Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

04.12.2019 року КП «Водоканал» в особі представника за довіреністю Нечет О.В. звернулось до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що між КП «Водоканал» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір №4274/1 від 13.01.2011р. про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації за адресою: [ADDRESS] , де розташований магазин. 04.10.2013 року інженером-інспектором КП «Водоканал» було здійснено технічне обстеження водопровідних мереж за вказаною адресою та виявлено порушення Правил користування системами центрального комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008р., а саме: відсутність припломбування приладу обліку води до трубопроводу та здача приладу на державну повірку без письмової згоди КП «Водоканал». 04.10.2013 року складено акт технічного обстеження водопроводу №185 в якому описані порушення, зроблений розрахунок використаного обсягу води за період з 20.08.2013 року по 04.10.2013 року, відповідно до пп.3.3-3.4 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, та складено акт-розрахунок №4274/1 від 04.10.2013р. на суму 14542,81грн. 31.01.2011 року право власності на вказане нежиле приміщення зареєстровано за [PERSON] , на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2010 року. Позивач просить суд поновити строк позовної давності для звернення із даним позовом та стягнути з відповідача [PERSON] оплату за послуги з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації за період з 20.08.2013р. по 04.10.2013р. в розмірі 14 542,81 грн. та вирішити питання про судові витрати. 13.01.2021 року суддя відкрив спрощене провадження по справі. 16.01.2021 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог, посилаючись на те, що акт про порушення був складений в 2013 році, коли вона була власником приміщення. Коли справа про стягнення даного боргу з [PERSON] розглядалась судом в 2016 році, представнику позивача КП «Водоканал» було роз`яснено про можливість заміни відповідача у справі на належного, проте представник позивача своїм правом не скористався. Таким чином, пред`явивши позов у 2021 році, позивач пропустив трирічний строк позовної давності. Крім того, під час складання акту про порушення в 2013 році, вона вже була власником приміщення, проте акт їй вручений не був. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] просила розглядати справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку; комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживач питної води юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб. Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги), врегульовані також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 13 січня 2011 року між КП «Водоканал» та [PERSON] як фізичною особою укладено договір № 4274/1 про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації за адресою: [ADDRESS] , за якою розташований магазин. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2010 року у цивільній справі № 2-2604 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, визнано за [PERSON] право власності на нежиле приміщення [ADDRESS] . Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2010 року набрало законної сили 05 листопада 2010 року. На підставі цього рішення суду з 31 січня 2011 року право власності на вказане нежиле приміщення зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 31 січня 2011 року № 28830929 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25 серпня 2016 року № 66566016. Згідно з актом технічного обстеження водопроводу від 04 жовтня 2013 року № 183 за адресою: просп. Металургів, 22, м. Запоріжжя, інженером-інспектором КП «Водоканал» Ширіною А. В. у присутності [PERSON] під час технічного обстеження водопровідних мереж було виявлено відсутність припломбування приладу обліку води до трубопроводу. Також зазначено, що прилад був зданий на державну повірку без письмового дозволу КП «Водоканал». 04 жовтня 2013 року інженером-інспектором КП «Водоканал» Ширіною А. В., контролером [PERSON] у присутності [PERSON] також було складено акт технічного обстеження водопроводу № 185 за адресою: просп. Металургів, 22, м. Запоріжжя, в якому описані аналогічні порушення та зроблений розрахунок використаного обсягу води за період з 20 серпня до 04 жовтня 2013 року. Згідно з указаним актом проведено розрахунок заборгованості відповідно до пунктів 3.3, 3.4 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України. Розрахунок використаного обсягу води проведений за період з 20 серпня 2013 року (наступний день складання останнього акта-розрахунку) до 04 жовтня 2013 року, тобто за 46 діб, з урахуванням діаметру труби вводу питної води 15 мм (за пропускною спроможністю труби вводу). На підставі вказаного акта КП «Водоканал» складено акт-розрахунок від 04 жовтня 2013 року № 4274/1 на суму 14 542,81 грн. Листом від 18 жовтня 2013 року № 16321 [PERSON] повідомлено про необхідність виконання умов договору від 13 січня 2011 року № 4274/1 та необхідність здійснення оплати за використані послуги за період з 20 серпня 2013 року до 04 жовтня 2013 року в розмірі 14 542,81 грн та надіслано акти технічного обстеження від 04 жовтня 2013 року № 185 та акт-розрахунок від 04 жовтня 2013 року № 4274/1. На момент звернення до суду з указаним позовом відповідач оплату наданих послуг не здійснив. Оплата вказаних послуг позивачем не здійснена. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2016 року у задоволенні позову КП «Водоканал» відмовлено. Рішення суду мотивоване тим, що оскільки [PERSON] не є власником або користувачем приміщення і споживачем послуг позивача, заборгованість за послуги водопостачання за період безоблікового водокористування в сумі 14 542,81 грн. утворилася після переходу права власності на приміщення до [PERSON] , то відповідач [PERSON] не може нести відповідальність за порушення оплати послуг з водопостачання власником приміщення, а отже, належним відповідачем за зазначеними вимогами є новий власник приміщення [PERSON] . При цьому, суд роз`яснив представнику позивача право про можливість заявлення клопотання про заміну відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача, однак позивач таким правом не скористався, представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог відповідно до викладених в позовній заяві. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17 січня 2017 року апеляційну скаргу Комунального підприємства «Водоканал» задоволено, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2016 року скасовано, позов Комунального підприємства «Водоканал» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Водоканал» оплату за послуги з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації за період з 20 серпня до 04 жовтня 2013 року у розмірі 14 542,81 грн. 20 листопада 2019 року Верховний Суд скасував рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17 січня 2017 року та залишив в силі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2016 року. КП «Водоканал» вказує, що звернулось із позовом до [PERSON] із пропуском строку позовної давності у зв`язку із тим, що 02.01.2020 року отримало постанову Верховного Суду від 20.11.2019 року, в якій зазначено, що належним відповідачем за позовними вимогами є саме [PERSON] , а не [PERSON] . Посилаючись на положення статті 267 ЦК України, просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, поновити строк звернення до суду та задовольнити позовні вимоги. Доводи відповідача [PERSON] полягають у тому, що КП «Водоканал» було відомо, що вона є власником приміщення ще під час розгляду цивільної справи за позовом до [PERSON] у 2016 році. Представнику позивача було роз`яснено, що [PERSON] є неналежним відповідачем, позов має бути пред`явлений до [PERSON] . Отже, позивач пропустив строки позовної давності без поважних причин, що є підставою для відмови у позові. При вирішенні спору між сторонами, суд виходить із того, що наявність боргу за використані послуги за період з 20 серпня 2013 року до 04 жовтня 2013 року обґрунтована належними доказами, розмір цього боргу сторонами не оспорюється. Таким чином, суду належить вирішити, чи є поважною причиною пропущення строку позовної давності заявлення позову до неналежного відповідача [PERSON] . Так, згідно ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ для того, щоб те або інше обмеження права на суд (у тому числі лімітування цього права часовими межами) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови: 1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду в такий спосіб чи такою мірою, щоб зводити нанівець саму сутність цього права; 2) таке обмеження повинно мати легітимну мету; 3) має бути забезпечене належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою, а саме: строк позовної давності не повинен бути очевидно й надмірно коротким; застосування позовної давності має бути передбачуваним; механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також має корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права. Позовна давність не переривається лише за наявності факту звернення з позовом до суду. Пред`явлення позову з недотриманням визначеної процесуальним законом процедури (порядку) захисту порушених прав не має наслідком переривання позовної давності. КП «Водоканал» під час розгляду цивільної справи №337/1973/16-ц було відомо, що власником нежилого приміщення [ADDRESS] є [PERSON] . Рішення по справі було ухвалено 30.08.2016 року, в позові було відмовлено у зв`язку із тим, що він був заявлений до неналежного відповідача. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд згідно положень ч.3 ст.13 ЦПК України. КП «Водоканал» в 2016 році було обізнано про те, що належним відповідачем за позовом є [PERSON] , проте своїм правом пред`явити позов до неї не скористалось. Суд приходить до висновку, що звернення з позовом до неналежного відповідача і відсутність в подальшому клопотань про заміну неналежного відповідача належним свідчить про відсутність обставин переривання строків позовної давності на звернення КП «Водоканал» з позовом до суду. Таким чином, суд встановив, що право КП «Водоканал» дійсно порушено, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, а тому суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску.

Outcome: dismissed