Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

04.02.2021 року відповідач звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення. Заява мотивована тим, що 04.03.2020 року заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/13726/19 в задоволені позову про повернення коштів набутих без достатньої правової підстави було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року, заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області залишено без змін. Відповідач зазначає, що рішення в даному спорі прийнято на її користь, а тому вона просить відшкодувати їй за рахунок позивача, понесені судові витрати в розмірі 8000 грн. [PERSON] , в судовому засіданні підтримала заяву в повному обсязі та просила її задовольнити. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки суду невідомі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України (додаткове рішення суду) у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 04.03.2020 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення коштів набутих без достатньої правової підстави було проголошено заочне рішення про відмову у задоволені позову. Під час розгляду справи судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат 04.02.2021 року на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу по справі в розмірі 8000 грн. Наведене підтверджено договором про надання правової (правничої) допомоги від 15.01.2020 року № 15/01-1(а.с.39), попереднім орієнтованим розрахунком суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (а.с.41), копією розрахунку суми гонорару за правничу допомогу від 15.01.2020 року ( а.с. 42), квитанцією від 16.01.2020 року про оплату правничої допомоги адвоката (а.с.43). 26.01.2021 року на адресу суду надійшло клопотання позивача [PERSON] про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому зазначила, що витрати на послуги адвоката в сумі 8000 грн. є занадто завищеними і не відповідають критерію розумності і співмірності здійсненої роботи і ціни. Адвокат, як представник [PERSON] , не брав участі у судових засіданнях. Його робота обмежилась у складанні відзиву. На думку позивача така процедура не зайняла багато часу і професійних сил. Позивач додала до клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу копії свідоцтв про народження своїх дітей 2017 та 2019року народження. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно із ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. З матеріалів справи вбачається, що адвокат Малиневський П.П. , був представником [PERSON] , що підтверджується ордером № КС № 595370 ( а.с. 39). Адвокат уклав з [PERSON] Договір№15/01-1 від 15.01.2020р. про надання правничої допомоги, але в даному договорі відсутій розмір адвокатського гонорару та порядок обчислення такого гонорару. Також, слід зазначити, що ні відповідач, ні її представник не брали участі у судових засіданнях, що й стало підставою для ухвалення заочного рішення. Адвокат відповідача 23.01.2020 року направив до суду відзив на позов. [PERSON] в судовому засіданні заперечила зменшення розміру судових витрат та підтвердила, що правнича допомога при розгляді судом першої інстанції даної справи складалася, лише, з напрвалення відзиву на позов. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 2000 грн. в рахунок відшкодування їй витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial