Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

04.08.2017р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 18.11.2011р. у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції вона зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 920, у зв'язку з чим своє прізвище Руденко змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають дитину: доньку [PERSON], 19.06.2012р. народження. Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Можливості зберегти сім'ю немає. Подружні відносини між позивачем та відповідачем припинилися з початку 2015р.. З цього часу спільне господарство не ведеться, спору про поділ спільного майна немає. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. (а.с. № 3 4, 19). У наданій суду заяві від 02.10.2017р. позивачка просила шлюб розірвати, строк для примирення не надавати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності, та без фіксування процесу технічними засобами. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. № 19). Відповідач [PERSON] в судове засідання 02.10.2017р. надав заяву, в якій позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення судом, підтвердив той факт, що сімейне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, несумісність характерів, втрату почуттів. З початку 2015р. відповідач з позивачкою проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що збереження родини та примирення є неможливим. Справу просив розглянути за його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України (а.с. № 21). Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням заяв сторін від 02.10.2017р. про розгляд справи за їх відсутності, суд на підставі ст. 169 ЦПК України розглянув справу за відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 18.11.2011р. у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 920, у зв'язку з чим своє прізвище Руденко змінила на прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. № 5). Від спільного шлюбу сторони мають дитину: доньку [PERSON], 19.06.2012р. народження (а.с. № 6). Як зазначає позивачка в поданому до суду позові, дитина проживає разом з нею. Даний факт відповідачем не заперечується. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. Відповідач в поданій до суду заяві позовні вимоги та їх обґрунтування визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, строку на примирення просив не надавати, вважає, що сімейні відносини зберегти неможливо. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з початку 2015р., і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилась, а відповідач позовні вимоги визнав, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати про сплаті судового збору при подачі позову судового збору в розмірі 640 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved