Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

04.04.2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] в якій остання просить суд визнати за нею після [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,8966 га на території Золочівської селищної ради Харківської області згідно Державного акту серія [NUMBER] від 17.02.2005 року (кадастровий номер [NUMBER] ). Також просила витребувати додаткові докази по справі, а саме із Золочівської ДНК Харківської області належним чином завірену копію спадкової справи №158/2014, заведену після померлої [INFO] [PERSON] . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що за життя її тітка, рідна сестра матері, [PERSON] , успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] земельну ділянку, прийнявши спадщину за законом та отримавши відповідне Свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.03.2008 року. [INFO] [PERSON] померла, та не встигла отримати правовстановлюючі документи, через що позивач позбавлена можливості отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у нотаріуса. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала заяву, в якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує, просить справу розглянути за її відсутності. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] [PERSON] на підставі розпорядження Золочівської райдержадміністрації від 14.12.2004 року №723 належить земельна ділянка площею 4,8966 га у межах згідно з планом на території Золочівської селищної ради Харківської області наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , кадастровий номер [NUMBER] було присвоєно помилково (а.с.11,12). Вищезазначену земельну ділянку отримала у спадок [PERSON] згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] року [PERSON] (а.с.17). 09.08.2007 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем Довжицької сільської ради Золочівського району Харківської області [PERSON], яким усе своє майно заповіла [PERSON] (а.с.9). [INFO] [PERSON] померла в с. Довжик Золочівського району Харківської області у віці 87 років, що вбачається із наданої суду копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.10). 26.01.2018 року державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області, в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. З поданого витягу з Державного земельного кадастру про вказану земельну ділянку з кадастровим [NUMBER] вбачається, що земельна ділянка все ще зареєстрована за [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 17.02.2005 року [NUMBER] (а.с.14).Тобто, реєстрації права власності на вказані земельні ділянки за [PERSON] не відбулось. При вирішені спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані наступними нормами. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Пунктом 4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5, встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статті 1217 ЦК України встановлюють, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В статті 1268,1269 ЦК України обумовлено порядок прийняття спадщини. Так спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Стаття 1225 ЦК України регулює спадкування права на земельну ділянку. Так, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Положеннями статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV надано визначення понять, вживаних у даному законі. Так, відповідно, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, судом встановлено, що за життя [PERSON] набув у власність земельну ділянку. Після смерті [PERSON] вказану земельну ділянку як спадкоємець за законом успадкувала його дружина [PERSON] про що їй було видано відповідне свідоцтво. [PERSON] померла, не встигнувши зареєструвати вказане право та отримати витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто здійснити його державну реєстрацію. Проте виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відтак, відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація є лише визнанням державою цього права. Водночас виникнення вказаного права у позивача на спірну земельну ділянку пов`язано лише із фактом прийняття спадщини після смерті її тітки [PERSON] відповідно до положень ст. ст. 1268,1269 ЦК України. До складу вказаної спадщини після смерті [PERSON] увійшли усі права та обов`язки, що [PERSON] мала на момент смерті, в тому числі і ті, що набула як спадкоємець після смерті свого чоловіка [PERSON] , з моменту відкриття спадщини, яку [PERSON] прийняла, про що їй видано відповідне свідоцтво про право на спадщину, що мало статус правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Тобто позивач як спадкоємиця за заповітом, після смерті тітки, в шестимісячний термін подала заяву про прийняття спадщини, фактично прийняла спадщину у вигляді вказаної земельної ділянки. Інші спадкоємці відсутні. Той факт, що спадкодавець [PERSON] успадкувавши ділянку від свого чоловіка та отримавши відповідне свідоцтво, не встигла отримати відповідний правовстановлюючий документ на дану земельну ділянку, не є перешкодою для переходу даного майна до спадкоємиці [PERSON] оскільки положення ст.1268 ЦК України обумовлюють, що спадщина належить спадкоємцю з моменту відкриття. Проте, враховуючи відсутність правовстановлюючих документів в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, позивач позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку, в зв`язку з чим їх право підлягає захисту, а позов задоволенню.

Outcome: approved