Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

04.03.2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що постановою Мостиського районного суду Львівської області від 20.07.2011року було задоволено її адміністративний позов до Малнівської сільської ради та [PERSON] (померла [INFO], правонаступник - [PERSON].), третя особа - Управління Держкомзему у Мостиському районі, про визнання незаконним та скасування рішення Малнівської сільської ради від 21.10.2008року №5 та визнання незаконним і скасування державного акта на право власності на земельну ділянку виданого [PERSON] Зазначає, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014року частково задоволено скаргу [PERSON] та вищезазначену постанову Мостиського районного суду Львівської області від 20.07.2011року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.11.2009року скасовано і провадження в цій частині закрито, так як в даному випадку був спір про право власності на частину земельної ділянки, який повинен був вирішуватися в порядку цивільного судочинства. В частині визнання незаконним та скасування рішення Малнівської сільської ради №5 від 21.10.2008року, на підставі якого був виданий спірний Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.11.2009року на ім'я [PERSON], постанову Мостиського районного суду Львівської області від 20.07.2011року залишено без змін. З огляду на наведене, просить суд визнати незаконним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.11.2009року, виданий на ім'я [PERSON]. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з вищенаведених підстав. Відповідачка [PERSON] та представник третьої особи Малнівської сільської ради в судовому засіданні проти позову заперечили. Представник третьої особи - Відділу Держземагенства у Мостиському районі Львівської області в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, а також від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного Кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, що передбачено статтею 126 Земельного Кодексу України. Судом встановлено, що спірний Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] був виданий 19.11.2009 року [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 га, призначену для обслуговування житлового будинку, що розташована в [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]). Зазначений Державний акт виданий на підставі рішення 16 сесії 5-го демократичного скликання Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області №5 від 21.10.2008року «Про передачу безоплатно у власність земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON]». Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 20.07.2011року у справі №2а-6/2011 задоволено адміністративний позов [PERSON], визнано незаконним та скасовано вищевказане рішення 16 сесії 5-го демократичного скликання Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області №5 від 21.10.2008року, а також визнано недійсним спірний Державний акт на право власності на земельну ділянку. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014року вищезазначену постанову Мостиського районного суду Львівської області від 20.07.2011року, в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним спірного Державного акта на право власності на земельну ділянку, а також в частині заявлених таких позовних вимог до [PERSON], - скасовано і провадження в цій частині закрито. В решті постанову залишено без змін. Тобто, постанова Мостиського районного суду Львівської області від 20.07.2011року, в частині визнання незаконним та скасування рішення Малнівської сільської ради №5 від 21.10.2008року, на підставі якого був виданий спірний Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.11.2009року на ім'я [PERSON], залишена без змін та на даний час набрала законної сили. Як слідує із змісту зазначеної постанови Мостиського районного суду Львівської області від 20.07.2011року при розгляді вищевказаної адміністративної справи №2а-6/2011 судом першої інстанції встановлено, з висновком якого погодився апеляційний суд, що існуючі межі земельної ділянки [PERSON], згідно спірного Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.11.2009року, суттєво зменшують розмір земельної ділянки [PERSON] (позивачки у даній справі), порушуючи її права. Відповідно до положень частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до зазначеної норми вищевказані встановлені обставини є обов'язковими для суду і суд бере їх за основу при розгляді даної справи. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] (а.с.9). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №299/2014 (а.с.22-26), заведеної в Мостиській державній нотаріальній конторі, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], що прийняла спадщину, до складу якої відповідно до ст.1218 ЦК України входить право власності на земельну ділянку посвідчене спірним Державним актом, є дочка померлої - [PERSON], відповідачка у справі. В ході розгляду справи відповідачкою [PERSON] у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не доведено обставин, на які та посилається як на підставу своїх заперечень проти позову, тому суд відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статей 16, 393 ЦК України визнання судом незаконним і скасування акта органів державної влади, влади Автономної Республіки Крим або місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, належить до способів захисту права власності. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 152 Земельного кодексу України надає власнику земельної ділянки або землекористувачу право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому, такий захист здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч.2, 3 ст. 152 ЗК України). Відповідно до вимог ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Враховуючи те, що право власності [PERSON] на земельну ділянку, яке посвідчене спірним Державним актом, є похідним від відповідного рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність, яке було визнано незаконним та скасовано у судовому порядку, беручи до уваги встановлені судом обставини про те, що межі земельної ділянки згідно спірного Державного акта порушують права позивачки [PERSON] на частину її земельної ділянки, суд переконаний, що такий державний акт безумовно слід також визнати незаконним та скасувати. Таким чином суд приходить до висновку, що даний позов слід задовольнити. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки в користь позивачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved