Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

02 березня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 04 березня 2020 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою від 10 березня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у справі. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідачу було направлено копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження, проте заяви по суті або з процесуальних питань до суду не надходили. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 29 листопада 2006 року, о 12:50:08 год., Першою київською державною нотаріальною конторою, згідно із постановою серії АА№190993 державного виконавця ДВС у Печерському районі м. Києва Бурлак Д. П. від 20 жовтня 2006 року, внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про накладення арешту на нерухоме майно за № 4133393 - на квартиру [ADDRESS] /а. с. 13, 17/. Власником вказаної квартири з 25 липня 2000 року, згідно із договором купівлі-продажу АВМ № 169437, є [PERSON] /а. с. 10/. Як вбачається з постанови серії [NUMBER] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 жовтня 2006 року, виконавче провадження було відкрито для примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2005 року у справі № 2-525/2005 про стягнення з [PERSON] на користь Спільного Українсько-Американське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРНЕШЕНЕЛ ТЕЛЕКОМ`ЮНІКЕШЕН КОМПАНІ» (код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 20057835) суму боргу у розмірі 1 248, 50 грн /а. с. 15-16, 17/. Разом з тим, за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичну особу СУАП ТОВ «ІНТЕРНЕШЕНЕЛ ТЕЛЕКОМ`ЮНІКЕШЕН КОМПАНІ» припинено 03 серпня 2018 року за судовим рішенням, про що внесено відомості до Реєстру за № 11981170064007490 /а. с. 18-23/. Також встановлено з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 181076748, сформованої 16 вересня 2019 року, о 10:30:48 год., об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] , з кола прав власності [PERSON] не була виведена і продовжувала належати йому до самої смерті /а. с. 13/. [INFO] [PERSON] помер, про що видано 14 лютого 2019 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві свідоцтво серії [NUMBER] /а. с. 4/. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А. П. внесено до Спадкового реєстру реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи за фактом смерті [PERSON] , яка настала [INFO] /а. с. 11/. Спадкоємцями померлого стали його малолітній син [PERSON] ( [INFO] ) та дружина [PERSON] /а. с. 4, 8/. Печерський РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 26 лютого 2020 року листом № В/12 повідомив представника позивача, що матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку із спливом трирічного строку зберігання /а. с. 14/. Так, наявність обтяження на об`єкті майна позбавляє можливості позивачів отримати свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилася після смерті власника - [PERSON] . У відповідності до частини п`ятої ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття, а на підставі частини четвертої цієї ж статті Кодексу малолітній син померлого - [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину за померлим батьком. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожна особа має право мирно володіти своїм майном, при цьому, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а відповідно до приписів ст.ст.15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, зокрема, шляхом звернення з позовом до суду за припиненням дії, яка порушує таке право. Відповідно до частини четвертої ст. 25 та частини четвертої ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність припиняється: для фізичної особи - з моменту її смерті, а для юридичної особи - з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника. Як слідує зі змісту частини першої ст. 40 цього ж Закону, у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, про що має бути зазначено у постанові про закінчення виконавчого провадження, а також, виконавець має вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відсутність на виконанні у відповідача провадження стосовно боржника - [PERSON] , унеможливлює застосування згаданих норм Закону України «Про виконавче провадження» та, одночасно, надає позивачам можливість для цього звернення до суду за зняттям арешту на нерухоме майно на підставі частини п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 1216 ЦК України, під час спадкування до спадкоємців переходять не тільки права, але й обов`язки спадкодавця. В той же час судом встановлено із письмової відповіді № В/12 від 26 лютого 2020 року, наданої на адвокатський запит № 12579 від 21 лютого 2020 року, що у відповідача відсутня інформація про стягувача у виконавчому провадження щодо [PERSON] , у межах якого накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . У відповідності до норм частини першої, третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. За приписами частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обґрунтування позивачів знайшло своє підтвердження під час судового розгляду, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем, а саме судовий збір у розмірі 840, 80 грн. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved