Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

04.02.2020 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , Державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Маслової Марії Вячеславівни, в якій, з посиланням на ст.ст. 1221, 1241, 1261 ЦК України, просить суд визнати за ним право власності на 1/5 частинувід спадкового майна, яке залишилося від спадкодавця [PERSON] , якескладається: 1/5 частини від автомобіля Hyundai Tucson 2007 року, д/з [NUMBER] зеленого кольору, номер кузову: [NUMBER] ; 1/5 частини від квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 1/5 частини від гаражу № [NUMBER] , що знаходиться по вул. Центральний аеропорт у громадської організації «Віраж»; 1/5 частини від земельної ділянки площею 0,105 га кадастровий №5122782400:01:008:0142, що розташована на території Кордонської сільської ради Комінтернівського району, Одеської області, СТ «Гідравлік-2», CM «Тилигульський-9», вул. Стамбульська, земельна ділянка [NUMBER], № [NUMBER] ; 1/5 частини від загального депозитного рахунку № [NUMBER] на якому знаходиться 10 000 тисяч доларів США та рахунок для зарахування процентів № [NUMBER] , код банку 300023 ПАТ «Укрсоцбанк» (UniCreditBank), відомості про банк знаходяться в спадковій справі №393/2016; 1/5 частину від 1/3 частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він є батьком [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач вказує, що після смерті сина залишилось спадкове майно: автомобільHyundai Tucson 2007 року, д/з [NUMBER] зеленого кольору, номер кузову: [NUMBER] ; квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; гараж№ [NUMBER] , що знаходиться по вул. Центральний аеропорт у громадської організації «Віраж»; земельна ділянкаплощею 0,105 га кадастровий №5122782400:01:008:0142, що розташована на території Кордонської сільської ради Комінтернівського району, Одеської області, СТ «Гідравлік-2», CM «Тилигульський-9», вул. Стамбульська, земельна ділянка № [NUMBER] , № [NUMBER] ; загальний депозитний рахунок№ [NUMBER] на якому знаходиться 10 000 тисяч доларів США та рахунок для зарахування процентів № [NUMBER] , код банку [NUMBER] АТ «Укрсоцбанк» (UniCreditBank); 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що Першою Одеською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справа за №393/2016 до майна померлого сина [PERSON] , однак, йому стало відомо, що державним нотаріусом не внесено його, як спадкоємця першої черги спадкування за законом. Позивач вказує, що оскільки він, на день смерті свого сина [PERSON] , постійно з ним проживав у квартирі [ADDRESS] , він автоматично прийняв спадщину, однак державним нотаріусом цього враховано не було. 18.10.2019 рок, як стверджує позивач, він звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак листом від 28.10.2019 року Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Маслова Марія Вячеславівна повідомила його про те, що він пропустив строк (шість місяців) для прийняття спадщини. Однак, позивач вважає, що дана відмова є необґрунтованою та безпідставною, оскільки він спадщину прийняв автоматично та будь-яких відмов від спадщини не надавав. Крім того, позивач зазначає, що державним нотаріусом не визначено всіх спадкоємців у спадковій справі № 393/2016, а саме: двох дітей та матір спадкодавця [PERSON] . З урахуванням викладеного, оскільки, як вказує [PERSON] , він є спадкоємцем сина [PERSON] ,померлого [INFO] , спадщину за законом він прийняв автоматично, фактично здійснив дії щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину з причин, незалежних від нього, оскільки державний нотаріус Маслова М.В. безпідставно йому відмовила, а іншим шляхом, окрім як шляхом звернення до суду свої права захистити він не може, [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 10.02.2020 року матеріали цивільної справи № 521/1626/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб [PERSON] та Державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місіті Одеса Маслової М.В. про визнання права власності на спадкове майно було передано на розгляд до Київського районного суду м. Одеси, на підставі ч. 1 ст. 30 ЦПК України, оскільки спір має розглядатися за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою, а саме: квартири, що входить в спадкову масу за адресою: [ADDRESS] , яка відноситься за адміністративно-територіальним поділом до Київського району м. Одеси. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 24.03.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , Державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Маслової Марії Вячеславівни про визнання права власності на спадкове майно. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Крім того, ухвалою Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 16.10.2020року, за клопотанням представника позивача, було зобов`язано Приморську державну нотаріальну контору у місті Одеса надіслати на адресу Київського районного суду м. Одеси протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали, належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , актовий запис №5846 від 04 червня 2016 року. 05.11.2020 року до канцелярії суду від Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса надійшла належним чином завірена копія матеріалів спадкової справи №393/2016, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . У підготовчому засіданні 25.11.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 24.02.2021 року позивач не з`явився, однак 24.02.2021 року його представник - адвокат Сендик Олег Олександрович надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його та позивача відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON] про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлялася належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у довідці з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у підготовчі та судові засідання не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою» та «відмова від одержання», суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами. Треті особи - [PERSON] та Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Маслова Марія Вячеславівна про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи, у підготовчі та судові засідання не з`явились, про поважність причин відсутності не повідомили, письмові пояснення на позовну заяву не надали. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні позивач - [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу за р. №745 від 16.03.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Селезньовою Г.М. на праві спільної часткової власності належала Ѕ частина квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 125-126). [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належала 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.06.2009 року у справі №2-5942/09 (а.с. 13-14). [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №944665, виданого на підставі розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області №1005 від 10 липня 2006 року, належала земельна ділянка, розташована на території Кордонської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, СТ «Гідравлік-2», [ADDRESS] , зем. діл. № [NUMBER] , № [NUMBER] (а.с. 17). Крім того, [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належав автомобільмарки «Hyundai» модель «Tucson 2.0», 2007 року випуску, д/з [NUMBER] , зеленого кольору, номер кузову: [NUMBER] (а.с. 137). Також, у [PERSON] в Акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» (UniCredit Bank) було відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] в доларах США, що підтверджується заявою про розміщення депозиту (а.с. 20). Судовим розглядом також встановлено, що 09 вересня 2000 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 121). Як зазначено у позовній заяві, від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса надіслала суду завірену копію матеріалів спадкової справи №393/2016, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 108-171). Так, зі змісту витребуваної судом спадкової справи вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , до нотаріальної контори звернулися дружина померлого - [PERSON] , мати померлого - [PERSON] та батько померлого - [PERSON] (а.с. 110, 111, 160-161). Разом з тим, листом від 28.10.2019 року за № 393п/2016/02-14 Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса повідомила [PERSON] про те, що ним пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, у зв`язку з чим, видати свідоцтво про право на спадщину не вбачається можливим (а.с. 171). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що спадкоємцями першої черги права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , які звернулися з заявами про прийняття спадщини є дружина померлого - [PERSON] , мати померлого - [PERSON] та батько померлого - [PERSON] . Крім того, як зазначає позивач у позовній заяві, у [PERSON] , померлого [INFO] , є ще двоє дітей, малолітній та неповнолітній. Таким чином, діти спадкодавця також є спадкоємцями першої черги права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно ч.1 та ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи вбачається, що позивач - [PERSON] , хоча і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Зазначене підтверджується довідкою КП «ЖКС «Хмельницький» за № 1073 від 06.08.2019 року, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] з 1975 року проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Крім того, відповідно до заяви сусідів, завіреної КП «ЖКС «Хмельницький», [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] , даний факт вони підтвердили (а.с. 22). Його син - [PERSON] , померлий [INFO] , був зареєстрований та проживав до дня смерті також за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «ЖКС «Хмельницький» за №171 (а.с. 11). Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як вбачається з наданих суду доказів, позивачем доведено факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, судовим розглядом вставлено, що [PERSON] спадщину прийняв, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем, та подав нотаріусу заяву про її прийняття, із заявою про відмову від спадщини не звертався. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5, ст. 1268). Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому, суд зазначає, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Таким чином, під час ухвалення рішення суд враховує, що право власності на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , виникло у [PERSON] , який помер [INFO] , у 2009 році, під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Крім того, автомобіль марки Hyundai Tucson 2007 року, д/з [NUMBER] , номер кузову: [NUMBER] , було придбано [PERSON] та [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Депозитний рахунок в Акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» (UniCredit Bank) було відкрито також під час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Вказане надає підстави для висновку про виникнення права спільної сумісної власності на вищезазначену частину квартири, автомобіль та депозитний рахунок. Таким чином, частка померлого [INFO] [PERSON] в праві спільної сумісної власності на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 1/6 її частину, в праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Hyundai Tucson 2007 року, д/з [NUMBER] , номер кузову: [NUMBER] , становить Ѕ його частину, та в праві спільної сумісної власності на депозитний рахунок в Акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» (UniCredit Bank), становить Ѕ його частину. З урахуванням викладеного, позов [PERSON] в частині вимог про визнання за ним права власності на 1/5 частину від 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] ; 1/5 частину автомобіля марки Hyundai Tucson 2007 року, д/з [NUMBER] , номер кузову: [NUMBER] ; 1/5 частину депозитного рахунку в Акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» (UniCredit Bank), підлягає частковому задоволенню, а саме: за [PERSON] в порядку спадкування за законом, після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] , слід визнати право власності на 1/30 (1/5 частину від 1/6 частини) квартири за адресою: [ADDRESS] ; 1/10 частину (1/5 частина від Ѕ частини) автомобіля марки Hyundai Tucson 2007 року, д/з [NUMBER] , номер кузову: [NUMBER] ; 1/10 частину (1/5 частина від Ѕ частини) депозитного рахунку № [NUMBER] в Акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» (UniCredit Bank). Позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/5 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , також підлягають частковому задоволенню, оскільки вказана квартира належала померлому [PERSON] на праві спільної часткової власності, і його частка становила Ѕ частину, тобто за [PERSON] в порядку спадкування за законом, після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] , слід визнати право власності 1/10 частину (1/5 частина від Ѕ частини) квартири за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права власності на 1/5 частину земельної ділянки, яка розташована на території Кордонської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, СТ «Гідравлік-2», СМ «Тилигульський-2», вул. Стамбульська , зем. діл. № [NUMBER] , № [NUMBER] , та належала померлому [INFO] [PERSON] , на підставі державного акту, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки вказана земельна ділянка належала померлому на підставі державного акту, виданого на підставі розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області №1005 від 10 липня 2006 року, та щодо неї не виникло право спільної сумісної власності подружжя. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на 1/5 частину від гаражу № [NUMBER] , що знаходиться по вул. Центральний аеропорт у громадської організації «Віраж», після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , суд зазначає наступне. У відповідності до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом з тим, позивачем, під час розгляду справи не було надано суду, а матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності [PERSON] , померлого [INFO] , на цей гараж. З урахуванням викладеного, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у повному обсязі. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд приймає до уваги і те, що між дружиною померлого, яка є відповідачем у зазначеній справі, та батьками спадкодавця виник спір щодо розподілу спадкового майна, що підтверджується відповідними судовими рішеннями, які наявні у матеріалах справи, а також те, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно зберігаються у відповідача, а іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду право позивача захистити неможливо. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial