overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

04.12.2013 року позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 526 ЦК України, п. п. 33, 36 «Правил надання населенню послуг водо-теплопостачання та водовідведення» між КП «Макіївський міськводоканал» та відповідачем виникли цивільні права та обов`язки. У зв`язку з чим водоканал зобов'язаний надавати послуги водопостачання, а абонент повинен своєчасно оплачувати надані послуги. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк. Але відповідач порушує свої зобов`язання, через що станом на 30.06.2012 рік має борг у сумі 6693.45 грн., який добровільно не сплачує. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, хоча про час слухання справи повідомлялась належним чином, надала суду письмову заяву, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи заочно Відповідач в судове засідання не з'явилась, була належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи, заяву про розгляд справи за її відсутності надано не було, та про причину неявки суду не було повідомлено. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], що підтверджено довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Донецькій області. Відповідно ст. 67,68 Житлового кодексу України відповідач зобов'язаний щомісяця вносити плату за комунальні послуги, в тому числі і за водопостачання. На підставі ст. 526 ЦК України між відповідачем та позивачем виникли зобов'язання, які повинні виконуватися належним чином та вони не звільняються від відповідальності через неможливість виконання даних зобов'язань. Між КП «Макіївський міськводоканал» та відповідачем 18.05.2005 року укладено угоду про погашення заборгованості по водопостачанню, згідно умов якої [PERSON] зобов'язалась гасити заборгованість за використану воду в порядку та строк, передбачений цією угодою, разом з поточними платежами. Згідно розрахунку заборгованості борг відповідача перед позивачем складає 6693.45 грн., за період з 01.01.2002 року по 30.06.2012 року, який повністю підтверджений наданими у справі письмовими доказами і тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає до стягнення сума судового збору, що була сплачена позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

04.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 серпня 2006р. вони зареєстрували шлюб. Від шлюбу дітей не мають, але відповідач не бажає звернутися до відділу РАЦС для подачі спільної заяви про розірвання шлюбу. У травні 2013р. вони припинили шлюбні відносини, по причині,що у них було відсутнє взаємопорозуміння та різності поглядів на сімейне життя, на підставі чого просить розірватишлюб між ними, після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутністю, а також вказував що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 20). Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, день та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, справа розглядається в порядку заочного розгляду, відповідно до ухвали суду від 15 квітня 2014 року. Суд, вивчивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 серпня 2006 року виконкомом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб позивачки з відповідачем, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 24, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 19.08.2006р. (а.с. 3). Від шлюбу дітей не мають. Між сторонами втрачені почуття любові та поваги один до одного, спільне життя не можливе та не відповідає інтересам сторін. Позов був поданий до суду 04 грудня 2013 року та до ухвалення рішення позивачкою не відкликаний. Відповідно до ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Рішення про розірвання шлюбу постановляється після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Згідно з ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки та відповідача, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судовий збір, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 229,40 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

04.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом (уточнений 27.03.2014 року) до відповідачів з вимогами: про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» 17193 грн 45 коп у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також стягнення з [PERSON] франшизи в розмірі 500 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідачі 1-3 позов не визнали. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши докази у справі - приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], керуючи близько 18 годин 50 хвилин 31.07.2013 року транспортним засобом ВАЗ 21013, держномер [NUMBER], біля будинку №12 по вулиці Пушкіна в місті Чернігів здійснив зіткнення з автомобілем позивача НІССАН, держномер [NUMBER] і зник з місця пригоди, внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідач [PERSON] застрахував обов'язкову цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» згідно полісу серія АС №4310071, яким був чинним станом на 31.07.2013 року. Згідно положень ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961- IV від 01.07.2004 року, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до Звіту автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 09.09.2013 року, вартість відновлювально-ремонтних робіт транспортного засобу НІССАН, держномер [NUMBER] складає 17693 грн 45 коп (а.с.52-67). Таким чином, з відповідача 3 на користь позивача необхідно стягнути 17193 грн 45 коп в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а з відповідача 2 франшизу в розмірі 500 грн, із стягненням судових витрат по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

04.12.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що сім'я фактично розпалася, між ними втрачені почуття любові і поваги один до одного. На примирення не згоден. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву відповідно до якої просить ухвалити по справі заочне рішення, позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просить розглянути позов за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.07.1997 року, про що свідчить свідоцтво про одруження. Сторони подружні стосунки не підтримують, сумісне господарство не ведуть. Від сумісного життя мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом із відповідачем. Місце проживання дітей сторонами не оспорюється. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки причини, за якими позивач наполягає на розірванні шлюбу є поважними, родина існує формально тому що сімейні відносини дружина та чоловік не підтримують, спільного господарства не ведуть, інших інтересів між ними немає, збереження родини стало неможливим. Оскільки спір про розірвання шлюбу вирішений на користь позивача, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 114,70 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

04.12.2013 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому вказала, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 20.06.1998 року. 02.10.2013 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу у неї з відповідачем є син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO]. Діти повністю знаходяться на її утриманні. В зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. також позивач просить визначити місце проживання дітей з нею. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву, в якій повністю підтримала заявлені вимоги та просила слухати справу без її участі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи суду не надав. Відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Шлюб між сторонами розірвано 02.10.2013 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області (а.с.16). Сторони мають дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8,9). Сторони зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Орган опіки та піклування вважає за можливе залишити дітей сторін проживати разом з позивачем [PERSON] (а.с.43). Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З огляду на вказане, суддя вважає, що в частині позовних вимог, що стосуються визначення місця проживання дітей, позивачу необхідно відмовити, оскільки матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS]. У відповідності зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. З огляду на вище зазначене, суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дітей. Також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 114,70 грн. З огляду на вище вказане,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

04.12.2013 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 27.05.2009 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за адресою місцезнаходження.. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 27.05.2009 року, актовий запис № 605. Від даного шлюбу мають дитину - [PERSON] [INFO] року. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

04.12.2013 року позивач звернулася до суду з позовом. Зазначала, що від спільного життя з відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Син знаходяться на утриманні позивачки, відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає. У зв'язку із цим позивачка просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини свіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання їм судової повістки, причину своєї неявки суду не повідомив. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про його народження [NUMBER] (а.с.2). Відповідно до ст.ст. 182, 183 СК України суд враховує ряд істотних обставин, з яких витікає розмір аліментів, які підлягають стягненню в частині визначеній судом, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Позов позивачкою подано 04.12.2013 року (а.с. 1). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано письмових заперечень проти позову і доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. З огляду на це, суд вважає, що, згідно із ст. 183 СК України, розмір аліментів може бути визначений у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача. Позивач при зверненні до суду від сплати судового збору була звільнена на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності із ст. 88 ЦПК України судові витрати у розмірі 229,40 грн. підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

04.12.2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 30 серпня 2003 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне життя, причиною розпаду родини з'явилися різні погляди на життєві проблеми, втрата розуміння та поваги один до одного. Майнових суперечок немає. Позивачка вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 серпня 2003 року у виконкомі Красноторської селищної ради м. Краматорська Донецької області 30 серпня 2003, актовий запис за № 30, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.14). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. Майнових суперечок немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

04.12.2013 року позивачка звернулась о суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що від шлюбу з відповідачем у сторін є син - [PERSON], [INFO]. З 01.09.2013 року син навчається на першому курсі денного відділення Державного Економіко-Технологічного Університету Транспорту. Син проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні. При цьому, відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча їх спільна дитина потребує такої допомоги, оскільки навчання на денній формі позбавляє сина можливості працювати та забезпечувати себе самостійно. За таких умов позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі ? від всіх видів доходів до закінчення навчання. До початку судового розгляду позивач та відповідач звернулись до суду із заявами про розгляд справи без їх участі. За змістом поданих заяв, позивач підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а відповідач позов визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі мають спільного сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 3). Позивачка проживає разом із сином у [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно довідки №953 від 17.09.2013 року виданої Державним Економіко-Технологічним Університетом Транспорту, [PERSON] навчається на першому курсі денної форми навчання з 01.09.2013 року. Строк навчання - по 30.06.2017 року (а.с. 2). Дохід позивачки за останні пів року складає 6086,84 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Верона Стиль» №113 від 02.12.2013 року. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, при цьому позивачка має мінімальний рівень заробітної плати визначений законом, що не може забезпечити належне утримання спільної дитини сторін, яка навчається на денні формі навчання, що в свою чергу позбавляє повнолітню дитину можливості працювати та утримувати себе самостійно, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими та заявлений розмір стягнення в повній мірі відповідає встановленим судом обставинам справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

04.12.2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 06 листопада 1998 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою. Однією сім'єю вони з відповідачем не мешкають з восени 2013 року. Причиною розпаду родини з'явилися різні погляди на життєві проблеми та втрата розуміння один до одного. Позивачка вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позов підтримує повністю, та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, та не заперечує проти задоволення позову. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 листопада 1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану м. Краматорська Донецької області, актовий запис за № 927, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] ( а.с.5 ). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] ( а.с.6 ). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved