Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

02 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до Києво-Свяошинського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту родинних відносин. Свою заяву заявниця обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 09 липня 2020 року виконавчим комітетом Гореницької сільської ради. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. [PERSON] є спадкоємцем першої черги. У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Чемериської Н.В. із заявою про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] їй було відмовлено та надане роз`яснення про необхідність підтвердження родинних відносин між нею та спадкодавцем. Даний факт підтверджується листом нотаріуса від 13 січня 2021року. На підтвердження родинних відносин з [PERSON] , заявниця зазначає, що 16 квітня 1972 року мати заявниці - [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] та змінила дівоче прізвище [PERSON] на [PERSON] . 17 листопада 1976 року зазначений вище шлюб було розірвано, при цьому [PERSON] залишила прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. 05 серпня 1977 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] . При цьому в свідоцтві про укладення шлюбу її дошлюбне прізвище зазначено [PERSON] , а не [PERSON] . Хоча будь які дані про зміну прізвища матір`ю заявниці після розірвання шлюбу із [PERSON] відсутні. Зазначені факти підтверджуються свідоцтвами про укладення та розірвання шлюбу. На підтвердження родинних відносин, заявницею до заяви також додано копії її свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження, будинкової книги та довідку Гореницької сільської ради. На підставі вище наведеного заявниця просила встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області є матір`ю заявниці [PERSON] . Ухвалою Києво-Свяошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала з викладених в ній підстав, а також просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи, будучи належним чином повідомленими про день, час, місце розгляду заяви в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд, з-поміж іншого, розглядає справи в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Судом встановлено, що мати заявниці - [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області. 16 квітня 1972 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] та змінила дівоче прізвище [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . 17 листопада 1976 року зазначений вище шлюб було розірвано, при цьому [PERSON] залишила прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . 05 серпня 1977 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Суд також дослідив докази, надані заявницею - копії свідоцтва про народження заявниці серії [NUMBER] , згідно з яким [PERSON] народилася [INFO] та є донькою [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтва про одруження заявниці серії [NUMBER] , згідно з яким [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 7 серпня 2003 року, в результаті якого заявниця змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] ; будинкової книги та довідки Гореницької сільської ради від 07 жовтня 2020 року №02-16/463. Метою встановлення факту родинних відносин є оформлення спадкових прав заявниці. Отже дослідивши та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області є матір`ю [PERSON] , [INFO] , проте документально підтвердити цей факт заявниця не може через те, що в свідоцтві про укладення шлюбу дошлюбне прізвище матері заявниці зазначено [PERSON] , а не [PERSON] . Хоча будь які дані про зміну прізвища матір`ю заявниці після розірвання шлюбу із [PERSON] відсутні. В зв`язку з чим, заявниця змушена була звернутися до суду із вказаною заявою про встановлення факту родинних відносин. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 76 ЦПК України такі дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За правилами ст. ст. 293, ч.2 ст.315 ЦПК України в порядку окремого провадження, яке є видом непозовного цивільного судочинства, розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Виходячи зі змісту п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Положеннями статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК України). До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права. У правовій державі одним з найбільш ефективних і поширених засобів захисту прав і свобод є судовий захист. Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. На підставі викладеного, суд вважає, що заявник довів ті обставини на які він посилалась як на підставу своїх вимог.

Outcome: approved