Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

04 грудня 2014 року [PERSON], звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що [PERSON], [INFO] є сином відповідача [PERSON] Після закінчення школи, син позивачки [PERSON], - [PERSON], вступив до Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова Національного авіаційного університету. Форма навчання - денна. Термін навчання з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року. На даний час син навчається на першому курсі, у зв'язку з чим позивачка потребує матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] до досягнення ним 23 років, або до закінчення навчання, оскільки самостійно забезпечити сина позивачка не має можливості. Зазначає, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини, на час навчання не надає. Позивачка [PERSON], та її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності у судовому засідання заявлені позовні вимоги підтримали із підстав, що наведені у позовній заяві та просять задовольнити заявлений позов до відповідача у повному обсязі, оскільки вважають, що відповідач [PERSON], має можливість надавати матеріальну допомогу дитині до досягнення нею 23-х років. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні заявлені до нього позовні вимоги [PERSON], не визнав та надав суду пояснення, зазначивши при цьому, що він постійно надає синові допомогу коштами, купує йому цивільний одяг та придбав для сина військову форму і взуття, сплачує за житло, яке син винаймає (орендує) у жителів м.Житомира щомісяця в розмірі 1000.00 грн., та крім того пересилає через особистий рахунок сина [NUMBER] картки ПриватБанку кошти, в разі звернення сина до нього. Син [PERSON] знаходиться на державному утриманні, оскільки навчається у зазначеному навчальному закладі за державним замовленням. Також звертає увагу суду на те, що він хворіє на виразкову хворобу і сам потребує коштів на постійне лікування, дієтичне харчування, і на його утриманні крім того знаходиться непрацездатна мати та дружина [PERSON], яка тимчасово не працює та дитина - син [PERSON], [INFO] на утримання якого він сплачує аліменти в розмірі 16.6%. Вважає позовні вимоги [PERSON], до нього є безпідставними. Заслухавши позивачку та її представника, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON], підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Як встановлено у судовому засіданні, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.6). Сину [PERSON], - [PERSON], [INFO] виповнилося 18 років, що стверджено копією паспорта, виданого на ім'я [PERSON] (а.с.5). З 01 вересня 2013 року син відповідача, [PERSON] вступив до Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова Національного авіаційного університету, на денну форму навчання (а.с.3). Навчання у вказаному учбовому закладі безкоштовне і відповідно до наданої довідки зазначеного навчального закладу від 23.09.2013 року за № 395/271 проводиться за державним замовленням. [PERSON], забезпечений гуртожитком, однак у ньому не проживає, а його батько [PERSON], орендує квартиру сину у жителів м.Житомир, за яку сплачує 1000.00 грн., придбав для сина формений одяг та взуття, допомагає сину фінансово, оскільки стипендію син не отримує внаслідок низького балу успішності, що не заперечувалося позивачкою та її представником у судовому засіданні. Однак, у зв'язку навчанням син відповідача, [PERSON] не може в повній мірі самостійно себе забезпечити на період навчання, оскільки безкоштовним одягом, харчуванням не забезпечений і згідно до довідок навчального закладу не знаходиться на повному державному забезпеченні (а.с.47,48). Мати сина [PERSON], - [PERSON], також не може в повній мірі надати самостійно відповідну допомогу сину, так як отримує мінімальну заробітну плату за місцем постійної роботи (а.с.43) і має на утриманні неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.46), що не дозволяє позивачці забезпечити старшого сина належним чином. Відповідач матеріально сину допомагає, однак не у повному обсязі, хоча і має таку можливість, оскільки працює оператором спецводоочищення ХЦ Відокремленого підрозділу Рівненської АЕС Державного підприємства «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» і має відповідну заробітну плату (а.с.35). Разом з тим, судом встановлено і те, що відповідач хворіє на виразкову хворобу на лікування якої [PERSON], постійно витрачає частину свого доходу (а.с.19). Сім'я відповідача проживає та утримується за рахунок його заробітної плати, яку він отримує по місцю своєї роботи. Крім того відповідач сплачує аліменти на дитину - сина [PERSON], [INFO] від повторного шлюбу на утримання якого сплачує аліменти в розмірі 16.6% (а.с.17,18). Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Приписами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За наявних обставин, суд вважає, що [PERSON], в зв'язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги зі сторони свого батька, відповідача по справі, а останній може надавати матеріальну допомогу, однак не у тому розмірі, в якому просить позивач, оскільки відповідач хворіє на виразкову хворобу і сам потребує допомоги, його сім'я проживає та утримується за рахунок його заробітної плати, яку він отримує по місцю своєї роботи, сплачує аліменти на дитину від другого шлюбу, але будучи батьком дитини він не може бути звільнений від обов'язку утримувати повнолітнього сина який продовжує навчання до закінчення навчання. Враховуючи вищенаведене а також те, що відповідач має відповідну заробітну плату, яка надає йому можливість утримувати свого сина [PERSON] до закінчення його навчання та утримувати свою сім'ю, мати сина [PERSON], також надає допомогу сину, сам [PERSON], знаходиться на державному забезпеченні, хоча і не отримує стипендію у навчальному закладі, однак несе витрати на придбання підручників, проїзд із місця проживання до місця навчання та з місця тимчасового проживання до учбового корпусу де навчається, несе додаткові витрати на продукти харчування, відтак, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина до закінчення ним навчання, оскільки відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу сину, однак ухиляється від обов'язку, як батько допомогти повнолітній дитині, яка потребує допомоги закінчити навчальний заклад і здобути професію, а тому кошти на утримання сина [PERSON] до закінчення його навчання у навчальному закладі слід стягнути в примусовому порядку в розміри передбаченому ст.182 СК України, щомісячно, але без урахування часу на канікули. Разом із тим слід зазначити, що посилання позивачки відносно стягнення аліментів на повнолітнього сина, у відповідності до вимог Закону України «Про Державний бюджет України», у розмірі не меншому ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку є безпідставним, оскільки зазначений закон розповсюджується на дітей, які не досягли 18-ти річного віку, а тому до повнолітньої особи застосуванню не підлягає.

Outcome: partial