Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

02.07.2019 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області звернулася з даним позовом [PERSON] , у якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 14 жовтня 2017 року виконкомом Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, актовий запис № 63, та понесені судові витрати стягнути з відповідача( а.с.2-5). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 14.10.2017 року вона з відповідачем [PERSON] зареєструвала шлюб, в якому народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалось у зв`язку з різними поглядами на життя та відсутністю взаєморозуміння, внаслідок чого проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують і спільне господарство не ведуть. Наміру зберегти сім`ю у них немає, вони втратили почуття поваги та кохання один до одного. Ухвалою від 16 серпня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання( а.с.16). 29.11.2019 року до суду звернувся представник [PERSON] -адвокат Мамаєв Д.Ю. із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми( а.с.39-41). На обґрунтування зустрічного позову зазначено, що позивач за зустрічним позовом не проживає з відповідачем та дитиною приблизно з літа 2018року, так як подружнє життя не склалося, та усно домовилися щодо піклування спільної дитини та як саме він повинен спілкуватися з сином [PERSON] , [INFO] . Проте, починаючи з літа 2018 року постійно отримує перепони в спілкуванні з дитиною. Зазначає, що спочатку це виражалось у неможливості узгодити з відповідачем коли можна бачити сина. Стверджує, що неодноразово приїздив до місця проживання відповідач, яка обіцяла надавати можливість зустрічі з сином, але в подальшому всі домовленості було порушено. Вказує, що дитина стала розмінною монетою для відповідача, яка фактично ніколи не працювала та вимагає кошти на утримання себе, своїх батьків, з якими проживає та сина [PERSON] , у розмірі 10000 грн. на місяць. Враховуючи наведене, просить суд: - 1)продовжити строк для подання зустрічної позовної заяви, яку прийняти до спільного провадження; -2) визначити наступні способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина, систематичні побачення з сином [PERSON] : - проводити час із дітьми на свій розсуд поза межами місця проживання сина, у тому числі за місцем проживання позивача, у п`ятницю та вихідні дні кожного першого та другого тижня місяця, із 17 год. п`ятниці до 18 год. неділі, без присутності дружини [PERSON] та її родичів чи співмешканцями. За домовленістю із колишньою дружиною [PERSON] такий час може бути збільшено; - заборонити колишній дружині [PERSON] та її родичам та співмешканцям чинити перешкоди спілкуванню із сином. Ухвалою суду від 29.11.2019 р.( а.с.49), яка відображена у протоколі судового засідання, прийнято до розгляду та приєднано зустрічну позовну заяву, залучено до участі у справі в якості третьої особи орган опіки та піклування Бориспільської районної держадміністрації, яку зобов`язано підготувати висновок. 05.12.2019 р. відповідач за зустрічною позовною заявою [PERSON] подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.53-56), в якому, зокрема зазначила, що [PERSON] у зустрічному позові зводить на неї наклеп, що вона не працює, оскільки вона має офіційну роботу, але знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Позивач ніколи не утримував її батьків, але на її утримання та сина виділяв щомісяця 3000 грн. Вказує, що [PERSON] неодноразово приїздив до дитини, бачилися і гралися у її присутності, проте батько більшість часу проводив у мобільному телефоні. Зазначає, що дитина проживає з нею, і вона не заперечує, що батько має право спілкуватися з дитиною, якщо суд визнає, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Сама ж вона не довіряє позивачеві, тому що неодноразово обманював. У зв`язку з наведеним просила суд, визначити такі способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини, систематичні побачення з сином [PERSON] - проводити час з дитиною на свій розсуд під наглядом відповідача, у тому числі за місцем проживання, кожну неділю з 11.00-14.00, у зв`язку з тим, що дитина маленька і на грудному вигодовуванні. Ухвалою від 09 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено до судового розгляду по суті( а.с.102). У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник-адвокат Динник О.В. первісний позов підтримали, просили задовольнити. Зустрічний позов визнають частково, з підстав зазначених у відзиві. Відповідач за первісним позовом та представник відповідача - адвокат Мамаєв Д.Ю. у судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача надійшла заява( а.с.104), у якій просить суд розглянути справу за наявними доказами без участі представника відповідача. Первинний позов визнають, зустрічний позов просили задовольнити повністю. Представник третьої особи- орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, в судове засідання не з`явився. Однак, надали суду листа, за підписом начальника служби у справах дітей та сім`ї [PERSON] ( а.с.95), яким просили суд розгляд справи проводити без присутності представника служби, при розгляді справи повністю покладаються на думку суду та просять прийняти рішення на підставі наявних у справі матеріалів та врахувати висновок органу опіки та піклування Бориспільської райдержадміністрації, який вони надали одночасно з листом. Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 2 ст.206 ЦПК України встановлено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Згідно з ч.4 цієї ж статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом [PERSON] та її представника-адвоката Динник О.В., дослідивши подані заяви та матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, у зв`язку з повним визнанням відповідачем за первісним позовом [PERSON] позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. Одночасно, суд дійшов висновку, що зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 14 жовтня 2017 року у Виконавчому комітеті Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, про що зроблено складено відповідний актовий запис № 63, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим 14 жовтня 2017 року.( а.с.10). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області 04 квітня 2018 року (а.с.9). Встановлено, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, що повністю визнано сторонами. Сторонами визнано, що примирення між ними неможливо, у зв`язку з чим можливості збереження шлюбу не вбачається. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При цьому суд враховує, що згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Що стосується зустрічного позову [PERSON] слід зазначити наступне. У судовому засіданні встановлено, та сторонами не оспорюється, що малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з матір`ю, відповідачем за зустрічним позовом, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 3222-1177427-2017 від 27.12.2017р., довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 02.07.2019 за № 1076( а.с.7,8). Так, відповідно до висновку органу опіки та піклування Бориспільської райдержадміністрації № 48/07-46-2692 від 29.09.2020 «Про встановлення порядку спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] » (а.с.96,97), з метою захисту прав та законних інтересів дитини, відповідно до Конвенції ООН про права дитини, беручи до уваги пропозиції надані батьками малолітньої дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити порядок спілкування та участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , щонеділі спільно з матір`ю дитини, з 10.00 год. до 18.00 год., враховуючи режим дня [PERSON] , з обов`язковим попередженням, [PERSON] , про свій візит завчасно. Як зазначено у висновку, на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини Бориспільської райдержадміністрації 22.09.2020 року, було з`ясовано, що [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, а їх малолітній син [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою створені всі необхідні умови для проживання та виховання дитини. [PERSON] запевнила, що жодним чином не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною та надає можливість приймати участь у її вихованні, з обов`язковим дотриманням режиму дня дитини, враховуючи малолітній вік хлопчика. [PERSON] , підтвердив, що має можливість спілкуватися з сином, займатися його вихованням та спільно проводити час, але вважає за доцільне визначити графік такого спілкування. Службою у справах дітей та сім`ї Бориспільської райдержадміністрації проведено ряд заходів та бесід з обома батьками, під час яких їм були роз`яснені права та обов`язки по відношенню до дитини відповідно до чинного законодавства, та в результаті яких з`ясовано, що перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, який проживає окремо від дитини - відсутні, але дійти спільної згоди у вирішенні питання щодо визначення графіку такого спілкування батьки не в спромозі. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1, 3 ст.152 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. За змістом ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Суд також враховує, що відповідно до вимог ч.2 ст.155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ч.1,2 та 3 ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом ч.1 ст.159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до вимог ч.2 вказаної статті суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Водночас суд враховує положення ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, які закріплюють, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Усвідомлення та реалізація малолітніми дітьми цього права безпосередньо залежить від поведінки їх батьків та має враховуватись судом при ухваленні рішення у даній справі. Згідно ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Отже, із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, з обов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені в суді у порядку, встановленому законом. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Твердження позивача за зустрічним позовом, наведені у позові, щодо створення відповідачем [PERSON] , її родичами та співмешканцем, перешкод у спілкуванні батька з сином, та не надання можливості приймати участь у вихованні дитини, не підтверджені доказами. З урахуванням викладеного, виходячи з балансу інтересів дитини та її батьків, приймаючи до уваги вік дитини, бажання позивача за зустрічним позовом брати участь у вихованні, спілкуванні та розвитку дитини, суд вважає за необхідне визначити наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , шляхом їх побачень щонеділі з 10.00 години до 18.00 години з урахуванням режиму дня дитини, спільно, або за згодою матері дитини [PERSON] , без її присутності, завчасно попереджаючи її про свій візит, задовольнивши позовні вимоги [PERSON] частково. В іншій частині позовних вимог слід відмовити з урахуванням віку та інтересів дитини. Зважаючи, на задоволення як первісного так і зустрічного позову, понесені сторонами документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі по 768 грн.40 коп. (а.с.1, 38а), які б мали стягуватися з кожної зі сторін на користь іншої, підлягають взаємозаліку. На підставі викладеного,

Outcome: partial