Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

03.02.2014р. до Савранського районного суду надійшов на новий розгляд іншим суддею позов ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії Южне ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], третя особа ВДВС Савранського РУЮ, про звільнення майна з під арешту. 20.05.2014р. суддя Лепеха В.А. прийняв зазначену справу до свого провадження. 11.06.2014р. позивач уточнив позовні вимоги залучивши у якості відповідача Полянецьку сільську раду замість померлого [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 06.10.2010р. державним виконавцем ВДВС Савранського РУЮ при виконанні виконавчого листа від 14.07.2008р. по справі № 2-291/08 виданого Савранським районним судом, був накладений арешт на автомобіль Ваз-21043, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON]. ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що зазначений автомобіль підлягає звільненню з під арешту з тих підстав, що 06.09.2007 р. між позивачем та [PERSON] (який помер [INFO]р.) укладено кредитний договір № ODSAAK08730596. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 06.09.2007р. укладено договір застави рухомого майна. Згідно даного договору [PERSON] надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель 21043, рік випуску 2007 року, № кузова/шасі [NUMBER] реєстраційний номер: [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON]. Крім того, 28.04.2010р. Савранський районний суд ухвалив рішення по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно, автомобіль ВАЗ, модель 21043, рік випуску 2007 року, № кузова/шасі [NUMBER] реєстраційний номер: [NUMBER], яким позовні вимоги задоволенні в повному обсязі. З урахуванням того, що на заставне майно накладено арешт, позивач не може в повному обсязі реалізувати виконання рішення суду про звернення стягнення на заставне майно, що порушує законні права позивача та змусило Южне ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» звернутись до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Крім того зазначив, що не заперечує проти винесення судом, вразі неявки відповідача, заочного рішення (а. с. 89). Представник відповідача - Полянецької сільської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився (а. с. 87). Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Представник третьої особи - ВДВС Савранського РУЮ в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій вказав, що Відділ Державної виконавчої служби немає заперечень проти зняття арешту із зазначеного автомобіля так як він є предметом договору застави і станом на 23.06.2014р. у ВДВС Савранського РУЮ виконавчі документи, зокрема виконавчий лист № 2-291/08 виданий 14.07.2008р., на примусовому виконанні не перебувають. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку представника позивача, викладену ним у заяві, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно актового запису про смерть № 12 від 25.03.2011р. первісний відповідач по справі [PERSON] помер [INFO]р. в с. Полянецьке, Савранського району (а. с. 9). Згідно листа-довідки Савранської районної державної нотаріальної контори (а. с. 80), 15.08.2013р. по Савранській районній державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 197/2013 на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». Будь-які інші спадкоємці на майно померлого, з заявами не звертались. З урахуванням зазначеного у відповідності до ст. 1277 та ст. 1283 ЦК України, позивачем замінено померлого відповідача на відповідача - територіальну громаду, на території якої відкрилась спадщина, в особі Полянецької сільської ради Савранського району. Рухоме майно, на яке державним виконавцем накладено арешт, є предметом договору застави, який був укладений між позивачем та [PERSON] 06.09.2007р. в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ODSAAK08730596, який був укладений між сторонами 06.09.2007р.. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу», право застави виникає з моменту укладання договору застави. Ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставного майна з-під арешту. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, не порушують прав та свобод третіх осіб та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням зазначеної норми процесуального законодавства, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача судового збору на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved