Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

02 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому посилається на те, що йому на праві приватної власності належить будинковолодіння № 17 по вул. Грушевського в с-щі. Отинія, Коломийського району Івано-Франківської області. Відповідач [PERSON] є його сусідкою і рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 січня 2014 року за нею визнано право власності на будинковолодіння з господарськими будівлями і спорудами по вул. Грушевського, 19 в с-щі. Отинія, Коломийського району, Івано-Франківської області. Вказує, що вказаним рішенням було порушено його права, як власника сусідньої земельної ділянки, оскільки атмосферні опади із самовільно прибудованої відповідачкою господарської споруди потрапляють на його територію, пошкоджуючи та засмічуючи її. В зв»язку з цим ним було подано апеляційну скаргу і рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Таким чином, вважає, що рішенням суду апеляційної інстанції було встановлено факт порушення його прав здійсненою [PERSON] самочинною прибудовою. Разом з тим, зазначає, що всупереч прийнятому рішенню, державним реєстратором було проведено державну реєстрацію права власності на вказане самочинне будівництво і будинок в цілому та внесено відповідний запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, звернувши увагу суду на те, що реєстрація права власності на спірний об»єкт нерухомого майна не відповідає вимогам закону, оскільки право власності відповідача [PERSON] на вказане майно скасовано. Враховуючи наведене просив позовні вимоги задовольнити.. Представник відповідача відділу державної реєстрації Коломийської райдержадміністрації в судовому засіданні підтримав письмові заперечення та просив в задоволенні позову відмовити мотивуючи тим, що підставою внесення запису про державну реєстрацію спірного об»єкту нерухомості було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі свідоцтва про право на спадщину на заповітом та внесений був державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори [PERSON] Також зазначив, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області скасовано право власності [PERSON] лише на самовільну прибудову до будинку. Разом з тим вказав, що порядок внесення змін до Державного реєстру прав передбачає внесення відомостей про будь-які зміни щодо об»єкта або суб»єкта права власності за заявою власника чи іншого правонабувача чи обтяжувача. Представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що позивач не є належним суб»єктом, який би мав звертатись до державного реєстратора із заявою про скасування рішення про реєстрацію права власності на спірниий об»єкт нерухомості. Просив в задовленні позову відмовити. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, з»ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинковолодіння № 17 по вул. Грушевського в с-щі. Отинія, Коломийського району Івано-Франківської області. Власником сусідньої із ним земельної ділянки є [PERSON], за якою рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 січня 2014 року за [PERSON] визнано право власності на будинковолодіння з господарськими будівлями і спорудами по вул. Грушевського, 19 в с-щі. Отинія, Коломийського району, Івано-Франківської області. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, вважаючи, що ним порушено його права та охоронювані законом інтереси, позивач звернувся із апеляційною скаргою до апеляційного суду Івано-Франківської області. Рішенням апеляційного суду від 14 серпня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині визнання за [PERSON] права власності на самовільну прибудову до будинку, зазначену в технічному паспорті літерою А1 площею 95,2 кв.м. та відмовлено в задоволенні цих позовних вимог. Однак, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме мйно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна № 93355011 від 01 серпня 2017 року за [PERSON] на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 січня 2014 року зареєстрований житловий будинок, позначений літерою А, загальною площею 204,4 кв.м., житловою площею 90 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами : літньою кухнею, позначеною літерою Б; сараями, позначеними літерами В, Г, Д; убиральнею, позначеною літерою Е, вимощенням, позначеним літерою І, криницею - №1 та огорожею № 2-3 в с-щі. Отинія по вул. Грушевського, 19, Коломийського району, Івано-Франківської області. Реєстрація здійснена 08 липня 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області [PERSON] Суд приймає доводи позивача в тій частині, що держєавним реєстратором до Державного реєстру було внесено запис про право власності відповідачки [PERSON] на спірне будинковолодіння разом із самочинною прибудовою, однак вважає, що він не є належним суб»єктом, який може звертатись про скасування цього запису.. Так, у відповідності до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі зміни ідентифікаційних даних суб»єкта права, визначення часток у праві спільної власності, чи їх зміни, зміни суб»єкта управління об»єктами державної власності, відомостей про об»єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру, такі відомості вносяться за заявою власника чи іншого правонабувача чи обтяжувача. Суд вважає доцільним застосувати до досліджуваних правовідносин правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанову № 6-951цс16 від 24 травня 2017 року, згідно якої, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд, в свою чергу, повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Враховуючи наведене, суд вважає, що факт державної реєстрації права власності на спірне будинковолодіння за відповідачкою [PERSON] жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача. В той же час у випадку здійснення [PERSON] самочинного будівництва, в порушення вимог безпечної експлуатації даної будівлі для позивача, як суміжного землекористувача, він не позбавлений права обрання іншого способу захисту в судовому порядку з ціллю усунення вказаної перешкоди. На підставі наведеного та ст.ст. 16, 182, 386 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та

Outcome: dismissed