Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-05 00:00:00

02 листопада 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги мотивує наступним. Позивач вказує, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] належала її батьку [PERSON], який помер [INFO]. Після ряду незаконних угод, що підтверджено рішенням апеляційного суду Сумської області від 24.12.2014 року, власником даної квартири стала відповідач [PERSON], яка зареєструвалась у спірній квартирі та зареєструвала там свою доньку [PERSON] Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21.12.2015 року вказана квартира витребувана з чужого незаконного володіння [PERSON] та визнано право власності на вказану квартиру за позивачкою [PERSON] Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07.07.2016 року позивач була вселена у вказану квартиру, а 01.09.2016 року державним виконавцем здійснено примусове виконання рішення суду про вселення. Однак на даний час позивач позбавлена можливості здійснювати всі права власника квартири, оскільки відповідачі залишаються зареєстрованими у квартирі і не бажають добровільно знятися з реєстрації. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] з донькою з дня оформлення ними договору купівлі-продажу квартири і до нинішнього часу в спірній квартирі не проживали, завжди вказували іншу адресу проживання: а саме: [ADDRESS]. На даний час комунальні послуги відповідачкою не оплачуються, накопичується заборгованість по комунальним послугам. Позивач вважає, що право користування спірною квартиру відповідачі втратили ще з часу набрання законної сили рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21.12.2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24.02.2016 року. Позивач зазначає, що договорів найму з відповідачкою вона не укладала, відповідачі не є членами її сім'ї. В зв'язку з тим, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад 6 місяців з дня набрання законної сили рішенням суду про витребування квартири з чужого незаконного володіння [PERSON] та визнання право власності на вказану квартиру за [PERSON], то позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] яка діє від свого імені та від імені малолітньої дитини [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча повідомлялась про час та місце розгляду справи в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України за її офіційно зареєстрованим місцем проживання та за її фактичним місцем проживання. Будь-яких письмових заяв, пояснень чи заперечень відповідач до суду не подавала. Представник служби у справах дітей в судове засідання не з'явився, подав письмовий відгук на позов, просив розглядати справу без участі представника служби у справах дітей, при вирішенні справи покладався на розсуд суду (а.с.28). За вказаних обставин, враховуючи думку позивача, яка не заперечує проти постановлення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] - батько позивача [PERSON], яка 19 березня 2012 року звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та є єдиним спадкоємцем померлого за законом, якій прийняв спадщину. З 12 вересня 1969 року по 22 лютого 2012 року [PERSON] був зареєстрований та проживав у належній йому на праві приватної власності однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS]. За життя, 10 січня 2012 року [PERSON] склав заповіт щодо розпорядження всім своїм майном на ім'я [PERSON], а 23 січня 2012 року [PERSON] уклав договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 24.12.2014 року у справі [PERSON] до [PERSON], треті особи: Сумська державна нотаріальна контора, [PERSON], про визнання недійсними договору дарування квартири та заповіту задоволенні вимоги позивача та на підставі ч. 1 ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України визнано недійсними: договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 23 січня 2012 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 28, заповіт [PERSON], посвідчений 10 січня 2012 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 15. Підставою для прийняття вказаного рішення стало те, що [PERSON]на момент складання заповіту 10 січня 2012 року та договору дарування 23 січня 2012 року виявляв тяжкий психічний розлад у формі маячного розладу, за своїм психічним станом був нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Наведене судове рішення свідчить на те, що спірна квартира вибула з власності [PERSON] не з його волі. Також встановлено, що будучі титульним власником квартири [PERSON] за договором купівлі-продажу, якій було укладено 23.02.2012 року та посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А.О., продала спірну квартиру [PERSON] за 152000 грн.. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21.12.2015 року у справі [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Третя Сумська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство Сумське міське бюро технічної інвентаризації, Реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції Сумської області, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Ровенська Альбіна Олексіївна, про витребування майна, визнання угоди недійсною, визнання недійсною державної реєстрації, визнання права власності в порядку спадкування частково задоволенні вимоги позивача: витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] однокімнатну квартиру житловою площею під номером [ADDRESS] та передано її [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] Наведені вище обставини встановленні судовими рішеннями та доказуванню не підлягають (досліджені матеріали цивільної справи № 591/444/15-ц). Позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що встановлено рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21.12.2015 року (досліджені матеріали цивільної справи № 591/444/15-ц). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07.07.2016 року позивач [PERSON] була вселена у вказану квартиру (а.с.5-6), досліджені матеріали цивільної справи № 591/2478/16-ц. В даній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, наданою ЦНАП Сумської міської ради (а.с.14), родинних зв'язків з власником квартири відповідач не має. Судом встановлено, що відповідач та її донька не є членами сім'ї власника квартири [PERSON] Наведені вище обставини встановленні судовим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07.07.2016 року та доказуванню не підлягають (досліджені матеріали цивільної справи № 591/2478/16-ц). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та її донька [PERSON] за адресою реєстрації місця проживання фактично не проживали з моменту придбання квартири 23.02.2012 року і по теперішній час, що також було встановлено вищезазначеними судовими рішеннями. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому. З пояснень позивача, зазначених нею у позові, та письмових матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є членами сім'ї власника квартири, і що відповідачі не проживали за місцем реєстрації. Сама відповідач [PERSON] не надала суду будь-яких доказів того, що вона мають право і підстави подальшого користування житлом в квартирі позивача, і що вони мають домовленість з власником щодо подальшого проживання у квартирі. Тому суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідачів в квартирі порушує права позивача як власника, так як позивач обмежена у своєму праві розпорядження власністю, а крім того фактично відповідачі як наймачі у квартирі не проживають, витрат по утриманню житла не несуть, і позивач має нести зайві комунальні витрати за кількістю зареєстрованих осіб. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом - є обґрунтованими, і відповідачі [PERSON] та неповнолітня [PERSON] втратили право користування квартири за адресою: [ADDRESS] в зв'язку з тим, що вони не є власниками даної квартири, не є членами сім'ї власника квартири, не проживають в даній квартирі та відсутня домовленість між ними та позивачем щодо подальшого користування квартирою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесений нею судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі ст. 72 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved