overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

03 серпня 2015 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 07 вересня 2013 року сторони уклали шлюб, зареєстрований виноградівською сільською радою Компаніїського району Кіровоградської області, актовий запис № 1, від якого мають одну дитину [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що шлюб з відповідачем виявився невдалим, спільне життя не склалось. Відповідач постійно зловживає алкогольними напоями, виявляє до неї неповагу. З його вини постійно виникають непорозуміння та сварки. Шлюбні відносини між ними припинені в липні 2015 року. Спільного господарства не ведуть. Дитина на даний час проживає разом з позивачем та після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Спір про розподіл майна відсутній. В судове засідання позивач зявився. Позов підтримала та надала довідку Бобринецької центральної районної лікарні гр. [PERSON] [INFO], мешканка с. Водяне Компаніївського району дійсно відвідала жіночу консультацію Бобринецької ЦРЛ 15 жовтня 2015 року та визначено діагноз, вагітність 30 тижнів. Відповідач в судове засідання зявився, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити . Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 07 вересня 2013 року, який був зареєстрований Виноградівською сільською радою Компаніїського району Кіровоградської області, актовий запис № 1, від якого мають одну дитину [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Позивач не надала суду доказів вчинення Відповідачем протиправної поведінки відносно неї.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

03 серпня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. До початку судового засідання через канцелярію суду позивач подала суду письмову заяву, в якій просила позов задовольнити, справу розглядати без її участі та дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщався, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2008 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, сумісне проживання припинено. Поновлювати шлюбні стосунки позивач наміру не має, примирення та збереження сім'ї вважає неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

03 серпня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судовому засіданні позивач позов підтримала, а відповідач його визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 2006 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, сумісне проживання припинено з 05 серпня 2015року. Поновлювати шлюбні стосунки сторони наміру не мають, примирення та збереження сімї вважать неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін та дитини. Враховуючи викладене ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

03 серпня 2015 року позивач звернулася із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05 травня 1995 року, від шлюбу сторони мають повнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Разом з цим зазначає, що подружнє життя між сторонами не склалось у зв'язку з різними поглядами на сімейні відносини та обов'язки, відсутністю взаєморозуміння між ними, що зрештою призвело до фактичного відчуження один від одного, втрачено почуття любові та взаємної поваги. З травня місяця 2015 року не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з викладених у ньому підстав та просив розірвати шлюб. Разом з тим, надав суду акт ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» про неможливість вручення судової повістки відповідачу. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, разом з цим повідомлення суду повертались з відміткою пошти за закінченням терміну зберігання /а.с.28/. Згідно акту ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» від 21.12.2015 вручити судову повістку відповідачу неможливо, у зв'язку з тим, що двері в квартирі ніхто не відкривав./а.с.39/ За вказаних обставин, у зв'язку з відсутністю відповідача за адресою місця проживання, відповідач в силу ч.3 ст.76, абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим, в судове засідання 23.12.2015 не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За цих обставин, суд на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України, у зв'язку з відсутністю заперечень представника позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено. 05 травня 1995 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 123. Після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище відповідача [PERSON]. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, позивач бажає розірвати шлюб, який фактично розпався, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, позивачем позов не відкликано. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

03 серпня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 19 лютого 2011 року у виконкомі Іванопільської сільської ради Костянтинівського району, актовий запис № 01, від спільного проживання мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], також зазначила, що брачно-сімейні відносини припинили з травня 2015 року через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Позивачка вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, шлюб між нею та відповідачем розрівати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, з'ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19 лютого 2011 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим виконкомом Іванопільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (а.с.6). Сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.5), з травня 2015 мешкають окремо, брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

03 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В позові він зазначив, що 20.09.1980 року він з [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис №378. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей немає. Посилаючись на те, що у позивача та відповідачки різні погляди на подружнє життя, на цьому ґрунті виникають постійні сварки, а також на те, що на теперішній час вони разом не проживають, позивач просив шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явився, однак надав заяву, у якій позов підтримав та просив суд розглянути справу у його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, направила до суду заяву, у якій просила суд надати строк для примирення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.ст.104 п.2, 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них на підставі постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану або на підставі рішення суду. Згідно п.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 20.09.1980 року [PERSON] з [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис №378. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей немає. За час спільного проживання позивачка з відповідачем не зійшлися характерами, різні погляди на шлюбне життя. Сторони сумісне життя припинили. Відповідачка направила до суду заяву, у якій просила суд надати строк для примирення. Суд вважає, що дана заява направлена на затягування розгляду справи, оскільки надані позивачем докази свідчать про те, що сім'я розпалася, а саме: ухвала про відкриття провадження по справі за позовом про поділ майна подружжя; інформація про внесення відомостей в ЄРДР по факту нанесення тілесних ушкоджень [PERSON]; відповідь начальника відділу поліції по факту зникнення документів на ім'я [PERSON] З таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася повністю і зберегти її не можливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

03 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 08 травня 1997 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано Калінінським відділом реєстрації актів громадянського м.Донецька, актовий запис № 141. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 08 травня 1997 року. Шлюб зареєстровано Калінінським відділом реєстрації актів громадянського м.Донецька, актовий запис № 141 (а.с.3). Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

03 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що 06 червня 1998 року у виконкомі Перехрестівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №10. Від даного шлюбу дітей немає. Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, вони хоч і проживають разом, однак спільне господарство не ведеться, сімя фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а тому суд вирішив проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, про що постановив ухвалу, оскільки на проведенні розгляду наполягав позивач. В судове засідання позивач не зявився, однак надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, обставини справи підтвердив. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 06 червня 1998 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконкомом Перехрестівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №10 (а.с.4). Від шлюбу сторони дітей не мають. З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вони відмовляються від примирення. Шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано бажання [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати у справі, а саме суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено на його користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

03 серпня 2016 року [PERSON] звернулась в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, обґрунтовуючи свою заяву наступними обставинами. Вона народилась [INFO] у с. Кондратешти Унгенського району Молдови. Така ж дата народження зазначена і у паспорті громадянки України серії [NUMBER], виданим Петровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 17 грудня 1999 року. 23 серпня 1978 року вона почала працювати в Донецькій міській друкарні № 1 і де була заведена трудова книжка на неї. Але у трудовій книжці її місяць народження був записаний як ІІ, тому вона не може підтвердити факт належності їй цієї трудової книжки, що потрібно для оформлення документів на отримання пенсії за віком. У судовому засіданні заявниця підтримав свої вимоги, посилаючись на наведені у заяві доводи та додані документи. Представник заінтересованої особи не заперечує проти встановлення судом зазначеного юридичного факту, про що повідомив суду у письмовій заяві. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 серпня 1978 року заявниця [PERSON] почала працювати в Донецькій міській друкарні № 1 де була заведена трудова книжка на неї серії [NUMBER] (а.с.5-11). Зазначена трудова книжка заповнена російською мовою і на першій сторінці трудової книжки внесені записи «[PERSON]», вказані цифрами число, місяць та рік народження - [INFO], освіта середня, проставлена дата заповнення 23 серпня 1978 року (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим сільською радою Кондратешти Унгенського ЗАГС Молдовської СРСР 02.12.1958 року, «[PERSON]» народилася [INFO] у с. Кондратешти Унгенського району Молдови (а.с. 7). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 03 липня 1981 року Палацом урочистих подій м. Донецька, [PERSON], яка народилась [INFO] у с. Кондратешти Унгенського району Молдови, уклала шлюб із громадянином [PERSON] та змінила своє прізвище на прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 9). Посилання на вказане свідоцтво про укладення шлюбу міститься на титульній сторінці спірної трудової книжки. Аналогічні дата місяць та рік народження заявниці зазначена і у паспорті громадянки України серії [NUMBER], виданим Петровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 17 грудня 1999 року (а.с. 3-5). Тобто при заповненні трудової книжки в Донецькій міській друкарні № 1 допущені помилки в написанні місяця народження заявниці. Таким чином, судом встановлено, що трудова книжка серії [NUMBER], заповнена 23 серпня 1978 року в Донецькій міській друкарні № 1 на ім'я [PERSON], 1958 року народження, належить [PERSON], [INFO], яка народилась у с. Кондратешти Унгенського району Молдови. У зв'язку з тимчасовою окупацією міста Донецька та неможливістю вирішення цього питання іншим шляхом, встановлення факту належності вказаного правовстановлюючого документу можливо тільки у судовому порядку. Встановлення даного факту необхідно заявниці для призначення пенсії за віком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

03 серпня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку щомісячно та на її утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку - тобто до 09 травня 2018 року. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що припинила з відповідачем подружні відносини, які поновлювати не бажає. В провадженні Старокостянтинівського районного суду перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами. Вказує, що відповідач працює, але добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Судом встановлено, що в період шлюбу в [PERSON] та [PERSON] народилися діти: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Діти проживають із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач працює, але добровільно матеріальної допомоги не надає. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дітей та її утримання, а тому на підставі ст.ст.180-183 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки на утримання дітей в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не меншому, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на неї в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище дітей і платника аліментів, який інших утриманців не має. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved