Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

02.09.2014 р. [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду зданим позовом, в якому просить суд визнати її право як співзабудовника на ? частину спільно побудованого нею у шлюбі із [PERSON], але не прийнятого в експлуатацію двоповерхового житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 424,9 кв.м і житловою 183,3 кв.м. та виділити її ? частину будинку в натурі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Вона та відповідач одружились 03.12.2003 року. Від шлюбу [INFO] року в них народилась дочка [PERSON]. 20.05.2011 року їх з відповідачем шлюбу був розірваний на підставі рішення Коростеньського міськрайонного суду Житомирської області від 10.05.2011 року. Під час шлюбу рішенням Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області №211.31-21та №211.32-21-IV від 28.10.2004 року відповідачу була надана у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку земельна ділянка площею 0,11 га в [ADDRESS]. На протязі часу з 10.05.2005 року по 04.082008 року на вказаній земельній ділянці ними було побудовано житловий будинок загальною площею 424,9 кв.м. та житловою площею 183,3 кв.м., про що свідчить рішення виконкому Щасливської сільської ради №49 від 27 лютого 2007 року «Про оформлення права власності на житловий будинок», технічний паспорт на будинок, виготовлений 04.08.2008року БТІ Бориспільського району Київської області, недооформлений Акт прийняття будинку до експлуатації від 22.10.2008 року, висновок №1541/12-43 будівельно-технічної експертизи від 04.07.2012 року Київського НДІСЕ про завершення будівництвом цього будинку. Позивач стверджує, що відповідач відмовляється до оформлювати приймання в експлуатацію будинку та реєструвати право власності на нього, щоб уникнути поділу як спільно-сумісного майна подружжя, чим тривалий час порушує право позивача на такий поділ. Оскільки незавершений будівництвом будинок не може бути об'єктом права власності, тому позивач способом захисту свого порушеного права просить суд визнати її право на ? частину будинку як співзабудовника. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 10.10.2014 року було відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог [PERSON] про виділ в натурі частини житлового будинку. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали. Позивач також підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача проти задоволенні позову заперечував з підтавав, що зазначений будинок будувався відповідачем за усною угодою з ще з однією фізичною особою - підприємцем та спільні кошти, з метою подальшого використовування під міні-готель, для чого планували змінити цільове використання земельної ділянки. Крім того, він вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності на звернення з позовом до суду, враховуючи її пояснення про те, що будинок був добудований та мав бути введений в експлуатацію в 2008 році. Щодо земельної ділянки він може пояснити, що відповідач її отримав, використовуючи своє право на безоплатну приватизацію, про що в нього є відмітка у паспорті. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.12.2003 року по 20.05.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 03.12.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2011 року, яке набрало законної сили 20.05.2011 року, шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.7,9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.8). Рішенням Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 28 жовтня 2004 року №211.32-21-IV відповідачу [PERSON] була надана у приватну власність земельна ділянка для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку в [ADDRESS], площею 0,11 га (а.с.11). З наданих позивачем документів також встановлено, що в період шлюбу на вказаній земельні ділянці сторонами був побудований житловий будинок загальною площею 424,9 кв.м і житловою 183,3 кв.м., що підтверджується рішенням виконкому Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області №49 від 27 лютого 2007 року «Про оформлення права власності на житловий будинок», Будівельним паспортом на будівництво житлового будинку в [ADDRESS] Актом прийняття до експлуатації завершеного будівництвом житлового будинку і господарчих будівель індивідуального забудовника від 22 жовтня 2008 року, технічним паспортом на будинок, виготовленим 04.08.2008року Бориспільським районним бюро технічної інвентаризації Київської області (а.с.12,13-19,26-32). Представником відповідача не оспорюється той факт, що будинок фактично експлуатується позивачем за призначенням, але будинок не прийнятий до експлуатації і не здійснена його державна реєстрація. Крім того, зазначені обставини були також предметом розгляду в іншій цивільній справі №2/1005/267/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання будинку спільною сумісною власність та поділ його в натурі, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2012 року в якій було скасовано ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2012 року, а в задоволенні позову відмовлено (а.с.33,34-36). Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 вказаної норми передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Оскільки спірний будинок не прийнятий в експлуатацію і не здійснена державна реєстрація права власності на будинок, то він не може бути об'єктом права власності. Проте, відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч.1 ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Крім того, за змістом ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з наведеного, а також, враховуючи правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 року у справі № 6-56цс12, суд прийшов до висновку, що, оскільки відповідач [PERSON], не вживає відповідних заходів до введення спірного новоствореного житлового будинку в експлуатацію та оформлення права власності на цей будинок у встановленому порядку, а позивач [PERSON] позбавлена можливості самостійно здійснити вказані дії, оскільки всі дозвільні документи на цей будинок оформлені на ім'я відповідача, що перешкоджає позивачу реалізувати своє право на отримання у власність частини новоствореного під час її шлюбу з відповідачем нерухомого майна, тому, слід визнати за позивачем як співзабудовником право на ? частину збудованого нею у шлюбі із [PERSON], але не прийнятого в експлуатацію, двоповерхового житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 424,9 кв. м. та житловою 183,3кв. м., що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя позивача та відповідача. Доводи представника відповідача, що будинок не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки будувався відповідачем, як фізичною особою - підприємцем, за усною угодою про спільну діяльність з іншою особою - підприємцем, для подальшого використання у їх спільній підприємницькій діяльності, є безпідставними та жодним належним і допустимим доказом не підтвердженими. Заперечення представника відповідача, що позивачем пропущений строк позовної давності, суд вважає також необґрунтованими. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач після розірвання шлюбу зверталась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання будинку спільною сумісною власність та поділ будинку у 2012 році (а.с.33,34-36). Відповідно до вимог ч.2 та 3 ст.264 ЦПК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників , а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 3776 гривень 60 копійок, з яких 3654 гривні підлягають стягненню на її користь з відповідача, а сума переплати судового збору в розмірі 122 гривні 60 копійок - підлягає поверненню. На підставі викладеного,

Outcome: approved