Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

04.08.2020 представник позивача звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою у якій просить стягнути з відповідачки заборгованість у сумі 81 236,76 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2102,00грн. В обгрунтування позову послалась на те, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] 10.12.2013 укладено кредитний договір №GP-5608996, на підставі якого останній видано кредит у сумі 34 320,00 грн. 19.07.2016 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», і відповідно ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином. Заборгованість перед позивачем станом на 21.07.2020 р. складає 81 236,76 грн. з яких: 29 191,73 грн. - заборгованість за кредитом; 6\~777,23 грн. - заборгованість за процентами, 28 107,80 грн. заборгованість за комісією; 17\~160 грн. - штрафні санкції. Просила стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 81 236,76 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 102,00 грн.; розглянути справу за відсутності представника позивача. 10.08.2020, після отримання судом інформції щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати судовий розгляд у спрощеному позовному провадженні, призначено судовий розгляд на 24.09.2020, який відкладено через неявку відповідачки на 24.11.2020. У судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового розгляду належним чином, у поданій позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності. Щодо заочного розгляду справи позицію не висловила. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомила, заяв по суті та з процесуальних питань не надала. Враховуючи відсутність згоди позивача на заочний розгляд справи, підстави для проведення заочного розгляду відсутні. За приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12 грудня 2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання сторонами Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) та Загальних умов договорів про кредитування, відкриття та ведення рахунків (а.с.5, 6-7). Як вбачається\~із змісту\~Пропозиції,\~між ПАТ\~«Банк Ренесанс\~Капітал» та\~ [PERSON] \~укладено договір\~Карткового рахунку\~(оферти)\~№GP-5608996, сума кредиту 34 320грн., строк кредиту - 48 місяців, з процентною ставкою за користування овердрафтом - 0,0001% річних при здійсненні розрахункових операцій в торговельно-сервісній мережі за рахунок коштів Овердрафту (в межах ліміту) та 36 % річних при здійсненні інших дебетових операцій по Картковому рахунку, за рахунок коштів Овердрафту (в межах ліміту), процентна ставка за користування несанкціонованим овердрафтом 36 % річних, страхова сума дорівнює сумі овердрафту на кінець кожного розрахункового періоду - страховий тариф - 0,90%. Відповідно до п. 2.1 Загальних умов, Банк зобов`язався надати Позичальнику Кредит з метою та у Сумі Кредиту, вказаній в Пропозиції, й в порядку, передбаченому цим Розділом, а Позичальник зобов`язалась сплатити Банку Разову комісію, своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку Проценти за користування Кредитом та Комісії, використати його за цільовим призначенням виконати інші умови Кредитного Договору та повертати кредит Банку частинами у сумах та терміни, визначені у Графіку платежів, але в будь-якому випадку не пізніше останнього дня Строку кредиту, зазначеного в Пропозиції. 10.12.2013 кредитні кошти у сумі 34 320 грн отримані відповідачкою, що підтверджується меморіальним ордером (а.с.8). Отже, строк дії договору до 10.12.2017 (48 місяців). 23.01.2019 року позивач направляв на адресу відповідача письмову вимогу (повідомлення) про виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором №GP-5608996 від 10.12.2013 року (а.с.9), однак добровільно заборгованість [PERSON] погашена не була. Відповідачкою несвоєчасно та неу понвому обсязі виконувались зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Згідно виписки з рахунку [PERSON] , сума заборгованості за кредитним договором №GP-5608996 від 10.12.2013 року станом на 21.07.2020 року, становить суму у розмірі 81 236,76 грн., з яких: 29 191,73 грн. - заборгованість за кредитом; 6 777,23 грн. - заборгованість по процентами; 28 107,80 грн. заборгованість за комісією; 17 160,00 грн. - штрафні санкції (а.с.11 ,14-15, 20-52) Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи викладене, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 29 191,73 грн. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048\~ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 10.12.2017. Відтак, у межах строку кредитування до 10.12.2017 відповідачка мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця. Починаючи з 10.12.2017, відповідачка мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК\~України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 №\~444/9519/12. З огляду на зазначене, відсотки, нараховані після закінчення строку кредитування, тобто після 10.12.2017, стягненню не підлягають. Отже,заборгованість по процентам до закінчення строку дії договору 10.12.2017 становить 6777,26 грн.- 21.03грн.=6777,23 грн. (а.с.13). Суд вважає, що нарахування заборгованості по комісії у сумі 28107, 80 грн. (а.с.12-13) є необґрунтованим. Пунктом 4.2 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків передбачено, що за користування кредитом позичальник щомісячно сплачує комісію у розмір вказаному в пропозиції від початкової суми кредиту перерахованої банком згідно з цим розділом. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до\~статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої\~статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). За правилами частини першої статті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої\~статті 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Таким чином, нарахування заборгованості по комісії у сумі 28\~107,80 грн, а також віднесення її на тіло кредиту, є необґрунтованим. Суд вважає неправомірним нарахування позивачем неустойки за даним Договором за період з 21.05.2020 по 21.05.2020 у розмірі 17 160,00 грн. виходячи з того, що 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято\~Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року ( Закон № 1669 -VІІ). Відповідно до ст.2 Закону № 1669-VII На час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Положення частин\~першої\~і\~другої\~цієї статті не поширюються на нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики, укладеними з юридичними особами і фізичними особами - підприємцями, місцезнаходженням яких є територія проведення антитерористичної операції, крім населених пунктів згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, якщо такі договори укладені після 1 січня 2018 року або до яких після 1 січня 2018 року за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 -УП цей\~Закон\~набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п. 5 ст.\~11\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р\~затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р\~зупинено дію\~розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».\~\~ Пунктом 1 та\~\~3 вказаного\~розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність:\~розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»;\~розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079\~«Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053». Як установлено судом, відповідачка зареєстрована у м.Попасна Луганської області, яке відповідно до розпорядження КМУ від 02.12.2015 входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, відповідачка звільняється від сплати неустойки у розмірі 17 160,00 грн., а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати, що складаються з витрат на сплату судового збору у сумі 2102,00 грн (а.с.53) пропорційно задоволеним позовним вимогам 930,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial