Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

04.12.2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ОСББ «Волейків» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.10.2019 року позивачку було прийнято прибиральницею. Відповідач на момент прийняття позивачки на роботу не надав на підпис жодних документів, лише було усно повідомлено, що її місячний заробіток складає 3600 грн. Станом на 08.11.2019 року позивачці було сплачено 1704,66 грн. На запитання позивачки щодо розміру заробітної плати, їй повідомили, що вона була на випробувальному терміні, а вже з 01.11.2019 року їй буде виплачуватися заробітна плата в розмірі 3600 грн., а 5000 грн. за окладом постійної роботи. 12.11.2019 року позивачці стало відомо, що відповідач прийняв на роботу нову прибиральницю, в зв`язку з чим позивачка не змогла зрозуміти чи вона далі працює, чи вже звільнена. На її питання до роботодавця щодо її працевлаштування, вона не отримала чіткої відповіді. У позовній заяві позивачка вказала, що станом на 13.11.2019 року відповідач не здійснив жодного розрахунку, а саме не виплатив заробітну плату в розмірі 5000 грн. Також позивачка зазначила, що внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано моральної шкоди. В зв`язку із вказаним, позивачка просить стягнути з відповідача ОСББ «Волейків» на свою користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з розрахунку 5000 грн на місяць за період з 09.10.2019 року по даний час в розмірі 12 080,05 грн. та стягнути моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2019 року вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Фролової І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.12.2019 року задоволено самовідвід головуючого судді Фролової І.В. у справі №761/46860/19 за позовом [PERSON] до ОСББ «Волейків» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, моральної шкоди, а справу передано до цивільної канцелярії Шевченківського районного суду м. Києва для здійснення повторного автоматизованого розподілу справи між суддями. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2019 року вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Пономаренко Н.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.12.2019 року позовну заяву [PERSON] до ОСББ «Волейків» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, моральної шкоди залишено без руху для усунення недоліків. 10.01.2020 року позивачка [PERSON] подала до Шевченківського районного суду м. Києва позовну заяву про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, моральної шкоди з усуненням недоліків та клопотання про звільнення від сплати судового збору. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ОСББ «Волейків» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, моральної шкоди та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому, даною ухвалою позивача звільнено від сплати судового збору та частково задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів, а саме: зобов`язано ОСББ «Волейків» в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали направити на адресу Шевченківського районного суду м. Києва довідку про заробітну плату [PERSON] із зазначенням нарахованої та виплаченої заробітної плати, належним чином завірені копії документів щодо підтвердження прийняття та звільнення з роботи [PERSON] . Однак, в судовому засіданні представник відповідача повідомив, що оскільки позивач не приймалась на роботу за трудовим договором, то виконати в цій частині ухвалу не вбачалось за можливе. 12.02.2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва від відповідача ОСББ «Волейків» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог [PERSON] . Також у відзиві відповідач зазначив, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір № 29 від 01.10.2019 року, де ОСББ виступає замовником, а позивачка виконавцем. За умовами даного договору позивачка взяла на себе зобов`язання виконати в жовтні 2019 року прибирання площ загального користування в під`їзді № 1, а в листопаді 2019 року виконати генеральне прибирання на -1 та -2 поверхах в будинку за адресою: [ADDRESS] . За виконану роботу в жовтні та листопаді 2019 року замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі 2117,59 грн. та 1509,68 грн відповідно за вирахуванням 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5 % військового збору. Оплата здійснюється на картковий рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач взяті на себе зобов`язання за цивільно-правовим договором виконав шляхом перерахунку на картковий рахунок позивачки за жовтень 2019 року - 1704,66 грн., за листопад 2019 року - 1215,29 грн. Акти виконаних робіт були направлені позивачці для підписання, однак примірник відповідача не був повернутий. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, представник відповідача ОСББ «Волейків» заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, згідно наданого відповідачем копії цивільно-правового договору судом встановлено, що 01.10.2019 року між ОСББ «Волейків», як замовник, та [PERSON] , як виконавець, було укладено цивільно-правовий договір № 29 (далі договір). Відповідно до розділу 1 договору виконавець бере на себе зобов`язанням надати в обсязі і на умовах передбачених цим договором замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах передбачених цим договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги. Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), у тому числі може використовувати власні засоби та матеріали. Розділом 2 договору визначено обов`язки виконавця, а саме: виконати в жовтні 2019 року генеральне прибирання (миття вікон, підлоги та стін) площ загального користування будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме: пожежні сходи та сходові майданчики в під`їзді №1. В даному випадку судом встановлено, що у відзиві відповідача зазначена інша редакція п.4.3 договору і під час судового засідання 21.10.2020 різницю в редакціях вказаного пункту також була виявлено, однак вказане не спростовує укладання договору між вказаними сторонами в редакції, яка долучена до матеріалів справи, оскільки вона підписана сторонами. Розділ 4 договору, примірник якого наявний в матеріалах справи, визначено розмір і порядок оплати. Так, умовами пункту 4.3. передбачено, що підставою для підписання документа, який підтверджує виконання робіт виконавцем за цим договором є підписний Акт виконаних робіт, який підписується сторонами договору після підписання робіт (частини робіт), зазначених в розділі 2 цього договору. За виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду в розмірі 2117,59 грн. за вирахуванням 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5 % військового збору. Сплата здійснюється на картковий рахунок [NUMBER] , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк». Положеннями п.4.5. договору визначено, що оплата за виконання робіт може бути розділена на декілька частин (після виконання частини роботи) і, відповідно, з підписанням декількох актів виконаних робіт. Розмір кожної виплати відповідає об`єму частини виконаних робіт. При цьому, відповідно до п. 9.1 договору передбачено, що на виконавця не розповсюджуються правила внутрішнього трудового розпорядку замовника. Виконавець самостійно і на власний ризик організовує виконання цього договору у відповідності до його умов та вимог цивільного законодавства. Відповідно до п. 11.1 договору термін дії договору з 01.10.2019 року до повного виконання зобов`язань сторонами. В судовому засіданні позивачка стверджувала, що цивільно-правовий договір № 29 від 01.10.2019 року є фіктивним, однак не заперечувала, що вона його підписала. За визначенням ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Тобто, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. Суд не погоджується з доводами позивачки, що вказаний вище договір має ознаки фіктивності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 4 ст. 202 ЦК України дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). При цьому, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). У своїй постанові від 16.01.2018 року у справі № 350/403/16 Верховний Суд вказав, що цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці. Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних, є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу. Таким чином, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться. Письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах справи, а саме платіжними дорученнями № 205 від 08.11.2019 року, № 265 від 03.12.2019 року підтверджено, що відповідач перерахував грошові кошти на картковий рахунок [NUMBER] , який відкритий на ім`я позивачки,в розмірі 1705,66 грн. та 1215,29 грн., а всього 2920,95 грн. У платіжних дорученнях зазначено, що платіж здійснено на підставі цивільно-правового договору № 29 від 01.10.2019 року (57, 58). В актах виконаних робіт до цивільно-правового договору № 29 від 01.10.2019 року від 06.11.2019 року та від 02.12.2019 року містяться дані про обсяг робіт, які були виконані позивачкою,та дані про розмір оплати за надані позивачкою послуги. Розмір винагороди за надані послуги вказані з урахуванням 18 % податку на доходи фізичних осіб та 1,5 % військового збору (без ПДВ), а саме: 2117,59 грн. та 1509,68 грн. відповідно. Однак дані акти не підписані виконавцем робіт - [PERSON] . З приводу не підписання цих Актів позивачкою, представник відповідача пояснив, що [PERSON] відмовилась їх підписувати, а позивач повідомила, що їх не отримувала для підпису. Разом із тим, із досліджуваних судом Актів виконаних робіт та платіжних доручень вбачається, що грошові кошти, які були перераховані позивачці, відповідають сумам винагороди, зазначених в актах і отримання яких [PERSON] підтверджує, однак вказує, що це частина заробітної плати, а не на виконання умов вищевказаного договору. При цьому, суд приймає до уваги, що сторони не заперечували сам факт виконання робіт [PERSON] з прибирання і позивачка не заперечувала в судовому засіданні факт отримання нею грошових коштів у розмірі, які вказані в платіжних дорученнях. А відтак, доводи позивачки, що цивільно-правовий договір є недійсним у зв`язку з його фіктивністю, оскільки у відповідності до ст.ст. 77, 78, 79, 81 ЦПК не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, а матеріалами справи, зокрема платіжними дорученнями, доведено протилежне, а саме: факт виконання позивачкою умов договору №29 . Також, в судовому засіданні не знайшла підтвердження та обставина, що [PERSON] було прийнято на роботу прибиральницею з окладом 5000 грн. в місяць, оскільки такі твердження не підтверджені жодним доказом і, в свою чергу, спростовуються цивільно-правовим договором № 29 від 01.10.2019 року, який позивачка власноручно підписала. Оскільки судом не встановлено, що з боку відповідача порушено трудові права позивачки, які пов`язані з невиплатою їй заробітної плати в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку не підлягають задоволенню. Враховуючи, що суд не знайшов правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, а отже, позивачкою не доведено і не надано жодних доказів для підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань з боку відповідача, а тому в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди також відмовлено. При цьому, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, з врахуванням тієї обставини, що позивач позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed