Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

02 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду з позовом до Виконкому Добропільської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, посилаючись в позовній заяві на те, що у 1994 році він уклав договір купівлі-продажу з [PERSON] Згідно зазначеного договору він придбав будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Документи нотаріально засвідчені не були, так як у нього на той час було скрутне матеріальне становище. В бюро технічної інвентаризації для видачі витягу про право власності на будинок звертався. В будинку, розташованому за адресою [ADDRESS], він мешкає з 1986 року, а з 1994 р. утримує його та користується усіма речами, які в ньому залишились. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Представник відповідача, діюча на підставі довіреності, просила ухвалити рішення на розсуд суду. Вислухавши доводи сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено: Згідно до ст. 114 ЦПК України, виключної підсудністю є позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Спірний житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS], тобто на території Добропільського району. У 1994 році позивач уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою в [ADDRESS]. З позовної заяви вбачається, що у 1994 році документи належним чином не оформили, з тієї причини, що [PERSON] своєчасно право власності на житловий будинок на себе не оформив, так як мав скрутне матеріальне положення. Відповідно до матеріалів цивільної справи вбачається, що в будинку, розташованому за адресою [ADDRESS], позивач [PERSON] мешкає з 1986 року, а з 1994 року утримує його та користується усіма речами, які в ньому залишились. Відповідно до довідки ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» від 27 серпня 2014 року, станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] не зареєстроване. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Також зі ст. 220 ЦК України вбачається, що якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно зі ст. 321 ЦК України и ст. 41 Конституції України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ч. 2 ЦК України, право власності вважається таким, що набуте правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Як вбачається зі ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. У зв'язку з викладеним, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, тому що в судовому засіданні знайшли повне підтвердження факти про виконання договору купівлі-продажу житлового будинку - передано у повному обсязі грошові кошти, що є підставою для затвердження умов договору купівлі-продажу, також передано позивачу житловий будинок за адресою [ADDRESS], в якому позивач мешкає з 1986 року, а фактично володіє з 1994 року, тому виконані всі умови договору.

Outcome: approved