Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

02.07.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг на підставі розписки у розмірі 5000000,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 05.04.2018 року він надав відповідачу грошову позику в розмірі 5000000,00 грн. Зазначена угода між сторонами була укладена у формі надання відповідачем розписки. Відповідно до умов договору позики відповідач зобов`язувався повернути отримані ним кошти до 05.04.2019 року. Проте взятого зобов`язання не виконав, гроші на теперішній час позивачу не повернув. У зв`язку з тим, що відповідач вказані грошові кошти позивачу не повернув, останній звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 12.09.2019 року було відкрито провадження у справі і призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову. На підтвердження позовних вимог до заяви додав оригінал розписки [PERSON] від 05.04.2018 року. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Судом встановлено, що 05.04.2018 року [PERSON] надав [PERSON] грошову позику в розмірі 5000000,00 грн. Відповідно до умов договору позики відповідач зобов`язувався повернути отримані ним грошові кошти до 05.04.2019 року. Вказані вище обставини підтверджуються борговою розпискою, яка знаходиться у позивача та містить підпис відповідача. Станом на день звернення до суду відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав, грошові кошти позивачу не повернув. З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, враховуючи, що оригінал боргової розписки знаходиться у позивача, і останній надав його суду, а станом на 02.07.2019 року заборгованість відповідачем не погашена, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням вказаних вимог закону, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви до суду, що становить 4802,50 грн., а інших 50% сплаченого ним судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved