Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

03.01.2017 року позивач [PERSON] звернулася до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] 08.02.2012 року на будинок № 22 по вул.Островського в с.Хутір Шепетівського району та цегляний сарай, визнання права власності на ? частку вказаного будинку в порядку спадкування та на будинок в цілому. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з дня народження до 1995 року проживала в [INFO] з матірю [PERSON]. Вказаний будинок відносився до суспільної групи колгоспних дворів, оскільки батьки працювали в колгоспі. В будинку до 1988 року проживали також її сестра [PERSON] та брат [PERSON] 14.05.2011 року померла [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на ? частину будинку. Від своєї частки в ? частині будинку вона відмовилась на користь [PERSON] Після його смерті 02.04.2016 року вона дізналася про оформлення на нього права власності на будинок № 22 по вул.Островського в с.Хутір згідно свідоцтва про право на спадщину від 08.02.2012 року. Вважає вказане свідоцтво про право на спадщину недійсним, оскільки воно оформлене з порушенням законодавства про спадкування майна колгоспного двору. Проживаючи з матірю у спірному будинку до і після 15 квітня 1991 року, вони стали його співвласниками по ? частині кожна. Після смерті матері спадкоємцями ? частини будинку, яка належала матері, є вона та відповідачка [PERSON] по ? частині. Вважає, що оскільки вона проживала в будинку і після того, як його залишила, постійно приїжджала до матері, здійснювала у будинку ремонти, доглядала город, то має право на успадкування тієї частини будинку, на яку претендує відповідачка [PERSON] Також вважає, що після смерті матері та брата [PERSON] має право на отримання будинку у власність в цілому. Ухвалою суду від 15.02.2017 року [PERSON] та [PERSON] залучено до участі у справі як співвідповідачів та виключено з числа третіх осіб. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що позивачка до 1995 року проживала у спірному будинку з матірю, яка працювала в колгоспі зоотехніком та була членом колгоспу. Натомість діти [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не знали бабусі [PERSON], не приїжджали до неї за життя, тому не мають морального права претендувати на її будинок. Свідоцтво про право на спадщину від 08.02.2012 року знайшли у будинку після смерті [PERSON] Представник співвідповідачів [PERSON] проти позову заперечувала та пояснила, що спірний будинок належить до колгоспного двору, головою якого була померла [PERSON]; позивачка в 1987 році вибула з будинку та постійно проживала в [INFO], в звязку з чим втратила право на майно колгоспного двору. Після смерті [PERSON] її спадкоємцями були: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, тому будинок успадкував [PERSON], а після його смерті його діти [PERSON] та [PERSON], в звязку з цим позивачка не має право на отримання ? частини будинку у спадок. Крім того, вважає, що право позивачки було порушено під час реєстрації права власності [PERSON] на спірний будинок в 2011 році, оскільки весь будинок був зареєстрований лише за останньої і така реєстрація не була скасована на час видання свідоцтва про право на спадщину від 08.02.2012 року [PERSON], а тому позивачкою пропущено строк позовної давності, в звязку з чим їй слід відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч.2 ст.123 ЦК УРСР в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, розмір частки члена двору встановлюється виходячи із рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно розяснень, що викладені у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Судом встановлено, що 16.11.1989 року на підставі рішення виконавчого комітету Шепетівської районної ради народних депутатів № 102-а від 17.08.1989 року було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами № 22 по вул.Островського в с.Хутір Шепетівського району Хмельницької області, який належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] Згідно із записами у погосподарській книзі станом на момент набрання чинності Законом України «Про власність» (15 квітня 1991 року) головою колгоспного двору була [PERSON], яка займала посаду зоотехніка колгоспу «Ленінський шлях», членом колгоспного двору була її дочка [PERSON], яка проживала у вищевказаному будинку до 1995 року. Вказане підтверджується також довідкою Корчицької сільської ради № 1096 від 22.11.2016 року. Суд не приймає до уваги посилання представника співвідповідачів [PERSON] про те, що позивачка [PERSON] з 1987 року постійно проживала в м.Шепетівка, що підтверджується записом в актовому записі про народження її дитини № 334 від 12.06.1989 року, оскільки відомості про місце проживання матері дитини в акті про народження не є належним доказом місця проживання особи. Відповідачка [PERSON] дочка [PERSON] вибула із спірного будинку на інше постійне місце проживання 26.10.1988 року, а відтак станом на 15 квітня 1991 року не втратила право власності на майно колгоспного двору. [PERSON] вибув із спірного будинку на постійне проживання у м.Львів у 1987 році, в звязку з чим станом на 15.04.1991 року втратив право на майно колгоспного двору. Таким чином, станом на 15.04.1991 року право на майно колгоспного двору мали [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. 14.05.2011 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 16.05.2011 року Корчицькою сільською радою Шепетівського району Хмельницької області. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 26.01.2011 року секретарем Корчицької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2, за яким заповіла жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Хутір по вул.Островського, 22, в рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після смерті [PERSON] її спадщину прийняв [PERSON], позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини за вищевказаним заповітом, подавши 01.11.2011 року відповідні заяви до Шепетівської районної державної нотаріальної контори. 14.11.2011 року право власності на будинок № 22 по вул.Островського в с.Хутір було зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] на праві особистої власності за заявою [PERSON] 08.02.2012 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок. 02.04.2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 20.04.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. З заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися його сестри [PERSON] та [PERSON], його діти [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], що проживала з ним однією сімєю не менше 5 років. Майно померлого [PERSON] успадкували співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці першої черги. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці за законом. Таким чином, враховуючи, що на час смерті [PERSON] їй належало право власності лише на 1/3 частку у майні колгоспного двору, яке в порядку спадкування перейшло до [PERSON], йому було неправомірно видано свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок в цілому. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. За таких обставин свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] 08.02.2012 року, підлягає визнанню недійсним в частини спадщини на 2/3 частки у жилому будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Хутір Шепетівського району Хмельницької області по вул.Островського, 22. Враховуючи, що [PERSON] за життя належало право власності лише на 1/3 частину спірного будинку та те, що позивачка [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після [PERSON], судом не знайдено підстав для визнання за нею права власності на ? частину будинку в порядку спадкування після матері. Враховуючи, що [PERSON] як члену колгоспного двору належить право власності лише на 1/3 частину будинку № 22 по вул.Островського в с.Хутір, судом не знайдено підстав для визнання за нею права власності на будинок в цілому. Суд не приймає визнання позову відповідачкою [PERSON], оскільки остання не відмовлялася від права власності на свою частку у будинку в порядку, передбаченому законом, а відтак визнання позову порушує її права. Судом не знайдено підстав для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що позивачці було відомо чи могло бути відомо у 2011 році про реєстрацію права власності на спірний будинок за [PERSON] 14.11.2011 року. За правилами, встановленими ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З пояснень [PERSON] та [PERSON] слідує, що позивачці стало відомо про наявність свідоцтва про право на спадщину від 08.02.2012 року лише після смерті [PERSON] в травні 2016 року під час подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, в звязку з чим її право підлягає захисту в частині, визначеній судом. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial