Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

04.03.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Територіальної громади с. Мирне в особі Гуляйпільської міської ради Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. 15.03.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання. 07.04.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 08.06.2021 року до суду звернувся представник позивача адвокат Рябко Ю.М. з заявою про уточнення назви відповідача, в якій посилався на те, що при подачі позову позивачем невірно зазначено назву відповідача, прохав вважати вірною назвою відповідача - Гуляйпільська міська територіальна громада в особі Гуляйпільської міської ради Запорізької області (а.с.52). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] помер [PERSON] , який за життя 24 травня 2011 року склав на нього заповіт, яким заповів частку земельної ділянки розміром 1/10 із земельної ділянки площею 12.5653 га, яка розташована на території Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області і була передана йому у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Однак, оригінал державного акту було втрачено [PERSON] , у зв`язку із чим він не міг прийняти вказану спадщину і після надання у газету «Голос Гуляйпілля» оголошення про втрату у відділі Держкомзему ним було отримано посвідчену копію цього акту. У зв`язку із пропуском шестимісячного строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини він звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, який судом задоволено. На підставі судового рішення він звернувся з заявою до нотаріуса і нотаріусом було заведено спадкову справу №101/2012, номер реєстрі №52758062. Однак, як виявилося, у державному акті на право власності на земельну ділянку зазначено, що земельна ділянка площею 12.5653 га належить [PERSON] на праві спільної часткової власності у розмірі 10/107 частки, як і іншим 10 співвласникам. У зв`язку із розбіжностями, які містяться в державному акті на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого [PERSON] є власником 10/107 часток земельної ділянки, тоді як в заповіті зазначено, що [PERSON] заповів йому частку земельної ділянки розміром 1/10 із земельної ділянки площею 12.5653 га - нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Він звернувся до суду з позовом про тлумачення заповіту, однак рішенням суду від 18 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено, мотивуючи тим, що ним було невірно обрано спосіб судового захисту, а вимоги про визнання права власності на вказане майно в порядку спадкування за заповітом не заявлялись. Отже реалізувати своє право на спадщину він не зміг, оскільки через відмову судом у задоволенні позову про тлумачення заповіту, не були усунуті розбіжності між заповітом та державним актом. Тому 12 лютого 2021 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином його право на спадщину за заповітом є порушеним. Враховуючи, що згідно списку співвласників земельної ділянки площею 12.5653 га є 11 чоловік, то 1/10 частка земельної ділянки на 1 співвласника становитиме 1.2565 га, тоді як 10/107 часток земельної ділянки площею 12.5653 га становитиме 1.1742 га. Таким чином, з огляду на розбіжність часток в державному акті та заповіті він не має можливості претендувати на 1.2565 га (1/10), як зазначив помилково [PERSON] у заповіті, оскільки земельна ділянка площею 12.5653 га вже розподілена між її співвласниками у рівних частках по 10/107, що складає 1.1742 га на одного співвласника, тому він має право претендувати лише на 10/107 її часток, що складає 1.1742 га. Прохає визнати за ним право власності на 10/107 часток земельної ділянки з кадастровим номером №2321884200:04:011:0001 площею 12.5653 га, розташованої на території Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, які належать на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №801019, виданому 14.07.2010 року головою Гуляйпільської райдержадміністрації та зареєстрованому 11.05.2011 року відділом державного земельного кадастру [PERSON] , померлому [INFO] , в порядку спадкування за заповітом, складеним на нього [PERSON] 24 травня 2011 року, зареєстрованим до реєстру за №40 та посвідченим 24.05.2011 року секретарем Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Якубенко О.Г., судові витрати залишити за ним. В судове засідання позивач та його представник адвокат Рябко Ю.М. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, 07.04.2021 року позивач надав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність за участі його представника: адвоката Рябко Ю.М. (а.с.40), 08.06.2021 року представник подав письмове клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача (а.с.54). В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 12.05.2021 року надали письмове клопотання про розгляд справи у відсутність представника, прохали вирішити справу на розсуд суду (а.с.47). Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в с. Таврія Токмацького району Запорізької області народився позивач - [PERSON] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 10.12.1996 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.4). 14.07.2010 року Головою Гуляйпільської районної державної адміністрації видано [PERSON] Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №801019, відповідно до якого останній є власником 10/107 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 12,5653 га, кадастровий номер 2321884200:04:011:0001, яка розташована: Запорізька область, Гуляйпільський район, с. Мирне (а.с.8-9). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №801019 належить 10/107 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 12,5653 га, кадастровий номер 2321884200:04:011:0001, яка розташована: Запорізька область, Гуляйпільський район, с. Мирне (а.с.10). Згідно копії дублікату заповіту, складеного 24.05.2011 року [PERSON] , [INFO] , він заповів [PERSON] , 1977 року народження, належну йому земельну частку сіножаті, площею 1/10 з 12,5653 га, яка розташована на території Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області і передана йому в приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК №801019, виданого 11.05.2011 року Гуляйпільською районною державною адміністрацією. Заповіт посвідчено секретарем Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Якубенко О.Г. та зареєстровано в реєстрі за №40 (а.с.7). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.03.2012 року (а.с.6). 18.01.2021 року рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області у справі №315/602/20 відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про тлумачення заповіту (а.с.12-15). 12.02.2021 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. за результатом розгляду документів, наданих позивачем для оформлення свідоцтва про право на спадщину, винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, оскільки, померлий склав за життя заповіт на земельну частку сіножаті, площею 1/10 з 12.5653 га, що знаходиться на території Мирненської сільської Ради, а наданий державний акт на земельну ділянку площею 12.5653 га, де частка померлого складає 10/107, таким чином немає можливості встановити, що саме це майно заповідалося (а.с.16). Відповідно копії довідки приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горової Я.О. від 12.02.2021 року №58/01-16 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заведена спадкова справа №101/2012, спадкоємців по ст.1241 ЦК України немає, склад спадкового майна: 10/107 (десять сто сьомих) часток земельної ділянки площею 12,5653 га, кадастровий номер 2321884200:04:011:0001, що розташована на території Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області (а.с.17). Згідно Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.02.2021 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 12,5653 га, кадастровий номер 2321884200:04:011:0001, що розташована на території Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, складає 81797,37 грн. (а.с.18). Відповідно до наданої копії спадкової справи №101/2012, спадкодавцем є [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.29-39). Зі спадкової справи вбачається, що 10.01.2021 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горової Я.О. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємців по ст.1241 ЦК України немає, склад спадкового майна: 10/107 (десять сто сьомих) часток земельної ділянки площею 12,5653 га, кадастровий номер 2321884200:04:011:0001, що розташована на території Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області. Але свідоцтва про право на спадщину за заповітом так і не отримав через наявні розбіжності у визначені спадкового майна. Також встановлено, що інші спадкоємці померлого свою спадщину за законом не дооформили, а ще один спадкоємець оформив спадщину за заповітом, який стосувався іншого майна спадкодавця, а не спірної частки. При вирішенні справи суд керується наступним. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 п.1 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути: визнання права. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В п.3.1 Інформаційного листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК). Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України та ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення). Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч.1 ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини ст.1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Стаття 1296 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. За загальним правилом, яке визначене в ч.1 ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, який є спадкоємцем за заповітом після [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/10 частки з 12,5653 га земельної ділянки, кадастровий номер 2321884200:04:011:0001, що розташована на території Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, оскільки його право на спадкування не визнається, так як спадкодавцю згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК №801019, виданого 14.07.2010 року, належить 10/107 частки з 12,5653 га земельної ділянки, кадастровий номер 2321884200:04:011:0001, що розташована на території Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області. Суд доходить висновку, що позивач позбавлений можливості нотаріально оформити своє право власності як спадкоємець за заповітом та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом через об`єктивні перешкоди щодо оформлення його права у встановленому порядку у зв`язку з тим, що 12.02.2021 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, оскільки, померлий склав за життя заповіт на земельну частку сіножаті, площею 1/10 з 12.5653 га, що знаходиться на території Мирненської сільської Ради, а наданий державний акт на земельну ділянку площею 12.5653 га, визначає частку померлого у розмірі 10/107, таким чином немає можливості встановити, що саме це майно заповідалося. При цьому, суд враховує, що згідно списку співвласників земельної ділянки площею 12.5653 га (а.с.9), співвласниками земельної ділянки є 11 фізичних осіб, і частка кожного з них у спільній власності складає 10/107, що становить на 1 співвласника 1,1743 га, тоді як 1/10 частка земельної ділянки площею 12.5653 га згідно заповіту на позивача становитиме 1,2565 га, що є більшим розміром, ніж передбачено правовстановлюючим документом - державним актом. Таким чином, з огляду на розбіжність часток в державному акті та заповіті позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на більшу частку земельної ділянки, яка зазначена в заповіті - 1/10, що становить 1,2565 га, ніж спадкодавець мав у власності згідно державного акту - 10/107, що становить 1,1743 га. Тому суд доходить висновку, що позивач виконав всі вимоги, які визначені в законодавстві для прийняття спадщини за заповітом, але через об`єктивні обставини він не має змоги оформити спадщину належним чином, так як його право на спадщину за заповітом не визнається. Таким чином, враховуючи те, що позивач прийняв спадщину, в належному порядку звернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини як з заявою про прийняття спадщини, так і з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у зв`язку з розбіжністю у визначені часток в державному акті та заповіті не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. А тому позов підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved