Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

02.12.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати недійсним договір оренди землі, укладений 01.07.2007 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальність «Красноокнянський лан», зареєстрований Красноокнянским райвідділом Одеської регіональної філії ДП (центр ДЗК) 03 квітня 2008 року за № 040852600116, зобовязати відповідача повернути їй земельну ділянку загальною площею 3,10 га, яка розташована на території Красноокнянської (Окнянської) селищної ради Красноокнянського (Окнянського) району Одеської області, що належить їй на праві приватної власності, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 093577 від 11.02.2005 року. Позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що на підставі вищевказаного державного акту на право власності на землю, виданого на підставі розпорядження Красноокнянської районної державної адміністрації Одеської області від 15.04.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010552600113, вона є власником земельної ділянки загальною площею 3,10 га, яка розташована на території Красноокнянської (Окнянської) селищної ради Красноокнянського (Окнянського) району Одеської області з ціловим призначенним для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 07.06.2006 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди вищевказаної земельної дільники терміном на 10 років. Чи відбулася реєстрації даного договору в установленому законом порядку відомо їй не було, оскільки обовязок щодо реєстрації взяв на себе відповідач. У 2016 році, коли термін дії договори оренди сплив, вона звернулася до відповідача з вимогою повернути її земельну ділянку, оскільки мала намір самостійно її обробляти, однак, отримала відмову на підставі того, що нібито між нею та відповідачем 01.07.2007 року було укладено договір оренди земельної ділянки терміном на 15 років, який спливає у 2023 році. Про існування даного договору позивачу стало відомо лише у вересні 2016 року і саме тоді вручено його копію. Разом з тим, даний договір вона не укладалася та не підписувала. У звязку з даними обставинами та посилаючись на ст. 203, ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 638, ч.2 ст. 792 ЦК, Закон України «Про оренду землі», позивач просила захистити її права. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з наведених підстав, при цьому пояснила, що неодноразово зверталася до відповідача з метою мирним шляхом врегулювати даний спір, однак постійно отримувала відмову. Також зазначила, що на її думку, відсутність згоди на укладання договору оренди від 01.07.2007 року, яка мала бути засвідчена її підписом, є підставою для визнання такого договору оренди недійсним. Крім того, жодній особі доручення на підписання даного договору вона не надавала. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, вважаючи його необґрунтованим, оскільки спірний договір укладений відповідно до чинного законодавства та зареєстрований у встановленому законом порядку. Крім того, посилання позивача на нібито укладений договір 07.06.2006 року не можуть бути прийняті до уваги, оскільки даний договір відповідачем не укладався, що також підтверджується відсутністю відмітки про його реєстрацію. Тому вважав, що у позові необхідно відмовити, додатково надавши письмові заперечення (а.с.35-37). Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено, що позивач відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 093577 від 11.02.2005 року,виданого на підставі розпорядження Красноокнянської районної державної адміністрації Одеської області від 15.04.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010552600113, є власником земельної ділянки загальною площею 3,10 га, яка розташована на території Красноокнянської (Окнянської) селищної ради Красноокнянського (Окнянського) району Одеської області з ціловим призначенним для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01.07.2007 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальність «Красноокнянський лан» був укладений договір оренди спірної земельної ділянки, зареєстрований Красноокнянским райвідділом Одеської регіональної філії ДП (центр ДЗК) 03 квітня 2008 року за № 040852600116, який позивач оспорює з посиланням на те, що договір нею не підписувався. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України\~\~майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.\~\~\~\~\~\~ Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За умовами ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення має відповідати його внутрішній волі та підтверджується підписом Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 25 липня\~ 2017 року, підписи від імені [PERSON] у двох примірниках договору оренди землі № 117 від 01.07.2007 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальність «Красноокнянський лан», зареєстрованого Красноокнянским райвідділом Одеської регіональної філії ДП (центр ДЗК) 03 квітня 2008 року за № 040852600116, розміщені в нижній частині зворотнього боку другого аркушу кожного з документів, в розділі «Підписи сторін», в графі «Орендодавець», виконані не самою [PERSON], а іншою особою. Отже, підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним, що передбачено ст. ст. 203, 215 ЦК України. Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Оскільки підчас розгляду справи судом безспірно встановлено, що спірний договір укладений від імені позивача, підписаний не нею, а іншою особою, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 8066 грн. 24 коп., які складаються з судового збору у розмірі 1102 грн. 40 коп. та витрат, повязаних з проведенням експертизи у розмірі 6963 грн. 84 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved