overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

04 березня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі. В обґрунтування позову посилається на те, що у сторін є малолітня дитина - син [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивача. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн. щомісячно до повноліття дитини. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, у поданій до суду письмовій заяві просила справу слухати за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, у поданій до суду заяві просив справу розглянути за його відсутності та вказав, що не заперечує проти позову. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, якщо розгляд справи здійснюється судом у відсутності осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 184 зазначеного Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходів одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на утриманні позивача, потребує матеріальної допомоги зі сторони батька. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, довідкою Білогородської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 22 січня 2015 року № 63. Відповідач проти позову не заперечив, доказів наявності стабільного доходу суду не надав, а тому суд прийшов до висновку, що аліменти слід визначити у твердій грошовій сумі в межах заявлених позивачем вимог. На підставі ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

04 березня 2015 року [PERSON] звернулася у суд із заявою про надання їй права на шлюб. Вимоги обґрунтувала тим, що тривалий час перебуває у близьких стосунках із [PERSON], на даний час вагітна і вони мають намір створити сім'ю та зареєструвати шлюб. Батьки проти реєстрації шлюбу не заперечують. У зв'язку з недосягненням шлюбного віку, просила надати їй право на шлюб із [PERSON] У судовому засіданні заявник підтримала свої вимоги, просила надати право на шлюб. Заінтересовані особи [PERSON], та матір заявника [PERSON], кожен зокрема, просили задовольнити заяву. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. З паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 31 грудня 2014 року Ковельським РВ УДМС України у Волинські області, убачається, що заявник народилася [INFO] року. На час розгляду справи судом їй виповнилося 16 років. Згідно з довідкою пологового будинку Ковельського міськрайонного територіального медичного об'єднання від 27 лютого 2015 року №69 заявник [PERSON] вагітна, термін вагітності 26 тижнів. [PERSON], з яким заявник має намір зареєструвати шлюб, є повнолітнім - [INFO], що слідує із фотокопії паспорта громадянина України на його ім'я. Відповідно до ст. 22 Сімейного кодексу України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. Шлюбний вік для чоловіків та жінок - вісімнадцять років. Згідно із ст. 23 Сімейного кодексу України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. У справі встановлено, що заявник досягла шістнадцяти років, вагітна, бажає створити сім'ю і зареєструвати шлюб із [PERSON] Укладення шлюбу за обставинами справи відповідає інтересам заявника та положенням закону. Отже, заява підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 22, 23 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

04 березня 2015 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернулась [PERSON] з зазначеним позовом (а.с.2-3). 22 березня 2015 року позивачка уточнила свої позовні вимоги (а.с.40-41). Позивачка просить суд; - стягнути з відповідача на її користь заборгованість за аліментами у розмірі 19908,70 гривень, та неустойку (пеню) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 01 грудня 2012 року по 01 березня 2015 року в сумі 99359,33 грн.; - судові витрати накласти на відповідача. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідач на підставі рішення суду повинен сплачувати аліменти на утримання їхнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму. Відповідач ухиляється від сплати аліментів і його заборгованість склала на 01.03.2015 року 20737,70 грн., а на 01.04.2015 року - 19908,70 грн. Позивачка вважає, що у відповідності з положеннями ч.1 ст. 196 СК України з відповідача крім заборгованості по аліментам мають стягнути неустойку (пеню)по одному відсотку за кожен день прострочки платежу. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, просить їх задовольнити з урахуванням сум погашення заборгованості по сплаті аліментів. Представник відповідача у судовому засіданні заперечує проти позову, хоча визнає факт заборгованості по сплаті аліментів, надала суду платіжні документи про часткове погашення боргу за аліментами. Просить суттєво зменшити розмір суми неустойки (пені) з урахуванням матеріального та сімейного положення її довірителя, і стягнути з нього лише 2000 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню за слідуючими підставами. 08.04.2015 року державний виконавець ВДВС Овідіопольского районного управління юстиції Одеської області виготовив розрахунок заборгованості по аліментам, у відповідності з яким, станом на 28.02.2015 року заборгованість по сплаті аліментів склала 19908,70 грн. (а.с. 46) 23.04.2015 р., 05.05.2015р., 06.05.2015 р., 08.05.2015 р., і 12.05.2015 року відповідач погасив заборгованість по аліментам на загальну суму 11 000 грн.(а.с. 64-67, 75). Таким чином на сьогоднішній день заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 8908,70 грн., на цю суму і має бути задоволена вимога позивача. Враховуючи позицію Верховного суду України викладену в Постанові Пленуму №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в Постанові Верховного суду України №6-8/цс 13 від 11.09.2013 року, положення ст.. 551 ЦК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки (пені), так як вона в десять раз перевищує суму заборгованості. Суд вважає правильним і справедливим стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі 45 000 грн. Крім того, з відповідача у відповідності з ч.3 ст.88 ЦПК України на користь держави має бути стягнено судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

04 березня 2015 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що 24 грудня 1997 року вона уклала шлюб з [PERSON]. Реєстрація шлюбу проводилась виконкомом Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, актовий запис №15. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем виявились невдалими з причини несумісності характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Намагання позивачки зберегти сім'ю виявились недалими. Позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] залишивши їй прізвище [PERSON]. У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позову. Відповідач у судовому засіданні позов визнає повністю. Суд, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, вважає позов підлягаючим задоволенню. На підставі ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст.112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя [PERSON] та [PERSON], що свідчать про неможливість їх подальшого спільного проживання та збереження шлюбу. Судові витрати покласти на сторони.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

04 березня 2015 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що 24 грудня 1997 року вона уклала шлюб з [PERSON] від якого народилась донька [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні [PERSON]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON] не надає, участі у її вихованні не приймає, тому позивачка просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку в особі матері до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення з позовом до суду. У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позову. Відповідач позовні вимоги визнав повністю. Суд, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, дослідивши матеріали справи вважає що позовні вимоги слід задовольнити. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні попереднього слухання справи. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні достовірно встановлено, що у свідоцтві про народження [PERSON], серії [NUMBER], зареєстрованого виконкомом Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області 07 квітня 2000 року відповідач [PERSON] записаний її батьком, а позивачка матір'ю (а.с.5). З'ясовано, що [PERSON] належно обов'язку щодо утримання неповнолітньої доньки [PERSON] не дотримується, тому з останнього слід стягнути аліменти на його утримання. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За положенням ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно довідки виконавчого комітету Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області №418 від 26 лютого 2015 року вбачається, що донька [PERSON], 2000 року народження перебуває на утриманні позивачки [PERSON] ( а.с.6). Відповідно до з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати покласти на рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

04 березня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1935 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.03.2015р. о 12 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 03.03.2015р. о 12 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні ОКМЦ. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої неадекватна поведінка, з'явилась безпричинна тривога, страхи, апатія, перестала справлятись з домашніми обов'язками, вести домашнє хазяйство, стала неохайна. Конфліктувала по маячним мотивам з навколишніми, висловлювала маячні ідеї відношення, збитку, постійно відчувала слухові та зримі галюцинації. Конфліктувала з сусідами, «спілкується» з давно померлими рідними, відмовляється від їжі. Збуджена, афективно заряджена. Пам'ять знижена. Критика формальна. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний (шизофреноподібний) розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

04 березня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1963 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 04.03.2015 р. о 03 год. 40 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 04.03.2015 р. о 03 год. 40 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локатош лікарні КЗ «ДСШМД» ДОС. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий повідомляє, що він «Бог-єдиноріг», а жінка моя - грішна», гнівлив, роздратований, агресивний. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, парноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

04 березня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.03.2015р. о 19 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 03.03.2015р. о 19 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні Васильківської ЦРЛ. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора не розмовляє, інструкції не виконує, закриває вуха руками. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

04 березня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1975 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.03.2015р. о 14 год. 03 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 03.03.2015р. о 14 год. 03 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локатош лікарні КЗ «ДСШМД» ДОС. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий збуджений, себе називає «Ісус Христос», заявляє, що він обраний врятувати мир від сатани. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

04 березня 2015 року Ковельський міжрайонний прокурор звернувся у суд в інтересах [PERSON] із указаним позовом, який обґрунтував тим, що вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2014 року відповідача у справі [PERSON] визнано винним і засуджено за шахрайство, а саме заволодіння шляхом обману належними [PERSON] 5000 грн., які на час звернення до суду не повернуто. Просить стягнути з [PERSON] майнову шкоду у вказаній сумі на користь [PERSON] У судовому засіданні представник позивача підтримала позов у повному обсязі, просила його задовольнити. Пояснила, що на час розгляду справи збитки [PERSON] ним не відшкодовано. [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала заяву на підтримання заявленого в її інтересах позову прокурора та слухання справи у її відсутності. Відповідач відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Беручи участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов не визнав. Вказав, що [PERSON] пропустила строк звернення до суду із вимогами про відшкодування шкоди. Пояснив, що завдані [PERSON] збитки ним не відшкодовано. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Статтею 1166 Цивільного кодексу (надалі ЦК України) України визначено, що шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу (надалі ЦПК України) України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені цією особою. Встановлено, що вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2014 року відповідача у справі [PERSON] серед іншого визнано винним і засуджено за те, що він 10 жовтня 2013 року повторно з корисливих мотивів шляхом обману незаконно заволодів коштами [PERSON] у сумі 5000 грн., чим завдав останній майнову шкоду на вказану суму. Такі дії відповідача кваліфіковано як шахрайство, вчинене повторно (ч. 2 ст. 190 КК України). Як вбачається з вироку, цивільний позов потерпілою [PERSON] у кримінальному провадженні не заявлявся. Вирок набрав законної сили, а тому встановлені у ньому обставини доказуванню в даній цивільній справі не підлягають. Докази того, що відповідач відшкодував позивачу завдану майнову шкоду повно або частково, у матеріалах справи відсутні. Позов заявлено у межах строків позовної давності. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача майнової шкоди підлягають повному задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, ст. ст. 4, 5 Закону України Про судовий збір з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст. 1166 ЦК України та

Outcome: approved