Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

04 грудня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до Новогригорівської сільської ради Дніпропетровської області, третя особа: Межівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності сертифікату та про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її брат [PERSON], працював в КСП ім.Леніна та був членом вказаного підприємства, однак сертифікати на право на земельну частку (пай) не отримав з причини призову на строкову військову службу. З неповнолітнього віку [PERSON] постійно проживав разом з позивачем в с.Новогригорівка, Межівського району, оскільки батьків чи інших близьких родичів не було. При отриманні паспорта прізвище брата було помилково записано як «Євсюков», а не «Євсюхов», як зазначено у його свідоцтві про народження. Після строкової служби [PERSON] повернувся в с.Новогригорівка, де продовжив працювати в КСП «ім.Леніна», а у жовтні 1999 року виїхав у невідому позивачу місцевість та до цього часу місце його перебування невідоме. Перебуваючи членом КСП «ім.Леніна» [PERSON] мав право на земельну частку (пай) площею 8,32га, згідно сертифікату серії ДП №0165068 від 06 червня 1997 року, про існування якого у жовтня 2017 року [PERSON] стало відомо від мешканців с.Новогригорівка. В зазначеному документів по батькові [PERSON] було помилково записано, як «Олександрович», що спростовується письмовими доказами. Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року брата позивача [PERSON] оголошено померлим. Рішення суду набрало законної сили 13 листопада 2017 року. 20 листопада 2017 року при зверненні позивачем до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину брата та після вивчення документів було рекомендовано звернутись до суду для вирішення питань родинних відносин, належності сертифікату та надання його оригіналу. Перелічені питання в позасудовому порядку для [PERSON] вирішити не видається за можливе. Просить встановити факт родинних відносин з [PERSON], факт належності останньому сертифікату право на земельну частку (пай) площею 8,32га, серії ДП №0165068 від 06 червня 1997 року та визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 8,32га на території Новогригорівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області після смерті [PERSON], яке належало останньому згідно сертифікату серії ДП №0165068, який встановлений для члена колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Леніна» Межівського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивач та її представник не зявилися, останній надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. З урахуванням достатніх доказів на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без представника Новогригорівського старостинського округу. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи Межівська районна державна адміністрації у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без їхньої участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечують за умови відсутності інших спадкоємців. Відповідно до п.п.9 п.1 Перехідних положень Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону №2147-VIII, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону №2147-VIII. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, зясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. Згідно свідоцтва про народження серії IV-УР №2340950, виданого Андріївським сіль бюро Сахновщинського району, Харківської області 10 грудня 1964 року, актовий запис №22, [PERSON] народилася 26 листопада 1964 року в с.Олександрівка, Кегичівського району, Харківської області, яка, внаслідок укладення шлюбу з [PERSON], змінила прізвище на «Крамарчук». Згідно довідки т.в.о. начальника СКП Межівського ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області №52.2/3-8361 від 20 жовтня 2017 року Межівським ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області проводились розшукові заходи щодо місця знаходження [PERSON], [INFO], який проживав в [INFO]. Проведеними заходами встановити місцезнаходження [PERSON] не вдалось можливим. Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області №181/922/17 від 02 листопада 2017 року оголошено [PERSON], [INFO], українця, громадянина України, уродженця [INFO] померлим з дня набрання рішенням суду законної сили. Рішення суду набрало законної сили 13 листопада 2017 року. Письмовими доказами заявами [PERSON] та [PERSON], які засвідчені та зареєстровані за №217 та №218 від 07 листопада 2017 року, засвідченими сільським головою Словянської сільської ради [PERSON], підтверджується, що з дня народження вони проживають в [INFO] та постійно працювали трактористами в колгоспі ім.Леніна, який в 1995 році реорганізувався в КСП «ім.Леніна». Всі пенсіонери та працівники вступали в члени підприємства, в тракторній бригаді працював електрозварювальником [PERSON], який також вступав у члени КСП. Останній проживав разом зі своєю сестрою [PERSON] по вул.Центральній, с.Новогригорівка, Межівського району. Згодом [PERSON] призвали на строкову військову службу в армію, після повернення з якої він знову продовжував працювати в КСП «ім.Леніна» зварювальником. З членів підприємства його не виключали, а в 2000-2001 роках [PERSON] з їхнього села виїхав до Харківської області. З подібним прізвищем, як «Євсюков», у їхньому селі ніхто не проживав і до цього часу не проживає. Довідками виконкому Новогригорівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №513, №514 від 02 жовтня 2017 року та №549 від 20 жовтня 2017 року підтверджується, що [PERSON] був зареєстрований та проживав [INFO], де також фактично проживала [PERSON], [INFO]. Заповіт від імені [PERSON] у виконавчому комітеті Новогригорівської сільської ради не посвідчувався. Згідно відповіді приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області №194/01-16 від 16 травня 2018 року, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 13 листопада 2017 року, не заводилась. Згідно повідомлення відділу у Межівському районі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «ім.Леніна» Межівського району Дніпропетровської області зареєстрований №068 [PERSON], на його імя був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП 0165068 від 06 червня 1997 року, про його отримання підтверджено підписом власника сертифіката. Таким чином, вбачаються розбіжності по батькові спадкодавця в зазначених вище документах. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З огляду\~на вищевикладене,\~суд вважає\~за можливе\~встановити факт\~належності документу,\~про який\~зазначає [PERSON]\~у своєму\~позові та\~факт родинних\~відносин між нею та [PERSON], який заключається в тім, що останній доводиться першій рідним братом. Судом зясовано, що метою встановлення факту являється визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Щодо права на земельну частку (пай) [PERSON] слід зазначити наступне. Згідно державного акту на право колективної власності на землю серії ДМ Мж №10 КСП «ім.Леніна» с.Новогригорівка Межівського району Дніпропетровської області передано у колективну власність 5906,5га землі для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Новогригорівської сільської ради народних депутатів від 14 травня 1995 року №ХV сесія ХХI скликання. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №10. Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ДП №0165068, виданим громадянину України члену КСП «ім.Леніна» с.Новогригорівка Межівського району Дніпропетровської області на підставі рішення Межівської РДА №220/3-р від 23 травня 1997 року, підтверджується, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності зазначеного вище підприємства розміром 8,32 умовних кадастрових гектар. Станом на 01 січня 2017 року вартість земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва по Новогригорівській сільській раді складає 278373,62 гривень. Згідно письмової відповіді Межівської районної ради Дніпропетровської області №М-319-17 від 27 листопада 2017 року вбачаються відомості про стаж роботи (вихододні) за 1994-1999 роки на імя «Евсюкова [PERSON]» згідно з документами (книги обліку розрахунків по оплаті праці) архівного фонду ТОВ «Новогригорівське» с.Новогригорівка, Межівського району, Дніпропетровської області. Архівним витягом архівного відділу Межівської РДА Дніпропетровської області №М-163 від 01 листопада 2017 року підтверджується, що із статуту КПС ім.Леніна, прийнятого на загальних зборах членів сільськогосподарського підприємства, протокол від 21 січня 1995 року №1, зареєстрованого (так у документі) рішенням виконавчого комітету Межівської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 12 січня 1995 року №13 «Про реєстрацію колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Леніна» членство в підприємстві зберігається за громадянами, які тимчасово вибули із підприємства (так у документі) в таких випадках: проходження строкової військової служби. Згідно довідки виконкому Новогригорівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №512 від 02 жовтня 2017 року [PERSON], [INFO], (паспорт XVIII-КИ №528244, виданий Межівським РВВС в Дніпропетровській області 22 грудня 1993 року) з 12 січня 1994 року по 05 січня 1998 рік був зареєстрований та проживав на території Новогригорівської сільської ради за адресою: с.Новогригорівка, Межівського району, Дніпропетровської області. З 17 березня 1995 року по 17 вересня 1997 року перебував на військовій службі в ЗСУ. Повідомленням архівного відділу Межівської РДА Дніпропетровської області №П-96 від 19 липня 2017 року підтверджується, що колгосп «ім.Леніна» реформовано в КСП «ім.Леніна» правонаступником якого є ТОВ «Новогригорівське». П.2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено що, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Абзацом 2\~частини 24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Як вбачаєься з матеріалів справи, [PERSON], у встановлений законом порядку з членів КСП ім.Леніна не виключався, цей факт спростовано не було зі сторони відповідача. Такий висновок суду цілком відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. У справах Євросуду зазначено: «Стретч проти Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії», заява №44277/98, від 24 червня 2003 року, самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна; «Рисовський проти України», заява №29979/04, від 20 жовтня 2011 року ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява №32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (заява №35298/04, п.67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обовязок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі», п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п.53, та «Тошкуце та інші проти Румунії», п. 38). По-перше, видається, що ця процедура дозволяє державним органам ретроспективно позбавляти особистих прав, наданих помилково, без будь-якого відшкодування добросовісним правовласникам. По-друге, видається, що вона надає державним органам можливість позбавляти таких прав за власним бажанням, у будь-який час і без залучення сторін, чиї інтереси зачіпаються. Суд зазначає, що можливість заінтересованих сторін оскаржити таке позбавлення до суду звичайно зменшує ймовірність свавільного тлумачення застосовних норм матеріального права державними органами, які стверджують, що помилилися. З іншого боку, те, що їх повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу». З огляду на вищевикладене з урахуванням того, що документально підтверджено факт трудових відносин [PERSON] з КСП «ім.Леніна», видачі на його імя сертифікату на право на земельну частку (пай), суд вважає доведеним факт членства позивача та наявність права на земельну частку (пай), яке набув згідно\~Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». З проводу спадкування позивачем необхідно вказати на наступні обставини. Положенням ч.1 ст.1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.1 ст.1262 ЦК України, другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Судом встановлено, що [PERSON] в судовому порядку оголошено померлим, з моменту набрання рішення законної сили минуло більше шести місяців, окрім позивача про спадкові права більш ніхто не заявляв, позивачем доведено перехід до неї спадкових прав на майно, заяву про відмову від спадщини вона не подавала, а перешкодою в нотаріальному її оформленні є відсутність оригіналу документу, що підтверджує право на земельну частку (пай), помилковість запису по батькові спадкодавця у сертифікаті на право на земельну частку (пай) та відсутність документу, що підтверджують спорідненість для прийняття спадщини по закону. Згідно ч.4\~ст.206\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються - на відповідача. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 50% сплаченого нею судового збору, про що мається документальне підтвердження. На підставі викладеного,

Outcome: approved