Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

02 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики від 03 серпня 2011 року у сумі 14 100 000 гривень, яка складається з: суми боргу у розмірі 2 000 000 гривень, процентів у сумі 8 000 000 гривень, інфляційних витрат у розмірі 270 000 гривень, трьох відсотків річних у сумі 180 000 гривень та пені у сумі 3 650 000 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначав, що 03 серпня 2011 року він уклав з [PERSON] договір позики-застави-поруки № 1529, за яким передав останньому 2 000 000 гривень. Строк дії договору було визначено до 03 жовтня 2011 року зі сплатою щомісячно процентів у розмірі 10 % від суми займу за кожен день користування позикою з 03 жовтня 2011 року по день повернення. Крім того, договором була визначена пеня у розмірі 0,5% за кожний день прострочення зобов'язання. Поручителями у зазначеному договорі виступили [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] У строк, встановлений договором відповідачі зобов'язання не виконали, у зв'язку з чим просив стягнути з відповідачів зазначені суми. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, від якого до адреси суду надійшла заява з проханням справу розглянути за його відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до суду не зявилися, надавши заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, на підтвердження позовних вимог та наявності договірних відносин, позивачем надано суду договір позики-застави-поруки від 03 серпня 2011 року № 1529, укладений між ним, [PERSON], та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та підписаний сторонами. Згідно даного договору [PERSON] (позикодавець) передавУшкалову В.В. (позичальник), за порукою [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (поручителі), на умовах позики грошові кошти у розмірі 2 000 000 (два мільйона) гривень на строк до 03 жовтня 2011 року. Умовами договору передбачено, що відповідно до вимог ст.1048 ЦК України, позичальник виплачує Позикодавцю проценти у розмірі 10% від суми позики за кожен місяць користування позикою з 03 жовтня 2011 року по день повернення позики. При несплаті процентів у встановлений строк, вони підлягають щомісячній сплаті в розмірі 10% від суми боргу до 03 числа кожного місяця. При цьому в даному разі сума процентів щомісячно плюсується до суми боргу й проценти нараховуються на загальну капіталізовану суму боргу. За несвоєчасне повернення позики або сплату процентів Позичальник зобов'язується сплатити Позикодавцю пеню у розмірі 0,5% від суми позики за кожний день прострочки. У п. 2 Договору зазначено, що позика надається під заставу домоволодіння і земельної ділянки, розташованих за адресою: місто Маріуполь Таганрозьке шосе, 11-14 за договором іпотеки, посвідченим нотаріально. У п. 3 Договору зазначено, що Поручителі беруть на себе зобов'язання відповідати перед Позикодавцем за виконання Позичальником всіх зобов'язань за даним договором. Тобто поручителі зобовязуються за вимогою позикодавця виконати всі невиконані зобовязання позичальника за даним договором. Зокрема, позика надається під заставу майна поручителів у вигляді нежитлового приміщення П-4, розташованого за адресою: місто Маріуполь вулиця Краснофлотська, 165. Строк дії поручительства встановлено до 03 жовтня 2019 року. У п.4 Договору встановлено строк дії даного договору - до виконання всіх зобовязань сторонами. Договір засвідчений підписами сторін. Відповідно до статей 1046-1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтями 546, 548, 549, 551 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, заставою. Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Суд вважає доведеним, що 03 серпня 2011 року відповідач [PERSON] одержав позику у позивача [PERSON] у розмірі 2 000 000 гривень та взяв на себе зобов'язання сплачувати проценти, а також у разі порушення зобов'язання сплачувати підвищені проценти та пеню. Вказані обставини підтверджуються договором позики від 03 серпня 2011 року. Умови щодо сплати процентів у розмірі 10% щомісячно та пені у розмірі 0,5% не суперечать вимогам законодавства. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, відповідачі у справі не виконали свої зобов'язання по поверненню суми боргу, у зв'язку з чим з них підлягають стягненню: сума боргу за договором позики від 03 серпня 2015 року разом з зобовязаннями, передбаченими договором у вигляді процентів, інфляційних витрат, 3% річних та пені. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як вбачається з позовної заяви, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку проценти у розмірі 10% за кожен місяць користування по день повернення позики, а саме з 03 серпня 2011 року (день отримання позики) по 03 грудня 2014 року (дата розрахунку процентів позивачем), тобто за 40 місяців у розмірі 8 000 000 гривень, згідно розрахунку: 2 000 000 гривень х 10% : 100% х 40 міс. Проте пунктом 2 Договору позики-застави-поруки № 1529 від 03 серпня 2011 року, який є предметом розгляду справи, закріплено, що позичальник сплачує позикодавцеві проценти у розмірі 10% від суми позики за кожен місяць користування позикою, починаючи з 03 жовтня 2011 року по день повернення позики. Тому проценти мають бути стягнуті саме з 03 жовтня 2011 року, як оговорено сторонами в договорі, а не з 03 серпня 2011 року, як зазначає позивач. Зокрема, в договорі зазначено, що при несплаті процентів у встановлений строк, сума процентів щомісячно плюсується до суми боргу й проценти нараховуються на загальну капіталізовану суму боргу. Згідно ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Таким чином, враховуючи той факт, що позивач на момент розгляду справи не уточнював позовні вимоги щодо періоду стягнення видів забезпечення зобовязань, та застосовував принцип розрахунку процентів на загальну суму заборгованості, а не на капіталізовану, як зазначено в договорі, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в цій частині та не виходячи за межі позовних вимог, стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача [PERSON] у солідарному порядку проценти у розмірі 10% від загальної суми заборгованості за період з 03 жовтня 2011 року (як зазначено в договорі) по 03 грудня 2014 року, з розрахунку: 2 000 000 гривень х 10% : 100% х 38 міс. = 7 600 000 гривень. В сенсі ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до даної норми позивач [PERSON] також просить стягнути з відповідачів на його користь у солідарному порядку суму інфляційних витрат за період з листопада 2011 року по серпень 2014 року у сумі 270 000 гривень. Проте, виходячи з наданого позивачем розрахунку, а саме 2000 000 гривень (сума заборгованості) х (113,6% (індекс інфляції за весь період) 100%): 100 % сума інфляційних витрат за даний період складає 272 000 гривень. Зокрема, згідно листа Верховного Суду України про Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 року, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості (на момент її виникнення) на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Згідно даного розяснення, інфляційні витрати в даному випадку мають розраховуватися з жовтня 2010 року, проте застосовуючи принцип розгляду справи в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача інфляційні витрати у солідарному порядку в сумі 270 000 гривень. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів на його користь 3% річних, за період з 03 жовтня 2011 року по 03 жовтня 2014 року, виходячи з розрахунку: 2 000 000 гривень х 3% : 100% х 3 роки = 180 000 гривень, які відповідають нормам діючого законодавства та підлягають задоволенню. Також суд вважає, що задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача [PERSON] неустойки у вигляді пені у розмірі 0,5% від суми боргу за кожний день прострочки, яка закріплена договором, відповідає положенню ст. 549 ЦК України, та заявлена позивачем в межах позовної давності за один рік в розмірі 3 650 000 гривень, з розрахунку: 2 000 000 гривень х 0,5% : 100% х 365 днів. З аналізу вищевказаного договору та діючого цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача [PERSON] у солідарному порядку підлягає стягненню грошова сума у загальному розмірі 13 700 000 (тринадцять мільйонів сімсот тисяч) гривень, яка складається з: основної суми позики в сумі 2 000 000 (два мільйони) гривень, процентів 7 600 000 (сім мільйонів шістсот тисяч) гривень, інфляційних витрат 270 000 (двісті сімдесят тисяч) гривень, 3% річних 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень, та пені 3 650 000 (три мільйони шістсот пятдесят тисяч) гривень. Відповідно до вимог ч. 3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідачів в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання, що підтверджується посвідченням серія АД № 052511, виданим ПФУ Жовтневого району міста Маріуполя, у звязку з чим був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654 гривень (ставка судового збору на момент надходження позовної заяви до суду) в рівних частках, а саме по 522 гривні з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial