Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

02.09.2015 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив в рахунок погашення заборгованості в сумі 760805,40 грн. за кредитним договором № 3/ФКВ-07 від 14.05.2007 р. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: 2- кімнатну квартиру, загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на зазначену квартиру та судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 14.05.2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3/ФКВ-07, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 49400 дол. США, з розрахунку 13,0 % на строк з 14 травня 2007 року по 13.05.2027 року. 30.06.2010 р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань на користь позивача, у тому числа і за кредитним договором № 3/ФКВ-07 від 14.05.2007 року. Позичальник належним чином умови кредитного договору не виконує, про що неодноразово повідомлявся, у тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань, у звязку із чим, станом на 28.07.2015 р. за відповідачем наявна заборгованість у сумі 760805,4 грн.: тіло кре диту 694409,76 грн., відсотки 59171,25 грн., комісія за ведення кредиту 7224,39 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення яке міститься в матеріалах справи, заяв про відкладення справи розглядом або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 14.05.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3/ФКВ-07, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 49400 доларів США, і брав зобов,язання повернути у повному обсязі в строк до 13.05.2027 року зі сплатою 13,0 % річних (а.с. 8-14). Відповідно до п.1.4 договору кредит надається позичальнику для придбання нерухомості на вторинному ринку (а.с. 8). В забезпечення умов виконання кредитного зобов'язання між сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є 2-кімнатна квартира, загальною площею 58,7 кв. метрів, житловою площею 30,9 кв. метрів, яка розташована за адресою: м. Харків, пр.- Ілліча[ADDRESS] (а.с. 15-17). Відповідач належним чином умови договору не виконав, у зв'язку з чим станом 28.07.2015 року загальна заборгованість позичальника за кредитним договором складає 34156,99 доларів США, що за курсом Національного Банку України становить 753581,01 грн., та складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 31474,98 доларів США; заборгованість за відсотками 2682,01 доларів США; комісія за ведення кредиту 7224,39 грн. (а.с. 18). Умовами кредитного договору та договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Оскільки відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав, то позикодавець набув право звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.514 ЦК України та укладеного 30.06.2010 р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» договору про передачу активів та кредитних зобовязань, у тому числі і за кредитним договором № 3/ФКВ-07 від 14.05.2007 року, до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» Цей договір нотаріально посвідчений відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про іпотеку» та здійснена його державна реєстрація у встановленому законом порядку (а.с. 23-24). За таких обставин, суд приходить до висновку, що ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 3/ФКВ-07 від 14.05.2007 року та договором іпотеки. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». За змістом ч.1 ст. 37 вищезазначеного Закону України іпотекодержатель може задовольняти забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Оскільки зазначений спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки був передбачений застереженням по задоволенню вимог іпотекодержателя, укладеному між сторонами, то на підставі ч.2 ст. 16 ЦК України іпотекодержатель має право вимагати застосування його судом. Аналогічні висновки, викладені в правових позиціях Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року, від 11 грудня 2013 року та від 30 березня 2016 року по справам № 3-139гс11, № 6-124цс13 та № 6-1851цс15 які відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України повинні враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає, що Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Представником позивача надано суду звіт про оцінку двокімнатної квартири на 3 поверсі триповерхового будинку площею 58,7 кв.м, яка розташована - [ADDRESS], який виконано ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» 16.01.2016 р.. Згідно з висновком якого вартість зазначеного об,єкту оцінки складає 399,918, 00 грн. ( а.с. 59-94) У зв'язку з чим, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» підлягають задоволенню. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2015 року (справа № 6-1249цс15). Питання про судові витрати вирішується судом відповідно до вимог си. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved