Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

03 вересня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що у сторін від нині розірваного шлюбу є двоє спільних дітей, на утримання яких рішенням того ж суду від 05 грудня 2012 року з відповідача вирішено стягувати аліменти в розмірі 1200 гривень на місяць. У зв`язку із досягненням старшою дитиною повноліття наразі аліменти з відповідача на користь позивача стягуються лише на утримання молодшої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 600 гривень на місяць. Посилаючись на те, що такого розміру аліментів не вистачає на утримання дитини, відповідач в позасудовому порядку збільшувати розмір аліментів відмовляється, натомість має у власності автомобіль, будинок та дві земельні ділянки, працює за кордоном, позивач просила суд змінити розмір аліментів, який стягується з відповідача на молодшу дитину сторін за рішенням суду, з 600 гривень на місяць на ј частку від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та наполягала на задоволенні позову з викладених у ньому підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказав, що з огляду на наявність у відповідача другої малолітньої дитини від іншої жінки, ніж позивач, і ця дитина має низку вад зі здоров`ям, а тому потребує належного догляду, піклування та лікування, стороною відповідача позовні вимоги визнаються частково - у вигляді стягнення аліментів в частці в розмірі 1/6 від заробітку платника аліментів або у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень. Також представником відповідача подано до суду відзив на позов, в якому представник послався на ті ж підстави для часткового задоволення позову, додатково відзначивши продаж земельних ділянок для лікування другої дитини, послався на неналежне мотивування позову, невеликий дохід відповідача. Вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони від спільного шлюбу, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2012 року, сторони мають двох спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Викладене підтверджується копіями паспорту позивача, рішення суду від 03 грудня 2012 року, свідоцтва про народження. 05 грудня 2021 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська постановлено рішення у справі №401/9215/12 (провадження №2/401/4073/12), яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено та вирішено стягнути щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень, починаючи стягнення з 03 вересня 2012 року до повноліття дітей. Дані обставини підтверджуються копією означеного рішення суду в ЄДРСР у відповідності до ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень», а також копією виконавчого листа суду, виданого на таке рішення суду. У відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України судом встановлено, що у зв`язку із досягненням найстаршою з двох спільних дітей сторін повноліття на даний час аліменти стягуються з відповідача лише на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у половині призначеного вищевказаним рішенням суду розмірі, тобто в сумі 600 гривень. В той же час судом встановлено, що [INFO] у відповідача народила дитина від іншої, ніж позивач, жінки, - дочка [PERSON] , яка з народження внаслідок недоношеності має низку вад зі здоров`ям, а тому потребує додаткового піклування та догляду. Мати вказаної дитини [PERSON] з 03 травня 2020 року перебуває у декретній відпустці. Викладені обставини підтверджуються копіями свідоцтва про народження, копіями медичних документів та довідки з місця роботи. Також судом встановлено, що відповідача з вересня 2016 року за трудовим договором працює у Республіці Польщі водієм вантажівки, розмір якого доходу станом на вересень 2016 року складав 975 злотих, що підтверджується копією відповідного трудового договору з перекладом. Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 вересня 2021 року судом встановлено, що відповідачем 04 січня 2021 року набуто у приватну власність земельну ділянку кадастровий номер 1220784400:01:009:0057 площею 5,844 га, а 18 березня 2019 року відповідачем набуто у приватну спільну часткову власність Ѕ частку будинку [ADDRESS] , а також Ѕ частки земельної ділянки кадастровий номер 1221455800:06:016:0107. Викладене вказує на зміну майнового стану відповідача після ухвалення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська рішення у справі №401/9215/12 (провадження №2/401/4073/12) про стягнення аліментів. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про прав дитини, Закону України «Про оплату праці», КЗпП України. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є зміна правовідношення. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про прав дитини. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожитого мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 01 липня 2021 року становить 2510 гривень. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, враховуючи зміст норм ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду не вважається незмінним, його може бути згодом змінено шляхом збільшення або зменшення за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року по справі №682/3112/18, у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі №524/7388/17, від 11 вересня 2019 року по справі №662/64/18, від 05 лютого 2020 року по справі №664/252/19-ц, від 13 лютого 2020 року по справі №466/4009/18, від 27 травня 2020 року по справі №128/373/18, від 04 листопада 2020 року по справі №601/858/19, від 27 травня 2020 року по справі №128/373/18. Аналіз змісту ст.192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати від 04 березня 2020 року по справі №682/3112/18, а також у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року по справі №128/373/18, від 04 листопада 2020 року по справі №601/858/19. Стосовно обставин спірних правовідносин сторін, то в ході розгляду справи судом достеменно встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 05 грудня 2021 року у справі №401/9215/12 (провадження №2/401/4073/12) вирішено стягувати з відповідача на користь позивача на утримання двох спільних дітей сторін аліменти у твердій грошовій сумі 1200 гривень щомісяця. Через досягнення старшою дитиною повноліття наріз аліменти стягуються лише на молодшу дитину - сина [PERSON] , [INFO] , у половині призначеного вищевказаним рішенням суду розмірі, тобто в сумі 600 гривень. В той же час судом встановлено, що після ухвалення означеного рішення суду відбулась зміна у матеріальному стані платника аліментів внаслідок набуття ним у приватну власність трьох об`єктів нерухомого майна - житлового будинку та двох земельних ділянок. Також відповідач має постійне місце роботи, отримуючи сталий та регулярний заробіток, працюючи водієм вантажівки за трудових договором у Республіці Польщі. Таким чином, враховуючи, що після ухвалення рішення суду покращився майновий стан відповідача, який дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, і таке збільшення розміру аліментів є необхідним для належного утримання спільної дитини сторін - сина [PERSON] , оскільки шестисот гривень на місяць, вочевидь, є недостатньо для забезпечення належного рівня життя дитини навіть з урахуванням надання утримання цій дитини з боку позивача, як матері, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, одна частково - шляхом зменшення заявленого до стягнення після зміни способу та розміру аліментів частки з ј до 1/6 від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. Підставою для часткового задоволення позову є врахування судом у відповідності до норми ст.182 СК України наявності у відповідача другої дитини, яка не є спільною з позивачем, і яка так само, в тому числі з огляду на стан її здоров`я, потребує належного матеріального утримання з боку відповідача. З огляду на наведені вище правові висновки суд не приймає до уваги як підставу для задоволення позову наведений позивачем факт зміни на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів на дитину. З тих же підстав, а також враховуючи неподання належних доказів, суд не приймає до уваги наведені стороною відповідача у відзиві інші мотивування та заперечення проти задоволення позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст.ст.133, 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial