Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

03 червня 2016 року [PERSON] звернулась до Саратського районного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №513/1042/14-ц, в частині примусового відібрання малолітньої дитини у батька і повернення його матері, та вирішення питання про судові витрати. Заяву обгрунтувала тим, що 03 квітня 2015 року судом було частково задоволено її позов до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. При винесенні рішення судом не було відображено питання про примусове відібрання дитини [PERSON], [INFO] у [PERSON] і повернення його матері [PERSON]. Також, судом не було вирішено питання про судові витрати, які були нею понесені при розгляді справи: витрат зі сплати судового збору у розмірі 243.60 гривень та витрат на юридичну допомогу у розмірі 500 гривень. Відповідач [PERSON], його представники заперечували проти задоволення заяви та прийняття додаткового рішення, вважаючи вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що не грунтуються на законі. [PERSON], представники третіх осіб, у судове засідання не зявилися. Представник органу опіки та піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області подав заяву про розгляд заяви [PERSON] за його відсутності. За змістом ч.3 ст. 220 ЦПК України, неявка сторін не є перешкодою для розгляду питання про ухвалення додаткового рішення. Розглянувши заяву, заслухавши пояснення відповідача, його представників, дослідивши матеріали цивільної справи №513/1042/14-ц, суд вважає, що заява підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Пунктом 20 постанови № 14 Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. Відповідно до рішення Саратського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області, орган опіки та піклування Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області, прокурор Саратського району Одеської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, позов\~ задоволено частково, шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований\~ 10 травня 2009 року у Ярославській сільській раді Саратського\~ району Одеської області, актовий запис № 3 розірвано. Визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO]\~ за місцем проживання\~ батька [PERSON] (а.с. 235-239 т.1). Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року, рішення Саратського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року змінено. Скасовано рішення Саратського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року в частині визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] за місцем проживання батька [PERSON]. У скасованій частині позов [PERSON] задоволено. Визначено місце проживання [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON]. В решті рішення залишено без змін (а.с. 114-116 т.2). Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбчається з квитанції №188 (а.с.1), позивачкою [PERSON], при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок, на юридичну допомогу щодо розірвання шлюбу, квитанція №57, позивачка понесла витрати у розмірі 500 гривень ( а.с.8). У зв'язку з тим, що при ухваленні рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 121 гривня 80 копійок,та витрати на юридичну допомогу повністю, у розмірі 500 гривень, всього 621 гривня 80 копійок. Заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення в частині відібрання дитини [PERSON] у батька [PERSON] та повернення його матері не підлягає задоволенню, оскільки судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовної вимоги позивачки про визначення місця проживання дитини з матір'ю. У зв'язку з чим, суд не знайшов підстав для відібрання малолітньої дитини у батька та повернення його матері.

Outcome: partial