Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

04.01.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист майнових прав. В обґрунтування позову позивач зазначив, що в листопаді 2006 року він вселився у житловий будинок [ADDRESS] у зв'язку з тим, що він віддав власнику будинку, [PERSON], домовлені між ними кошти в сумі 2000 доларів США. В даному будинку він мешкає по теперішній час. В замін відповідач пообіцяла на першу вимогу переоформити за ним право власності на даний житловий будинок. Після того, як в даній місцевості розпочалися бойові дії, він звернувся до відповідача з проханням оформити правочин, який фактично відбувся, тобто оформити договір купівлі-продажу, але під час оформлення документів виявилося, що державні органи не мають право виїжджати до лінії фронту, а село Кримське розташоване безпосередньо від лінії фронту і тому він не може присвоїти кадастровий номер, щоб переоформити будинок через нотаріуса, а останнім часом відповідач втратила інтереси та повідомила його про те, що не збирається їздити з ним по державним органам для переоформлення даного будинку. Він відкрито зі згоди власника користувався даним будинком та набув право власні на цей будинок на законних підставах. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] разом з господарськими будівлями та спорудами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, прохає позов задовольнити (а.с.3). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, обставини, викладені у позові підтверджує, та позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 38,50). В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів, показань свідків. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого Слов'яносербським РВ УМВС України в Луганській області 06.02.1998 року, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS](а.с.4). Відповідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №927011991 від 08.08.2016 року [PERSON] значиться за адресою: [ADDRESS], фактично проживає [ADDRESS] (а.с.5). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом [NUMBER] від 19.11.2006 року, державним нотаріусом Слов'яносербськ державної нотаріальної контори було посвідчено, що спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO] є її онука [PERSON]. Спадкове майно складається з житлового будинку з прилягаючими надвірними спорудами, що розташований в [ADDRESS] (а.с.6). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12672804 від 28.11.2006 року, будинок з прилягаючими надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину [NUMBER] від 10.11.2006 року, форма власності приватна, частка 1/1 (а.с.8). Відповідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний ) житловий будинок [ADDRESS], даний будинок належить [PERSON] (а.с.9-18). Судом встановлено, що в листопаді 2006 року позивач придбав у відповідача [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] за 2000 доларів США (а.с.56). Таким чином позивач більше 10 років проживає у житловому будинку [ADDRESS] Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом було встановлено, що дійсно [PERSON] згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12672804 від 28.11.2006 року, реєстраційний номер 15885923, належить будинок з прилягаючими надвірними побудовами за адресою:[ADDRESS] (а.с.8). Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належного відповідачу вказаного вище будинку. Позивачем було сплачено відповідачу домовлену між ними суму за відчуження належної [PERSON] зазначеного вище нерухомого майна у розмірі 2000 доларів США, на підставі чого вчинено відповідний договір купівлі-продажу від 27.06.2006 року, що підтверджується розпискою від 27.06.2006 року (а.с.56). На даний час позивач не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення відповідного договору купівлі-продажу. З огляду на вищезазначене, позивач домовився з відповідачем щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу належного відповідачу вищевказаного будинку, згідно з яким позивачу у власність перейшло вказане вище нерухоме майно, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення зазначеного правочину відсутні з незалежних від позивача обставин. Даний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у нього відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд встановив, що факти, викладені позивачем в позові, а також підтверджені письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають. Суд також враховує позицію відповідача (а.с.38,50), яка позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. На підставі викладеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 220, 328, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved