Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

03 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру №65 за адресою: кв.Норінського, б. 1, м.Луганськ. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02 березня 1995 року відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого старшим державним нотаріусом Пятої луганської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за №1-905, він придбав трикімнатну квартиру, загальною площею 67,1 кв. м., яка складається з: коридор І площею 7,5 кв.м., ванної площею 2,1 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., кухні площею 6,9 кв.м., комори площею 0,5 кв.м, житлової кімнати 1 площею 11 кв.м., житлової кімнати 2 площею 20,0 кв.м., житлової кімнати 3 площею 17,3 кв. м, яка розташована за адресою: кв.Норінського, б. 1, кв. 65, Жовтневий район, м.Луганськ, Луганська область. Продавцем за договором виступило ТОВ «Кредо», в особі [PERSON]. Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано Міським комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації», про що 27.03.1995 року в реєстровій книзі зроблено реєстровий номер №49752. В липні 2014 року після початку антитерористичної операції на території Луганської області він був змушений виїхати з м.Луганська до м.Київ. Однак приїхавши до м.Києва помітив, що в його речах відсутні документи, що підтверджують право власності на зазначену вище квартиру, які він точно брав з собою. Залишилась лише копія договору купівлі-продажу від 02.03.1995 року. Відновити власними силами оригінал договору не вдалось, оскільки Пята луганська державна нотаріальна контора не переїхала на підконтрольну українській владі територію та не вивезла свій архів, а право власності на квартиру зареєстровано до 01.01.2013 року, коли було введено в дію Реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У звязку з тим, що відповідач не згодна з правом власності на квартиру, на даний час виникла необхідність у визнанні за ним права власності, оскільки такий спосіб є єдиним для відновлення належного йому права власності на квартиру. Сторони в судове засідання не зявились. Представник позивача у позовній заяві просив справу розглядати без його участі та без участі позивача. Від відповідача до початку судового засідання на адресу суду надійшла письмова заява, згідно якої вона позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст.247 ЦПК України , судом не здійснювалося. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 02.03.1995 року, укладеного між ТОВ «Кредо» м.Луганська в особі [PERSON] та [PERSON], [PERSON] придбав житлову квартиру №65 в буд. 1 на кварталі Норінського у м.Луганськ, яка складається з: коридор І площею 7,5 кв.м., ванної площею 2,1 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., кухні площею 6,9 кв.м., комори площею 0,5 кв.м, житлової кімнати 1 площею 11 кв.м., житлової кімнати 2 площею 20,0 кв.м., житлової кімнати 3 площею 17,3 кв. м, загальною площею 67,1 кв.м., в тому числі житловою площею 48,3 кв.м. Договір посвідчений державним нотаріусом Пятої луганської державної нотаріальної контори [PERSON]М 02.03.1995 року та зареєстрований в реєстрі за №1-905 (а.с.13-15). Як вбачається з листа Луганського обласного державного нотаріального архіву від 15.06.2018 року №649/01-20, Луганський обласний державний нотаріальний архів працює в м.Старобільськ Луганської області з 10 березня 2015 року, але сам архівний фонд знаходиться у м.Луганську, на тимчасово окупованій території, яка на даний час не підконтрольна Україні. Тому надати інформацію по вказаному договору немає можливості (а.с.18). Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог п.п. 1, 5 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 6\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Статтею 392 ЦК України\~встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом\~ст. 392 ЦК України\~потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, піддягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно з вимогами\~ст. 316 ЦК України, право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном Відповідно до\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 53 Закону України «Про нотаріат», у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, дублікат втраченого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. Відповідно до розяснень, наданих у листі ВССУ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст.. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, що засвідчує його право власності. Згідно правової позиції Верховного Суду від 22 березня 2017 року у справі № 6-2967цс16Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивач, який є власником квартири, позбавлений можливості реалізації свого права власності через втрату правовстановлюючого документу з незалежних від нього обставин, який засвідчує право власності, а отримати дублікат втраченого документу неможливо. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.\~15,\~316,\~321,\~328,\~392\~ЦК України та\~

Outcome: approved