Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

02 вересня 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір №SUGWGA0000000002, за яким відповідач отримав кредит в сумі 17146 доларів США на термін до 30.07.2018 р., зобовязавшись повернути наданий кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та у порядку, встановленими договором. Також мотивує позов тим, що своїх зобовязань відповідач не виконує ів станом на 15.08.2016 р. його заборгованість за цим договором 74192,11 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 11371,97 доларів США, заборгованість по відсотках за користування кредитом 1070,88 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 2745,61 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 49365,65 доларів США. Однак, зважаючи на те, що законодавством не передбачено вимагати повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості, то позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за цим договором на загальну суму 24826,46 доларів США (без пені в розмірі 49365,65 доларів США), а також 9324,82 грн. понесених витрат по оплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився, надавши заяву, в якій повністю підтримав позовні вимоги, просить суд розглянути справу без його участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в суді позов не визнав та пояснив, що дійсно липні 2008 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, за яким отримав кредит в сумі 17146 доларів США до 30.07.2018 р. і за його умовами сплачував щомісячно по 300 доларів США, але приблизно в середині 2009 року припинив погашати кредит, оскільки не мав такої можливості, оскільки значно виріс курс долара США. Далі суду пояснив, що в рахунок погашення заборгованості банк звернув стягнення на іпотечну квартиру, яка належала його матері [PERSON], і вона викупила свою квартиру в 14 лютого 2014 року за 71000 грн. Оскільки квартиру було продано за заниженою ціною, то вважає, що не має заборгованості перед банком. Крім того, [PERSON] в суді заявив, що позивач пропустив строк позовної давності, так як з часу останньої проплати ним коштів за договором пройшло більше трьох років, тому просив відмовити у задоволенні цього позову. Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Так, з кредитного договору №SUGWGA0000000002 від 31.07.2008 р., вбачається, що в цей день між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») і [PERSON] укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в сумі 17146 доларів США на термін до 30.07.2018 р., зобовязавшись повернути наданий кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та у порядку, встановленими договором. А згідно п.8.1 цього договору позичальник повинен щомісяця в період сплати (з 10 по 15 число) надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 285,97 доларів США згідно графіку погашення кредиту. Також в суді встановлено, що рішенням Глухівського міськрайонного суду від 11.03.2010 р. було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру №3 на вул. Спаська, 36, в м. Глухів, належну [PERSON], для погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 115700 грн. (а.с. 29 - 30). Крім того, судом установлено, що 14.02.2014 р. [PERSON] викупила цю квартиру, сплативши ПАТ КБ «ПриватБанк» за її придбання 71000 грн. (в перерахунку на долар США згідно курсу НБУ станом 14.02.2014 р. 8226,26 доларів США), які були зараховані банком в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується випискою про рух коштів по його рахунку №29099057996238, з яких: на погашення пені 4060,99 доларів США, а не 4060,99 грн. як зазначено відповідачем у письмових запереченнях на позов; погашення заборгованості по кредиту 4113,13 доларів США, та меморіальним ордером від 14.02.2014 р. (а.с. 67 - 71). З розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором вбачається, що станом на 15.09.2016 р. за [PERSON] мається заборгованість на загальну суму 74192,11 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 11371,97 доларів США, заборгованість по відсотках за користування кредитом 1070,88 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 2745,61 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 49365,65 доларів США. Однак, заборгованість до стягнення становить 24826,46 доларів США, а саме, без пені в розмірі 49365,65 доларів США. А за змістом ст. 10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, розглядаючи дану справу, суд виходить з вимог позивача про стягнення заборгованості саме в такому розмірі (24826,46 доларів США). Відповідно до вимог ст.ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, і якщо договором встановлений обовязок повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини банк вправі вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Також за змістом ст. 533 цього Кодексу грошове зобовязання має бути виконане у гривнях, і якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. А статтями 651, 654 цього Кодексу передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Посилання відповідача на те, що минув трирічний строк позовної давності є безпідставним з огляду на таке. Так, п.5.5 кредитного договору передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю пять років (а.с. 63). До того ж, заборгованість [PERSON] по цьому кредитному договору обчислена позивачем, виходячи з погашення її частини 14.02.2014 р. (8226,26 доларів США), тому суд вважає, що той звернувся з цим позовом в межах строків позовної давності. Разом з тим вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 2745,61 доларів США належним чином не обгрунтовані. Так, ч.1 ст. 60 цього Кодексу передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, за змістом ст. 131 ЦПК сторони зобовязані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. В той же час, укладеним між сторонами кредитним договором від 31.07.2008 р. передбачено стягнення й комісій, але в тексті цього договору, наданого суду, не зазначено як вони обраховуються. До того, незважаючи на те, що ухвалою суду від 11.10.2016 р. було визнано обовязковою явку відповідача, той не зявився в судове засідання та не скористався правом надати відповідні докази. Тому суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог позивача в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 2745,61 доларів США слід відмовити за їх необгрунтованістю. За таких обставин, оцінивши докази у справі в їх сукупності та зважаючи на те, що позивачем надано кредит, а відповідач [PERSON] не виконав умов договору і кредит не повернув, то вимоги банку про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме, в сумі 22080,85 доларів США (24826,46 2745,61 = 22080,85), що по курсу НБУ станом на 02.11.2016 р. (день ухвалення судового рішення) становить 564931,92 грн., яку необхідно стягнути з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Також зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені частково, на 88,94 % (22080,85 х 100 : 24826,46 = 88,94), то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог, а саме, в сумі 8293,49 грн. (9324,82 х 88,94 = 8293,49). На підставі ст.ст. 526 527, 530, 533, 553 554, 651, 654, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial