Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

03.07.2017 року [PERSON], яка здійснює представництво інтересів [PERSON] звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» (місце знаходження: 03148, м.Київ,\~вул.Героїв\~Космосу,\~буд.9,\~кв.221) в якому проситьвизнати недійсним як такий, що вчинений унаслідок навмисного введення в оману п. 3.1.3 угоди про припинення трудового договору за згодою сторін від 19.07.2012 р. укладеного між позивачем та ТОВ «Медіа\~Група Україна» та стягнути з відповідача судовий збір. Свої вимоги позивач обгунтовує тим, що між ним та відповідачем було укладено трудовий договір від 10.08.2011 р. із терміном дії до 09.08.2013 р. 19.07.2012 р. сторони уклали угоду про припинення трудового договору за згодою сторін, відповідно до якої відповідач зобов»язувався провести повний розрахунок із позивачем. При цьому, в п. 3.1.3 Угоди передбачено, що позивач зобов»язаний надати відповідачу документи, що підтверджують оплату ним навчання за програмою МВА. Уразі, якщо таких документів надано не буде, то позивач повинен повернути відповідачу усю суму цільової виплати. Проте, при укладанні даної Угоди, позивача запевнили що цільова виплата фактично є вихідною допомогою і позивач вправі використовувати її на власний розсуд. Таким чином, позивач вважає, що відповідач при укладенні Угоди навмисно ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме надання цільової виплати позивачу як вихідної допомоги на безповоротній основі з можливістю використання на власний розсуд, що є підставою для визнання недійсним п. 3.1.3 Угоди. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 10.07.2017 р. провадження у справі відкрито (а.с.29). Ухвалою суду від 21.02.2018 року визначено подальший розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник відповідача Чемес В.М. заперечує проти позову з усіма заявленими вимогами, не погоджується, з доводами, викладеними у позовній заяві, вважає позовні вимоги надуманими, необгрунтованими, та таким, що не підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. 19 липня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено Угоду про припинення трудового договору за згодою сторін, за умовами якої відповідач здійснив позивачу виплату для оплати позивачем свого особистого навчання за програмою МВА в сумі 502 637,00 грн., що на дату укладення Угоди складало 51204,83 Євро та включало всі обовязкові податки та внески згідно чинного законодавства. Трудові відносини між позивачем та відповідачем було припинено 19 липня 2012 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП. Зобовязання відповідачем, визначені умовами п. 2.1.4. Угоди, виконанні повністю, що не заперечується позивачем. Разом із тим, відповідно до п. 3.1.3. Угоди позивач зобов'язався протягом двох років з дати звільнення з роботи надати відповідачу документи, що підтверджують оплату позивачем особистого навчання за програмою МВА (магістр бізнес-адміністрування) у розмірі, що не є меншим ніж 42 500 Євро в еквіваленті до гривні України по курсу НБУ на дату такої оплати. Якщо позивач не надасть зазначені документи у вказаний в п. 3.1.3. Угоди строк (до 19 липня 2014 року), він зобов'язаний повернути відповідачу усі грошові кошти, надані йому за п. 2.1.4. Угоди протягом п'яти робочих днів з дати відповідної вимоги відповідача. Оскільки до 19 липня 2014 року позивачем не було надано відповідачу документи, що підтверджують оплату позивачем особистого навчання за програмою МВА, відповідач 17 листопада 2015 року звернувся до позивача із вимогою повернення цільової виплати в сумі 502 637,00 грн. протягом п'яти робочих днів з дати вимоги. Позивач зазначену вимогу відповідача отримав, проте цю вимогу не виконав. Доводи позовної заяви позивача про те, що під час підписання вказаної Угоди керівники відповідача ввели позивача в навмисну оману, нібито повідомивши останньому, що цільова виплата видається на безповоротній умові й може бути використана на розсуд позивача, спростовуються змістом умов самої Угоди, а саме: розділом 5 «Згода. Відмова від претензій» Угоди; п.п. 7.3., 7.4. Угоди. Представник відповідача в своїх запереченнях також посилається на рішення від 21 червня 2017 року Шевченківського районного суду та ухвалою від 29 листопада 2017р. Апеляційного суду м. Києва в іншій цивільній справі № 761/11589/16-ц про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 14.03.2018 року представником позивача [PERSON] надано відповідь на відзив, у якому заперечує посилання представника відповідача на рішення від 21 червня 2017 року Шевченківського районного суду та ухвалою від 29 листопада 2017р. Апеляційного суду м. Києва в іншій цивільній справі № 761/11589/16-ц, оскільки питання визнання недійсним як такого, що вчинений внаслідок навмисного введення в оману п. 3.1.3 Угоди не було предметом розгляду судами у вищезазначеній цивільній справі, у даній справі спір стосувався вимоги відповідача про стягнення цільової виплати, наданої позивачу за угодою. 26.03.2018 р. представником відповідача Чемесом В.М. надано заперечення, в яких відхиляє пояснення, міркування і аргументи позивача викладені у відповіді на відзив, оскільки вони не спростовують доводів відзиву відповідача, не грунтуються на нормах матеріального та процесуального права та не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджені позивачем належними, допустимими та достовірними доказами. Відповідач не погоджується з доводом позивача у відповіді на відзив про те, що має бути відхилено довід відповідача про встановлення обставини про те, що умовами самої Угоди спростовується довід позивача, щодо вчинення Угоди, зокрема її пункт 3.1.3., унаслідок навмисного введення його в оману відповідачем, оскільки ця обставина встановлена рішенням від 21 червня 2017 року Шевченківського районного суду м. Києва та ухвалою від 29 листопада 2017р. Апеляційного суду м. Києва в іншій цивільній справі № 761/11589/16-ц про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки справи № 759/10061/17 і № 761/11589/16-ц мають різний предмет розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступного. 10.08.2011 р між ТОВ «Медіа Група Україна» та [PERSON] було укладено трудовий договір із терміном дії до 09.08.2013 р. (а.с. 11-17). 19 липня 2012 року між ТОВ «Медіа Група Україна» та [PERSON] було укладено Угоду про припинення трудового договору за згодою сторін, за умовами якої відповідач здійснив позивачу виплату для оплати позивачем свого особистого навчання за програмою МВА в сумі 502 637,00 грн., що на дату укладення Угоди складало 51204,83 Євро та включало всі обов»язкові податки та внески згідно чинного законодавства (а.с. 18-21). Згідно Наказу про звільнення з роботи № 19-К від 19.07.2012 р. трудові відносини між ТОВ «Медіа Група Україна» та [PERSON] було припинено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП (а.с. 49). Зобовязання Відповідачем, визначені умовами п. 2.1.4. Угоди, виконанні повністю, що не заперечується Позивачем. Разом із тим, відповідно до п. 3.1.3. Угоди Позивач зобов'язався протягом двох років з дати звільнення з роботи надати Відповідачу документи, що підтверджують оплату Позивачем особистого навчання за програмою МВА (магістр бізнес-адміністрування) у розмірі, що не є меншим ніж 42 500 Євро в еквіваленті до гривні України по курсу НБУ на дату такої оплати. Якщо Позивач не надасть зазначені документи у вказаний в п. 3.1.3. Угоди строк (до 19 липня 2014 року), він зобов'язаний повернути відповідачу усі грошові кошти, надані йому за п. 2.1.4. Угоди протягом п'яти робочих днів з дати відповідної вимоги Відповідача. Угода є змішаним договором й містить елементи як про припинення трудових відносин, що регулюється трудовим правом, так і елементи цивільно-правових зобов'язань щодо виплати коштів та їх повернення у разі ненадання позивачем відповідачу документів, що підтверджують оплату особистого навчання. Правовідносини щодо надання позивачу під час звільнення з роботи цільової виплати для оплати останнім особистого навчання не випливали з умов укладеного між сторонами трудового договору. 02.07.2015 р. та 17.11.2015 р. відповідач звернувся до позивача із вимогою повернення цільової виплати в сумі 502 637,00 грн. протягом п'яти робочих днів з дати вимоги (а.с. 23, 24). Позивач зазначену вимогу відповідача отримав, проте вимоги не виконав. Відповідно до положень п. 1 частини другої ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень частини другої ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до положень частини восьмої ст. 83 ЦПК України, серед іншого, докази не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються. Позивачем не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу для підтвердження позовних вимог, зокрема і доказів про наявність умислу в діях відповідача, як ознаки омани під час укладання спірної Угоди. Згідно з частиною першою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини другої ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів (див. п. 20 Постанови № 9 від 06.11.2009р. Пленуму Верховного Суду України). Спірна Угода була підписана сторонами, які досягли згоди з усіх істотних її умов, ці сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення Угоди не заявляв додаткових вимог щодо умов спірної Угоди та в подальшому виконав його умови в частині прийняття грошових коштів Цільової виплати. Обставина про те, що умовами самої Угоди спростовується довід позивача, що він вчиняв Угоду, зокрема її пункт 3.1.3., унаслідок навмисного введення його в оману Відповідачем, встановлена рішенням від 21 червня 2017 року Шевченківського районного суду (набрало законної сили) та ухвалою від 29 листопада 2017р. Апеляційного суду м. Києва (набрала законної сили) в цивільній справі № 761/11589/16-ц про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа\~Група Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У цій іншій справі брали участь ті самі особи, які беруть участь і у справі № 759/10061/17, що підтверджується змістом позовної заяви та апеляційної скарги у справі №761/11589/16-ц (а.с. 50-56, 57-61). Даний факт підтвнержується і тим, що [PERSON] частково виконано рішення від 21 червня 2017 року Шевченківського районного суду м. Києва в іншій цивільній справі № 761/11589/16-ц про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості, та сплачено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Група Україна» 499 900,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № .8810.9438 від 06.01.2018р. (а.с. 119). Зазначений довід позивача підлягає відхиленню, оскільки положення норми процесуального права, а саме частина четверта ст. 82 ЦПК України вказують не на предмет, а на обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів порушення чинного законодавства при укладенні спірного правочину, тому його вимога про визнання недійсним як такий, що вчинений унаслідок навмисного введення в оману п. 3.1.3 угоди про припинення трудового договору за згодою сторін від 19.07.2012 р. укладеного між позивачем та ТОВ «Медіа\~Група Україна», є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Спрощене без виклику ст.ст.6, ч. 13 ст. 7, 8-13, 18, 19,77-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed