Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

03 травня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м.Полтави із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилалась на те, що 28 серпня 2010 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1041, вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Вони мають доньку, [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебувають на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем вважає неможливим. [PERSON] коштів на утримання доньки не надає. Просила, розірвати шлюб між нею та відповідечем [PERSON], після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON], стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки, [PERSON], [INFO], у розмірі 25 % з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Визнання позову відповідачем , відповідає приписам ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки не суперечить закону та не порушує свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, докази по справі суд дійшов до наступних висновків. Установлено, що 28 серпня 2010 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1041 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. Сторони моють доньку, [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Відповідач не має інших аліментних зобовязань, не має інших утриманців, згоден сплачувати аліменти на утримання дочки та зобовязаний це робити. Згідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.-.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи наявні обставини, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Суд також приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Сторони не підтримують сімейні та подружні стосунки, позивач вважають, що їхня сімя розпалась та поновлена бути не може. Сторони разом не проживають, ніхто із сторін не бажає поновити сімю, що свідчить про те, що їхня сімя існує формально. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, коли шлюб існує тільки формально, а сторони не бажають поновити його, шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved