Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

02 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], в якому просила суд розірвати шлюб, зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 29 серпня 2015 року, актовий запис №496. В обґрунтування позову вказала, що подружні відносини між нею і відповідачем припинені, більше року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Вказала, що від даного шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. В підготовче судове засідання позивач не зявилась, надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 29 серпня 2015 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 29 серпня 2015 року, актовий запис №496 (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне зясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачем в заяві зазначено про залишення прізвища, яке вона отримала при реєстрації шлюбу, а тому відповідно до статті 113 СК України позивачу слід залишити прізвище, яке вона отримала при реєстрації шлюбу, що розривається. При ухваленні рішення судом також враховано повне визнання позову відповідачем, яке прийнято судом, оскільки таке визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved