Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~02 серпня 2021 року заявник [PERSON] звернулась в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . \~ \~ \~ \~Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 04 лютого 2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В цьому шлюбі в них народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 04 березня 2019 року шлюб між ними розірвано. \~ \~ \~ \~Заявник вказує, що [PERSON] ще під час шлюбу вчиняв протиправні дії щодо неї та членів її родини, внаслідок чого вона з дітьми була вимушена змінити місце проживання та переїхала до с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області. Однак [PERSON] і надалі через своїх спільників та особисто вчиняє психологічний тиск на неї та на громадянку [PERSON] , яка є власником будинку, в якому вона наразі мешкає. Зазначає, що про вчинення [PERSON] неправомірних дій вона неодноразово повідомляла працівників поліції, які не завжди належним чином реагували на такі її звернення. На думку заявника, про неправомірність дій [PERSON] відносно неї свідчить її заява до Волинської обласної прокуратури, яка 04 червня 2021 року надійшла до ВП №1 (м. Нововолинська) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області. Ухвалою Нововолинського міського суду від 07 липня 2021 року суд зобов`язав ВП №1 (м. Нововолинська) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення [PERSON] та членами його родини кримінального правопорушення. 22 липня 2021 року ВП №1 (м. Нововолинська) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. На підставі наведеного заявник вважає, що вона зазнала домашнього насильства та просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , на строк 12 місяців та встановити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього такі обов`язки: -заборонити наближення до [PERSON] на 100 метрів; -заборонити наближатись до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити наближатись до місця навчання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити наближатись до місця відвідування [PERSON] Гіркополонківського ЗДО №2 «Калинка» за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та її дітей, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; -заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб. Ухвалою судді від 03 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Заявник [PERSON] вимоги заяви підтримала, суду пояснила, що бажає, щоб були встановлені викладені нею в заяві заходи тимчасового обмеження, оскільки відчуває загрозу своєму життю та життю малолітніх дітей. Крім того, в судовому засіданні заявник пояснила, що востаннє бачила [PERSON] приблизно місяць тому, а дїї, що свідчать про домашнє насильство останнім вчиняються через інших осіб, зокрема соціальні служби, які мають намір відібрати у неї дітей. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні вимоги та мотиви заяви про видачу обмежувального припису заперечив та пояснив, що жодних дій, які можуть свідчити про домашнє насильство, щодо заявника і малолітніх дітей не вчиняє, вважає заяву надуманою та не підтверджену жодними доказами. Заслухавши заявника, заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 лютого 2012 року та є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 04 березня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8, 9, 10). Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] вказує, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства психологічного характеру, її кривдник - [PERSON] . Разом з тим, заявник належних доказів на підтвердження своїх вимог не надала. У своїй заяві про видачу обмежувального припису [PERSON] не конкретизує, які саме неправомірні дії вчиняє її колишній чоловік, не вказує на обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису. З доданих до заяви матеріалів суд позбавлений можливості встановити факт вчинення [PERSON] відносно заявниці домашнього насильства раніше та оцінити вірогідність продовження вчинення ним таких неправомірних дій, настання певних наслідків для постраждалої особи. Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник вважає доказом вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства ту обставину, що ВП №1 (м. Нововолинська) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою про вчинення кримінального правопорушення. Встановлено, що ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 07 липня 2021 року скаргу [PERSON] на бездіяльність ВП №1 (м. Нововолинська) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області задоволено, постановлено зобов`язати ВП №1 (м. Нововолинська) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви [PERSON] у відповідності до вимог ст. 214 КПК України (а.с. 6). З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 22 липня 2021 року ВП №1 Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви [PERSON] , номер кримінального провадження 12021030520000429, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 140 КК України (неналежне виконання професійних обов`язків медичним або фармацевтичним працівником). З короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення встановлено, що [PERSON] заявила про неналежне виконання медичними працівниками професійних обов`язків відносно її матері [PERSON] , яка померла в медичній установі у 2015 році внаслідок онкологічного захворювання (а.с. 7). Зміст досліджених судом доказів не вказує на факт вчинення [PERSON] будь-якої форми домашнього насильства відносно заявниці. Саме по собі звернення заявниці до правоохоронних органів про можливе вчинення кримінального правопорушення не може свідчити про те, що вона стала жертвою домашнього насильства. Таким чином, [PERSON] не зазначила доказів вчинення відносно неї домашнього насильства, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо [PERSON] обмежувального припису, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, суд зазначає, що характер вимоги заявника щодо застосування до заінтересованої особи заходів тимчасового обмеження щодо заборони наближатись до місця навчання та місця відвідування їхніх дітей, безпосередньо впливає на обсяг прав [PERSON] , як батька, щодо його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Та обставина, що батько хоче бачити своїх неповнолітніх дітей та спілкуватися з ними не може розцінюватися, як прояв насилля. Обмеження спілкування дітей з батьком також не відповідає інтересам неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином, судом не встановлено випадків насильства з боку [PERSON] відносно [PERSON] , а також ризиків настання насильства у майбутньому. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису не підтверджені належними та допустимими доказами. Беручи до уваги наведені обставини, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про залишення заяви про видачу обмежувального припису без задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed