Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

03 червня 2016 року позивач звернувся до суду, вказавши, що 26 червня 2012 року відповідач [PERSON] стала клієнтом ПАТ «А-Банк», підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якою отримала кредитну картку «Універсальна». 10 липня 2012 року відповідачу було переоформлено вказану кредитну картку на кредитну картку «Gold», відповідно до тарифів якої відповідач отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, який має право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, а також що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Проте відповідачем було порушено умови вказаного договору щодо своєчасного повернення грошових коштів та відсотків для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, та іншими витратами, внаслідок чого утворилася заборгованість по кредиту в сумі 19724,31 грн., яку позивач просить стягнути на його користь. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по справі в розмірі 1378,00 грн. Представник позивача до суду не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, в якій вимоги позову підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. В судовому засіданні представник відповідача позову не визнала, посилаючись на сплив строку позовної давності за позовними вимогами. Із наведених підстав вона просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що 26 червня 2012 року відповідач [PERSON] оформила в ПАТ «А-Банк» кредитну картку «Універсальна». 10 липня 2012 року таку кредитну картку було переоформлено на кредитну картку «Gold», відповідно до якої відповідач отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Наведені позивачем обставини в обґрунтування позовних вимог підтверджуються наявними в матеріалах справи анкетою-заявою позичальника [PERSON], Умовами та Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою. Так, із анкети-заяви позичальника встановлено, що [PERSON] була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку та згідна, що її заява разом із зазначеними умовами, правилами та тарифами банку складає кредитний договір між нею та позивачем. Згідно з п.1.1.2.7 укладеного договору відповідачка зобов'язалась слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Пунктом 2.1.1.7.6 договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статі 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцеві в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом з'ясовано, що позивач повністю виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, тоді як відповідач [PERSON] всупереч умовам кредитного договору порушила строки повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 09 травня 2016 року склала 19724,31 грн., із них: заборгованість по кредиту - 3454,66 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 13020,25 грн., заборгованість по пені - 1833,96 грн., а також нарахований відповідно до п.2.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) - 915,44 грн. Вирішуючи обґрунтованість вказаного позивачем розміру заборгованості, судом враховується, що кредитним договором було передбачено повернення коштів щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним. Таким чином, оскільки відповідач дані умови порушила, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору заборгованість по кредиту у розмірі 3454,66 грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України. Згідно з умовами кредитного договору відповідач отримала кредит зі сплатою 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Отже, оскільки борг по процентах станом на 09 травня 2016 року становив 3454,66 грн. і на даний час він не сплачений, вимоги позивача про стягнення вказаної суми також є обґрунтованими. При цьому судом приймається до уваги те, що сумнівів у розрахунку боргу наданого позивачем немає, а жодних належних та допустимих доказів, які б вказували, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, стороною відповідача не надано. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 1833,96 грн. та штрафу в розмірі 1415,44 грн., суд враховує положення ст. 611 ЦК України, якою встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При укладені кредитного договору сторони домовились, що за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цих договором, Умовами та Правилами клієнт платить банку по кожному випадку порушення пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не вище подвійної дисконтної ставки НБУ, що діяла у період, за який платиться пеня, за кожний день прострочення. Зазначене передбачено п.1.5.24 Умов та Правил надання банківських послуг. Виходячи з наведених умов договору та законодавчих норм, а також беручи до уваги наявність факту порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені є обґрунтованими. Разом із цим, судом приймається до уваги, що представником відповідача подано до суду заяву, в якій вона просить застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог позивача. Положення про позовну давність врегульовані ст.ст. 256- 268 ЦК України. Так, за змістом наведених статей позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, в силу п.1ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При вирішенні питання щодо початку перебігу позовної давності у спірних правовідносинах суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини 5 згаданої статті за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Так, з розрахунку наданого позивачем вбачається, що відповідач [PERSON] здійснила останній платіж по кредитному договору 27 січня 2015 року в розмірі 166,04 грн. Таким чином, у лютому 2015 року у позивача виникло право на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору. Проте, як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом позивач звернувся до суду 03 травня 2016 року. Таким чином, виходячи із встановленого п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України однорічного строку позовної давності по вимогах щодо стягнення неустойки, стягненню з відповідача підлягає пеня, починаючи з 03 червня 2015 року, тобто за рік, який передував зверненню до суду. Приймаючи до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, що утворилася станом на 09 травня 2016 року, розмір пені за період з 03 червня 2015 року по 09 травня 2016 року складатиме 1100,00 грн. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання зазначених положень Конституції України. Зазначені висновки відповідають правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду України №6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в позові банку в частині стягнення штрафу в розмірі 1415,44 грн. слід відмовити. Підсумовуючи вищенаведене, загальний розмір боргу за кредитним договором, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «А-Банк» становить 17574 грн. 91 коп. (3454,66 грн. + 13020,25 грн. + 1100,00 грн.). В силу вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог банку на 89%, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 1226 грн. 42 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved