Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

02 червня 2015 року [PERSON] звернулася до суду позовом до [PERSON] в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на нерухоме майно у виді житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: вул.Лугова, 6, м.Татарбунари, Одеська область. В обґрунтування вимог зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 16.02.1997року по 25.02.2015року. Зазначила також, що перебуваючи у шлюбі придбала за договором купівлі-продажу вказаний будинок за власні кошти, які збирала разом зі своїми батьками протягом 7 років. Посилаючись на те, [PERSON] відмовляється у добровільному порядку укласти договір про розподіл майна, набутого під час шлюбу, [PERSON] вважала, що є підстави для визнання за нею права особистої приватної власності на будинок. В судове засідання позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не зявилася. Надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу без її участі. Відповідач, належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Надав письмову заяву, в якій позов визнав у повному обсязі та просив слухати справу за його відсутності. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 16 лютого 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Татарбунарського району Одеської області, актовий запис №9, розірвано на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 25 лютого 2015 року у справі №515/225/15-ц (а.с.4). З матеріалів справи вбачається, що під час перебування у шлюбі придбано житловий будинок з господарськими та дворовими спорудами загальною площею 95,7кв.м., житловою площею 53,7кв.м. за адресою: вул.Лугова, буд.6, м.Татарбунари, Одеська область, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченим 13.01.2006 року приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] за №174 (а.с.11). Згідно з технічним паспортом від 05.10.2004року вказане нерухоме майно складається з житлового будинку, сараю, вбиральні, гаражу та надвірних споруд (а.с.а.с.12-15). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.01.2006року №9714879 слідує, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] (а.с.10). Судом також встановлено, що житловий будинок знаходиться на земельній ділянці за адресою: вул.Лугова 6, м.Татарбунари, Одеська область, власником якої є позивач на підставі рішення Татарбунарської міської ради від 31.07.2008року №387-V, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 10.02.2009року серії ЯЖ№702592 (а.с.16). Вирішуючи спір, що виник між сторонами з цивільних та сімейних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу (далі ЦК) України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Виключення із зазначеної норми встановлено у статті 57 Сімейного кодексу (далі СК) України, за якою до майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, належить майно, зокрема, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п.3 ч.1 ст.57 СК). Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК). З урахуванням наданої відповідачем заяви при визнання позову та відсутності заперечень з його боку щодо посилань позивача на обставини придбання нерухомого майна, зокрема, щодо придбання будинку за кошти, які збиралися позивачем з її батьками протягом 7 років, суд вважає встановленим, що придбання [PERSON] житлового будинку за адресою: вул.Лугова, 6, м.Татарбунари, Одеська область, здійснено за кошти, які належали їй особисто. За змістом ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України відповідач протягом усього часу розгляду справи може визнати позов, і в такому випадку, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги те, що придбання житлового будинку здійснено [PERSON] за власні кошти, а також враховуючи, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд вважає, що є підстави для визнання за позивачем права особистої приватної власності на нерухоме майно. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 544грн.89 коп. (а.с.а.с.1, 34). За таких обставин, сплачений [PERSON] судовий збір у розмірі 544грн.89коп. підлягає стягненню з відповідача на її користь. З огляду на викладене,

Outcome: approved