Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

03.02.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою в якій, просила суд стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх двох неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття, судові витрати по справі покласти на відповідача. В обґрунтування предявлених\~ вимог вказала, що під час перебування сторін в шлюбі 21.09.2000 року у них народилася син [PERSON] та 11.01.2013 року у них народився син [PERSON]. Відповідач ухиляється від обовязку утримувати своїх дітей, будь-якої матеріальної допомоги на їх утримання в добровільному порядку не надає. Угоди про форму, в якій він братиме участь у вихованні дітей, розмір аліментів на їх утримання між ними не досягнуто. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, згідно поданої нею заяви просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не зявився, в контексті ст.76 ЦПК України повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. За даних обставин, з урахуванням згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів відповідно до ст.224 ЦПК України. Суд,\~ дослідивши\~ письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в період перебування сторін в шлюбі, зареєстрованому 23.04.1999 року Відділом реєстрації актів про шлюб м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, актовий запис № 219 (а.с.4), 21.09.2000 року у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії 1-АП № 200544 від 09.02.2011 року (а.с.3) та 11.01.2013 року у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії І-КИ № 419673 від 23.01.2013 року (а.с.7). Як вказувала позивач, що не спростовано жодними доказами з боку відповідача, діти проживають разом з матірю [PERSON] за адресою: мкрн. Сонячний 44/36, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції ООН про права дитини. Згідно ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183,\~ ч.1 ст.191 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред'явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, з урахуванням викладеного та того, що відповідач [PERSON] є здоровою та працездатною людиною, інші аліментні зобовязання у нього відсутні, тому має можливість щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання їх неповнолітній дітей сина [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення в цій частині позовних вимог в повному обсязі. В частині позовних вимого щодо стягнення з відповідача розмір сплачених коштів за складання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 150 гривень суд вважає такими, що не підлягають задоволенню за таких підстав. Відповідно до\~п.48 Постанови пленуму ВССУ\~№10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, позивачем не надано жодного документального підтвердження витрат на правову допомогу. Таким чином, в задоволені частині позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] розмір сплачених коштів за складання позовної заяви слід відмовити. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору,\~ тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial