Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

04 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24 квітня 2001 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб у Горлівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції. Однак спільне життя між подружжям не склалося у звязку із відмінністю поглядів на сімейне життя, та з 23 квітня 2017 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично були припинені. Сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спору з приводу місця проживання дитини та поділу спільного майна між сторонами немає. Дитина за обопільною згодою залишиться проживати разом із позивачкою. Умови за яких відповідач буде приймати участь у вихованні дитини між сторонами також узгоджені. Переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу із відповідачем є неможливим, у звязку із чим, просить суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб зареєстрований між ними 24 квітня 2001 року у Горлівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції за актовим записом № 398. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву в якій розгляд справи просила проводити у її відсутності, позов задовольнити. Заперечень проти розгляду справи у заочному порядку не подавала. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Згідно із\~Розпорядженням Кабінету\~Міністрів\~України\~від 07\~листопада\~2014\~року\~№\~1085-р\~«Про\~затвердження\~переліку населених\~пунктів,\~на\~території\~яких органи\~державної\~влади\~тимчасово не\~здійснюють\~або здійснюють\~не\~в повному\~обсязі\~свої\~повноваження» та\~Указу Президента\~від 14\~листопада 2014\~року №\~875/2014\~про введення\~в дію\~рішення РНБО\~«Про невідкладні\~заходи щодо\~стабілізації соціально-економічної\~ситуації в\~Донецькій та\~Луганській областях»,\~пересилання пошти\~не здійснюється,\~зокрема,\~до м.\~Горлівка Донецької області, що є останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судової повістки за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 128 ЦПК України). У звязку із чим, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Однак [PERSON], будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання. \~ \~ \~ \~В матеріалах\~справи міститься\~заява складена\~від імені\~відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності, яка надійшла разом з позовом та доданими матеріалами. Однак суд не може прийняти вказану заяву, оскільки позбавлений можливості перевірити особу яка її склала. Позовна заява та заява складена від імені\~відповідача [PERSON],\~будь-яких\~інших засобів\~звязку з\~відповідачем окрім\~поштової адреси\~в м.\~Горлівка Донецької\~області,\~не містить.Натомість відповідач, на виклики суду в судові засідання жодного не зявився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності не подавав. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду\~на викладене,\~враховуючи,\~що відповідач,\~будучи повідомленим\~належним чином про дату, час і місце розгляду справи не зявився без повідомлення причин неявки, не подав відзив, а позивачка не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 квітня 2001 року. Шлюб між ними зареєстрований у Горлівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції за актовим записом № 398, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серія: І-НО № 126303 (а.с. 9). Згідно із свідоцтвом про народження, серія: 1-НО № 279303, [PERSON] народилась 18 квітня 2002 року в м. Горлівка Донецької області, та її батьками в свідоцтві записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Спільне життя між подружжям не склалося у звязку із відмінністю поглядів на сімейне життя, та з 23 квітня 2017 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично були припинені. Спору з приводу місця проживання дитини та поділу спільного майна між сторонами немає. Дитина за обопільною згодою залишиться проживати разом із позивачкою. Умови за яких відповідач буде приймати участь у вихованні дитини між сторонами також узгоджені. Відповідно до п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (\~ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України,\~відповідно до\~яких цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки, а тому суд вирішує спір на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень статті 51\~Конституції\~України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Дитина залишиться із позивачкою, оскільки між сторонами існує про це домовленість. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У звязку із цим, враховуючи, що позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Гаврилова», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Розвязуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає\~розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи,\~що позов\~судом задоволений\~у повному\~обсязі,\~суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. який був сплачений нею при зверненні до суду із даним позовом. На підставі наведеного,

Outcome: approved