Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

04.12.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 17.11.2016 року у розмірі 15292,15 грн. та судових витрат. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 17.11.2016 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом. Проте, позичальник в порушення умов укладеного з ним договору кредитування у встановлені строки не погашає суму основного кредиту і проценти за користування кредитом, а тому Банк має право вимагати повернення кредитних коштів з урахуванням штрафних санкцій, що станом на 23.10.2018 рік становить 15292,15 грн., з яких: 4197,57 грн. - тіло кредиту, 2471,53 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, 7418,66 грн. - нарахована пеня, 500 грн. 00 коп. - фіксована частина штрафу і 704,39 грн. - процентна складова штрафу. Ухвалою суду від 22.12.2018 року у справі відкрите провадження, розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився. При подачі позову представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, надав згоду на ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Надав суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутності, винести рішення на розсуд суду, застосувати до позовних вимог Банку строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 04.12.2018 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0% на місяць, а також зі сплатою комісії та пені за Умовами та Правилами надання банківських послуг. Вказаний договір складається із Анкети-Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, Тарифів Банку. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає договір про надання банківських послуг, що укладено між ним та банком, та підтверджено його підписом у заяві. Відповідно до умов Договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф розмір якого встановлюється тарифами договору. Штраф враховується на окремому рахунку та підлягає сплаті в першу чергу. Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11 , ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував. Станом на 23.10.2018 рік Банком розрахована заборгованість відповідача за кредитним договором, яка складає 15292,15 грн., з яких: 4197,57 грн. - тіло кредиту, 2471,53 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, 7418,66 грн. - нарахована пеня, 500 грн. 00 коп. - фіксована частина штрафу і 704,39 грн. - процентна складова штрафу). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 4197,57 грн. та заборгованість за відсотками - 2471,53 грн. Далі, статтями 546, 549 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, іншими видами забезпечення. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України) Отже, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такі висновки суду узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, що викладені ним у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15 і постанові від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17. За такого, враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення одночасно пені і штрафу, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення з відповідача такого штрафу, нарахованого на підставі п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 704,39 грн. (процентна складова), не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо стягнення пені, суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшено за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та при наявності інших обставин, які мають суттєве значення. З матеріалів справи вбачається, що загальний розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками складає 6669,10 грн., а пеня нарахована в розмірі 7418,66 грн. Конституційний суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року дійшов до висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватись таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога, щодо нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає вимогам передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Такий висновок Конституційного суду України узгоджується з положенням Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України. Виходячи із зазначеного, суд вважає, що розмір пені необхідно зменшити до 800,29 грн. - 1% від суми щомісячної заборгованості за останні 12 місяців від дня звернення до суду, що буде відповідати принципам справедливості, добросовісності та розумності та не суперечитиме умовам Договору. А тому, враховуючи обставини справи, розмір заборгованості за тілом кредиту та процентів, суд вважає за необхідне стягнути пеню в сумі 800,29 грн., відмовивши у стягненні штрафів з метою запобігання подвійного притягнення відповідача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань по сплаті кредиту та процентів. Заяву відповідача про застосування строків позовної давності суд не приймає до уваги, виходячи зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Договір між сторонами було укладено у 2016 року, з позовом до суду Банк звернувся у грудні 2018 року, а тому строк позовної давності позивачем не пропущений. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача заборгованості по кредиту, процентам та пені у загальній сумі 7469,39 грн., з яких: 4197,57 грн. - тіло кредиту; 2471,53 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом; 800,29 грн. - нарахованої пені. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 860,64 грн. - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial