Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

03 липня 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно укладеного договору між позивачем та відповідачем №б/н від 05.11.2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ПриватБанку. Однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з неї заборгованість в розмірі 125291,23 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 295,96 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 118829,14 грн.; заборгованість за пенею - 6166,13 грн., а також судові витрати. Ухвалою від 08 липня 2019 року позовна заява була залишена без руху. Після усунення недоліків позовної заяви та отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, 28 серпня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає та згоден на заочний розгляд справи /а.с.44/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.73/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у її відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, [PERSON] уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 05.11.2013 року, за яким отримала кредит в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.9, 10, 51-23, 54, 55/. АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк» /а.с.40-41/. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 300 грн. /а.с.55, 56/. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов`язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов`язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач вважає, що станом на 10.06.2019 року відповідач має заборгованість в сумі 125291,23 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 295,96 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 118829,14 грн.; заборгованість за пенею - 6166,13 грн. /а.с.51-53/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, так як відповідач не виконала зобов`язання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Щодо відсотків за користування кредитом, суд прийшов до наступного. Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. При цьому, згідно з абзацом 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тому, виходячи із аналізу абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Така позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, у пунктах 53-55. Крім того, аналогічні положення щодо відсотків закріплені і в самому кредитному договорі. Так, п.2.1.1.12.4 Умов та правил встановлено, що відповідно до ст.212 ЦК України, у разі наявності Простроченого Кредиту (Овердрафту) - строком повернення кредиту (Овердрафту) в повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості /а.с.30/. Відповідно до п.2.1.1.12.6.4 Умов та правил, у разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини понад 210 днів весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переводу Кредиту (Овердрафту) в статус прострочених боргових зобов`язань проводяться згідно п.п.2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості Боржник сплачує пеню в розмірі, вказаному в п.2.1.1.12.6.1 Умов. При цьому винагорода відсотки за користування Кредитом не сплачується. Таким чином, кредитним договором сторони погодили строк виконання зобов`язань за договором в повному обсязі, а отже і строк кредитування, а саме: у разі виникнення простроченого кредиту (овердрафту) - 210 днів з моменту виникнення такої заборгованості. Строк погашення заборгованості минулого місяця по кредиту та овердрафту відповідно до п.2.1.1.12.4, 2.1.1.12.7.2 Умов та правил - до 25 числа поточного місяця. Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку відповідача, вперше відповідач здійснила зняття коштів з рахунку 05 листопада 2013 року в сумі 290 грн., а 06 листопада 2013 року було знято 10 грн. страхового платежу та переведено 100 грн. на «Скарбничку». В подальшому, 06 листопада 2013 року відповідач внесла на рахунок 1000 грн., після чого у неї на рахунку залишилось 600 грн. власних коштів. 08 листопада 2013 року відповідачем було здійснено зняття готівки на загальну суму 715,96 грн. (в тому числі комісія), внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 115,96 грн. За умовами договору (п.2.1.1.12.4, 2.1.1.12.7.2 Умов та правил) відповідач повинна була здійснити платіж на погашення заборгованості, яка утворилася в листопаді 2013 року до 25 грудня 2013 року, однак цей платіж не здійснила, а подальше надходження коштів на рахунок відповідача внаслідок автоматичного погашення відбулося 06 листопада 2015 року, після чого жодного надходження коштів на рахунок не відбулося. Таким чином, починаючи з 26 грудня 2013 року у відповідача з`явилась прострочена заборгованість за кредитом та виходячи з умов договору, встановлених вищевказаним п.2.1.1.12.6.4, позивач, починаючи з 26 грудня 2013 року, мав право нараховувати відсотки за користування кредитом лише протягом 210 днів, тобто по 23 липня 2014 року включно, а далі з 24 липня 2014 року весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим та право позивача на нарахування відсотків припинилося. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховано відсотки по 10 червня 2019 року включно. Тому суд вважає, що в період з 24 липня 2014 року по 10 червня 2019 року відсотки нараховано без відповідних правових підстав, і тому позов в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню, а саме задоволенню в частині стягнення відсотків, нарахованих по 23 липня 2014 року включно в сумі 179,75 грн. (а.с.51-53), а в частині стягнення заборгованості за відсотками, які нараховані у період з 24 липня 2014 року по 10 червня 2019 року в сумі 118649,39 грн. позивачу слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення пені, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов`язання, передбачені п.п.2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується так: пеня = базова процентна ставка по договору /30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту /а.с.32/. Крім того, відповідно до п.2.1.1.12.7.2. Умов та правил, у разі непогашення заборгованості минулого місяця до 25-го числа поточного місяця Клієнт сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в Пільговий період, рівну діючій Базовій місячній процентній ставці від боргових зобов`язань на момент списання /а.с.32/. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14 (Постанова №6-100цс14), з якою погодився і Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 року у справі № 202/3351/14-ц (провадження N 61-4338св18), частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Позивачем нарахована пеня в розмірі 6166,13 грн., тоді як заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 295,96 грн., а за відсотками за користування кредитом - 179,75 грн. Оскільки розмір нарахованої позивачем пені значно перевищує розмір збитків, виходячи із засад розумності, справедливості, суд вважає, що позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за пенею слід задовольнити частково, зменшивши розмір пені з 6166,13 грн. до 1000 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, складає 1475,71 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту - 295,96 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 179,75 грн.; заборгованість за пенею - 1000 грн.). В задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу відмовити. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial