Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

02 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2013 року. Шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Хмельницькому районі реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №16. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалось через те, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення господарства. Відповідач неодноразово вчиняв сварки, скандали, погрожував фізичною розправою та здійснював психологічне насильство в сімї, що негативно впливає на їх дитину. Протягом 6 місяців з відповідачем проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення, вказала, що після розірвання шлюбу дитина буде проживати разом з нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, 24 липня 2013 рокуміж сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Хмельницькому району реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №16, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії 1-БВ № 135021. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БВ № 247418 від 18.05.2015 року, виданого Мокіївською сільською радою Шепетівського районуХмельницької області . Судом встановлено, що\~сім'я фактично розпалась, сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, поновлення подружнього життя між сторонами виключається, а тому збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Дитина після розірвання шлюбу проживатиме разом з позивачкою, спору щодо цього у сторін немає. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір, сплачений позивачем в сумі 551,20 грн. згідно квитанції № 0.0.561186609.1 від 01.06.2016 року, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч.3 ст.79 ЦПК України до складу судових витрат входять витрати на правову допомогу. Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.1 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» правова допомога надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги надання правової інформації, консультацій і розяснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення іншою стороною, а в адміністративних справах суб?єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у судовому рішенні. В матеріалах справи наявна квитанція №31/05 від 31.05.2016 року про оплату позивачкою 400 грн. за проведення консультацій, огляду документів та оформлення позовної заяви адвокатом [PERSON] З вказаної квитанції не вбачається, що зазначені послуги надавались у даній справі. Крім того, позивачкою не надано розрахунку витрат на правову допомогу. За таких обставин, судом не знайдено підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved