Хосен» та [PERSON] було укладено договір кредиту №6*30 на підставі заяви на кредит від 24.01.2017, за яким остання отримала кредит в розмірі 8000 грн. із умовою його щомісячного погашення, строком на 18 фактичних місяців від дати отримання Позичальником кредиту, із сплатою 48 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 4.1. вказаного договору сторонами узгоджено, що зобов`язання позичальника щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом забезпечується договором поруки [PERSON] № 9 від 25.01.2017. Суд вважає доведеною позицію позивача, за якою останній вказав, що всупереч умов договору відповідачі (прим. [PERSON] та [PERSON] ) не виконали свої зобов`язання, позичальник не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому порядку, внаслідок чого станом на 18.10.2018 має борг у розмірі 14 333, 78 грн., а саме: 7045, 61 грн. - фактичний залишок основної суми боргу, 3765, 38 грн. - сума відсотків по кредиту; 3522, 80 грн. - штраф у розмірі 50 % від суми фактичного залишку основної суми кредиту та суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1 762 грн. Тож, з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто вказані суми. Окрім цього, з врахуванням п. 4.1. кредитного договору №6*30 від 25.01.2017, на забезпечення виконання зобов`язань укладено договір поруки №9 від 25.01.2017, за яким поручитель [PERSON] поручається перед кредитором КС «Хосен» за належне виконання [PERSON] обов`язків, що виникають із кредитного договору №6*30 від 25.01.2017. Згідно з умов договору поруки, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 628 ЦК України). Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України). На виконання зазначеного вище (заочне) суду від 24.10.2018 у справі №308/11927/17 Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист від 22.12.2018, за яким державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС здійснювалося виконавче провадження №58055690. 12.02.2019 державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС у межах виконавчого провадження №58055690 постановлено постанову, за якою звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , яка отримує дохід у ТОВ «Джейбіл Сьоркіт Юкрейн Лімітед». Зазначено здійснювати відрахування із доходів боржника на користь стягувача у розмірі 20% до виплат загальної суми у 17805,35 грн. Згідно з листом ТОВ «Джейбіл Сьоркіт Юкрейн Лімітед» за Вих. №1121 від 07.11.2019, адресованому державному виконавцю, виконавче провадження №58055690 по виконавчому листу №308/11927/17 від 22.12.2018 про стягнення з [PERSON] боргу на користь КС «Хосен» повернуто, у зв`язку з погашенням боргу в сумі 17805, 35 грн. Зі змісту заяви КС «Хосенн» за №283 від 25.11.2019, адресованої до Ужгородського МВ ДВС, з`ясовано, що кредитна спілка просить закрити виконавче провадження за виконавчим листом №308/11927/17 від 22.12.2018, у зв`язку з повним погашенням кредиту . Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд погоджується з аргументами позивача щодо стягнення з відповідача суму боргу, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України). Поняття зобов`язання міститься у статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 526, 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Законодавець розмежовує поняття кредитного договору, під яким розуміється оформлена письмово домовленість сторін про надання коштів у борг на певний період на визначених умовах, і кредитне зобов`язання, згідно з яким боржник зобов`язується повернути отримані кошти у визначений строк, а кредитор має право вимагати виконання цього обов`язку. З огляду на таке не є тотожними за змістом застосовані у статтях 509 і 1054 ЦК України поняття «кредитодавець» і «кредитор», оскільки кредитордавцем є фінансова установа (банк) - сторона договору, а кредитором - особа, що має право вимагати від боржника виконання його обов`язку щодо повернення кредитних коштів. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (статті 553, 556 ЦК України). Про те, що виконання обов`язку боржника поручителем є підставою для заміни кредитора у зобов`язанні, також зазначено у статті 512 ЦК України. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Вказані норми закріплюють право поручителя вимагати від боржника відновлення свого майнового стану, який зазнав змін в результаті виконання ним обов`язку за боржника. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що виконання поручителем обов`язку боржника має наслідком перехід до поручителя прав кредитора у зобов`язанні зі сплати коштів, а не усіх прав кредитодавця як сторони кредитного договору із подальшим продовженням його дії. При цьому поручитель, який виконав обов`язок боржника, набуває права вимоги до нього у межах сплаченої суми заборгованості. В розглядуваному випадку, позивачка [PERSON] , будучи поручителем за кредитним договором №6*30 від 25.01.2017 та договором поруки №9 від 25.01.2017, в повному обсязі виконала обов`язок відповідачки [PERSON] по кредитному договору №6*30 від 25.01.2017. Так, з її доходу у ТОВ «Джейбіл Сьоркіт Юкрейн Лімітед» стягнуто суму боргу 17805, 35 грн. на виконання виконавчого листа №308/11927/17, виданого Ужгородським міськрайонним судом 22.12.2018. При цьому у вказану суму входить стягнута за рішенням суду солідарно з позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором та договором поруки станом на 18.10.2018 у сумі 14333,78 грн. та судовий збір у сумі 1762 грн. За твердженням позивачки сума у 1609, 58 грн. є виконавчим збором. Частиною 1 статті 623 ЦК України регламентовано, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Тож, аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо повернення коштів, та вважає, що позов підлягає до задоволення та стягнення із відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] кошти фактично стягнуті в межах виконавчого провадження №58055690 по виконання постанови державного виконавця від 12.02.2029 в сумі 17805,35 грн. Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору, які підлягають стягненню з відповідачки в користь позивачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved