Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

02 березня 2020 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «КЗРК»), про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на те, що він з 30.10.2000 року працював в підземних шкідливих умовах на підприємстві відповідача прохідником, гірничим робітником. 12 серпня 2019 року під час виконання трудових обов`язків на підприємстві позивача було травмовано. Факт травмування позивача комісією з розслідування нещасного випадку визнано пов`язаним з виробництвом. Висновком МСЕК від 07.11.2019 позивачу первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності за наслідками трудового каліцтва та встановлено ІІ групу інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у побуті у зв`язку із фізичним станом викликаним наслідками трудового каліцтва. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 200000,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача. 03 березня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 19 березня 2020 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується в повні мірі з пред`явленими позовними вимогами вважаючи, що [PERSON] повинен був дотримуватись вимог охорони праці на робочому місці та привести його у безпечний стан. Зазначає, що відповідач жодних прав позивача не порушував, жоден працівник відповідача не завдав позивачу шкоди. Окрім цього, на думку відповідача, позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту спричинення моральної шкоди. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] 30 жовтня 2000 року був прийняти гірничим робітником шахти «Октябрська» ПАТ «КЗРК» з повним робочим днем в підземних умовах. 18 жовтня 2001 року [PERSON] переведено прохідником шахти «Октябрська» ПАТ «КЗРК» з повним робочим днем в підземних умовах. 16 грудня 2019 року [PERSON] було звільнено з шахти «Октябрська» ПАТ «КЗРК» у зв`язку з невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я за п. 2 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 25-27). У відповідності до Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 12 серпня 2019 року о 17.00 год. з прохідником ш. «Октябрська» ПАТ «КЗРК» [PERSON] , потерпілий дістав сполучену травму: закриту черепно-мозкову травму; перелом кінцівки, забійні рани шиї, кінцівки. Травмування сталось через раптовий вивал (відшарування) породи із покрівлі та стіни штрека скреперуванння в осях 96-10 гор. 1262 м. Комісія з спеціального розслідування нещасного випадку дійшла висновку, що особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є начальник дільниці № 2 ш. «Октябрська» [PERSON] , головний інженер шахти «Октябрська» [PERSON] , майстер гірничий дільниці № 32 шахти «Октябрська» Зелений Т.М., прохідник дільниці № 32 шахти «Октябрська» [PERSON] (а.с. 7-23) Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААА №076259 від 27.11.2019 позивачу [PERSON] первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності за наслідками трудового каліцтва з переоглядом 01 грудня 2020 року та ІІ групу інвалідності. ( а.с. 24). Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки трудове каліцтво отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.\~\~ Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови\~\~праці\~\~відповідно\~\~до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок трудового каліцтва, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України\~\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або\~\~внаслідок профзахворювання\~\~складається, зокрема, у фізичному болі, душевних\~\~стражданнях, які він поніс у зв`язку з\~\~ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Вирішуючи питання\~про розмір\~відшкодування позивачеві\~моральної шкоди,\~суд враховує\~глибину фізичних\~та моральних\~страждань позивача,\~ступінь втрати\~ним професійної\~працездатності в\~розмірі 65%,\~який встановлений\~з переоглядом,\~встановлення ІІ\~групи інвалідності,\~потребу в\~проходженні курсів\~лікування у\~медичних закладах,\~тому виходячи\~із засад\~розумності,\~виваженості та\~справедливості,\~суд приходить\~до висновку,\~що заявлений\~позивачем розмір\~моральної шкоди\~дещо завищений,\~а тому\~визначає розмір\~моральної шкоди,\~яка підлягає\~стягненню з\~відповідача,\~у вигляді\~одноразового відшкодування\~в сумі\~120\~000,00\~грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1200,00 грн.

Outcome: partial