Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

02 липня 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказує на те, що з 25 серпня 2012 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від спільного життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Спільне з відповідачем життя не склалось, шлюбні відносини фактично припинені вже багато років, на теперішній час позивачем до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська подана позовна заява про розірвання шлюбу з відповідачем. Спільний з відповідачем син проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не приймає участі у житті та вихованні дитини, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. Зазначила, що позивачу відомо, що відповідач працює начальником охорони, розмір його заробітної плати складає приблизно 10 000,00 грн. Відповідач іншої родини, інших неповнолітніх дітей, а також інших осіб на утриманні не має. У зв'язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. 14 серпня 2018 року представник відповідача - [PERSON] подав до суду відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач визнає позовні вимоги частково, у розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу). В обгрунтування відзиву зазначив, що дійсно позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2012 року. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач дійсно є батьком [PERSON], [INFO]. Спільна дитина сторін проживає разом з позивачем по справі. В дійсності відповідач постійно приймає участь у вихованні сина, за можливістю з ним проводить час, ходить на прогулянки та дарує подарунки. Майже кожен місяць він перераховував на рахунок позивача грошові кошти на утримання сина про що свідчать чеки та виписка з банку. На теперішній час відповідач офіційно не працевлаштований та доходу у розмірі 10 000,00 грн. на місяць, як зазначає у позовній заяві позивач, відповідач не має. Відповідач не погоджується із позовними вимогами в частині розміру стягнення аліментів, а саме у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу). Вважає, що позовні вимоги про стягнення 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) не засновані на законі та не підлягають задоволенню. Відповідач не заперечує проти стягнення аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, однак не наполягала на стягненні з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини, а зазначила, що на теперішній час їй достатньо буде аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідач та його представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, у розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу). Відповідач додатково пояснив суду, що він працює неофіційно та має дохід приблизно 4000-5000 грн. на місяць. Проживає з матір'ю, інших дітей не має, рухомого та нерухомого майна він також не має. Спільна з позивачем дитина має добрий стан здоров'я. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 серпня 2012 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 372, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 25 серпня 2012 року (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 30 жовтня 2012 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1489 (а.с. 10). У вказаному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені: позивач [PERSON] - мати, та відповідач [PERSON] - батько. Сторонами визнавалося, що неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю - [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим і індивідуальним. Згідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний надавати позивачу аліменти на утримання спільної дитини. Судом встановлено та визнавалося сторонами що спільна дитина сторін [PERSON], [INFO], має добрий стан здоров'я. Відповідач інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, позовні вимоги про стягнення аліментів визнає частково, у розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу). Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач в позовній заяві просила стягнути з відповідача на її користь, на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, однак в судовому засіданні під час розгляду справи повідомила суду, що не наполягає на стягненні з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини, та на теперішній час їй достатньо буде аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, стороною позивача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, заявленому позивачем до стягнення, - 1/3 частину від всіх видів його заробітку (доходу). Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів, суд вважає, що достатнім, справедливим та об'єктивним розміром стягнення аліментів буде ? частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов'язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дитину, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, а також те, що позивач під час розгляду справи не наполягала на стягненні з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина саме у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 02 липня 2018 року, тобто з моменту звернення позивача до суду, на користь матері [PERSON], що на думку суду буде достатнім та справедливим розміром аліментів. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні, а позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за позовними вимогами про стягнення аліментів у розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 80, 81, 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: partial