Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

03.11.2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. В позові позивач посилався на те, що 05.02.2014 року відповідач взяв у нього в борг 6600 грн. строком до 05.02.2015 року та зобов'язався його повертати частинами по 550 грн. щомісячно, борг не повернув, прохає стягнути на свою користь суму боргу по договору позики в сумі 6600 грн., пеню за 8 місяців в сумі 5040 грн та судовий збір в сумі 243,60 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснивши, що 05.02.2014 року відповідач взяв у нього в борг 6600 грн. строком до 05.02.2015 року та зобов'язався його повертати частинами по 550 грн. щомісячно, борг не повернув, прохає стягнути на свою користь суму боргу по договору позики в сумі 6600 грн., пеню за 8 місяців в сумі 5040 грн та судовий збір в сумі 243,60 грн. Відповідач позов визнав, суду пояснивши, що гроші в борг брав, але не працевлаштувався і не має змоги повернути борг. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 05.02.2014 року відповідач склав розписку про те, що взяв в борг у позивача 6600 грн. та зобов'язався повергнути його до 05.02.2015 року (а.с.5). Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного: Між позивачем та відповідачем склалися правовідносини по договору позики, які регулюються параграфом 1 Позика та умовами договору позики від 05.02.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем. Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін є договір позики, укладений 05.02.2014 року між сторонами. Відповідно до умов договору позики відповідач взяв в борг у позивача 6600 грн. та зобов'язався його повернути до 05.02.2015 року (а.с.5). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач зобов`язаний згідно договору позики повернути борг в сумі 6600 грн. в строк до 05.02.2015 року, не порушив зобов`язання, так як кінцевий строк повернення боргу на момент звернення до суду не настав. Відповідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за договором позики з позовом за захистом свого порушеного майнового права, передбаченого договором позики, шляхом відшкодування збитків в зв`язку з тим, що відповідач як позичальник неналежним чином виконав свій обов`язок щодо повернення боргу. Суд доходить висновку, що майнове право позивача, передбачене договором позики: повернення боргу, не порушене відповідачем, так як кінцевий строк повернення боргу на момент звернення до суду не настав, а тому право позивача не порушене і не підлягає захисту судом способом відшкодування збитків у виді повернення боргу. Відповідно до ст.88 ЦК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так як рішення ухвалено на користь відповідача, а відповідач не надав суду документального підтвердження понесених ним судових витрат, то суд відповідно до ст.88 ЦК України не присуджує з позивача на користь відповідача стягнення цих витрат. А тому позов не підлягає задоволенню як такий, що не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Outcome: dismissed