Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

03.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 27.05.1989 року. Від шлюбу мають двох дітей : сина [PERSON], [INFO], і неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем видалось невдалим. На протязі 9 місяців відповідач [PERSON] проживає окремо. Шлюбні відносини припинені з 2010 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше сумісне життя і збереження сім»ї вважає неможливим. Спір про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю, вирішується судом в іншому провадженні. Спору про проживання неповнолітнього сина не виникає. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали повністю, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Позивач уточнив, що припинив шлюбні відносини з відповідачем фактично в січні 2010 року, але вони продовжували проживали в одному будинку. Він з дітьми - на першому поверсі, а [PERSON] - на другому поверсі. З січня 2010 року вони з відповідачем вели окреме господарство і у них був окремий бюджет. Він сам готував їжу для себе і дітей, прибирав, мив посуд, займався вихованням дітей. Відповідач, проживаючи з ними в одному будинку, вела окреме господарство. В лютому 2013 року відповідач пішла з будинку і с цього часу проживає окремо. За рішенням Комсомольського міського суду від 26 березня 2014 року з відповідача на його користь були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі1/4 частини заробітку. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов визнали частково. Відповідач згідна на розірвання шлюбу, але не згідна з часом фактичного припинення шлюбних відносин, зазначеним в позовній заяві. Фактично вони з відповідачем припинили шлюбні відносини в лютому 2013 року, коли вона залишила належний їм будинок по [ADDRESS] і стала проживати окремо. Відповідач заперечувала , що сімейні стосунки з позивачем були припинені в січні 2010 року. Дійсно стосунки між нею і позивачем значно погіршились, коли вона дізналась про подружню зраду чоловіка, але вона намагалась зберегти сім»ю. До 2011 року вона не працювала і не мала самостійного доходу. Бюджет їх сім»ї складався з доходу чоловіка, але коли вона почала працювати, то також витрачала свою заробітну плату на потреби сім»ї. До лютого 2013 року у них з позивачем був загальний бюджет, вони разом з позивачем займались веденням домашнього господарства і вихованням дітей . Позивач почав налаштовувати дітей проти неї, що негативно вплинуло на її відносини з дітьми. Вважає, що сім»ю зберегти неможливо, оскільки позивач фактично створив іншу сім»ю і на даний час проживає з іншою жінкою. Проти розірвання шлюбу та проживання неповнолітнього сина з батьком не заперечує. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши докази, надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог і заперечень, суд вважає що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 27 травня 1989 року між сторонами у відділі ЗАГС Комсомольської міської Ради народних депутатів Полтавської області, був зареєстрований шлюб, актовий запис № 182. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] , який проживає з батьком. За рішенням Комсомольського міського суду від 26 березня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку починаючи з 03.12.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Комсомольського міського суду від 02 квітня 2014 року за клопотанням відповідача сторонам надавався строк на примирення 2 місяця, але сторони не помирилися. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у рішенні суду про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено час та причини фактичного припинення шлюбу. Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично припинений на початку лютого 2013 р., коли відповідач забрала свої особисті речі і пішла з будинку по [ADDRESS]. Причиною фактичного припинення шлюбу сторін є відсутність взаєморозуміння та подружня невірність позивача. Відповідно до частин першої-другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що до початку лютого 2013 р. сторони разом з двома своїми синами проживали в будинку по [ADDRESS]. З показань свідка [PERSON], старшого сина сторін, в судовому засіданні вбачається, що починаючи з 2009 року стосунки між батьками погіршилися і почали виникати сварки. До 2011 року матір не працювала і не мала самостійного доходу, займалась домашнім господарством. В 2011 році матір почала працювати вихователем в дитячому садку. Зарплата матері була невелика і не вплинула на бюджет сім»ї. Основний дохід в сім»ю приносив батько. Матір на свою зарплату придбавала продукти харчування ( молоко, хліб), готувала їжу, прибирала , прала, мила посуд. Вони з батьком також готували їжу для сім'ї і займались домашнім господарством. До лютого 2013 р. вони з молодшим братом та батьками проживали разом в одному будинку по [ADDRESS], а потім матір пішла з будинку і стала проживати окремо від них. Матір припинила спілкуватись з ними , уникала зустрічей з ними та батьком. Батько за рішенням Комсомольського міського суду від 14 березня 2014 року стягнув з матері аліменти на утримання молодшого сина [PERSON]. Свідок [PERSON], двоюрідна сестра позивача, в судовому засіданні показала, що бувала в будинку у позивача та його дружини по [ADDRESS]. Про бюджет сім»ї [PERSON] та ведення ними домашнього господарства їй особисто нічого невідомо. Вона була в зазначеному будинку в серпні 2011 року в день народження молодшого сина сторін [PERSON], якому виповнилось 12 років. Були запрошені діти на свято, дорослих не було. Відповідача [PERSON] вона в цей день не бачила. Відповідач проживала з сім»єю в цьому будинку до лютого 2013 року, а потім пішла і стала проживати окремо, а діти залишились проживати з батьком. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що працюють по найму продавцями в магазині в м. Кременчуці у приватного підприємця [PERSON] - позивача по справі. В будинку сторін по [ADDRESS] ніколи не були і не бачили, хто там проживав і проживає на даний час. До січня 2010 року вони бачили подружжя [PERSON], які разом з дітьми приїздили і заходили до них в магазин в м. Кременчуці. Подружжя [PERSON] разом з дітьми ходили і робили покупки в магазинах, але вони при цьому присутні не були. Про ведення сімейного бюджету та домашнього господарства сторін їм особисто нічого не відомо. Потім [PERSON] приїздив один без дружини у казав їм, що у нього не склались подружні стосунки. Відповідно до ст. 3, 150, 180 СК України до взаємних прав та обов'язків подружжя відноситься, у тому числі, виховання та утримання дітей. В позовній заяві від 03.12.2013 р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON], яка приєднана до матеріалів даної справи за клопотанням відповідача, позивач [PERSON], обґрунтовуючи свої позовні вимоги , посилається на те, що [PERSON] з лютого 2013 року не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не займається її вихованням. ( а.с. 59-60 ) В позовній заяві [PERSON] від 18.02.2013 року по справі за її позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя , яка приєднана до матеріалів даної справи , [PERSON] зазначала, що відносини між сторонами погіршились настільки , що два тижні тому, забравши лише особисті речі, вона вимушена була залишити будинок, де вони мешкали з сім»єю, тобто в лютому 2013 року (а.с. 62-63 ) За таких обставин, наявними у справі доказами повністю спростовується посилання позивача на те, що з січня 2010 р. вони з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини, не мали спільного бюджету, не вели домашнє господарство, не мали взаємних прав та обов'язків, притаманних подружжю. Досліджені судом докази підтверджують пояснення відповідача [PERSON] про те, що шлюбні відносини з [PERSON] фактично були припинені в лютому 2013 року. Суд вважає доведеним, що шлюб між сторонами фактично був припинений на початку лютого 2013 року. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, миритись не бажають, їх сім'я розпалась. Позивач фактично створив іншу сім «ю. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved