Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

02.08.2013 року до Гуляйпільського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до приватного підприємства «ЧЕЛСО І К», третя особа - Гуляйпільський районний відділ Запорізької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» про розірвання договору оренди землі та додаткової угоди до договору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 17.06.2006 року між нею та ПП «ЧЕЛСО І К» в особі директора Черненка О.Ф. було укладено договір оренди землі. Згідно цього договору позивач як власник земельної ділянки площею 7,3236 га передала її у тимчасове користування відповідачеві терміном на 5 років. У свою чергу відповідач повинен був сплачувати орендну плату у грошовій або у натуральній формі, згідно п. 9 та п. 11 вказаного договору. 22 липня 2009 року за ініціативою відповідача між сторонами була укладена додаткова угода до договору оренди від 17.06.2006 року, згідно якої були змінені пункти 8, 9 та 18 основного договору оренди, зокрема збільшений розмір орендної плати за користування землею та збільшена термін дії договору до 49 років. Далі позивачка в позові зазначила, що наприкінці 2009 року відповідач не провів з нею розрахунків за оренду землі, мотивуючи своє рішення тим, що він користувався землею не повний рік і пообіцяв розрахуватися з нею до 31 грудня 2010 року, тобто за півтора роки. Однак, всупереч пунктам 9 та 11 договору, починаючи з грудня 2010 року, відповідач припинив з незрозумілих для позивачки причин сплачувати їй орендну плату за користування її земельною ділянкою. У добровільному порядку, за взаємною згодою сторін розірвати договір оренди від 17.06.2006 року та додаткову угоду до нього від 22.07.2009 року відповідач відмовляється. Тому, позивачка з огляду на п. 38 договору та статті 629, 651, 653 ЦК України та статті 102-1, 141, 158 ЗК України має намір розірвати вказаний договір оренди, так як відповідач не виконує свої зобов'язання. 04.10.2013 року до суду надійшов лист Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», в якому зазначалося, що філія є неналежною третьою особою, оскільки районні, міжрайонні та міські виробничі відділи є структурними підрозділами Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» та здійснюють свою діяльність на підставі чинного законодавства України, локальних актів Державного підприємства «Центр ДЗК», положення про відділ, що затверджене начальником Запорізької регіональної філії Центру ДЗК. Предметом діяльності відділів є виконання землевпорядних, топографо-геодезичних, картографічних, земле оціночних робіт. На виконання інших функцій повноваження у відділів відсутні. У зв'язку з цим. Районні, міжрайонні та міські виробничі відділи Запорізької філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» не мають права представляти інтереси Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» та самостійно вчиняти юридично значущі дії, які безпосередньо не пов'язані з виробничою діяльністю. Право представляти інтереси Державного підприємства «Центр ДЗК» надано - Запорізькій регіональній філії Центру державного земельного кадастру (п 4.8.2 Положення про Запорізьку регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» затвердженого наказом Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 11.03.2009 за № 110). Таким чином, Гуляйпільський районний виробничий відділ не може брати участь у справі за позовом [PERSON]. Відповідно до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів № 860 від 13.12.2010 року «Про інвентаризацію та передачу документів», книги записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі усіх форм за актом приймання-передавання були передані Запорізькою регіональною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» до територіальних органів Держземагенства. На теперішній час, державне підприємство «Цент Державного земельного кадастру» є технічним адміністратором Державного земельного кадастру і здійснює тільки заходи щодо створення та супроводження програмного забезпечення Державного земельного кадастру, який ведеться на електронних носіях, відповідає за технічне і технологічне його забезпечення, збереження та захист відомостей, які містяться у Державному земельному кадастрі, що передбачено ст. 6 Закону України № 3613-VI, та не здійснює заходів щодо скасування державної реєстрації договору оренди. Крім здійснення заходів щодо створення та супроводження програмного забезпечення Державного земельного кадастру Запорізька регіональна філія Державного підприємства «Центр Державного Земельного кадастру» згідно до Положення про Філію, затвердженого наказом Державного підприємства «Центр Державного Земельного Кадастру» за № 110 від 11.03.2009 року, Філія проводить діяльність щодо: виробництва спеціальних землевпорядних, топографічно-геодезичних, картографічних, ґрунтових, геоботанічних, радіологічних, містобудівних, лісотехнічних, водогосподарських, земле оціночних робіт; інвентаризації земель при здійсненні землеустрою; розробки, складання документації із землеустрою; виконання землевпорядних та земле оціночних робіт та інше. Таким чином, Запорізька регіональна філія Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» не може бути третьою особою по даній справі ( а. с. 37-40). 10.10.2013 року до суду надійшов відзив на позовну заяву про розірвання договору оренди від Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», в якому зазначалося, що позовні вимоги [PERSON] до ПП «ЧЕЛСА І К» не підлягають задоволенню. А саме, у зв'язку з тим, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі ( ст. 3 Закону України «Про оренду землі»). В Земельному кодексі України визначено поняття земельної ділянки та те, що вона може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту формування та державної реєстрації права власності на неї. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному кадастрі. Згідно з ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його держаної реєстрації. Аналогічна правова норма закріплена в ст. 125 ЗК України. 02 липня 2003 року наказом Держкомзему України № 174 затверджено «Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель», згідно з п. 4 якого державна реєстрація договору оренди землі здійснювалася шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації. Отже, новий договір оренди земельної ділянки набирає чинності після державної реєстрації, шляхом внесення відповідних даних до державного реєстру земель та бази даних АС ДЗК. Повноваження щодо ведення державного реєстру земель у тому числі здійснення державної реєстрації договору оренди землі шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації з 2003 року були покладені на Державне підприємство «Центр ДЗК», відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1088. Таким чином, згідно вказаного Тимчасового порядку державну реєстрацію договору оренди землі у книзі реєстрації здійснював оператор (реєстратор) - структурні підрозділи Державного підприємства Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах у межах повноважень якого є земельна ділянка. Наказом Держкомзему України № 174, також, було визначено що у разі оформлення договору оренди (суборенди) землі територіальний орган земельних ресурсів надає за актом приймання-передавання оператору (реєстратору) реєстраційну справу для створення реєстраційної картки. Оператор (реєстратор) у 10-денний термін заповнює реєстраційну картку. Перший примірник реєстраційної картки передається на зберігання до архіву реєстратора. Другий примірник реєстраційної картки включається до Поземельної книги, формування та зберігання якої здійснює оператор. Термін зберігання реєстраційної картки не може бути меншим за термін зберігання державного акта на право власності чи право постійного користування або договору оренди (суборенди) землі. Підставою для відмови у державній реєстрації, а також визнання договору недійсним є відсутність у договорі оренди однієї із умов, передбачених п. 8 та порушення вимог статей 4, 5, 6, 7, 9, 13, 15 Закону України «Про оренду землі». Пунктом 17 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 1998 року № 2073, зазначено, що у разі внесення змін до договору оренди він підлягає перереєстрації. Перереєстрація, а також поновлення договорів оренди проводиться в порядку, встановленому для їх державної реєстрації. Сторони не мають права відмовитись від виконання умов договору оренди в односторонньому порядку. Прикінцевими положеннями Типового договору оренди земельної частки (паю) встановлено, що у разі відсутності взаємної згоди сторін на зміну умов договору або його дострокове розірвання на вимогу однієї із сторін спори розглядаються судом у встановленому законодавством порядку. З 01 січня 2011 року державна реєстрація та видача документа, що посвідчує договір оренди землі, договір суборенди землі та договір про внесення змін до договорів оренди та суборенди землі, здійснюється відділом Держземагенства, за місцем розташування земельної ділянки, що передбачено Постановою КМУ «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги та Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» № 1021 від 09.09.2009 року. У зв'язку з наданням повноважень щодо реєстрації договорів оренди земельних ділянок Держземагенствам за територіальним призначенням та виконуючи наказ Державного комітету України із земельних ресурсів № 860 від 13 грудня 2010 року «Про інвентаризацію та передачу документів» усі реєстраційні справи за актом приймання-передавання були передані до територіальних органів Держкомзему. При розірванні договорів оренди земельної частки (паю), враховуються загальні вимоги ст. 651 ЦК України, частиною першої якої встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлене договором або законом. Договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін в разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Договір оренди землі від 17.06.2006 року б/н укладений між [PERSON] та ПП «ЧЕЛСО І К» та додаткова до нього угода від 22.07.2009 року відповідають діючому законодавству України у повному обсязі та зареєстровані у відповідному порядку ( а. с. 42-45). 21.10.2013 року представником позивача за довіреністю [PERSON] до суду була надана заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій було змінено третю особу на боці відповідача з Гуляйпільського районного відділу Запорізької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» на Держземагенство у Гуляйпільському районі Запорізької області, та зазначалося, що [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 7,3236 га, яка розташована на території Рівнопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 156010 від 06.03.2006 року. 17.06.2006 року між позивачкою та ПП «ЧЕЛСО І К» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки, який зареєстрований у Гуляйпільському РВ «Центр ДЗК» 29.11.2007 року за № 040726900220. В п. 9 договору оренди зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 1,66% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, або у натуральній формі чи відробітковій формі, що складає: 2500 кг. зерна, олія 30 кг., мука 50 кг., оранка присадибної ділянки до 0,6 га. Форма орендної плати узгоджується сторонами окремо та оформлюється відповідними заявами, актами, відомостями та засвідчується підписами сторін. В додатковій угоді до договору оренди від 22.07.2009 року зазначено, що орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і може сплачуватись як в грошовій, так і в натуральній чи відробітковій формі. На тривалі усні вимоги позивача щодо сплати орендної плати в повному обсязі ПП «ЧЕЛСО І К» відповідає відмовою. Відповідно до п. 11 договору орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня поточного року. ПП «ЧЕЛСО І К» впродовж 2009-2013 років самостійно господарює на належній позивачці земельній ділянці, отримує сільськогосподарську продукцію, але при цьому не виконує своїх зобов'язань по договору оренди. На прохання позивачки щодо повернення її земельної ділянки відповідач не погоджується. Далі в своїй заяві представник позивачки посилається на те, що згідно інформаційної довідки Держземагенства у Гуляйпільському районі Запорізької області від 04.10.2013 року № 2350 нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки з урахуванням коефіцієнту індексації: стоном на 2012 рік становить - 218069,91 грн.; станом на 2011 рік - 124185,60 грн.; станом на 2010 рік - 124185,60 грн.; станом на 2009 рік - 117277,77 грн.. Тобто, за розрахунком представника позивачки, сума орендної плати, яка підлягала до видачі є наступною: у 2012 році складає 6542,10 грн. (218069,91 грн. х 3%=6542,10); у 2011 році складає 3725,57 грн. (124185,60 грн. х 3%=3725,57); у 2010 році (124185,60 грн. х 3725,57); у 2009 році складає 3518,33 (117277,77 х 3%=3518,33). За даними відповідача він сплатив позивачці орендної плати в 2009 р. - 1450,00 грн., в 2010 р. - 1450,00 грн.; в 2011 р. - 1450,00 грн. і за 2012 р. - 1450,00 грн.. Тому, на думку представника позивачки, відповідач має перед орендодавцем заборгованість з орендної плати, а саме: за 2012 р. - 5092,10 грн. (6542,10 - 1450,00 = 5092,10 грн.); 2011 р. - 2275,57 грн. (3725,57 - 1450,00 = 2275,57 грн.); 2010 р. - 2275,57 грн. (3725,57-1450,00 = 2275,57 грн.) та 2009 р. - 2068,33 грн. (3518,33-1450,00 = 2068,33), а всього на суму 14 943,67 грн.. Пунктом 14 договору вказано, що у разі не внесення орендної плати з вини орендаря у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Пеня від несплаченої суми за 2012 р. за кожен день прострочення складає 5,09 грн. (5092,10 грн. х 0,1%=5,09 грн.). Станом на 20.10.2013 р. сума пені складає 1338,67 грн. (263дні х 5,09 грн.=1338,67 грн.). Пеня за 2011 рік за кожен день прострочення складає 2,27 грн. (2275,57 грн. х 0,1%=2,27 грн.). Станом на 20.10.2013 р. сума пені складає 1425,56 грн. (628 дні х 2,27 грн.=1425,56 грн.). Пеня за 2010 рік за кожен день прострочення складає 2,27 грн.(2275,57грн. х 0,1%=2,27 грн.). Станом на 20.10.2013 року сума пені складає 2254.11 грн. (993 дні х 2,27 грн. = 2254,11 грн.). Всього загальна сума пені складає 5018,34 грн.. Крім того, позивачкою було сплачено судовий збір на загальну суму 344,13 грн., що також підлягає стягненню з відповідача. За таких обставин представник позивачки просила стягнути з ПП «ЧЕЛСО І К» на користь [PERSON] кошти, а саме: 9643,24 грн. недоплаченої орендної плати за 2010-2012 роки, 5018,34 грн. пені за несвоєчасне внесення орендної плати за 2010-2012 роки та 344,13 грн. судового збору, а всього 15005,71 грн.. Припинити договір оренди земельної ділянки від 17.06.2006 року укладений між [PERSON] та ПП «ЧЕЛСО І К», зареєстрований у Гуляйпільському РВ «Центр ДЗК» 27.11.2007 року за № 040726900220 шляхом його розірвання в зв'язку із систематичним невиконанням орендарем своїх договірних зобов'язань ( а.с.51-55). 21.01.2014 року позивачка до суду надала заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначила, що за умовами п. 10 договору оренди обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнту індексації поточного року. При укладенні договору ПП «ЧЕЛСО І К» прийняло на себе зобов'язання сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою позивачки в строк, формі та розмірі, які визначені договором. Відповідач за 2010-2013 роки не розрахувався в повній мірі з позивачкою. Із наданих відповідачем в попередньому судовому засіданні видаткових касових ордерів вбачається, що орендар встановив незмінну орендну плату за всі роки користування земельною ділянкою, що складає 1450,00 грн. Так, за 4 роки сума виплаченої орендної плати згідно касових ордерів складає 5800,00 грн.. Відповідачем були надані до суду розрахунки нарахованої орендної плати за мінусом податку 15%, це: 2010 р. - 2795,74 грн., 2011 р. - 2795,74 грн., 2012р. - 4909,34 грн., 2013 р. - 4909,34 грн. При цьому, відповідач у своїх підрахунках брав до уваги визначену в п.5 договору оренди нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 1995 рік, перемножував на відповідний для кожного року коефіцієнт індексації, отримував нормативну грошову оцінку землі, станом на 2010, 2011, 2012 та 2013 роки. Далі вартість землі кожного року множив на 3% та вираховував від отриманої суми податок у розмірі 15%, про що звітував до податкового органу. Однак з розрахунками відповідача позивачка не погоджується. Вважає, що нараховані підприємством суми за період 2010 р.- 2013 року, які загалом складають 15410,16 грн. не співпадають з фактично виплаченою за цей же час сумою орендної плати - 5800,00 грн.. Тобто, фактично орендна плата позивачці виплачувалась не в повному обсязі. Розрахунки відповідача не відповідають умовам договору, які передбачають обчислення орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації. Також, відповідач при складанні договору оренди зазначив нормативну грошову оцінку землі в цінах 1995 року, що складало - 34261,61 грн. Зазначена сума відповідає нормативній грошовій оцінці землі в цінах 1995 р., яка знаходиться на території Гуляйпільської міської ради, та не відповідає нормативній оцінці землі, яка знаходиться на території Рівнопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області. Середня вартість земельної ділянки, що знаходиться на території Рівнопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області в цінах 1995 року становить - 38808,00 грн. Отже, позивачка вважає, що визначена нормативно грошова оцінка не є незмінним значенням, а повинна визначатись станом на 01 січня кожного звітного року з урахуванням коефіцієнту індексації. Саме тому кожного наступного року орендна плата не може складати однакову суму. Неправильність наведених відповідачем розрахунків орендної плати підтверджується роз'ясненнями Держземагенства у Гуляйпільському районі. Згідно витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 04.10.2013 року при визначенні нормативно грошової оцінки земельної ділянки, яка розташована на території Рівнопільської сільської ради станом на 01.01.2014 року розрахунок вартості проводиться наступним чином: середня вартість землі в цінах 1995 року (є незмінною) помножується на коефіцієнт індексації, що дорівнює 3,2 та на коефіцієнт, який застосовується для врахування змін у рентному доході 1,756 (постанова КМУ від 31.10.2011 р. № 1185 «Про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів»). Відтак, на думку позивачки, орендар має перед нею заборгованість по сплаті орендної плати. При своєму підрахунку суми заборгованості позивачка зазначила, що нею враховується відрахування податку 15% та фактично виплачені відповідачем кошти (1450,00 грн.). Отже, сума заборгованості складає: в 2010 році - 1716,74 грн. (124185,60 х 3% = 3735,57 - 558,83 (15%) = 3166,74 - 1450,00 = 1716,74 грн.); в 2011 році - 1716,74 грн. (124185,60 х 3% = 3735,57 - 558,83 (15%) = 3166,74 - 1450,00 = 1716,74 грн.); в 2012 році - 4110,79 грн. (218069,91 х 3% = 6542,10 - 981,31 (15%) = 5560,79 - 1450,00 = 4110,79 грн.); в 2013 році - 4110,79 грн. (218069,91 х 3% = 6542,10 - 981,31 (15%) = 5560,79 - 1450,00 = 4110,79 грн.), а всього - 11 655,06 грн.. Згідно п. 14 договору оренди передбачено, що уразі не внесення орендної плати з вини орендаря у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Пеня від несплаченої суми станом на 01.01.2014 року складає: за 2010 рік - 1883,40 грн. (1,72 грн. - за кожен день, 1095 днів (3 роки) х 1,72 грн. = 1883,40 грн.); за 2011 рік - 1255,60 грн. (1,72 грн. - за кожен день, 730 днів (2 роки) х 1,72 грн. = 1255,60 грн.); за 2012 рік - 1500,15 грн. ( 4,11 грн. - за кожен день, 365 днів (1 рік) х 4,11 грн. = 1500,15 грн.), а всього - 4639,34 грн.. Крім цього позивачка бажає стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір в сумі 344,13 грн.. Загальна сума позовних вимог складає 16 638,53 грн. Просить суд, стягнути з ПП «ЧЕЛСО І К» на користь [PERSON] кошти: 11655,06 грн. - недоплаченої орендної плати за 2010-2013 роки; 4639,34 грн. - пені за несвоєчасне внесення орендної плати за 2010-2012 роки, а всього - 16 638,53 грн.. та припинити договір оренди земельної ділянки від 17.06.2006 року укладений між [PERSON] та ПП «ЧЕЛСО І К» зареєстрований в Гуляйпільському РВ «Центр ДЗК» 21.11.2007 року за № 040726900220 шляхом його розірвання у зв'язку із систематичним невиконанням орендарем договірних обов'язків ( а. с. 76-79). 18.12.2013 року відповідач надав письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказав на те, що станом на 18.12.2013 року згідно договору оренди земельного паю укладеного між ПП «ЧЕЛСО І К» та [PERSON] нараховано до видачі орендної плати за 2009-2013 роки згідно розрахунків у сумі 18050,40 грн., видано згідно касових ордерів на суму 33 350,00 грн.. Просив суд відмовити позивачці у позові, різницю у сумі 15 299,60 грн. зарахувати в рахунок оренди земельного паю наступних років. Надав копії розрахунків орендної плати за 2009-2013 роки. ( а.с.65-70). 13.03.2014 року від відповідача надійшли письмові заперечення на уточнену позовну заяву позивачки, в яких зазначено, що згідно з договором оренди земельного паю укладеним між ПП «ЧЕЛСО І К» та [PERSON] до сплати підлягало за мінусом 15% прибуткового податку: за 2010 рік - 2795,74 грн.; за 2011 рік - 2795,74 грн.; за 2012 рік - 4909,34 грн. та за 2013 рік - 4909,34 грн., а всього за чотири роки - 15 410,16 грн.. Фактично ж згідно з касовими документами підприємства було виплачено: за 2010 рік (11.10.2010 року) по касовому ордеру № 59 орендна плата в розмірі 1450,00 грн. та по касовому ордеру № 59/1 орендна плата в розмірі 1450,00 грн., а всього - 2900,00 грн.; за 2011 рік (23.09.2011 року) по касовому ордеру № 91 орендна плата в сумі 1450,00 грн. та по касовому ордеру № 91/1 орендна плата в сумі 1450,00 грн., а всього - 2900,00 грн.; за 2012 рік (05.11.2012 року) по касовому ордеру № 141 орендна плата в сумі 1450,00 грн., по касовому ордеру №141/1 орендна плата в сумі 1450,00 грн., по касовим ордерам № 141/2 та № 141/3 орендної плати по 1450,00 грн. відповідно по кожному, а всього - 5800,00 грн.; за 2013 рік (14.11.2013 року) по касовим ордерам № 173-№187 орендна плата в сумі 1450,00 грн. по кожному відповідно, а всього - 21 750,00 грн.. загалом же згідно касових ордерів позивачці було виплачено орендної плати на суму 33 350,00 грн.. Отже, відповідач просить суд відмовити позивачці в задоволенні позову, а суму в розмірі 17 939,84 грн. зарахувати в рахунок орендної плати за наступні роки оренди земельного паю (а.с.102-103). 13.03.2014 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області позивачці було відмовлено в задоволенні її клопотання щодо уточнення позовних вимог, так як нею при цьому було змінено предмет та підставу позову ( а.с.117). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримала, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, та просила його задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, наголосила на врахуванні судом останньої заяви про збільшення позовних вимог від 21.01.2014 року. Просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача директор ПП «ЧЕЛСО І К» [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував, при цьому посилався на факти, які були викладені в письмових запереченнях. Представник третьої особи відділу Держземагенства в Гуляйпільському районі Запорізької області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду письмові заяви про розгляд справи без участі представника (а. с. 88). Справа розглянута без участі представника третьої особи на підставі наявних в ній доказів, проти чого не заперечували учасники процесу. Суд, вислухавши учасників процесу та вивчивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини. [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 7,3236 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Рівнопільської сільської ради Гуляйпільського районну Запорізької області. Право власності позивачки на вказану земельну ділянку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії ЗП № 156016, виданого Гуляйпільською районною державною адміністрацією Запорізької області 06.03.2006 року (а. с. 12). 17.06.2006 року між [PERSON] та ПП «ЧЕЛСО І К» м. Гуляйполе Запорізької області в особі директора [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 7,3236 га (а. с. 7-10). 22.07.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору оренди землі № б/н від 17.06.2006 року (а. с. 11). Відповідно до листа наданого на запит суду Гуляйпільським відділенням Пологівської ОДПІ вих.. № 337/01-11-05 від 24.02.2014 року вбачається, що позивачка [PERSON] отримала доходи у вигляді сплаченої їй ПП «ЧЕЛСО І К» орендної плати за період 01.01.2010 року по 30.09.20 13 року, а саме: за 2010 рік в сумі 3304,89 грн., з якої було сплачено 495,74 грн. прибуткового податку; за 2011 рік в сумі 3411,85 грн., з якої було сплачено 511,78 грн. прибуткового податку та за 2012 рік 6823,70 грн., з яких було сплачено 1023,56 грн. прибуткового податку (а.с. 80, 95-96). Додатковою угодою до договору оренди землі № б/н від 22.07.2009 року строк дії основного договору оренди був продовжений до 49 років та п. 9 договору був викладений в новій редакції, а саме: орендна плата вноситься у формі та розмірі: в грошовій формі у розмірі 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і може сплачуватися як в грошовій, натуральній чи відробітковій формі. В натуральній формі розміри плати складає: зернова група 3000 кг; олія 30 кг; мука 50 кг та оранка присадибної ділянки до 0,6 га. Форми орендної плати узгоджуються сторонами окремо. Надання послуг та передача продукції оформлюється відповідними заявами та актами, засвідченими підписами сторін. Ця додаткова угода була зареєстрована у Гуляйпільському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» від 23.09.2010 року за № 041026900208 ( а.с.11). Пунктом 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься у строки не пізніше 31 грудня поточного року. Відповідно до п.28 договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Орендна плата за 2010-2013 роки виплачувалася ПП «ЧЕЛСО І К» орендодавцю - позивачу в грошовій формі, що стверджується копіями видаткових касових ордерів за відповідні роки. З боку підприємства рахується переплата орендної плати в рахунок наступних років перебування земельної ділянки в оренді (а.с. 105-116). Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.38 договору оренди землі дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст. 13 цього Закону України договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю -це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (окрім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Відповідно до ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За змістом ст.ст. 93, 125 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивачка в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що несвоєчасна та не в повному обсязі виплата орендної плати згідно умов укладеного між сторонами договору та норм діючого законодавства, є підставою для розірвання договору оренди землі на вимогу однієї із сторін за рішенням суду. Так, статтею 31 Закону України «Про оренду землі» встановлені підстави припинення договору оренди землі, а саме такими підставами є: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). При цьому, зазначений перелік підстав не є вичерпним. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Випадки припинення права користування земельною ділянкою, визначені ст. 141 ЗК України стосуються всіх правових підстав користування землею, у тому числі оренди землі. Отже, згідно вищенаведених правових норм підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Така правова позиція щодо розірвання договору оренди у разі систематичної несплати орендної плати викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146 цс 12, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Зокрема, Верховний Суд зробив висновок про можливість розірвання договору оренди землі лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. А тому, за наведених позивачкою обставин, суд не вбачає фактів, які б свідчили про систематичне порушення відповідачем умов договору в частині несплати орендної плати. Отже, враховуючи вказані правові норми та правові позиції Верховного Суду України, суд прийшов до висновку, що розірвання договору оренди землі можливе лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Позовні вимоги щодо корегування орендної плати в залежності від зміни нормативної грошової оцінки землі (згідно витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки наданих відділом Держземагенства у Гуляйпільському районі Запорізької області встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка належить [PERSON] змінювалась, а саме: нормативна грошова оцінка земельної ділянки в гривні, в цінах 2010 року становила 124 185,60 грн.; нормативна грошова оцінка земельної ділянки в гривні, в цінах 2011 року становила 124 185,60 грн.; нормативна грошова оцінка земельної ділянки в гривні, в цінах 2012 року становила 218 069,91 грн. (а.с.81-83) та стягнення у зв'язку з цим з відповідача недоплачених сум орендної плати суд вважає такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 213 від 23 березня 1995 року (враховуючи зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України № 1185 від 31 жовтня 2011 року) нормативна грошова оцінка земельних ділянок зросла і з застосуванням коефіцієнту 1,756 та з врахуванням індексацій 3,2 станом на 2013 рік становить 218 069,91 грн., що підтверджується інформаційною довідкою відділу Держземагенства у Гуляйпільському районі Запорізької області № 2350 від 04 жовтня 2013 року (а.с.56) та витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 2350-4 від 04 жовтня 2013 року ( а.с.83). Згідно з п. п. 5, 9 договору оренди землі від 17 червня 2006 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки на час укладення договору становила 34 261,61 грн., орендна плата - 1,66 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. В зв'язку зі збільшенням розміру орендної плати до 3 % сторони уклали додаткову угоду від 22 липня 2009 року про зміну і доповнення договору оренди землі від 17 червня 2006 року (а.с.7, 11). Як вже зазначалося вище відповідно до ст. 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. В зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 1185 від 31 жовтня 2011 року, якою внесені зміни до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 213 від 23 березня 1995 року, де п.5 доповнено абзацом 2 та зазначено, що для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 1 липня 1995 р. (з урахуванням індексації), застосовується коефіцієнт 1,756, при цьому жодна зі сторін договору не ініціювала укладення додаткової угоди з зазначенням останньої нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка належить позивачці. Позивачка вважає, що їй підлягає до сплати орендна плата за 2010 рік в сумі 1716,74 грн.; за 2011 рік - 1716,74 грн.; за 2012 рік - 4110,79 грн. та за 2013 рік 4110,79 грн., а всього на суму 11 655,06 грн., а також сума пені від своєчасно несплаченої орендної плати на загальну суму 4639,34 грн., в зв'язку з чим звернулася до суду з проханням стягнути ці суми на її користь та розірвати договір оренди земельної ділянки, стягнути судові витрати. Правовідносини, що виникли між сторонами, стосуються оренди земельних ділянок та відповідно до ч.1 ст. 2 Земельного кодексу України є земельними відносинами, а тому при вирішенні даного спору слід враховувати вимоги Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» № 161-ХІV від 06 жовтня 1998 року та Закону України «Про оцінку земель» №1378-ІV від 11 грудня 2003 року. Як зазначалося вище, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до згадуваної вище ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Як вже зазначалося, що згідно зі ст.ст. 21, 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. В п.1 вказаної вище Методики вказано, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку земель» грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Вказані норми не містять прямого посилання на правовідносини з приводу оренди земельних ділянок, що перебувають в приватній власності, а тому незгода позивачки з принципами обчислення та сплати відповідачем орендної плати може бути підставою для внесення змін до договору в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 651, 653 ЦК України та п.36 договору оренди землі, тобто за згодою сторін і у письмовій формі. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачка вимагає від відповідача сплати орендної плати в розмірі більшому, ніж обумовлений договором. Позивачці орендна плата була нарахована і виплачена згідно діючого законодавства та у відповідності до договору. Зміна нормативної грошової оцінки землі не є підставою для односторонньої зміни умов договору оренди землі. Відповідно до п.13 укладеного договору розмір орендної плати переглядається за певних обставин, а відповідно до п.36 укладеного між сторонами договору зміна умов договору можлива у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Тобто умови договору оренди землі не зобов'язують сторони вносити зміни до договору, зокрема, збільшувати чи зменшувати розмір орендної плати, а лише зобов'язують за певних обставин переглянути умови договору. Судом встановлено, що землю відповідач використовує за призначенням, тобто для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Заборгованість зі сплати орендної плати у відповідача перед позивачкою відсутня, в зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення будь-яких сум в рахунок орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки. Суд не приймає до уваги пояснення позивачки в судовому засіданні про те, що на більшості видаткових касових ордерів, які надані відповідачем, підпис від її імені виконаний не нею, поскільки клопотання про призначення судових почеркознавчих експертиз та дослідження цих касових ордерів експертом не було заявлено, а також за тих підстав, що позивачка в первинному позові (а.с. 2) зазначала, що вона взагалі не отримувала орендної плати. Суд вважає, що позивачкою не надано суду доказів в обґрунтування своїх вимог, тому підстав для їх задоволення суд не вбачає. Враховуючи наведене та оскільки зобов'язання за договором відповідачем виконані належним чином, в порядку, передбаченому договором, суд не вбачає підстав для застосування судового захисту у зв'язку із відсутністю порушених прав та приходить до переконання про відмову в позові.

Outcome: dismissed