Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

02.12.2016 року Шевченківським районним судом м.Києва було ухвалено рішення в цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ШУНЯ» про розірвання договору оренди, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, стягнення заборгованості за договором оренди, яким позов було задоволено частково, а саме Розірвати договір оренди нежитлових приміщень №4 від 01.08.2015 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «ШУНЯ». Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ШУНЯ» на користь [PERSON] заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень №4 від 01.08.2015 року за листопад 2016 року в розмірі - 10 000 грн.; пеню за прострочення сплати орендної сплати в сумі - 4 615 грн. 24 коп. та судовий збір в сумі - 551 грн. 20 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити. В березні 2017 року представник в інтересах позивача подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що у рішенні суду від 02.12.2016 року судом не було стягнуто витрати на правову допомогу в сумі - 17 200 грн., які на його думку підлягають стягненню, а тому він просить ухвалити додаткове рішення в цій частині. В судове засідання сторони не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Частиною 3 ст. 220 ЦПК України передбачено, що суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін, їх присутність не є обов'язковою. За таких обставин суд вважає можливим вирішити питання про ухвалення додаткового рішення за їх відсутності. При цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, не знаходить підстав для винесення додаткового рішення у справі про задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст. 214 ЦПК України питання про розподіл судових витрат між сторонами обов'язково має бути вирішене судом під час ухвалення рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з цим позовом, де в його резолютивній частині просив стягнути з відповідача серед іншого - інші судові витрати в розмірі, підтвердження якого буде подано додатково. Як вбачається з тексту мотивувальної частини рішення суду від 02.12.2016 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 01.03.2017 року у даній цивільній справі, то дійсно судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат по справі в частині стягнення витрат на правову допомогу. На підтвердження обставин внесення та необхідності стягнення витрат на правову допомогу позивачем під час розгляду справи по суті було надано лише договір на надання правової допомоги від 15.02.2016 року між позивачем та АО «НПі Лоу компані», ордер адвоката та квітанцію про оплату таких послуг від 31.10.2016 року в сумі - 2100 грн. Між тим, будь-яких доказів надання послуг за цим договором, обґрунтування ціноутворення за ним, акту приймання виконаних робіт та яких саме, суду протягом усього часу розгляду справи надано не було. Тобто у відповідності до вимог ст..ст.10,60,61 ЦПК України представником позивача до винесення рішення у справі не було доведено обгрунованості своїх вимог про стягнення коштів на правову допомогу. Надані представником позивача докази на підтвердження необхідності стягнення коштів правової допомоги після винесення рішення у справі жодним чином не зобов»язують суд приймати їх до уваги при розгляді цього питання про винесення додаткового рішення у справі. Враховуючи викладене, оскільки представником не доведено обґрунтованості своїх вимог, тому суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, яким відмовити представнику в інтересах [PERSON] в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

Outcome: dismissed