Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

02.09.2021 начальник структурного підрозділу КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» звернувся до суду з вищевказаною заявою, мотивуючи тим, що [PERSON] з 01.04.2020 по теперішній час перебуває на стаціонарному лікуванні в другому психіатричному відділенні КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня». Під час перебування в лікарні [PERSON] отримував необхідне медикаментозне лікування, заходи психосоціальної реабілітації, однак його психічний стан не покращився. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів встановлено, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, вчиняє реальні наміри, що несуть безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, потребує продовження госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». У судовому засіданні представник КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» лікар - психіатр Будьоний С.П. заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у заяві, просив їх задовольнити, при цьому пояснив, що з 22.03.2019 [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні № 5 КНП СОР «Обласний клінічний центр соціально небезпечних захворювань», а з 01.04.2020 переведений з метою продовження застосування госпіталізації до другого психіатричного відділення КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня», де знаходиться по теперішній час. Комісією лікарів-психіатрів закладу встановлена наявність у [PERSON] ознак тяжкого психічного розладу у вигляді важкої розумової відсталості з порушенням поведінки, внаслідок чого він неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, виявляє реальні наміри здійснити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, оскільки перебуваючи у медичному закладі наніс травму одному з хворих осіб, внаслідок чого останній втратив око, а також отримав пошкодження обличчя, тому лікування Кіяшка можливо лише в стаціонарних умовах. [PERSON] у судовому засіданні висловив бажання повернутися додому до батька, з яким проживав до госпіталізації його до медичного закладу. При цьому пояснив, що батько зловживає алкогольними напоями, неодноразово бив його, після чого він вживав отруту, щоб покінчити з життям. Представник [PERSON] - адвокат Розторгуєва В.Б. у судовому засіданні висловила думку про доцільність продовження госпіталізації [PERSON] , оскільки останній не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби та становить небезпеку як для себе, так і для оточуючих. Прокурор вважав за доцільне клопотання задовольнити та продовжити відносно [PERSON] госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, оскільки це буде відповідати інтересам самого [PERSON] та інтересам суспільства. Вислухавши пояснення лікаря-психіатра, осіб, які беруть участь у справі, врахувавши думку прокурора, який вважає подання лікарні обґрунтованим, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.03.2019 відносно [PERSON] застосована госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. 17.09.2020 та 16.03.2021 за рішеннями Охтирського міськрайонного суду Сумської області продовжено госпіталізацію для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Рішенням комісії лікарів-психіатрів за наслідками огляду [PERSON] від 02.09.2021 № 54 встановлено, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді важкої розумової відсталості з порушенням поведінки, внаслідок чого неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, виявляє реальні наміри здійснити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, потребує продовження госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ст. 9 «Основ законодавства України про охорону здоров`я» застосування примусових заходів медичного характеру щодо осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння, обмеження прав інших громадян у вигляді примусового медичного огляду або примусової госпіталізації, а також у зв`язку з проведенням карантинних заходів допускається тільки на підставах і в порядку, передбачених законами України. Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Факт тяжкого психічного захворювання підтверджується, зокрема, висновком комісії лікарів-психіатрів № 54 від 02.09.2021. Таким чином, суд вважає, що вимоги за заявою про продовження примусової госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку підлягають задоволенню, оскільки іншими заходами неможливо забезпечити лікування [PERSON] , а інтереси та безпека суспільства, в даному випадку, переважають над інтересами окремої особи.

Outcome: approved