Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

03 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Жовтоярської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай), посилаючись на слідуючі обставини. 13 вересня 1996 року в селі Жовтий Яр Татарбунарського району Одеської області померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилась земельна частка (пай) розміром 7,65 умовних кадастрових гектар, що перебувала у колективній власності КСП ім. Калініна, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0251746, виданого 08.04.1997 року на імя [PERSON], яку позивач має право успадкувати в порядку першої черги за законом. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті матері, позивачу було відмовлено в прийнятті заяви та відкритті спадкової справи у звязку з втратою шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та не надання доказів фактичного прийняття спадку. Разом з тим, на думку позивача, він вважається таким, що прийняв спадщину у звязку з тим, що на день відкриття спадщини, він постійно проживав з спадкодавцем та фактично вступив у володіння спадковим майном. Крім того, позивач зазначає про наявність розбіжностей у правовстановлюючому документі спадкодавця у написанні її імені, де в свідоцтві про смерть імя спадкодавця вказано «Дарія», а в сертифікаті на право на земельну частку (пай) - «Даря». Оскільки на момент відкриття спадку діяв ЦК в редакції 1963 року, то згідно ч.1 ст. 549 даного кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадок, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач вважає, що він фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки не відмовився від спадщини, яка залишилась після смерті матері, має на руках оригінал правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай) спадкодавця, відразу після смерті матері розпорядився деяким належним спадкодавцю рухомим майном. Зазначені обставини, стали причиною звернення останнього до суду з вказаним позовом про визнання за ним права на земельну частку (пай), оскільки в позасудовому порядку реалізувати своє право на спадкування зазначеного спадкового майна, він позбавлений можливості. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с. 25 ). Представник Жовтоярської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с. 19 ). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. З огляду на належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини. Оскільки спадщина по даній справі відкрилась 13 вересня 1996 року - в день смерті спадкодавця [PERSON], коли діяв ЦК УРСР (1963 року), зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті його матері [PERSON] на право, на належну спадкодавцю, спадкову земельну частку (пай), однак отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно по закону в порядку першої черги через нотаріальну контору він не має можливості, у звязку пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутності доказів фактичного прийняття спадку, про що свідчить відмова нотаріуса (а.с.9). Також судом встановлено наявні розбіжності у написанні імені спадкодавця, де в свідоцтві про смерть імя спадкодавця вказано «Дарія», а в сертифікаті на право на земельну частку (пай) - «Даря», що є, на думку суду, не більш як опискою посадових осіб, які заповнювали анкетні дані власника сертифікату, а тому факт належності вказаного правовстановлюючого документу спадкодавцю можливо встановити в рамках позовного провадження. Вказані обставини підтверджуються наступними доказами: - копією свідоцтва про народження серії УІ-УР №1146790 від 17.02.1964 року (а.с.4) , згідно якого [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO]; - копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААІ №339560 від 18.03.1997 року (а.с.5) на підставі якого [PERSON] є спадкоємцем на спадкове майно, на яке видано свідоцтво, що складається з сертифіката інвестиційних сертифікатів серії ИС №022513, який знаходиться в закритому акціонерному товаристві «Нафтоенеро інвест», який належав померлій [PERSON]; - копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД за №0251746 від 08.04.1997 року (а.с.6), на підставі якого [PERSON] належить право на земельну частку (пай), що перебувала у колективній власності КСП ім. Калініна, розміром 7,65 в умовних кадастрових гектарах; - копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 114468 від 14.09.1996 року (а.с.7), згідно якого [PERSON] померла 13 вересня 1996 року; - довідкою за №501 Жовтоярської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 28.08.2017 року (а.с.8) з якої слідує, що [PERSON], [INFO], на день смерті 13.09.1996 року була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]. Крім неї в будинку проживав без реєстрації її син [PERSON], [INFO]; - листом нотаріуса №1035/01-16 від 02.10.2017 року (а.с.9), із якого слідує, що позивачу відмовлено в прийнятті заяви та відкритті спадкової справи після померлої [PERSON], у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та не надання належних доказів фактичного прийняття спадщини; - інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №49746463 від 06.11.2017 року (а.с.24), наданою приватним нотаріусом [PERSON], якою повідомляється, що за результатами пошуку спадкової справи після померлої 13.09.1996 року [PERSON] - інформація відсутня. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Ст. 5 Земельного кодексу України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)). Пунктом 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку. Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Успадкувавши після смерті своєї матері [PERSON] належну останній на день смерті земельну частку (пай), спадкоємець [PERSON] позбавлений можливості оформити на своє імя вищезазначене право на спадкове майно через відмову нотаріуса, якому необхідно надати докази фактичного прийняття спадщини та довести, що він не пропустив шестимісячний строк на прийняття спадку, що є перешкодою для реалізації ним спадкових прав. (а.с.9). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 31.03.1995 року із змінами внесеними від 25.05.1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою та є достатніми, враховуючи, що спадкодавцю [PERSON] дійсно належав сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 7,65 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності КСП ім. Калініна, про що свідчить копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0251746 (а.с.6), позивач не відмовився від спадку в установлений законом строк, у нього на руках є правовстановлюючий документ, в якому допущена описка в написанні імені спадкодавця, де замість вірного «Дарія», вказано помилково «Даря», інших спадкоємців першої черги немає, оскільки відсутня інформація про це в спадковому реєстрі (а.с.24), а відповідач визнає вимоги позову в повному обсязі (а.с.19), при відсутності можливості вирішити спір у позасудовому порядку, про що свідчить відмова нотаріуса (а.с.9), суд вважає, що за [PERSON], як спадкоємцем першої черги за законом, повинно бути визнано право на спадкову земельну частку (пай) розміром 7,65 в умовних кадастрових гектарах, що перебував у колективній власності КСП ім. Калініна Татарбунарського району Одеської області, відповідно до вищезазначеного сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 08.04.1997 року на імя [PERSON], померлої 13.09.1996 року.

Outcome: approved