Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

02 січня 2018 року позивачі, засобами поштового зв`язку, звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданного Ленінградською районною радою народних депутатів м.Києва від 29.04.1994 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] являються співласниками квартири розташованої по [ADDRESS] . Дана квартира належить на праві приватної власності позивачам по справі в рівних частинах кожному. 24 червня 2000 року між позивачем, [PERSON] та відповідачкою, [PERSON] у Відділі РАГС управління юстиції Баришівського району Київської області за актовим записом № 22 був зареєстрований шлюб. В подальшому відповідачка, [PERSON] зареєструвала своє місце проживання в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] . 18 серпня 2016 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва було розірвано шлюб зареєстрований 24 червня 2000 року між [PERSON] та відповідачкою, [PERSON] у Відділі РАГС управління юстиції Баришівського району Київської області за актовим записом № 22. Після розірвання шлюбу [PERSON] прізвище було залишено - [PERSON] . Після розірвання шлюбу 18 серпня 2016 року відповідачка по справі, [PERSON] зібрала свої особисті речі та добровільно покинула місце проживання переїхавши проживати за адресою: [ADDRESS] . Понад два роки відповідачка не проживає за місцем реєстрації, але добровільно знятися з місця реєстрації не бажає. Внаслідок чого позивачам приходиться нести додаткові витрати по утриманню житла та оплати за користування комунальними послугами. Факт не проживання [PERSON] в вищезазначеній квартирі підтверджується наступними доказами доданими до матеріалів справи: -актом складеним від 22.06.2018 року майстром технічної дільниці ЖЕД - 2, [PERSON] ; -актом складеним від 22.08.2018 року майстром технічної дільниці ЖЕД - 2. [PERSON] ; -актом складеним від 22.11.2018 року майстром технічної дільниці ЖЕД - 2, [PERSON] ; -копією акта обстеження житлово-побутових умов від 05 березня 2018 року, складеним депутатом Білогородської сільської ради, Миколаєнком Олексієм Васильовичем ; -копією довідки від 07.03.2018 року виданої виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за№ 129. 03 січня 2018 року [PERSON] зареєструвала шлюб з гр. [PERSON] та після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище [PERSON] . Відтак, відповідач на даний час лише зареєстрована за вищевказаною адресою, хоча фактично в зазначеній квартирі не проживає та не з`являється. Оскільки відповідачка не проживає у вище зазначеній квартирі, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за неї, чим порушують права позивачів, а тому просять позов задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.02.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачам подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив (а.с.40-41). У судовому засіданнні представник позивачів позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечувала протии позову. Зазначила, що позивачі по справі чинили перешкоди у проживанні після розлучення. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Направлені судом поштові відправлення на адресу відповідачів поверталися на адресу суду за закінченням встановленого терміну їх зберігання. Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії». Відповідно до ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданного Ленінградською районною радою народних депутатів м.Києва від 29.04.1994 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] являються співласниками квартири розташованої по [ADDRESS] . Дана квартира належить на праві приватної власності позивачам по справі в рівних частинах кожному (а.с.7-9). 24 червня 2000 року між позивачем, [PERSON] та відповідачкою, [PERSON] у Відділі РАГС управління юстиції Баришівського району Київської області за актовим записом № 22 був зареєстрований шлюб. В подальшому відповідачка, [PERSON] зареєструвала своє місце проживання в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] . 18 серпня 2016 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва було розірвано шлюб зареєстрований 24 червня 2000 року між [PERSON] та відповідачкою, [PERSON] у Відділі РАГС управління юстиції Баришівського району Київської області за актовим записом № 22. Після розірвання шлюбу [PERSON] прізвище було залишено - [PERSON] (а.с.20). Після розірвання шлюбу 18 серпня 2016 року відповідачка по справі, [PERSON] зібрала свої особисті речі та добровільно покинула місце проживання переїхавши проживати за адресою: [ADDRESS] . Понад два роки відповідачка не проживає за місцем реєстрації, але добровільно знятися з місця реєстрації не бажає. Внаслідок чого позивачам приходиться нести додаткові витрати по утриманню житла та оплати за користування комунальними послугами. Факт не проживання [PERSON] в вищезазначеній квартирі підтверджується наступними доказами доданими до матеріалів справи: -актом складеним від 22.06.2018 року майстром технічної дільниці ЖЕД - 2, [PERSON] ; -актом складеним від 22.08.2018 року майстром технічної дільниці ЖЕД - 2. [PERSON] ; -актом складеним від 22.11.2018 року майстром технічної дільниці ЖЕД - 2, [PERSON] ; -копією акта обстеження житлово-побутових умов від 05 березня 2018 року, складеним депутатом Білогородської сільської ради, Миколаєнком Олексієм Васильовичем ; -копією довідки від 07.03.2018 року виданої виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за№ 129 (а.с.21-24). 03 січня 2018 року [PERSON] зареєструвала шлюб з гр. [PERSON] та після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.19). Таким чином, на момент подання даної позовної заяви відповідач не проживає у вказаній та належній позивачам на праві власності квартирі понад два роки. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, факт реєстрації відповідача у зазначеній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивачів у користуванні власністю, а позов є обґрунтований й підлягає частковому задоволенню. Рішення після набрання законної сили є підставою для зняття [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: partial