Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

03.08.2017 ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 23.02.2013 між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 401399251. Після чого, 30.09.2014 ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищезазначеним кредитним договором. 10.10.2016 між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги коштів до відповідача, що включать в себе суму заборгованості по кредитному договору № 401399251, яка становить 22425,76 грн. та складається з заборгованості за основною сумою боргу - 9645,87 грн., заборгованості по процентам та комісією - 3629,89 грн., неустойки - 9150, 00 грн. В зв'язку із чим, позивач просив стягнути на його користь 22425,76 грн. та судові витрати, розгляд справи проводи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся, в справі наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.02.2013 між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 401399251, згідно змісту якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 9645,87 грн. (а.с. 6). Згідно розрахунку заборгованості станом на 10.10.2016 відповідач має заборгованість в розмірі 22425,76 грн. та складається з заборгованості за основною сумою боргу - 9645,87 грн., заборгованості по процентам та комісією - 3629,89 грн., неустойки - 9150, 00 грн. (а.с. 10). 30.09.2014 між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 401399251 від 23.02.2013 (а.с.13-15). 10.10.2016 між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включать в себе суму заборгованості по кредитному договору № 401399251 (а.с.16-20). 19.10.2016 ТОВ «Дата Майнінг Груп» на адресу відповідача направлено повідомлення № 001463694-1 про укладення договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, та відповідно про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 401399251 позивачу (а.с.11). Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В той же час, згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов'язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вище викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, у зв'язку з чим у позивача виникло право вимагати повернення кредиту та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved