Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

02 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому вказала, що між нею та відповідачем 01.11.2010 року був укладений та нотаріально посвідчений договір позики на суму 168000 грн., зі строком повернення до 01.11.2011 року. Після вказаного строку [PERSON] борг не повернув. Однак, звернутися до суду за захистом порушеного права до 01.11.2014 року, позивач не мала змоги з поважних причин, вказуючи на факт перебування відповідача [PERSON] в період з 04.09.2014 року по 19.10.2016 року на військовій службі в лавах Збройних Сил України, що, відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦК України, перериває строк позовної давності. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від\~ від 28.02.2017 року [PERSON] , просила стягнути з відповідача суму боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі\~ 370684,16 грн. Стягнення заборгованості з [PERSON] у сумі 370684, 16 грн., здійснити за рахунок рухомого і нерухомого майна, яке є його особистою приватною власністю або співвласником якого він є, в межах належної йому частки. У судовому засіданні позивач [PERSON] , та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача вказав, що між [PERSON] та [PERSON] \~ 01.11.2010 року було укладено нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до п. 1 якого, [PERSON] передала у власність [PERSON] , гроші у національній валюті України в сумі 168000 грн., на строк до 01.11.2011 року, а [PERSON] , прийняв кошти та зобов`язався їх повернути у строк до 01.11.2011 року, що само по собі підтверджує факт отримання відповідачем коштів. У визначений у договорі строк [PERSON] борг не повернув, що є підставою для стягнення з нього вказаної суми коштів з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, однак, за даним договором відповідач кошти не отримував, а отримав товар. Крім того, вказав, що, відповідно до п. 4 договору позики, позивач вправі була пред`явити даний договір до стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса. Просив у задоволенні позову відмовити, у зв`язку з пропущенням позивачем строку позовної давності. Відповідні письмові заперечення було надано до канцелярії суду 06.02.2017 року (а.с. 40-42) Вислухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 01.11.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу посвідчено договір позики, відповідно до умов якого, [PERSON] передала у власність [PERSON] гроші в національній валюті України в сумі 168000 грн. строком до 01.11.2011 року, які [PERSON] прийняв у власність та зобов`язався повернути у строк, вказаний у договорі. ( а.с. 10) Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2\~статті 1047 ЦК України, допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей, або кількості речей. Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. \~525,\~526 Цивільного кодексу України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу\~інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно правового висновку Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63 цс13, який є обов`язковим для суду, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, судом встановлено, що 01.11.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики грошей, що підтверджується копією договору позики, наданою позивачем до суду. На даний час, відповідач отримані грошові кошти не повернув. Тому твердження представника відповідача про той факт, що [PERSON] кошти від [PERSON] не отримував, суд до уваги не приймає. Одночасно, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи, що договором позики встановлено строк повернення коштів 01.11.2011 року, то відповідно, позивач мала право звернутися до суду за захистом порушеного права до 01.11.2014 року. Посилання позивача на поважність причин, за якими вона не звернулася до суду в межах строку позовної давності, суд сприймає критично. Так, з довідки № 3033 від 27.12.2016 року, виданої військовим комісаром Зміївського районного військового комісаріату Харківської області, вбачається, що [PERSON] дійсно був призваний 04.09.2014 року на військову службу за мобілізацією до Збройних Сил України Зміївським РВК Харківської області, та 13.10.2016 року на підставі наказу командира В/п/пВ0576 № 432 від 13.10.2016 року був звільнений у запас у зв`язку з закінченням строку контракту (а.с. 21) Однак, даний факт не перешкоджав позивачці своєчасно звернутися за захистом порушеного права, враховуючи, що їй достеменно було відомо про порушення її прав, починаючі з 01.11.2011 року. Крім того, цивільно процесуальним законодавством передбачено, що у разі перебування позивача або відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на військовий стан, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі (ст. 201 ЦПК України). До доводів позивача щодо п. 4 ч. 1 ст. 263 ЦК України, та переривання строку позовної давності, суд також до уваги не приймає, оскільки вказана норма передбачає, що перебування фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших військових формуваннях, створених у відповідності до закону, якщо ці формування переведені на військовий стан, зупиняє перебіг позовної давності, оскільки дія цих обставин об`єктивно унеможливлює участь такої особи як сторони у судовому спорі щодо цивільних прав і обов`язків, суд ставиться критично. Так, при зверненні до суду позивачем подана заява про забезпечення доказів, шляхом витребування інформації про перебування [PERSON] на службі у Збройних силах України на підставі чого суду була надана\~ довідка № 3033 від 27.12.2016 року, виданої військовим комісаром Зміївського районного військового комісаріату Харківської області. Даних про той факт з яких саме джерел [PERSON] стала відом зазначена вище інформація на час звернення до суду саме 02.12.2016 року, позивачем на розсуд суду не представлено. Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідачем подано заяву про застосування позовної давності, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в зв`язку зі спливом строку позовної давності. Крім того, слід зауважити, що [PERSON] не вірно обрано захист свого порушеного права в частині позовної вимоги про здійснення стягнення заборгованості з [PERSON] у сумі 370684, 16 грн.,\~ за рахунок рухомого і нерухомого майна, яке є його особистою приватною власністю або співвласником якого він є, в межах належної йому частки, оскільки вказані питання вирішуються в порядку примусового виконання рішення суду органами ДВС України.

Outcome: dismissed