Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

04.10.2018 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період її навчання, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і по 01.12.2019 року включно. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що є донькою [PERSON] та відповідача - [PERSON], шлюб між якими було розірвано 18.11.1998 року. Оскільки [PERSON] не приймав участі в її утриманні, рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13.01.2015 року з останнього на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10.11.2014 року і до 31.05.2018 року включно. Вказані аліменти були присуджені на час її навчання в Національному університеті біоресурсів і природокористування України. По його закінченню сплата аліментів була припинена. Проте, на даний час вона продовжує навчання у вказаному навчальному закладі, є студенткою ОС «Магістр» денної форми навчання за спеціальністю «Менеджмент» факультету аграрного менеджменту, стипендії не отримує, не працює. Тому, просила стягнути аліменти на її утримання до закінчення терміну навчання, а саме: по 30.12.2019 року. Ухвалою від 06.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13.01.2015 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання їх доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно на період її навчання у Національному університеті біоресурсів і природокористування України, починаючи з 10.11.2014 року і до 31.05.2018 року включно (а.с. 4). Вказане рішення набрало законної силу у встановленому законодавством порядку. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вказаним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] та відповідача - [PERSON], шлюб між якими було розірвано 18.11.1998 року. Вказане з огляду на положення ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Згідно довідки № 1394 від 03.09.2018 року [PERSON] є студенткою ОС «Магістр» 1 р.н. денної форми навчання спеціальність «Менеджмент» факультету аграрного менеджменту Національного університету біоресурсів і природокористування України. Період навчання з 01.09.2018 року по 30.12.2019 року (а.с. 5). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, котра набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За правилами ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача на її утримання у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до моменту закінчення навчання, а саме: по 30.12.2019 року. На думку суду, розмір аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання дитини на період навчання. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у справі, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 768,40 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved