Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

03.10.2019 року позивач звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради та просила з метою створення [PERSON] умов для оформлення спадкових прав, як спадкоємцю за законом четвертої черги після [PERSON] , встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з березня 2004 року по день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; з метою створення [PERSON] умов для оформлення спадкових прав, як спадкоємцю за законом четвертої черги після смерті [PERSON] , встановити факт, що [PERSON] постійно проживала на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Києві, разом із ним за адерсою: [ADDRESS] та фактично прийняла спадщину після померлого [INFO] [PERSON] та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обгрунтування позову позивач зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , до складу спадщини після його смерті увійшло право власності на 8/25 частини квартири в буд. [ADDRESS] , котрі належали останньому на підставі договору дарування частини квартири від 12.08.2008 року. Заповіту померлий [PERSON] не складав, спадкоємці за законом відсутні, спадкова справа до майна померлого не заводилася. У вересні 2019 року позивач дізналася від співвласника квартири [PERSON] та звернулася до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори із наміром оформити спадкові права після смерті громадянського чоловіка [PERSON] , як за спадкоємцем четвертої черги, так як вона фактично проживала із померлим спадкодавцем з березня 2004 року по день його смерті однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, проте їй було надано роз`яснення про необзхідність встановлення вказаного факту в судовому порядку. Одночасно позивач обгрунтовуючи позов вказує, що з березня 2004 року [PERSON] проживав у квартирі позивача в [ADDRESS] , де вони вели спільний побут, господарство та бюджет до дня смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] кремацію його тіла та проведення ритуальних обрядів було здійснено [PERSON] за власні кошти. Факт прийняття спадщини після смерті спадкодавця позивач обгрунтовує наявністю в неї свідоцтва про смерть, дозволом прокурора Київської місцевої прокуратури №10 від 22.11.2017 на видачу цивільній дружині [PERSON] тіла померлого спадкодавця, договору дарування частини квартири, повторно виданим свідоцтвом про народження спільної дитини [PERSON] , [INFO] , доказів проведення ритуальних обрядів, які здійснені за рахунок [PERSON] , наявності у позивача закордонного паспорту [PERSON] та довідки про склад сім`ї позивача від 01.03.2017 року. У судовому засіданні позивача позов підтримала та пояснила суду, що вона познайомилася з [PERSON] у 2003 році в м. Києві, а з березня 2004 року за її пропозицією, вони почали проживати разом у її квартирі. [PERSON] при переїзді перевіз до неї всі свої речі: одяг, взуття, фотоапарат та грошові кошти, які мав. Під час спільного проживання вони мали спільний бюджет, разом їздили в продуктові та інші магазини. Також їздили відпочивати разом - в Єгипет та Крим. Під час спільного проживання у них народилася дитина, запис про народження якої був зроблений зі слів матері, оскільки на той час вона мала невелику заробітну плату та мала статус матері одиначки. Під час спільного проживання з [PERSON] , останній зробив у її квартирі ремонт: переклеїв обої, поставив металопластикові вікна, балкон. Шлюб не реєстрували, щоб користуватися субсидією, так як [PERSON] не мав постійного офіційного місця роботи і був зареєстрований у м. Чернігові. Після смерті [PERSON] позивач забрала його тіло з моргу, організовувала кремацію та поминальні обіди. Представник позивача просив позов задовольнити та вказав на тяжке матеріальне становище позивача, що і влинуло не реєструвати шлюб. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав відсутності в матеріалах справи належних доказів на підтвердження факту спільного проживання позивача з померлим [PERSON] та наголосив на тому, що всі докази сторони позивача зводяться до показів свідків, в той же час листом Управлінням праці соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради підтверджується той факт, що [PERSON] отримував житлову субсидію по спірній квартирі з розрахунку на одну особу, не зазначаючи [PERSON] в якості члена своєї сім`ї. В свою чергу, [PERSON] також отримувала субсидію за місцем своєї реєстрації в м. Києві і також не вказувала [PERSON] членом своєї сім`ї, тому витрачалися державні кошти на утримання житла окремо позивача у справі та [PERSON] . Одночасно зазначив, що спільність відпочинку в 2008 році не вказує на спільність їхнього проживання понад п`ять років, а лише доводить суду, що позивач відпочивала з [PERSON] . Також представник відповідача, повідомив суду, що є інша особа [PERSON] , яка у різний спосіб намагалася набути право власності на спірне майно, в тому числі також подавала позов до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим, проте після невдалих спроб, на думку сторони відповідача, домовилася з позивачем про звернення до суду з аналогічним позовом про встановлення факту проживання [PERSON] тільки з [PERSON] . З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Періодичні зустрічі чоловіка та жінки з метою спілкування або задоволення сексуальних потреб, з огляду на вимоги закону не вважається створенням сім`ї, якщо при цьому вказаних осіб не об`єднає спільне проживання, побут, а також наявність взаємних прав і обов`язків. Згідно з частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до положень статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватись не припущеннях. Судом встановлено, що позивач зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2002 року (а.с. 24, 25). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] вбачається, що батьками записані: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с. 23). Запис про батька дитини зроблено зі слів матері, що підтвердила позивач та її представник в судовому засіданні. Довідкою від 01.03.2017 року про склад сім`ї зареєстрованих осіб в квартирі [ADDRESS] складають дві особи [PERSON] та її дочка [PERSON] . Позивач працювала в ТОВ «ВВС-ЛТД» на різних посадах з 20.12.2002 року по 17.08.2007 року та була звільнена з роботи згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. В подальшому працювала на різних посадах в Приватному підприємстві Система комплексної безпеки «Сатурн - 2000» з 20.08.2007 по 29.02.2016 та була звільнена за власним бажанням, у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею 14-річного віку. [INFO] [PERSON] розпочата виплата допомоги по безробіттю по 03.03.2017 року (а.с. 28-36). [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] з 30.07.2009 року по день смерті. Згідно договору дарування частини квартири від 12.08.2008 року [PERSON] передала у власність [PERSON] безоплатно 8/25 частин квартири, що розташована в [ADDRESS] ( ас. 18 , 19 ). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17). Прокурор Київської місцевої прокуратури №10 Прокуратури міста Києва видав дозвіл на кремацію трупа в порядку ч. 4 ст. 238 КПК України адресованому Завідуючому Київським моргом бюро судово-медичних експертиз, Ритуальній службі СКП «Київський крематорій», відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №3519 від 22.11.2017 цивільній дружині [PERSON] , зареєстрованій та проживаючій за адресою [ADDRESS] , якій дозволяється, після проведення судово-медичної експертизи та встановлення причини смерті отримати в СМЕ м. Києва для кремації труп [PERSON] , знайдений за адресою: [ADDRESS] , адреса реєстрації: [ADDRESS] (а.с. 37). Договором-замовлення від 24.11.2017 року [PERSON] замовила організацію та проведення виконавцем поховання, облаштування місця поховання, надання ритуальних послуг та реалізації предметів ритуальної належності в Ритуальній службі СКП «Київський крематорій» померлого [PERSON] на суму 1527 грн. 80 коп.(а.с. 42, 43) та надала квитанцію на виконання вказаного договору (а.с. 39). Згідно бланку замовлення пам`ятника від 19.07.2018 року [PERSON] замовила встановлення таблички, букв та сплатила по квитанції передплату 100 грн. 00 коп. (а.с. 40, 41). Заявка на тур до договору з 15.11.2008 по 27.11.2008 року вказує на спільність відпочинку [PERSON] та [PERSON] . Оплата вказаного відпочинку здійснена по квитанції від 22.01.2007 року [PERSON] на суму 7315 грн. за договором №2556 на туристичне обслуговування від 22.12.2007 року (ас. 51-59). Копіями квитків підтверджується також спільність відпочинку в період з 06.01.2008 року по 16.01.2008 року (а.с. 62). Позивач надала ряд фотокарток, на світлинах яких розміщені позивач разом з [PERSON] . Одна фотокартка містить посилання на дату 07.08.2011 (а.с. 92). Разом з тим, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закрупіленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїніський перепис населення», згідно з яким домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Разом з тим, судом було встановлено, що 16.05.2019 [PERSON] зверталась до Деснянського районного суду м. Чернігова з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просила встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] з [PERSON] , з серпня 2008 року по день його смерті [INFO] . Свою заяву [PERSON] обгрунтовувала тим, що вона проживала з [PERSON] однією сімєю з 2008 року більше 9 років, мешкали в квартирі [ADDRESS] , знаходились в сімейних стосунках і проживаючи разом однією сімєю, вели спільне домашнє господарство, мали спільний бюджет, вирішували питання щодо спільного відпочинку, придбання предметів побуту, одягу, продуктів харчування, оплати комунальних послуг, тощо, піклувалися один про одного, мали взаємні права та обовязки один щодо одного. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.06.2019 заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки залишено без розгляду, з підстав передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України, зокрема з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, який було виявлено під час розгляду справи. Крім того, як вбачається з довідки Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради № 11-08/18949 від 26.12.2019 розрахунок субсидії по квартирі [ADDRESS] у період з жовтня 2016 року по листопад 2017 року проводився виходячи з однієї особи, а саме - [PERSON] , який був зареєстрований у вказаному житловому приміщенні та якому нараховувалась плата за житлово-комунальні послуги (а.с. 154). Рішення про призначення субсидії по квартирі [ADDRESS] було прийнято на підставі заяви, декларації [PERSON] та інших документів необхідних для призначення субсидії. З поданої [PERSON] декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, вбачається, що за даною адресою зареєстровано лише [PERSON] , який є безробітним та зазначив наступне: «я усвідомлює, що в разі подання мною у неповному обсязі або недостовірних відомостей про осіб, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні/будинку, їх доходи і витрати мені може бути відмовлено у призначенні житлової субсидії або припинено її надання. У такому разі зобов`язуюся повернути надміру перераховану (виплачену) суму житлової субсидії у подвійному розмірі» (а.с. 164). З наданого на запит суду листа Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського районного в місті Києві державної адміністрації № 15/35-2182 від 28.02.2020 вбачається, що згідно з Реєстром територіальної громади м. Києва за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано дві особи: [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Субсидія сім`ї [PERSON] була призначена на двох осіб за адресою місця реєстрації ( [ADDRESS] ). В програмі житлових субсидій [PERSON] приймає участь з травня 2015 року (а.с.201). Рішення про призначення субсидії за адресою: [ADDRESS] було прийнято на підставі заяви, декларації [PERSON] та інших документів необхідних для призначення субсидії. З поданої [PERSON] декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, вбачається, що за даною адресою зареєстровано дві особи - [PERSON] та [PERSON] та зазначила наступне: «я усвідомлює, що в разі подання мною у неповному обсязі або недостовірних відомостей про осіб, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні/будинку, їх доходи і витрати мені може бути відмовлено у призначенні житлової субсидії або припинено її надання. У такому разі зобов`язуюся повернути надміру перераховану (виплачену) суму житлової субсидії у подвійному розмірі» (а.с. 203). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] отримувала субсидію з Державного бюджету України на себе та доньку в період з 2014 по 2017 рік, а [PERSON] отримував субсидію лише на себе в період з жовтня 2016 по листопад 2017, що вказує на відсутність їх спільного проживання, спільного бюджету, ведення спільного господарства та наявність спільних витрат, оскільки кожний окремо мав утримувати своє майно. Позивач не навів, якими доказами підтверджено, що в указаний період [PERSON] мала з [PERSON] спільний бюджет, вони вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Одночасно, суд не приймає до уваги посилання позивача на періодичний спільний відпочинок, оскільки не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він є колегою по роботі [PERSON] Померлого [PERSON] він знав, познайомила їх у 2007 році [PERSON] , назвавши його своїм чоловіком. [PERSON] з [PERSON] проживали разом як одна сім`я у квартирі по [ADDRESS] . Разом планували та робили ремонт у цій квартирі, їздили відпочивати. Повідомив також, що вперше у гостях у [PERSON] та [PERSON] був у 2007 році разом із товаришем. Зазначив, що разів 5 на рік бував у них у гостях. Крім того, пояснив, що у [PERSON] є дочка [PERSON] , батьком якої, він вважає є [PERSON] . Вказав, що на похоронах [PERSON] він не був, оскільки був після операції. Про смерть [PERSON] його повідомила [PERSON] . Свідок [PERSON] суд повідомив, що [PERSON] він не знає, [PERSON] бачив, коли той приїжджав декілька разів на рік провідувати свою матір, з якою свідок проживав у комунальній квартирі. Мати [PERSON] проживала у своїй кімнаті сама, речей [PERSON] там не було. Свідок [PERSON] суду показала, що по [ADDRESS] з червня 2019 року. До цього часу просто приїжджала туди в гості 2-3 рази на рік до своєї дочки. У даній квартирі також проживала [PERSON] , яка не була родичем для її сім`ї. У 2015 році вона померла. [PERSON] проживала у цій квартирі сама, [PERSON] у цій кімнаті не проживав, вона його там не бачила. [PERSON] розповідала їй, що її син живе у м. Києві, одружений та має доньку. Свідок [PERSON] суду повідомив, що до 2013 року проживав по [ADDRESS] . Також там проживала [PERSON] , в якої була окрема кімната, в якій вона жила сама, її син [PERSON] інколи її відвідував. Свідок [PERSON] суду повідомила, що [PERSON] був її племінником. Він проживав у м. Києві з [PERSON] , більше 10 років, вона була його цивільною дружиною, вони мали дочку [PERSON] . В гостях у нього в м. Києві не була. Бачилася з племінником лише в м. Чернігові та спілкувалася з ним по телефону. Коли в лютому 2015 року захворіла [PERSON] , вона почала спілкуватися по телефону також і з [PERSON] , оскільки [PERSON] був постійно зайнятий на роботі. З 20.03.2015 по [PERSON] лежала в хоспісі, оплачував це [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік та дружина, [PERSON] він вважав своєю дочкою, вона називала його батьком. Після 2017 року [PERSON] вона вже не бачила. Після того, як [PERSON] оформила кімнату на [PERSON] , він почав висилати їй кошти на її оплату. Коли [PERSON] померла, за кімнату почала сплачувати [PERSON] , за кошти [PERSON] , які він їй висилав. Свідок [PERSON] суду показала, що вона з 1976 року проживає по [ADDRESS] , її батьки частину свої квартири продали [PERSON] , яка з 2005 по 2015 рік проживала в ній разом зі своїм старшим сином [PERSON] , який помер. [PERSON] у даній квартирі не проживав, він зареєструвався там після набуття права власності на цю кімнату. Після смерті матері [PERSON] у кімнаті ніхто не проживав, комунальні послуги оплачувала вона. [PERSON] проживав у м. Києві, приїжджав рідко. [PERSON] їздила до нього в гості в м. Київ. У неї в кімнаті було багато фотографій [PERSON] та його сім`ї, зокрема на фотографіях була зображена і [PERSON] їй розповідав, що він проживає у м. Києві із жінкою і в них є дитина. Свідок [PERSON] суду повідомила, що є сусідкою [PERSON] в м. Києві та її кумою. Вона проживає з нею в одному будинку: [PERSON] на 6 поверсі, а вона - на 4. На даний час [PERSON] проживає разом із дочкою [PERSON] . 13 років з ними проживав [PERSON] У 2017 році він помер. Повідомила, що познайомилася з [PERSON] у 2004 році в [PERSON] вдома, коли вони почали разом жити. З того часу вони проживали разом як чоловік та дружина до його смерті. [PERSON] робив ремонт у квартирі [PERSON] , купував туди меблі. Кожного року вони їздили відпочивати на море. У 2010 році у них народилася спільна дитина, проте [PERSON] оформила її на себе. Похорони [PERSON] організовувала [PERSON] . Крім того, повідомила, що у м. Чернігові у [PERSON] проживала мати, яка приїжджала до них в гості, [PERSON] в свою чергу також навідував її. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] є її сестрою та повідомила, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] по [ADDRESS] з 2004 року до моменту його смерті. [PERSON] був її чоловіком, вони проживали як одна сім`я, разом їздили відпочивати, свята святкували разом, разом робили ремонти та мали спільний бюджет. Всі речі [PERSON] були у цій квартирі. Хоча [PERSON] і не був записаний батьком дитини, він відносився до неї як до своєї доньки. [PERSON] працював неофіційно різноробочим в цирку Алегро. З матір`ю [PERSON] вона також знайома, остання приїжджала та доглядала за внучкою, коли [PERSON] була в лікарні. Судом встановлено, що крім показань свідків, матеріали справи не містять інших доказів, які б підтверджували, що у [PERSON] та [PERSON] був спільний бюджет, вони вели спільне господарство, були спільні витрати та придбання іншого майна в інтересах сім`ї та показання свідків з боку позивача не можуть підтверджувати факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Разом з тим, в судовому засіданні спростовано наявність у сторін спільної дитини, оскільки запис про батька дитини [PERSON] здійснена зі слів матері. Окрім цього, як вказано у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц для встановлення факту спільного проживання, показання свідків не можуть бути єдиною підставою. Таким чином, суд погоджується, що лише показаннями свідків за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрацією шлюбу. Жодних інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо існування між нею та [PERSON] відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту у матеріалах справи відсутні, а отже відсутні підстави для задоволення вимоги про встановлення факту проживання [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з березня 2004 по день його смерті - [INFO] за адресою [ADDRESS] та встановлення факту, що [PERSON] постійно проживала на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Києві, разом із ним за адерсою: [ADDRESS] та фактично прийняла спадщину після померлого [INFO] [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже не підлягають стягненню судові витрати на користь позивача.

Outcome: dismissed