Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

03.04.2018р. до Збаразького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері, виготовлення закордонного паспорта, оформлення візи. Позивач просить: 1. Надати дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], за межі України, а саме: в країни Шенгенської зони (Республіку Польща, Німеччину, Францію, Італію, Словаччину), а також Республіку Туреччину, Туніську Республіку, Арабську Республіку Єгипет, Хорватію, Чорногорію в супроводі батька [PERSON] в період з 13 червня 2018 року по 13 червня 2021 року без згоди матері [PERSON]. 2. Надати дозвіл [PERSON] на виготовлення закордонного паспорта, оформлення візи для тимчасового виїзду [PERSON], [INFO] у період з 13 червня 2018 року по 13 червня в країни Шенгенської зони (Республіку Польща, Німеччину, Францію, Італію, Словаччину), а також Республіку Туреччину, Туніську Республіку, Арабську Республіку Єгипет, Хорватію, Чорногорію без згоди матері [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Відповідач проводить з сином час лише на вихідні. У зв'язку з тим, що дитина перебуває на обліку в лікаря-педіатра дільничого амбулаторії загальної практики - сімейної медицини №1 м.Збаража комунального закладу Збаразької районної ради «Збаразький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» з діагнозом: додаткова хорда лівого шлуночка, йому рекомендовано лікування і оздоровлення у весняно-літній період. А тому, з метою оздоровлення сина в морській кліматичній зоні, він запланував поїздку в Туреччину з 14.06.2018р. по 25.06.2018р. Однак, його колишня дружина [PERSON] безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували відмову вона не наводить. А тому він вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини. 11.04.2018р. ухвалою Збаразького районного суду прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання справи в приміщенні Збаразького районного суду о 11 годині 00 хвилин 02 травня 2018 року. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про уточнення позовних вимог і просив суд: 1. Надати дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], за межі України, а саме: в країни Шенгенської зони (Республіку Польща, Німеччину, Францію, Італію, Словаччину), а також Республіку Туреччину, Туніську Республіку, Арабську Республіку Єгипет, Хорватію, Чорногорію в супроводі батька [PERSON] в період з 13 червня 2018 року по 31 грудня 2018 року без згоди матері [PERSON]. 2. Надати дозвіл [PERSON] на виготовлення закордонного паспорта, оформлення візи для тимчасового виїзду [PERSON], [INFO] у період з 13 червня 2018 року по 31 грудня 2018 року в країни Шенгенської зони (Республіку Польща, Німеччину, Францію, Італію, Словаччину), а також Республіку Туреччину, Туніську Республіку, Арабську Республіку Єгипет, Хорватію, Чорногорію без згоди матері [PERSON]. Відповідач, [PERSON], у підготовче судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі, не заперечила щодо ухвалення судом рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. При цьому суд враховує наступні підстави. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Збаразького районного суду від 25 серпня 2015 року між ними розірвано (а.с.9). В шлюбі у сторін народився [INFO] син [PERSON], який проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, що стверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.8), актом обстеження матеріально-побутових умов від 21.03.2018р. (а.с.10), довідкою №444 від 22.03.2018р., виданою МКП «Збараж» (а.с.11), довідкою про реєстрацію місця проживання особи №03-1043/2.6 від 30.08.2017р., виданою Збаразькою міською радою (а.с.13). Відповідно до довідки комунального закладу Збаразької районної ради «Збаразький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» №60 від 05.03.2018р., [PERSON] знаходиться на обліку в лікаря-педіатра дільничного амбулаторії загальної практики-сімейної медицини №1 м.Збараж комунального закладу Збаразької районної ради «Збаразький районний центр первинної медико-санітарної допомоги». Діагноз: додаткова хорда лівого шлуночка. Потребує спостереження та оздоровлення у весняно-літній період (а.с.12). У відповідності до ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За змістом ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, інші документи. Вказано норма Закону відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення». У відповідності до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Також, необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Верховний Суд України у своїй Постанові від 12 квітня 2017 року у справі №235/139/16-ц прийшов до висновку, що тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Відповідач визнала позов. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує законних прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому позовні вимоги слід задовольнити та надати дозвіл на оформлення закордонного паспорту, оформлення візи для тимчасового виїзду дитини, та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України у період з 13.06.2018р. по 31.12.2018р.. Разом з тим, ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до вимог ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд, вважає за необхідне повернути позивачу з держаного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні даного позову.

Outcome: approved