Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

02.06.2016 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму в місяць для дитини відповідного віку на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 31.05.2008 року. Від шлюбу у сторін є двоє дочок: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01.04.2016 року шлюб з відповідачем розірвано. Стверджує, що коштів на утримання дітей відповідач не дає, участі у їх вихованні та утриманні не приймає. Позивач у судове засідання не зявилась, у позовній заяві просить розглядати справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судові засідання двічі поспіль не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Як передбачено ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони з 31.05.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін є двоє дочок: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтвом про їх народження. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01.04.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дітей не дає. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Як вбачається із розяснень, даних в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ст.182 СК України). Крім цього, положеннями ч.1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/2 частини його доходів, на думку суду, є завищеною, тому не може бути задоволеною. Наведене відповідає розясненням, що містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справі щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, від дня предявлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України), тобто з 02.06.2016 року до їх повноліття. Отже, позов задовольняється частково.

Outcome: partial