Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

03 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, [PERSON] про визнання договору позики та договору іпотеки недійсними. (а.с.2, т.1). 04 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. (а.с.46, т.1). Ухвалою суду від 04 листопада 2014 року справа за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, [PERSON] про визнання договору позики та договору іпотеки недійсними та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики були об'єднані в одне провадження. (а.с.63, т.1). 07 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], [INFO] до [PERSON], треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, [PERSON], Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання договору позики та договору іпотеки недійсними, відшкодування матеріальних збитків. (а.с.65, т.1). 20 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. (а.с.86, т.1). Ухвалою суду від 27 липня 2015 року за клопотанням представника позивача [PERSON] до участі у справі в якості співвідповідачів були залучені [PERSON] та Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. (а.с.142, т.1) 03 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], [INFO] до [PERSON], [PERSON] [PERSON] управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про визнання договору позики та договору іпотеки недійсними, відшкодування матеріальних збитків, відшкодування моральної шкоди. (а.с.148, т.1). 18 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. (а.с.189, т.1). 07 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], [INFO] до [PERSON], [PERSON] [PERSON] управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про визнання договору позики та договору іпотеки недійсними, відшкодування матеріальних збитків, відшкодування моральної шкоди. (а.с.202, т.1). 12 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим зустрічним позовом до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, стягнення грошових коштів за договором позики. (а.с.2, т.2). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що вона є власником нерухомого майна - квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В грудня 2013 року за договором позики вона отримала від свого знайомого [PERSON] 4 000 доларів США, зазначений договір не був оформлений нотаріально, на підтвердження договору була складена розписка.. За зазначеним договором вона повинна була повернути грошові кошти в строк до 11.03.2014 року, однак, виконати договірні зобов'язання не змогла, оскільки грошові кошти були передані нею співмешканцю [PERSON] для розвитку бізнесу і він зазначені кошти не повернув. Після закінчення строку дії договору [PERSON] став вимагати гроші, погрожував їй, після чого запропонував їй укласти інший договір - договір про відступлення права вимоги з його знайомим [PERSON], який начебто повернув її борги. При зустрічі [PERSON] запропонував укласти з ним договір про відступлення права вимоги, а також, з метою забезпечення виконання цього договору передати йому в заставу квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на праві власності. Крім того, [PERSON] пропонував зняти з реєстраційного обліку в квартирі її малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Враховуючи погрози на її адресу, та адресу свого малолітнього сина, знаходячись під впливом тяжких обставин, вона не мала вибору та змушена була піти на умови [PERSON] та [PERSON] 07.03.2014 року [PERSON], за вказівкою [PERSON], супроти її волі, змусив її написати до Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області заяву про зняття з реєстраційного обліку в квартирі її та її малолітнього сина - [PERSON] [INFO] та реєстрацію його в квартирі її батьків, незважаючи на те, що зазначені дії порушували права дитини. 07.03.2014 року працівники Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, будучі у зговорі з [PERSON], в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 2.3. «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затверджених наказом МВС України « 1077 від 22.11.2012 року, зняли з реєстрації в квартирі [ADDRESS] малолітнього [PERSON], [INFO], та зареєстрували його в квартирі її батьків за адресою: [ADDRESS], без письмової згоди батька дитини, в зв'язку з чим, були грубо порушені права дитини на житло. Крім того, були порушені вимоги ст. 12 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про основи соціального захисту бездомних дітей і безпритульних дітей» від 21.12.2010 року № 2823, відповідно до якого, органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових права та інтересів дітей. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Позивач [PERSON] зазначила в заяві, що 14.03.2014 року до неї зателефонував [PERSON] та повідомив, що договір про відступлення права вимоги боргу та договір застави квартири вже виготовлений та його необхідно підписати. [PERSON] відвіз її в «Агенство з продажу нерухомості «Новосел», яке розташоване за адресою: [ADDRESS], де в кімнаті № 22 розташований кабінет приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катерини Володимирівни, де їй запропонували підписати договір про відступлення права вимоги боргу та договір іпотеки квартири, при цьому, [PERSON] був відсутній. Взамін договору про відступлення права вимоги боргу, нотаріус Петренко К.В., з метою шахрайства, надала їй для підпису договір позики коштів № НАВ 315735 від 14.03.2014 року та договір іпотеки об'єкту нерухомості № НАВ 315737 від 14.03.2014 року з раніше незнайомою їй людиною - [PERSON]. Позивач [PERSON] посилалася на те, що вона, не ознайомившись, підписала надані їй документи - договір позики та договір іпотеки, при цьому, їй було невідомо, що в договорі позики зазначено, що вона, начебто, отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 142 500 грн. на строк до 14.09.2014 року, чим була введена в оману. В договорі іпотеки зазначено, що вартість квартири становить 181 972 грн., за домовленістю сторін об'єкт нерухомості оцінений у 142 500 грн., в той час, як оціночна вартість квартири станом на 20.08.2014 року становить 474 307 грн., оцінка проведена ТОВ «ВКФ Спарта» Позивач [PERSON] зазначила, що після підписання фіктивних договорів позики та іпотеки, їй не було надано жодної копії договорів, що позбавило її можливості виявити обман, копії договорів були нею отримані тільки в серпні 2014 року. Наприкінці березня 2014 року до неї зателефонував [PERSON] та повідомив, що вона зобов'язана сплачувати йому щомісяця відсотки в сумі 960 доларів США (що еквівалентно 11 520 грн.), незважаючи на те, що договір був укладений з [PERSON]. Під впливом обману, в квітні, травні та червні 2014 року вона сплачувала [PERSON] відсотки: за квітень - 960 доларів США , травень - 1000 доларів США, червень 12 000 грн. Оскільки вона не бажала сплачувати [PERSON] грошові кошти, то повідомила про цей договір батькам, після чого, разом з ними прибули в офіс [PERSON] за адресою: [ADDRESS], але в офісі була присутня тільки секретар [PERSON], яка, на їх прохання, повідомила, що нею сплачено 3 000 доларів відсотків, залишилося сплатити ще відсотки в сумі 3 000 доларів США, та заборгованість за договором в сумі 142 500 грн. Позивач зазначила. що дії відповідачів суперечать вимогам ч. 1 , ч.3, ч.6 ст. 203 ЦК України, також, ніяких грошових коштів від [PERSON] вона не отримувала. За фактом шахрайства відносно неї з боку [PERSON] та [PERSON] за її заявою Індустріальним РВ ГУМВС України в м. Дніпропетровську та Новомосковським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області порушені кримінальні провадження. На підставі ст. 230 ЦК України, правочин, здійснений під впливом обману, може бути визнаний судом недійсним. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Матеріальні збитки становлять суму 36 261 грн. та складаються з грошових коштів, які вона сплатила як проценти [PERSON]. Крім того, діями [PERSON], [PERSON] та Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області їй спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що вона перенесла стрес, фізичні та моральні страждання, моральну шкоду оцінює в суму 10 000 грн. Враховуючи наведене, в позовній заяві [PERSON] просила суд: -визнати недійсним договір позики, укладений 14 березня 2014 року між [PERSON] і [PERSON], відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 142 500 грн., договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катериною Володимирівною; -визнати недійсним договір іпотеки (застави), укладений 14 березня 2014 року між [PERSON] і [PERSON], відповідно до якого [PERSON], на забезпечення виконання умов укладеного між сторонами договору позики від 14 березня 2014 року, передала, а [PERSON] прийняв в іпотеку об'єкт нерухомості - квартиру № [ADDRESS], договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катериною Володимирівною; -стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь матеріальні збитки, за незаконно отримані суми процентів: за квітень 2014 року - 960 доларів США, (що за курсом НБУ становить 12 458 грн.); за травень 2014 року - 1000 доларів США (що за курсом НБУ становить 11 803 грн.); за червень 2014 року - 12 000 грн., а всього - 36 261 грн.; -стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на її користь на відшкодування завданої моральної шкоди 10000 грн. В зустрічній позовній заяві [PERSON] посилався на те, що 14 березня 2014 року між ним, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого він передав, а [PERSON], як позичальник, отримала грошові кошти в сумі 142 500,00 грн., договір посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Петренко Катериною Володимирівною, реєстровий № 438. Також, 14 березня 2014 року між ним, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки (застави), згідно якого [PERSON], як іпотекодавець, в забезпечення умов виконання договору позики від 14 березня 2014 року, передала, а він, [PERSON] прийняв в іпотеку об'єкт нерухомості - квартиру № [ADDRESS], (договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Петренко Катериною Володимирівною, реєстровий № 439) Позивач [PERSON] в позовній заяві зазначив, що в договорах позики та іпотеки (застави) його ім'я помилково було зазначене як [PERSON], що змушує його звертися, у відповідності до ст. 256 ЦПК України, з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. [PERSON] також посилався на те, що у відповідності до умов договору позики від 14 березня 2014 року, [PERSON] зобов'язалася повернути грошові кошти в сумі 142 500,00 грн. в строк до 14 вересня 2014 року, але до зазначеного часу не повернула кошти. Відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, [PERSON] повинна сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми. В зв'язку з наведеним, в зустрічній позовній заяві [PERSON] просив суд: -встановити факт належності йому, [PERSON] правовстановлюючого документу - договору позики, укладеного 14 березня 2014 року з [PERSON], згідно якого [PERSON], як позичальник отримала грошові кошти в сумі 142 500,00 грн., в якому позичальником зазначений [PERSON]. (договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катериною Володимирівною, реєстровий № 438); -встановити факт належності йому, [PERSON] правовстановлюючого документу - договору іпотеки (застави), укладеного 14 березня 2014 року з [PERSON], згідно якого [PERSON], як іпотекодавець передала, а [PERSON] прийняв в іпотеку об'єкт нерухомості - квартиру № [ADDRESS], в якому іпотекодержателем зазначений [PERSON]. (договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катериною Володимирівною, реєстровий № 439); -стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 14 березня 2014 року в сумі: розмір суми позики - 142 500,00 грн.; три відсотки річних з простроченої суми за період з 14.09.2014 року по 11.04.2016 року - 8 901,37 грн.; втрати від інфляції за період з 14.09.2014 року по 11.04.2016 року - 11 738,81 грн., а всього - 263 140,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], [INFO], підтримала позов, посилалася на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просила суд задовольнити вимоги, будучи допитаною в якості свідка, пояснила, що 11.12.2013 року вона взяла в борг у [PERSON] 4 000 доларів США, про що була оформлена розписка. Вона повинна була повернути грошові кошти 14 березня 2014 року, але до цієї дати вона не могла розрахуватися, про що сповістила [PERSON], який в розмові повідомив, що можливо зробити переуступку боргу [PERSON] 07.03.2014 року [PERSON] запропонував виписати дитину з квартири, для того, щоб квартира була підтвердженням повернення грошових коштів. На зазначену пропозицію вона погодилася, написала відповідну заяву до органів ДМС, прописала дитину в квартирі своїх батьків за адресою: [ADDRESS], вона також є власником 1/4 частини зазначеного житла. 14.03.2014 року [PERSON] взяв документи, в тому числі і на квартиру, та вони поїхали в м. Дніпропетровськ до нотаріуса, де вона підписала два договори. [PERSON], їй погрожував, договорів вона не читала, так як довіряла [PERSON], при підписанні договорів [PERSON] не було, їй копій договорів не було надано. Приблизно через дві неділі зателефонував [PERSON], та повідомив, що кожного місяця вона повинна йому сплачувати щомісяця відсотки в сумі 960 доларів США. На його вимогу, вона сплатила: в квітні 2014 року - 960 доларів США; травні 2014 року - 1000 доларів США; в червні 2014 року - 12 000 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити позов, зустрічні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на недійсність договорів, а також, на те, що [PERSON] не отримувала грошових коштів за договором позики. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, зустрічні вимоги підтримав, посилаючись на те, що [PERSON] отримала грошові кошти за договором позики, на забезпечення умов договору позики між сторонами був укладений договір іпотеки. [PERSON] не надала суд доказів наявності підстав для визнання договорів недійсними. В договорах позики та іпотеки ім'я [PERSON] помилково було зазначене як [PERSON], в зв'язку з чим, виникла необхідність встановлювати факт належності правовстановлюючих документів. Крім того, [PERSON] не виконала умов договору позики, не повернула грошові кошти в строк, встановлений договором. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позов не визнав, в наступному, в судові засідання не з'являвся. . Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що працівники управління діяли в межах повноважень, на підставі вимог діючого законодавства. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, в судове засідання не з'явилася. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явився, в своїй заяві просив суд розглядати справ без його участі, зазначив, що порушень прав [PERSON], [INFO] не встановлено. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, представника третьої особи, свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. 2. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позикодавцеві) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві також суму грошових коштів. Договір вважається укладеним з моменту передання грошей. У відповідності до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 14 березня 2014 року був укладений договору позики, відповідно до якого [PERSON], як позикодавець, передав, а [PERSON], як позичальник отримала грошові кошти в сумі 142 500,00 грн. (договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катериною Володимирівною, реєстровий № 438) (а.с.15, т.1) У відповідності до ст. 546 ЦК України, 1. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. На підставі ст. 572 ЦК України, 1. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед ти кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом іншими кредиторами цього боржника. Згідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Встановлено, що 14 березня 2014 року був укладений договір іпотеки (застави), згідно якого [PERSON], як іпотекодавець передала, а [PERSON] прийняв в іпотеку об'єкт нерухомості - квартиру № [ADDRESS]. (договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катериною Володимирівною, реєстровий № 439). Як зазначалося вище, в договорах позики та іпотеки від 14 березня 2014 року, позикодавцем та іпотекодержателем зазначений [PERSON]. В той же час, згідно документів, які зберігаються в нотаріальних справах, а саме: паспорті громадянина України, картці фізичної особи-платника податків, заяви, заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, позикодавцем та іпотекодержателем за спірними договорами є [PERSON], [INFO], уродженець м. Дніпропетровськ, РНОКПП [NUMBER] (а.с.231-233, т.1) У відповідності до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у тому числі факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В зв'язку з наведеним, суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] в частині встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Стосовно вимог [PERSON] щодо визнання договору позики недійсним, суд приходить до наступного. Як зазначалося вище, 14 березня 2014 року був укладений договору позики, відповідно до якого [PERSON], як позикодавець, передав, а [PERSON], як позичальник отримала грошові кошти в сумі 142 500,00 грн. (договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катериною Володимирівною, реєстровий № 438) Позивач [PERSON] на обґрунтування недійсності договору позики, посилалася на те, що договір укладений в момент, коли вона перебувала в тяжкому становищі, під впливом погроз, омани з боку відповідачів, зазначений договір є фіктивним, удаваним, грошових коштів вона не отримувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] є її дочкою. З 2013 року [PERSON] стала проживати з [PERSON], який займався підприємницькою діяльністю в сфері торгівлі. Наприкінці 2013 року дочка звернулася до неї з проханням надати 4 000 доларів США для бізнесу, але, таких коштів в не було. 21 лютого 2014 року дочка повідомила її про наявність в неї боргу, а саме, що наприкінці 2013 року взяла в борг у [PERSON] 4 000 доларів США, але повернути не могла, в зв'язку з чим, [PERSON] запропонував їй зробити переуступку з [PERSON] Дочка погодилася, в зв'язку з чим, оформила якісь документи, виписала дитину з квартири. Документи вона підписувала 14.03.2014 року у нотаріуса, була одна, з її слів, нотаріус не надав їй копії документів. В наступному, [PERSON] став вимагати, щоб [PERSON] сплачувала йому щомісяця 980 доларів США. Свідок пояснила. що 08.08.2014 року вона, її чоловік та дочка поїхали до м. Дніпропетровська в офіс [PERSON], де секретар повідомила, що за договором за квітень, травень та червень було отримано від [PERSON] суми 980 доларів США, 1000 доларів США та 12 000 грн., та що вона повинна сплатити за договором 142 500 грн. Документи у нотаріуса дочка отримала лише 13.08.2014 року, вияснилося, що нею були оформлені договори позики та іпотеки. У відповідності до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. На підставі ст. 203 ЦК України, 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3 Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно до ст. 234 ЦК України, 1. Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. 2. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставо своїх вимог або заперечень. Позивачем [PERSON] не надано суду жодного доказу на підтвердження фіктивності договору позики. Згідно вимог ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. 2. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як зазначалося вище, позивач [PERSON] посилалася на те, що фактично був укладений договір відступлення права вимоги, в той же час, нею не надано жодного доказу на підтвердження удаваності правочину - договору позики. На підставі ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. В той же час, позивач [PERSON] не надала суду доказів наявності в неї тяжкої обставини а також доказів того, що договір позики був укладений нею на вкрай невигідних умовах. У відповідності до ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що договір був уклеєний нею внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи. Статтею 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування У відповідності ст. 229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення крім випадків, встановлених законом. Позивачем [PERSON] не надано суду доказів введення її в оману стороною правочину щодо наявності обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину. Посилання позивача на те, що вона не читала договір при підписанні, не має жодних юридичних наслідків, оскільки, підписуючи договір та не читаючи його умов, сторона виявляє власну недбалість, яка не тягне за собою недійсності правочину. В зв'язку з наведеним, в задоволенні вимог [PERSON] в частині визнання договору позики недійсним належить відмовити. Стосовно вимог [PERSON] щодо визнання договору іпотеки недійсним, суд приходить до наступного. Як зазначалося вище, 14 березня 2014 року був укладений договір іпотеки (застави), згідно якого [PERSON], на виконання договору позики від 14 березня 20-14 року, передала, а [PERSON] прийняв в іпотеку об'єкт нерухомості - квартиру № [ADDRESS]. (договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катериною Володимирівною, реєстровий № 439). Суд приходить до висновку, що з підстав, наведених вище при розгляді вимог про визнання договору позики недійсним, позивачем не надано доказів недійсності договору іпотеки з підстав, передбачених ст.ст. 229, 230, 231, 233, 234, 235 ЦК України. Як на підставу недійсності правочину [PERSON] також посилалася на те, що [PERSON], [INFO] був знятий з реєстраційного обліку в спірні й квартирі без згоди батька. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Дніпропетровську, що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.74, т.1) У відповідності до свідоцтва про народження, батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 74, т.1) Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] з 05 липня 2011 року був зареєстрований за адресою: квартира № [ADDRESS], був знятий з реєстраційного обліку 07 березня 2014 року, що підтверджується відповідними відмітками у свідоцтві про народження. (а.с.75, т.1) У відповідності до ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до копії заяви, 07.03.2014 року [PERSON] звернулася до Новомосковського РВ ДМС України в Дніпропетровській області з заявою про реєстрацію місця проживання [PERSON] [INFO], відповідно до якої дитину було знято з реєстраційного обліку за адресою: квартира № [ADDRESS], та зареєстровано за адресою: квартира [ADDRESS], власником якої є [PERSON] (а.с.133, т.1) У відповідності до п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом Міністерства внутрішні справ України від 22.11.2012 року № 1077 (надалі - Порядок), відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно-довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС. Судом встановлено, що в заяві [PERSON], в графі «службові відмітки», міститься згода батька дитини [PERSON], а саме, що він не заперечує проти реєстрації сина у вищезазначеному житловому приміщення. (а.с.133, т.1) Позивач [PERSON] посилається на те, що батько дитини [PERSON] не надавав своєї згоди, 07.03.2014 року перебував за межами Дніпропетровської області, в органи ДМС України не звертався, в той же час, [PERSON] не надала суду жодного доказу зазначеним обставинам, на ставила питання про проведення почеркознавчої експертизи для з'ясування питання, чи батьком дитини виконаний підпис на згоді щодо реєстрації дитини, чи іншою особою. В зв'язку з наведеним, позивачем не доведено протиправність дій з боку відповідачів [PERSON], [PERSON], Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в частині зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] [INFO]. В то же час, частиною 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про основи соціального захисту бездомних дітей і безпритульних дітей» від 21.12.2010 року № 2823, 1. Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. 2. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. 3. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та інтересів дітей. 4. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Судом встановлено, що [PERSON] не зверталася до органів опіки та піклування з питанням про надання попереднього дозволу на укладення договору іпотеки квартири, розташованої за адресою: квартира [ADDRESS], право користування якою має дитина - [PERSON] [INFO], такий дозвіл органами опіки та піклування не надавався. В зв'язку з наведеним, договір іпотеки (застави) не відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про основи соціального захисту бездомних дітей і безпритульних дітей» від 21.12.2010 року № 2823, в зв'язку з чим, у відповідності до ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК України повинен бути визнаний недійсним. Стосовно вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на її користь матеріальних збитків суд приходить до наступного. Як зазначалося вище, [PERSON] посилалася на те. що матеріальні збитки становлять суму 36 261 грн. та складаються з грошових коштів, які вона сплатила як проценти [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 08.08.2014 року вона, її чоловік та дочка [PERSON] поїхали до м. Дніпропетровська в офіс [PERSON], де секретар повідомила, що за договором за квітень, травень та червень було отримано від [PERSON] суми 980 доларів США, 1000 доларів США та 12 000 грн., та що вона повинна сплатити за договором 142 500 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] вона знайома з 1986 року, проживають по сусідству, дружить з її батьками. 12.07.2014 року [PERSON] приїхала до неї та попросила в борг 12 000 грн. [PERSON] борг їй не повернула, в наступному зателефонувала її мати, пообіцяла повернути гроші, повідомила, що у [PERSON] неприємності, вона винна гроші, сплатила 12 000 грн. як відсотки. Суд не може прийняти як доказ пояснення свідків в частині передачі [PERSON] сум: 960 доларів США, 1000 доларів США, 12 000 грн. відповідачу [PERSON], оскільки, у відповідності до ч.1 ст. 218 ЦК України, в зазначених правовідносинах рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, а може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Крім того, право на відшкодування збитків, у відповідності до ч.2 ст. 230 ЦК України має сторона, яка постраждала внаслідок омани при укладенні угоди, а саме, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. [PERSON] не надано доказів на підтвердження передачі [PERSON] грошових коштів, також, судом не встановлено наявність недійсності договору позики з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України (правові наслідки вчинення правочину під впливом обману), в зв'язку з чим, в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування збитків належить відмовити. Стосовно вимог [PERSON] про стягнення грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати…у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправно поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Крім того, право на відшкодування моральної шкоди у відповідності до ч.2 ст. 230 ЦК України має сторона, яка постраждала внаслідок омани при укладенні угоди. У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки судом не встановлено наявність недійсності договорів позики та іпотеки з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України (правові наслідки вчинення правочину під впливом обману), судом не встановлена протиправність поведінки відповідачів, в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди належить відмовити. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] щодо стягнення грошових коштів за договором позики, суд приходить до наступного. Оскільки судом не встановлена недійсність зазначеного договору, він є чинним. [PERSON] посилалася на те, що вона не отримувала грошових коштів за договором позики. У відповідності до ст. 10512 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суд уне може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця, або були одержані у меншій кількості ніж встановлено договором. У відповідності до вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики повинен укладися в письмовій формі. Позивач [PERSON] не надала суду належних доказів того, що нею не були отримані грошові кошти від [PERSON] за договором позики. У відповідності до умов договору позики від 14 березня 2014 року, [PERSON] повинна була повернути суму позики в розмірі 142 500 грн. в строк до 14.09.2014 року. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Судом встановлено, що [PERSON] не виконала умов договору, не повернула грошові кошти, суду не надано доказів виконання нею умов договору. У відповідності до ст. 625 ЦК України, 1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. 2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочено» суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунків, наданих [PERSON] та перевірених судом, три відсотки річних з простроченої суми (142 500,00 грн.) за період з 14.09.2014 року по 11.04.2016 року становить 8 901,37 грн.; сума втрат від інфляції за період з 14.09.2014 року по 11.04.2016 року становить 11 738,81 грн. (а.с. 10-15 т.2) Таким чином, заборгованість [PERSON] за договором позики від 14 березня 2014 року становить: розмір суми позики - 142 500,00 грн.; три відсотки річних з простроченої суми за період з 14.09.2014 року по 11.04.2016 року - 8 901,37 грн.; втрати від інфляції за період з 14.09.2014 року по 11.04.2016 року - 11 738,81 грн., а всього - 263 140,00 грн., в зв'язку з чим, зустрічні позовні вимоги [PERSON] в цій частипні підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: partial