Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

03.10.2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить скасувати арешт з квартири [ADDRESS] , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія АА №379130, виданий 04.06.2004 року відділом державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції Київської області. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що коли він хотів подарувати належну йому квартиру своїй дочці він дізнався що, за інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме належної йому на праві власності квартири за адресою: [ADDRESS] . З вказаної довідки йому стало відомо, що належна йому квартира має обтяження, а саме: обтяження АА №379130, арешт нерухомого майна накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: АА №379130, виданий 04.06.2004 відділом державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції Київської області. Він звернувся до відповідача з заявою від 31.07.2019 року з прохакнням надати йому копію постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження АА №379130 та просив зняти арешт з належної йому на праві приватної власності квартири в якій він зареєстрований та проживає з 1995 року. Йому було надано відповідь від 15.08.2019 року в якій зазначено, що в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні відомості щодо відкриття, закриття чи повернення виконавчого провадження, щодо якого 04.06.2004 року було накладено арешт. Отже, з вказаної інформації не можливо взагалі встановити відомості щодо відкриття, закриття чи повернення виконавчого провадження, щодо якого 04.06.2004 року було накладено арешт. Також встановити будь-які наслідки завершення виконавчого провадження на теперешній чвас не має можливості. Дане виконавче провадження було знищено, у зв`язку зі спливом терміну зберігання звершенних виконавчих проваджень, переданих до архіву, тому відновити дане виконавче провадження та вдповідну постанову про накладення арешту не має можливості. Станом на 15.08.2019 року у відділі на виконанні не перебуває виконавче провадження щодо будь яких стягнень з [PERSON] чи [PERSON] . Разом з тим, з посиланням на ст. 40, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» йому повідомлено про неможливість зняти накладені в 2005 році арешти на квартиру та рекомендовано звернутися до суду. У судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на підстави викладені в позовній заяві. Представник відповідача - в.о.начальника відділу Славутицького міського відділу Державної виконавчої служби - Приліпко В.О., в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника відділу та не заперечує щодо зняття арешту з вищезазначеної квартири. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що відповідно Договору купівлі-продажу від 24 травня 1995 року, засвідченого державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори Власенко Г.П., зареєстрованого в реєстрі за № 3193, [PERSON] купив квартиру під номером [ADDRESS] . На підставі документу про право особистої власності зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентарізації на праві особистої власності за [PERSON] та записаний в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 139/94 від 31.05.1995 року (а.с.12-14). В договорі купівлі-продажу квартири від 24.05.1995 року прізвище позивача вказано як « [PERSON] », проте в паспорті, який видано 24.06.2014 року, його прізвище зазначено як « [PERSON] ». Відповідно експертного висновку лінгвістичної експертизи від 01.06.2018 року № 056/416-а/2 «з урахуванням зазначеного прізвища [PERSON] (паспорт, запис [PERSON] ) та [PERSON] (договір купівлі житла, запис [PERSON] ) попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах, наданих для експертизи, а також інших документах зазначеної особи є ідентичними (а.с.17). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна виявилося, що на квартиру [ADDRESS] зареєстровано обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно, номер запису про обтяження 29124, підстава обтяження - постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, АА № 379130, 04.06.2004, Відділ державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції, зареєстровано 11.06.2004 17:49:47 за №29124 реєстратором:Приватний нотаріус Хусалімова Л.В., [ADDRESS] , власник: [PERSON] , заявник: Відділ державної виконавчої Служби Славутицького міського управління юстиції (а.с.15-16). Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до положень ст.ст.1 та 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства, є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У Постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16, суд зазначив: «З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема припинення дії, яка порушує право. Окрім того, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У відповідності до приписів ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі « Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених еоном, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише умовах воєнного чи надзвичайного стану. Згідно ст. 16 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ст.ст. 80, 81ЦПК України, які регламентують, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки, судом встановлено, що у Відділі державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції Київської області станом на 15.08.2019 року на виконанні не перебуває виконавчих проваджень щодо будь яких стягнень з [PERSON] чи [PERSON] , із свідоцтва про право власності вбачається, що дана квартира є власністю позивача, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved