Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

04 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Пологівська міська рада Запорізької області, про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що 12 грудня 2001 року між ним та відповідачем по справі було розірвано шлюб за рішенням Пологівського районного суду Запорізької області, в якому вони перебували з 09 серпня 1980 року. В грудні 1999 року позивач разом зі своєю дружиною та дочкою отримали трикімнатну квартиру [ADDRESS], і були там зареєстровані. Відповідачка є його, позивача, колишньою дружиною, яка зареєстрована у вказаній квартирі, однак з 2001 року не живе в ній без поважних причин, бо виїхала у 2001 році з м.Пологи, її теперішнє місце проживання не відоме. У добровільному порядку відповідач не знімається з реєстрації у квартирі, не зявляється у м.Пологи більше десяти останніх років, чим створює позивачу певні перешкоди щодо приватизації квартири, яку позивач хоче приватизувати разом з дочкою, яка є громадянкою України. Позивач просить постановити судове рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №6 за адресою: Запорізька область, м.Пологи, вул.Східна, буд.4-а зі зняттям її з реєстрації у квартирі. Позивач судові витрати, яких він зазнав у справі, просить віднести на його рахунок. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив задовольнити їх з зазначених у позові підстав. При цьому суду пояснив, що відповідач [PERSON] після розірвання з ним шлюбу з 2001 року не проживає у квартирі; де вона зараз проживає, йому не відомо, бо вони не спілкуються, а в м.Пологи [PERSON] з 2001 року не появляється. Відповідач у справі, місце реєстрації якої за адресою, зазначеною в позові, підтверджено відповіддю Пологівської міської ради на запит суду в порядку ст.122 ЦПК України (а.с.14), викликалася в судове засідання рекомендованою поштою. Поштове відправлення на імя відповідача повернулося без вручення адресату з позначкою листоноші «за закінченням терміну зберігання» (а.с.23). У звязку з зазначеним суд відповідно до вимог частин 4 і 9 статті 74 ЦПК України здійснив виклик відповідача у судові засідання на 11 жовтня 2017 року і на 20 жовтня 2017 року через оголошення у газеті «Запорізька правда» №40 (23775) від 05 жовтня 2017 року (а.с.25). Відповідач після оприлюднення оголошення про її виклик у судові засідання в суд не явилася, про причину неявки суд не повідомила, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи в її відсутність до суду не зверталася. У звязку з зазначеним суд розглядає справу у відсутність відповідача за наявних доказів з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ст.169 ч.4 ЦПК України. Представник третьої особи за довіреністю, який приймав участь у судовому засіданні 11 жовтня 2017 року, звернувся до суду з письмовою заявою про завершення розгляду справи в його відсутність. Просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а.с.33). Свідок [PERSON] суду пояснив, що він знає родину [PERSON] з 1993 року, він працював певний час з позивачем на Пологівському КХП. Приблизно до 2000 або до 2001 року [PERSON] жив у квартирі у багатоповерхівці по вул.Східна у м.Пологи, з ними проживали дружина і дочка. Але з 2000 чи з 2001 року [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає, вона взагалі виїхала за межі м.Пологи і не зявляється у місті з того часу. Де вона проживає і знаходиться, йому, свідку, не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає з 1992 року з позивачем у справі в одному будинку по вул.Східна у м.Пологи, 4-а, кв.15, тобто з 1992 року він є сусідом позивача. До початку двотисячних років позивач у квартирі №6 жив разом зі своєю дружиною і дочкою [PERSON], проте приблизно у 2000 або 2001 році [PERSON] кудись виїхала, і більше він, свідок, її не бачив. Сусіди у будинку казали, що [PERSON] поїхала до Росії. Суд, вислухав у судовому засіданні позивача, свідків, дослідивши письмові докази і дав оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії договору №3285 власника квартири багатоквартирного будинку про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 11 листопада 2008 року, судом встановлено, що [PERSON] разом з КУП «Житло-сервіс» є співвласником квартири №6, розташованої у багатоквартирному будинку за адресою: Запорізька область, м.Пологи, вул.Східна, 4-а (а.с.10). Згідно довідки №5431, виданої виконавчим комітетом Пологівської міської ради Запорізької області 22 червня 2017 року, [PERSON] зареєстрована у [INFO] (а.с.9). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 12 грудня 2001 року (а.с.18). З пояснень у судовому засіданні позивача і свідчень свідків [PERSON] і [PERSON] судом встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованою у квартирі позивача, з 2001 року не проживає в ній. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення між сторонами правовідносин, поняття реєстрації визначено як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» в редакції, чинній на момент виникнення між сторонами правовідносин, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно абз.1 ст.58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фону виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно абз.1 ст.61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, а ст.68 ЖК УРСР передбачено, що наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату на комунальні послуги. Згідно ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач не є власником квартири або її частини, не проживає в ній понад встановлені ст.71 ЖК УРСР строки без поважних на те причин, витрати по її утриманню не несе, поза судовим порядком не знялася з реєстрації у квартирі. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved