Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

03.04.2020 року позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом до Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області про визнання права на спадкове майно, а саме права власності в порядку спадкування в цілому на житловий будинок збудований 1990 року та розташований [ADDRESS] , в порядку спадкування згідно закону, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, [INFO] у віці 77 років, померла [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 18.07.2015 року, зроблено відповідний актовий запис під № 110, вказаний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . При житті [PERSON] збудувала житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Поряд із тим, Позивач зазначає, що померла для неї є свекрухою, до дня смерті проживала разом із нею понад п`ять років, вважає що при таких обставинах є такою що прийняла спадщину фактично. Правовстановлюючі документи на вказаний будинок померлою виготовлено не було, оскільки у вказаний період реєстрація, введення в експлуатацію житлових будинків та споруд не вимагалось. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, з приводу задоволення позову не заперечує, викладені вимоги підтримує. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у віці 77 років, померла [PERSON] , яка є свекрухою позивача, про що в книзі реєстрації актів про смерть 18.07.2015 року, зроблено відповідний актовий запис під № 110, вказаний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . За змістом ст. ст. 1217,1218, 1261 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або заповітом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Той факт, що Позивач фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] підтверджується копією будинкової книги, понад п`ять років до дня смерті проживала разом із померлою. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст. 1268, ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Як вбачається, із технічного паспорту виготовленого КП «Кам`янка-Бузькою архітектурною групою» на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , від 26.02.2020 року такий видано на моє ім`я. Згідно із експлікації приміщень будинку садибного типу, вказаний будинок складається із цокольного поверху, першого поверху та другого поверху. Так як вбачається із зазначеної експлікації приміщень, загальна площа житлового будинку складає 198,5 м. кв з яких, житлова (основна) площа79,6 м. кв. 118, 9 м. кв. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року Верховним Судом України зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, і тільки при наявності рішення суду, я як спадкоємець зможу звернутися до державного реєстратора та зареєструвати належне мені право на спадкове майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки у пункті 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що підставою для державної реєстрації права та їх обтяжень є рішення судів, що набрали законної сили. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Як роз`яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Оскільки правовстановлюючі документи на спірний будинок у позивача відсутні, то право позивача на спірне майно підлягають захисту виключно судом . У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних, поданим відповідно до вимог цього ЦПК України в межах заявлених ними вимог. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Таким чином, на підставі встановлених обставин, а також оцінених доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved