Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

04.11.2019р. до місцевого суду звернулася [PERSON] із позовом до Люлинецької сільради Калинівського району Вінницької області, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] , який згідно Технічного паспорту, виготовленого інженером з інвентаризації нерухомого майна ФОП [PERSON] , складається з житлового будинку літ.А, прибудови літ.А1, прибудови з ганком літ.А2, тамбура з ганком літ.а, загальною площею 112,6кв.м., житловою площею 65,3кв.м., сараю літ.Б, сараю літ.б, гаражу літ.В, оглядової ями літ.о/я, вбиральні літ.Г, погребу з шиєю літ.Д, огорожі літ.№1, воріт з хвірткою літ.№2, криниці літ.№3, вартістю відповідно до Звіту незалежної оцінки, проведеної 23.09.2019р. ТОВ «ВІТ-ОКС» - 110911,00грн., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] в селі Великі Кутищі Калинівського району Вінницької області, яка фактично прийняла дане спадкове майно як спадкоємиця першої черги за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] в селі Великі Кутищі Калинівського району Вінницької області. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , яке фактично відповідно до вимог ст.ст.548-549 ЦК УРСР, прийняла його дружина [PERSON] , яка вступила в його управління та володіння. За життя, остання склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй. [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді вказаного житлового будинку. Вона будучи єдиною спадкоємицею за заповітом, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину вона не має можливості, оскільки [PERSON] за життя не встигла оформити своїх спадкових прав на фактично прийняте у спадок майно після смерті свого чоловіка, через що вимушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити. Відповідач - уповноважений представник Люлинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, згідно листа сільський голова ПЕТРУК О.М. просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За положенням ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004р., ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 р.). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Крім того, у відповідності до п.п.1, 2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. За змістом норм розділу УП спадкового права ЦК України у редакції 1963р., спадковим майном є майно, яке на праві приватної власності належало спадкодавцю на час його смерті. Відповідно до частини 1 статті 524 ЦК України, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно статті 527 ЦК України, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Частиною 1 статті 534 ЦК України визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до статті 548 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно статті 549 ЦК України, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Актовим записом про смерть № 4 від 21.01.1992р., наданим Калинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області листом від 16.11.2019р. № 2514/16.9-38. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] , власником якого згідно погосподарської книги № 1 був [PERSON] , про що свідчить довідка Виконавчого комітету Люлинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області № 596 від 17.07.2019р. Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст.553 ЦК України, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Як вбачається з довідок Виконавчого комітету Люлинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області від 17.07.2019р. за №№ 594, 595, 598, на момент своєї смерті [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою проживала та була прописана з 1960 року його дружина [PERSON] . Відомості про інших осіб відсутні. Оскільки [PERSON] на день смерті свого чоловіка, перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі, проживала та була зареєстрована за однією адресою, заяву про відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст. 553 ЦК України не подала, вона вважається такою, що прийняла спадщину. оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. 16.03.2001р. [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений виконавчим комітетом Люлинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області та зареєстрований в Книзі запису нотаріальних дій за № 17, відповідно до якого, заповіла все своє майно позивачу [PERSON] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.08.2008р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, [PERSON] померла [INFO] в селі Великі Кутищі Калинівського району Вінницької області. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права за заповітом після смерті [PERSON] , яка за своє життя не встигла оформити своїх спадкових прав на фактично прийняте у спадок майно після смерті свого чоловіка [PERSON] . Відповідачі позовні вимоги визнають, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved