Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

03 березня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що згідно з кредитним договором № 490049636 від 24 жовтня 2007 року ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») надало відповідачу-1 кредит у розмірі 33 582,74 доларів США в порядку та на умовах, визначених Договором, за яким [PERSON] зобов`язався повернути кредит до 24 жовтня 2013 року. ЗАТ «Альфа-Банк» належним чином виконало зобов'язання, надавши відповідачу-1 кредитні кошти в розмірі, визначеному договором. Станом на 22 січня 2014 року відповідач-1 зобов'язання за кредитним договором не виконує, не повертає кредит та не сплачує нараховані відсотки за користування кредитом. Має заборгованість за кредитним договором перед ПАТ «Альфа-Банк» в розмірі 964 141,48 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту, заборгованості по процентам та нарахованої пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Також, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 490049636 від 24 жовтня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачем-2 укладено договір поруки № 490049636 від 24 жовтня 2007, згідно з яким відповідач-2 поручилась перед ЗАТ «Альфа-Банк» за виконання зобов`язань відповідачем-1. ПАТ «Альфа-Банк» 03 лютого 2014 року на адресу відповідача-1, відповідача-2 направлено досудові вимоги, згідно з якими Банк просив достроково повернути суму заборгованості за кредитом, однак відповідачами заборгованість самостійно не погашена, внаслідок чого з відповідача-1 та відповідача-2, як поручителя підлягає стягненню сума заборгованості. Обґрунтовуючи нормативно вимоги позову ПАТ «Альфа-Банк» послався на положення укладених між сторонами договорів та вимоги ст.ст.11, 509, 525, 526, 549, 550, 553, 554, 623, 624, 625, 1049, 1054 ЦК України. Ухвалою суду від 28 грудня 2016 року залучено до участі в справі правонаступника ПАТ «Альфа-Банк» - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав. Вказав на те, що внаслідок невиконання зобов'язань у відповідача-1 виникла заборгованість перед ПАТ «Альфа-Банк», яка самостійно відповідачами не погашена. В наступному, через укладання між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» договору факторингу, право вимоги до відповідачів перейшло до позивача. За актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 26 вересня 2016 року до Договору Факторингу № 2016-ЗАБ/ДГ від 26 вересня 2016 року, витягу з реєстру, відповідач-1 має заборгованість перед позивачем в сумі 13693775,98 грн., з якої сума за основною заборгованістю: в валюті договору на дату укладання Договору Факторингу становить 20983,45 доларів США, сума за основною заборгованістю в гривневому еквіваленті на дату укладання договору - 545373,00 грн., сума заборгованості за процентами та комісією в валюті договору на дату укладання Договору Факторингу становить 4957,03 грн., сума за процентами та комісією в гривневому еквіваленті на дату укладання договору - 128836,31 грн., пеня - 13019566,67 грн. Загальна сума заборгованості в гривневому еквіваленті (проценти, комісія та тіло кредиту станом на дату укладання Договору без урахування пені/штрафу/неустойки) становить 674209,31 грн. Вказав, що доводи відповідача-1 про не підтвердження суми заборгованості спростовуються наданими доказами. Посилання на те, що внаслідок реалізації предмету застави заборгованість відповідача перед ПАТ «Альфа-Банк» відсутня не підтверджені. Оскільки внаслідок процедури реалізації предмета застави заборгованість в повному обсязі не погашена. Позивачем надано всі документи на підтвердження наявності заборгованості. Вказав на відсутність пропуску строку звернення до суду, оскільки залучившись до справи у якості правонаступника позивача, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не збільшувала, не зменшувала позовних вимог та не змінювала предмет позову. Позовні вимоги до [PERSON], [PERSON] є такими, якими їх встановив позивач, коли звертався з позовом про стягнення боргу до відповідачів і сума заборгованості станом на 22 січня 2014 року складає 964 141,48 гривень. Той факт, що ПАТ «Альфа-Банк» відступлено іншу суму заборгованості по кредитному договору № 490049636 має не прийматись до уваги судом, оскільки правонаступник позивача набувши обсяг прав і обов'язків Кредитора не збільшував позовні вимоги, а отже і необхідності у надані розрахунку немає. Зазначив, що з моменту переходу до Фактора прав вимоги Фактор отримав право вимоги як до Позичальника так і до Поручителя. Відповідач-1 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Вказав на те, що є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Так, рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнській фінансовий союз» по справі № 249 від 24 вересня 2008 року позов ЗАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки, задоволено повністю. Стягнуто заборгованості за кредитним договором у сумі 162 826,34 грн. та судові витрати (третейський збір у сумі 787,49 грн. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12 грудня 2008 року у справі № 6-509/08 рік задоволено заяву ЗАТ «Альфа-Банк» і видано виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення третейського суду. 15 грудня 2008 року видано виконавчий лист, в якому вказано, що стягненню з [PERSON] на користь ЗАТ «Альфа-Банк» підлягає заборгованість по кредиту - 153 211,48 грн., по процентах за використання кредитних коштів 5 398,97 грн., пені - 4 215,89 грн. Станом на дату прийняття третейським судом рішення від 24 вересня 2008 року курс гривні до долара США становив 4,8551 грн. за 1 дол. США. Отже, рішенням третейського суду від 24 вересня 2008 року з [PERSON] на користь Банку стягнуто 31 556,81 долари США, при тому, що загальна сума виданого кредиту становила 33 582,74 долари США, а за розрахунками самого Банку до прийняття рішення третейським судом позичальник також вносив кошти на погашення кредиту, з яких 1 956,88 доларів США було зараховано Банком саме на погашення тіла кредиту. Отже, по тілу кредиту заборгованість відповідача [PERSON] визначена Банком в позовній заяві неправильно, оскільки 31 556,81 доларів США стягнуто рішенням третейського суду, а 1 956,88 доларів США погашено позичальником в порядку виконання кредитного договору. Виданий судом виконавчий лист переданий на виконання у встановленому порядку до державної виконавчої служби. В межах виконавчого провадження, за домовленістю між боржником (позичальником [PERSON]) і стягувачем (Банком ЗАТ «Альфа-Банк») останньому передано предмет застави - автомобіль, на придбання якого відповідачу надавався кредит, переданий Банку для реалізації. Предмет застави - автомобіль - реалізований, кошти від його продажу зараховані на погашення кредиту. Крім того, частину коштів в сумі 525 доларів США позичальник [PERSON] також сплатив в межах виконавчого провадження 16 червня 2009 року. Заявою від 17 листопада 2009 року № 60302-102-6/6 на адресу ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції в Дніпропетровській області стягувач ПАТ «Альфа-Банк» підтвердив вищезазначені обставини та повідомив про те, що заборгованість боржника перед стягувачем частково погашена у розмірі 132 644,38 грн., а залишок боргу становить 30969,45 грн. Крім того, відповідач-1 послався на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження суми заборгованості. Не вказано складових, на підставі яких сформовано розмір відсотків та пені, не надано доказів на підтвердження переходу права вимоги від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Витяг з додатку 1 до Договору Факторингу не підтверджує переходу права вимоги. Позивачем не надано оригінали документів, якими підтверджується сума заборгованості та підстави для її нарахування. Відповідач-2 подала суду заяву, в якій вказала на невизнання нею позову, стягнення Банком заборгованості шляхом звернення до третейського суду, внаслідок чого підстав для звернення з позовом у позивача немає. Просила суд розглянути справу у її відсутність. 27 липня 2014 року у справі ухвалене заочне рішення, яке скасоване ухвалою від 25 лютого 2015 року. Ухвалою суду від 30 липня 2015 року у справі витребувано докази у вигляді належним чином засвідченої копії кредитної справи щодо договору кредиту № 490049636 від 24 жовтня 2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] із долученням відомостей про самостійне погашення частини кредиту боржником, заходів, вжитих банком для погашення заборгованості, наявності рішень третейського суду у даній справі, наявності чи відсутності виконавчого провадження у справі. 25 серпня 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» надано завірені копії кредитного договору, договору поруки, додатків до договору. Повідомлено, що відомості щодо погашення коштів боржником надано в матеріали справи. Виконавчі провадження стосовно відповідачів відсутні. Ухвалою суду від 02 вересня 2015 року відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про витребування доказів у справі з Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнській фінансовий союз» через відсутність доказів на підтвердження неможливості надання доказів самостійно. Ухвалою суду від 08 вересня 2015 року у справі призначено судову економічну експертизу, провадження у справі зупинене. Листом експерта від 25 квітня 2016 року повідомлено про неможливість проведення експертизи через відсутність оплати відповідачем-1, в зв'язку з чим провадження у справі поновлене. Ухвалою суду від 14 червня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 28 грудня 2016 року розгляд справи призначено в режимі відеоконференції. 15 березня 2017 року позивачем подано клопотання про витребування доказів у справі та застосування позовної давності через пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні з позовом, відсутність подання заяви про уточнення позовних вимог та те, що позивач дізнався про порушення своїх прав в 2008 році, про що свідчить рішення третейського суду, на підставі якого позивач стягнув всю суму заборгованості, примусова реалізація предмету застави. Ухвалою суду від 15 березня 2017 року клопотання позивача задоволено частково, витребувано докази у справі від ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Листом ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» повідомлено, що Товариство не володіє інформацією про рух коштів за рахунком [PERSON] в ПАТ «Альфа-Банк» в період з 24 жовтня 2007 року, оскільки дана інформація міститься у відділенні Банку. Ухвалою суду від 12 травня 2017 року в задоволенні заяви [PERSON] про залишення позовної заяви без розгляду з підстав, визначених з підстав, визначених п.6 ч.1 ст.207 ЦПК України відмовлено. Позов, у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянутий за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до позову, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача-1, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» (надалі - Банк) та [PERSON] (надалі - відповідач-1, Позичальник, Боржник) укладено Кредитний договір № 490049636 (надалі - Кредитний договір), згідно з яким позивач надав відповідачу-1 грошові кошти у розмірі 33582,74 доларів США в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором. Номінальна процентна ставка встановлена сторонами в розмірі 12% річних. Дата остаточного повернення Кредиту - 24 жовтня 2013 року. Кредит надано для придбання Транспортного засобу згідно з Договором купівлі-продажу, укладеним між Позичальником та ТОВ «Сервіс-Центр «Альфа» (далі - Продавець) № 210/S від 15 жовтня 2007 року - SUZUKI, GRAND VITARA, 2007 року випуску, колір - ЧОРНИЙ державний номер - АЕ6153ВХ (далі за текстом - Транспортний засіб), № кузову - JSAJTD54V00245160, тип - ЛЕГКОВИЙ-УНІВЕРСАЛ-В (свідоцтво про реєстрацію - АЕС 192681. видане - 23.10.2007 РП 1-ГО МВ ДАІ, ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ОБЛ.) та оплати страхової суми ЗАО СК «ВУСО» (далі - Страховик) за перший рік страхування Транспортного засобу - 12 937,86 грн. П.2.8 Кредитного договору встановлено порядок повернення кредиту - платежі з повернення Кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є Додатком № 1 до Договору та його невід'ємною частиною в порядку та на умовах, визначених цим Договором. У разі сплати у валюті Кредиту - 24 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 657 доларів США; у разі погашення Кредиту у національній валюті таке погашення має здійснюватись не пізніше 23 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Договором кредиту визначено основне забезпечення - предмет застави - Транспортний засіб. Відповідач-1, за Кредитним договором, взяв на себе зобов'язання в порядку та на умовах, що визначені даним Договором повертати Кредит, виплачувати Банку проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені Договором платежі та виконувати інші обов'язки, що передбачені Договором. Повернення Кредиту (його частини) та сплата процентів за користування ним здійснюється Позичальником в порядку та на умовах, що визначені у Додатку № 1 до цього Договору, який є його невід'ємною частиною. Графік здійснення платежів з повернення Кредиту та детальний розпис сукупної вартості Кредиту з урахуванням, реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання Кредиту, видів, предмету та вартості супутніх послуг викладений в Додатку № 1 до Договору, який є його невід'ємною частиною. П.3.4 Частини 2 Кредитного договору визначено, що в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення Кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов цього Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% відсоток від простроченої суми за кожний день прострочення. Відповідно до даного Кредитного договору встановлюється застава Транспортного засобу в якості забезпечення виконання зобов'язань Позичальника перед Кредитором, в тому числі щодо повернення Кредиту, сплати процентів за його користуванням та виконання інших зобов'язань Позичальника за цим Договором (п.4.1). За п.4.10.1 Кредитного договору, Банк набуває право звернення стягнення на Предмет застави у випадку, в тому числі, невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою згідно з цим Договором. Відповідно до п.6.1 Кредитного договору, Банк має право вимагати (в тому числі і в судовому порядку) від Позичальника дострокового виконання зобов'язань з повернення Кредиту за Договором в будь-якому з наступних випадків істотного порушення Позичальником зобов'язань за цим Договором, в тому числі, у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць. Згідно з п.6.5 Кредитного договору, Банк має права без згоди Позичальника відступити права вимоги за цим Договором на користь третьої особи (новому кредитору). У відповідності до п.8.1 Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом частинами у терміни, що визначені відповідно до цього Договору, а також належним чином виконати інші зобов'язання, викладені в цьому Договорі. За пп.9.1, 9.2, 9.5 Договору, проценти за користування Кредитом нараховуються на залишок заборгованості щомісячно за фактичний строк користування Кредитом виходячи з 30 днів у місяці та 360 у році. Банк здійснює кінцевий розрахунок процентів, що підлягають оплаті, на день здійснення остаточного повернення Кредиту. Повернення Кредиту та сплата процентів за його користування здійснюються у валюті Кредиту або в валюті, відмінній від валюти Кредиту, якою може бути інша іноземна валюта 1 групи Класифікатора (яка відповідає валюті Рахунків, що визначені в Частині №1) чи національна валюта України (у випадку надання Кредиту в іноземній валюті), за вибором Позичальника в порядку, визначеному Кредитним договором. . При наявності прострочення у виконанні зобов'язань Позичальником, встановлюється наступна черговість виконання вимог Кредитора із отриманої суми платежу: прострочені проценти за користування Кредитом (за їх наявності); прострочена сума Кредиту (за її наявності); пеня за прострочення сплати процентів за користування Кредитом (за її наявності); пеня за прострочення повернення Кредиту (за її наявності); строкові проценти за користування Кредитом (за їх наявності); строкове повернення Кредиту, дострокове повернення Кредиту. Пп.10.1, 10.2 Кредитного договору встановлюють, що у разі набуття Кредитором на підставах передбачених цим Договором права вимагати від Позичальника дострокового повернення Кредиту, Кредитор направляє на адресу Позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення Кредиту, сплату нарахованих процентів за користування Кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за цим Договором та/або про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний термін з письмовим попередженням про звернення стягнення на Предмет застави у разі невиконання цієї вимоги. Документом, що підтверджує відправлення Кредитором листа про вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання та про дострокове повернення Кредиту, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа Позичальнику за адресою його проживання (реєстрації) зазначеною Частині № 1 цього Договору. Лист, що містить вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання і дострокове повернення кредиту та будь-яке повідомлення Кредитора, відправлене поштою, вважається отриманим Позичальником, після спливу 7 (семи) календарних днів з моменту відправлення Кредитором такого повідомлення. На Позичальника покладається обов'язок щодо контролю за належним обслуговуванням поштової скриньки Позичальника та своєчасним отриманням кореспонденції Позичальника. Звернення стягнення на Предмет застави проводиться у порядку, визначеному діючим законодавством України та цим Договором. За п.11.2, 11.6 Кредитного договору, Договір вважається укладеним з дати його підписання Сторонами та скріплення печаткою Банку і діє до повного виконання зобов'язань Позичальника за Договором. Сторони реалізуючи свої права, що встановлені статтею 259 Цивільного кодексу України, домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із даного Договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів, пені) тощо, становить 50 (п'ятдесят) років. Сторонами встановлено, що вказане застереження до Договору є договором про збільшення позовної давності. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 490049636 від 24 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] (надалі - відповідач-2, Поручитель) укладено договір поруки № 490049636-П від 24 жовтня 2007 року (надалі - Договір поруки), згідно з яким відповідач-2, поручилася перед Банком за виконання зобов`язань відповідачем-1 за Кредитним договором № 490049636. Так, Договором поруки передбачено, що Поручитель поручається за виконання Боржником наступних обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: а) обов'язок повертати Банку Кредит рівними частинами, у терміни, визначені Основним договором та додатком №1 до Основного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 24.10.2013 року; б) обов'язок щомісяця сплачувати Банку проценти за користування Кредитом у терміни, визначені Основним договором та додатком №1 до Основного договору; в) обов'язок у випадках, передбачених Основним договором або законодавством України, у строк не пізніше 10 (Десяти) днів з дати пред'явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення / сплати, зазначених вище у цьому пункті), повернути Банку Кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що виникають із Основного договору; г) обов'язок сплатити Банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні Банку невиконанням або неналежним виконанням Боржником своїх зобов'язань за Основним договором (ст.2 Договору поруки). Боржник та Поручитель відповідають перед Банком за порушення обов'язків, перелічених у статті 2 цього Договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник (п.3.1 ст.3 Договору поруки). Передбачена статтею 3.1 цього Договору відповідальність Поручителя наступає у випадку, якщо Боржник допустить Прострочення виконання будь-якого з обов'язків, зазначених у пункті 2.1. цього Договору (п.3.2 ст. 3 Договору поруки). 24 жовтня 2007 року між Банком та відповідачем-1 узгоджено Додаток-1 до Кредитного договору - Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту /т.1 а.с.110-112/, з якого вбачається обов'язок відповідача-1 повертати кредит та відсотки за договором частинами у сумі, вказаній в Графіку. Сторонами не заперечувався факт надання кредиту в розмірі, визначеному договором, що свідчить про виконання Банком обов'язків за Кредитним договором. Водночас, відповідачем-1, в порушення умов Кредитного договору, зобов'язання належним чином не виконані, допущено прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування. 02 жовтня 2009 року між сторонами складено акт приймання-передачі автомобіля, який є предметом застави на зберігання /т.1 а.с.183-184/. 03 лютого 2014 року Банком на адресу відповідачів направлено досудову вимогу про дострокове повернення кредиту, згідно з якою Банк просив сплатити суму заборгованості, що виникла станом на 22 січня 2014 року в розмірі 2183493,77 грн. за прострочення платежу терміном 1490 днів, у тому числі штрафні нарахування на суму 1976151,51 грн. Претензія направлена Банком поштою 04 лютого 2014 року /т.1 а.с.19, 20, 21/. Наданий суду розрахунок суми заборгованості із співставленням його з випискою з особового рахунку [PERSON] свідчить, що відповідачем на виконання Кредитного договору сплачено: 27.11.2007 - 700,00 доларів США; 04.01.2008 - 700,00 доларів США; 23.01.2008 - 700,00 доларів США; 24.03.2008 - 955,16 доларів США, 15.05.2008 - 1094,85 доларів США; 16.06.2009 - 500,00 доларів США; 29.10.2009 - 16097,56 доларів США /т.1 а.с.22-23, 194-228/. При цьому вбачається, що за рахунок означеної суми, зарахованої 29 жовтня 2009 року погашено частину кредиту в розмірі 10642,41 долар США, відсотків на суму 5455,15 долари США та в зв'язку з чим станом на 24 жовтня 2009 року виникла переплата по загальній заборгованості в розмірі 11901,34 долари США, що в гривневому еквіваленті становить суму в розмірі 95127,41 грн. Також суду надано незасвідчені копії: - ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12 грудня 2008 року у справі № 6-509/08, з якої вбачається факт задоволення заяви ЗАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого документу на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 24 вересня 2008 року по цивільній справі № 249 Третейського суду про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором та договорами поруки у сумі 162826,34 грн., судових витрат /т.1 а.с.128/; - виконавчого листа Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12 грудня 2008 року про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі: за кредитом 153211, по процентах за використання кредитних коштів - 5398,97 грн., пені - 4215,89 грн., а всього - 162826,34 грн. /т.1 а.с.129/; - заяви ПАТ «Альфа-Банк» до ВДВС Новомосковського МРУЮ № 60302-102-б/б з якої вбачається, що 29 жовтня 2009 року реалізовано предмет застави - автомобіль SUZUKI, GRAND VITARA, 2007 року випуску, колір - ЧОРНИЙ, державний номер - АЕ6153ВХ, 16 червня 2009 року боржником здійснено часткове погашення боргу в розмірі 3995,90 грн. і заборгованість боржника перед стягувачем в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 6-509/08 частково погашена у розмірі 132644,38 грн., а залишок боргу становить 30969,45 грн. /т.1 а.с.127/; - постанови ВДВС Новомосковського МРУЮ по виконавчому провадженню ВП № 1157844, в межах якого встановлено, що майно, яке належить боржнику та на яке може бути звернуто стягнення відсутнє, через що, з підстав ст.ст.40, 76 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ - виконавчий лист Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12 грудня 2008 року № 6-509 повернуто стягувачу /т.1 а.с.130/. При цьому, з відповіді ВДВС Новомосковського МРУЮ ГТУЮ у Дніпропетровській області вбачається неможливість отримання відповідачем-1 копій виконавчого провадження № 1157844 від 25 лютого 2009 року через знищення виконавчого провадження в зв'язку з закінченням термінів зберігання /т.1 а.с.133/. 26 вересня 2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (надалі - позивач, Фактор) та ПАТ «Альфа-Банк» укладено Договір факторингу № 2016-ЗАБ/ДГ, за яким Банк відступив на користь Фактора право вимоги за договорами, перелік яких наведений в Додатку № 1-1 до Договору. При цьому, за актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 26 вересня 2016 року до Договору Факторингу № 2016-ЗАБ/ДГ від 26 вересня 2016 року, витягу з реєстру, до Фактора перейшло, в тому числі і право вимоги до [PERSON] по Кредитному договору № 490049636. При цьому, з Витягу з реєстру вбачається, що до Фактора перейшло право вимоги в сумі 13693775,98 грн., з якої сума за основною заборгованістю: в валюті договору на дату укладання Договору Факторингу становить 20983,45 доларів США, сума за основною заборгованістю в гривневому еквіваленті на дату укладання договору - 545373,00 грн., сума заборгованості за процентами та комісією в валюті договору на дату укладання Договору Факторингу становить 4957,03 грн., сума за процентами та комісією в гривневому еквіваленті на дату укладання договору - 128836,31 грн., пеня - 13019566,67 грн. Загальна сума заборгованості в гривневому еквіваленті (проценти, комісія та тіло кредиту станом на дату укладання Договору без урахування пені/штрафу/неустойки) становить 674209,31 грн. /т.2 а.с.106-108, 109, 110/. На виконання Договору факторингу № 2016-ЗАБ/ДГ платіжним доручення № 18390527 від 26 вересня 2016 року Фактором сплачено Банку 2277879,90 грн. Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. За частинами 1, 2 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. За ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч.1 ст.550 ЦК України). Сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі (ч.1 ст.552 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч.1 ст.624 ЦК України). Таким чином, оскільки Кредитним договором встановлено обов'язок відповідача-1 повернути кредит, нараховані відсотки та сплатити пеню за договором у визначені строки, відповідач-1 порушив обов'язок і у встановлений Кредитним договором строк грошові кошти, отримані від Банку не повернув, з урахуванням викладених положень законодавства, суд приходить до висновку, що аргументи позивача, наведені в обґрунтування позову щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором обґрунтовані та підтверджені належними, допустимими й достовірними доказами, неналежним виконанням зобов'язання за договором відповідач-1 порушує майнові права позивача, в тому числі і на повернення кредиту та відсотків, а тому - є всі підстави для задоволення позову та присудження до стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості за кредитним договором. Перевіряючи розрахунок суми заборгованості, з урахуванням наданих позивачем доказів та позиції відповідачів про не підтвердження її розміру та відсутність заборгованості через звернення Банком до третейського суду суд виходить з наступного. У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як зазначено вище, нормами законодавства та укладеним між Банком та відповідачем-1 Кредитним договором встановлено можливість дострокового стягнення заборгованості. При цьому, виходячи з наданих суду доказів у їх сукупності, як належним чином засвідчених, так і поданих відповідачем-1, проти допустимості яких представники позивача не заперечували вбачається, що під час звернення Банком до третейського суду, враховуючи суми, заявлені до стягнення в наданих документах, наданий Банком розрахунок заборгованості із відомостями про погашення станом на 24 жовтня 2009 року існуючої заборгованості та спрямування Банком грошових коштів в рахунок наступних платежів, не нарахування пені за договором до 24 січня 2011 року вбачається реалізація Банком права на стягнення поточної заборгованості, яка виникла у відповідача-1 перед Банком за простроченими платежами на момент звернення, а не за тими, строк виконання яких не настав в порядку реалізації права вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому, реалізація такого права, з огляду на положення Кредитного договору про його дію до повного виконання сторонами не позбавляє позивача, як правонаступника кредитора у зобов'язанні права звернення до суду за захистом своїх майнових прав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що надані суду належні та допустимі докази на підтвердження розміру заборгованості як за кредитом, так і за відсотками, пенею підтверджують суми, заявлені позивачем до стягнення на дату, вказану в позові з урахуванням валюти кредиту у відношенні до курсу національної валюти на дату, вказану позивачем, а твердження відповідачів про не підтвердження позивачем факту існування заборгованості за договором, з огляду на наявність звернення до третейського суду, та її розміру суд, враховуючи не оплату вартості призначеної судом за клопотанням відповідача-1 експертизи, не приймає до уваги, як безпідставні. Розглядаючи заяву позивача про застосування строків позовної давності /т.1 а.с.143-144/ суд виходить з наступного. З наданого суду Кредитного договору вбачається, що сторони встановили окрім строку виконання основного зобов'язання і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця (не пізніше 23 числа кожного місяця, або 24 числа кожного місяця, в залежності від валюти), а також сплатити неустойку за неналежне виконання зобов'язань за договором. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Водночас, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так, за п 11.6 Кредитного договору, сторони реалізуючи свої права, що встановлені статтею 259 Цивільного кодексу України встановили строк позовної давності за спорами, що випливають із даного Договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів, пені) тощо, - 50 (п'ятдесят) років. Сторонами обумовлено в договорі, що вказане застереження до Договору є договором про збільшення позовної давності. Договір підписаний сторонами. Доказів того, що відповідач-1 заперечував проти домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності, визначеної в договорі, не був обізнаний щодо неї суду не надано, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строків позовної давності до вимог позивача. Водночас, за ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи подання відповідачем-1 заяви про зменшення розміру неустойки /т.1 а.с.144/ через відсутність офіційних джерел доходу, скрутний матеріальний стан та надання доказів на підтвердження стану здоров'я члена сім'ї відповідача-1 /т.1 а.с.244, 245, 246/, враховуючи розмір неустойки у виді пені в порівнянні з сумою заборгованості за кредитом та відсотками суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України та зменшення розміру неустойки до суми 102205,49 грн., а тому позов підлягає задоволенню частково. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для солідарного стягнення суд виходить з наступного. У відповідності до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Згідно з частинами 1-2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З матеріалів справи вбачається, що в Кредитному договорі № 490049636 від 24 жовтня 2007 року та в договорі поруки № 490049636-П від 24 жовтня 2007 року строк виконання основного зобов'язання визначений - до 24 жовтня 2013 року. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Зважаючи на наявність доказів повідомлення поручителя про порушення Боржником вимог зобов'язання, вимогу Банку про сплату заборгованості у встановлений строк, звернення Банку до суду з позовом через невиконання Поручителем обов'язку, взятого на себе за зобов'язанням, необхідність виконання зобов'язання, висновки суду, наведені вище, суд приходить до переконання, що невиконанням свого обов'язку за Договором поруки відповідачем-2 порушено права позивача і наявні підстави для задоволення позову і щодо відповідача-2 та солідарне стягнення заборгованості з відповідачів. Перевіряючи посилання відповідача-2 про відсутність переходу права вимоги до позивача суд виходить з положень ст. 512 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, згідно зі ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Оскільки суду надано належним чином складені докази на підтвердження переходу права вимоги за договором, посилання відповідача-2 щодо неналежності позивача і відсутності підстав для задоволення позову суд не приймає до уваги. При цьому, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору в сумі 3654,00 грн., часткове задоволення позову на суму 309547,75 грн. з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 1547,73 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial