Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

02 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Веселинівського районного суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В позові зазначила, що 03 червня 2005 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. З заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний термін після відкриття спадщини вона не зверталась, оскільки на час відкриття спадщини вона проживала разом зі спадкодавцем та у порядку ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. У серпні 2016 року вона звернулась до нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, з підстав вчасного неподання заяви про прийняття спадщини. В звязку з тим, що вона зареєстрована за іншою адресою ніж спадкодавець, документально підтвердити факт свого проживання разом з [PERSON] на час відкриття спадщини не змогла, а тому звернулась з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовну заяву підтримали повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають повністю, проти задоволення позову не заперечують. Суд заслухавши пояснення позивача [PERSON] та її представника [PERSON], допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 червня 2005 року в смт. Веселинове Миколаївської області помер [PERSON], смерть якого була зареєстрована 07 червня 2005 року відділом ДРАЦС Веселинівського районного управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 70. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої увійшли усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому право на спадщину за законом у першу чергу отримали його діти: позивач [PERSON], та відповідачі [PERSON] та [PERSON] Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 45456182 від 18.10.2016 року спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась, а отже з заявами про прийняття спадщини, чи про відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто зі спадкоємців за законом не звертався. В 2016 році позивач звернулась до приватної нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, з підстав вчасного неподання заяви про прийняття спадщини, про що 05 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу [PERSON] було видане письмове розяснення № 609/01-16. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч. ст. 1268 ЦК Україниспадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. На час відкриття спадщини позивач [PERSON] проживала разом зі спадкодавцем, однак в звязку з тим, що постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, оскільки [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO], а [PERSON] смт. Веселинове Миколаївської області, вул. Одеська, 2, позивач не може нотаріально оформити право на спадщину, а тому вправі звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення даного факту має для позивача, юридичне значення, так як дозволить їй реалізувати своє право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно п. 2. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 рокусправи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Допитавши в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що позивача знають, оскільки є її сусідами, підтвердили, що [PERSON] з 2000 року та по день смерті [PERSON], 03 червня 2005 року, постійно проживала разом зі спадкодавцем в будинку № 2 по вул. Одеській в смт. Веселинове, та дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позивачами позову, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та встановити факт постійного проживання її зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. \~\~\~ На підставі викладеного, згідно ст. ст. 256, 259 ЦПК України, суд

Outcome: approved