Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

03.07.2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися до Врадіївського районного суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.10.2014 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON], [PERSON] права власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS]. Позивачі зазначили, що 25.10.2014 року між ними та [PERSON] було досягнуто домовленості щодо купівлі - продажу житлового будинку за 24 000 грн., по [ADDRESS]. Кошти за вказаний будинок в сумі 24 000 грн. вони передали 25.10.2014 року власнику будинку [PERSON]про що від нього в присутності свідків було відібрано розписку. На підставі цієї домовленності [PERSON] передав їм ключі від будинку правоустановчі документи на будинок, який був предметом їх домовленості, а вони в свою чергу сплатили відповідачу за придбаний будинок кошти в сумі 24 000 грн., про отримання яких відповідач засвідчив своєю розпискою. Крім цього, між ними та [PERSON]була досягнута домовленість щодо нотаріально посвідчення договору купівлі - продажу будинку, по [ADDRESS], не пізніше 27.04.2015 року. Не дивлячись на існуючу домовленість, [PERSON]ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу житлового будинку. В зв'язку з тим, що [PERSON]ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу житлового будинку по [ADDRESS], то в них не має іншого способу захисту своїх прав не інакше, як зі зверненням до суду з відповідним позовом до [PERSON]Посилаючись на зазначене, позивачі просили визнати дійсним, укладений 25.10.2014 року між ними та [PERSON]договір купівлі - продажу житлового будинку по [ADDRESS] та визнати за кожним з них право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] - [PERSON], посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі і не заперечував проти їх задоволення. Аналізуючи докази та пояснення сторін, суд визнав доведеними такі факти: -Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.03.2005 року виданого виконкомом Гуляницької сільської ради Врадіївського району гр. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок в [ADDRESS]. -Відповідно до витягу Первомайського МБТІ від 25.03.2005 року, власником житлового будинку в [ADDRESS], є [PERSON] -Відповідно до розписки від 25.10.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON], [PERSON] кошти в сумі 24 000 грн., за проданий ним будинок по [ADDRESS], з зазначенням застереження свого зобов'язання нотаріально посвідчити договір купівлі - продажу житлового будинку не пізніше 27.04.2015 року. -10.08.2015 року приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лавріненко М.І. була винесена постанова про відмову [PERSON] в нотаріальному посвідченні договору купівлі - продажу житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. - Згідно звіту про оцінку майна від 16.05.2015 року проведеної оцінювачем [PERSON] ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 66,4 кв.м., розташованого по [ADDRESS] на час проведення оцінки складає 53 731 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Приписами ч.1 ст. 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Частина 3 ст. 640 ЦК України визначає, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 657 ЦК України Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі, а саме: право власності на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Як, вбачається з наявних в справі матеріалів та встановлених в судовому засіданніфактів, що 25.10.2014 року між позивачами [PERSON], [PERSON] та відповідачем [PERSON]було досягнуто домовленості про купівлю - продаж житлового будинку належного відповідачу на праві власності. На підставі цієї домовленності відповідач передав позивачам ключі від будинку, який був предметом їх домовленості, а позивачі в свою чергу сплатили відповідачу за придбаний будинок кошти в сумі 24 000 грн., про отримання яких відповідач засвідчив своєю розпискою. При цьому, сторони домовилися про нотаріальне посвідчення даного договору купівлі - продажу не пізніше 27.04.2015 року. Однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу житлового будинку. Таким чином, сторони при укладенні між собою договору купівлі - продажу житлового будинку від 25.10.2014 року не дотрималися приписів ч.1 ст. 209, ст. 640, ст. 657 ЦК України про необхідність укладення договору купівлі - продажу в установленій письмовій формі і його нотаріального посвідчення, державної реєстрації. Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215, ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсним правочином, є якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При даних обставинах посилання позивачів в обґрунтування своїх вимог на ч. 2 ст. 220 ЦК України, в даному випадку не може бути застосована до спірних правовідносин, які виникли між ними та відповідачем щодо житлового будинку. Розписка від 25.10.2014 року, на яку посилаються позивачі, як на належну форму договору купівлі-продажу спірної нерухомості, не відповідає загальним вимогам визначеним у ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Крім того, позивачами в суді не було надано ніяких доказів та такі докази відсутні також і в матеріалах справи, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, суд при цьому зазначає, що у сторін не втрачена можливість і не існує перешкод у нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу спірного житлового будинку. З вищевикладеного в сукупності вбачається, що вимоги позивачів про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок є безпідставними та необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачами.

Outcome: dismissed