overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

02 жовтня 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обгрунтування своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем по справі з 19.11.2005 року знаходилась у шлюбі, шлюб на даний час не розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, незважаючи на те , що працездатним і має можливість надавати таку допомогу, просить стягнути з нього аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини усіх видів доходу , починаючи з дня подачі позову до досягнення дитини повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наподягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з»явився, просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем по справі 19.11.2005 року укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 550 ( а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] ( а.с. 5). Судом встановлено, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки позивачці не надає, хоча має таку можливість, оскільки є працездатним, та стан його здоров»я дозволяє нести аліментні зобов»язання. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров»я та матеріальне становище дитини ; 2) стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів ; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина ; 4) інші обставини, що мають істотне значення . Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Доказів стосовно непрацездатності відповідача а також його стану здоров»я, які б були підставою для визначення розміру аліментів за розміром меншим ніж вказаним позивачкою, до суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

02 жовтня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на час навчання, посилаючись на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від якого мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. На даний час дочка [PERSON] продовжує навчання на 2-му курсі денного відділення Житомирського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету та потребує матеріальної допомоги зі сторони батька, який не надає матеріальної допомоги на її утримання, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала із підстав зазначених в ньому. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, участь особи в судовому засіданні є її обов'язком, від якого особа за її клопотанням може бути звільнена судом. За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв'язку із неявкою цієї особи до суду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Відповідно ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м.Коростень в свідоцтві про народження якої в графі «батьки» записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно ч.1 ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до довідки Житомирського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету від 17 вересня 2014 року [PERSON] дійсно навчається в Житомирському торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету на державній основі з 01 вересня 2014 р. по 30 червня 2017 р. (а.с.12). Відповідно ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Оцінивши надані докази на умовах змагальності і в межах заявлених позовних вимог, суд задовольняє позов про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої [PERSON] оскільки вона продовжує навчання після досягнення повноліття, не досяг 23 річного віку та потребують матеріальної допомоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

02 жовтня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 25 грудня 2002 року у відділі реєстрації актів громадського стану м.Костянтинівки Донецької області, актовий запис № 505, від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], також зазначила, що брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, які виникли на грунті зловживання відповідачем спиртними напоями та зрадами. Позивачка вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25 грудня 2002 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 505, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадського стану Костянтинівського міського управління юстиції (а.с.3). Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей [PERSON],[INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадського стану м.Костянтинівки Донецької області (а.с.4), [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.5) Сторони мешкають окремо, брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, які виникли на грунті зловживання відповідачем спиртними напоями. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

02 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором в сумі 453717,93 грн. та судового збору в розмірі 3654 грн. 86 коп. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений завчасно і належним чином, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомлення про вручення поштового відправлення, із заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 20 березня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 941/7-24, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 32000 доларів США зі сплатою відсотків за користування ним. 15 липня 2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена додаткова угода №1 про внесення змін до кредитного договору № 941/7-24, згідно з якою суму кредиту збільшено до 32932,32 доларів США. 27 вересня 2012 року позивач та відповідач [PERSON] уклали договір про внесення змін №1 до кредитного договору № 941/7-24, відповідно до якого змінено валюту кредитування з долара США на гривню та переведено в гривню залишок заборгованості, який становив 371718,74 грн. 20.03.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки №935/09-229, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 941/7-24. Відповідач 1 свої зобов'язання по договору належним чином не виконував у зв'язку з чим станом на 22.09.2014 р. утворилася заборгованість в сумі 453717 грн. 93 коп., з якої: 370 169,91 грн. - заборгованість по кредиту, 62192,40 грн. - заборгованість по відсоткам, 4662,19 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 7086,06 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 3674,85 грн. - інфляційні витрати за кредитом, 5932,51 грн. - інфляційні витрати за відсотками, що підтверджується розрахунком (а/с 20-22). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

02 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій зазначив, що після смерті 06 червня 2014 року його батька [PERSON] він є єдиним спадкоємцем за заповітом від 28 травня 2001 року спадкового майна. Встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини пропустив, оскільки тяжко переживав смерть батька та не думав про спадщину, яка відкрилася після його смерті. Крім того, він не достатньо обізнаний із чинним законодавством України, а тому не знав, що зобов'язаний подати заяву нотаріусу саме у шестимісячний строк. Натомість вважав, що прийняв спадщину шляхом догляду за будинком спадкодавця та зберіганням інших документів на спадкове майно. Просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] тривалістю в один місяць. У судове засідання сторони не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності та, відповідно, позивач - про підтримання позвоних вимог, відповідачі - про їх визнання. Позов підлягає до задоволення. Судом установлено, документально підтверджено, що [PERSON] 28 травня 2001 року все своє майно заповів позивачу у справі. Згаданий заповіт посвідчено Щедрогірською сільською радою Ратнівського району Волинської області і зареєстровано в реєстрі за №16. Як вбачається із свідоцтва про смерть І-ЕГ №155882, 06 червня 2014 року [PERSON] помер. З цієї дати згідно із ст.1220 ЦК України відкрилась спадщина на належне йому майно. У силу ст.1223 ЦК України позивач має право на спадкування як особа, визначена у заповіті. Відповідно до ст.1269 ч.1 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У встановлений ст.1270 ч.1 ЦК України строк позивач до нотаріальної контори не звернувся, оскільки вважав, що прийняв спадщину шляхом зберігання документів на спадкове майно та доглядом за будинком спадкодавця. Відповідно до ст. 1272 ч.3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. За таких обставин суд з огляду на визнання позову відповідачами, враховуючи принцип справедливості, визнає причину пропуску строку поважною та визначає додатковий строк в один місяць з наступного дня після вступу рішення у законну силу, який вважає достатнім для подання позивачем до нотаріуса заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

02 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано, що 08 листопада 2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 823. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з серпня 2015 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 08 листопада 2003 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 823 (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з серпня 2015 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

02 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 05 червня 2009 року. Від подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Однією сімєю проживають до цього часу. Однак, сімя фактично розпалась внаслідок частих сварок та суперечок із чоловіком. Посилаючись на те, що подальше спільне життя не можливе, так як суперечить її інтересам та інтересам дитини позивачка просить розірвати шлюб із відповідачем. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 15). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився без повідомлення причин, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 13). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 05 червня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції Сумської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №36. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 4). [PERSON] і [PERSON] мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а. с. 5). Причиною розпаду сімї стали часті сварки та суперечки між подружжям, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам сторін та їх малолітньої дитини, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі заяви позивачки та у відповідності до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні, [PERSON]. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає сплачений останньою при зверненні з даним позовом до суду судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

02 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 17 квітня 2010 року. Від подружнього життя мають двох малолітніх синів: [PERSON], [INFO] та Кіріла, [INFO]. Однією сімєю проживали до червня 2015 року. З цього часу сімя фактично розпалась у звязку з постійними сварками та суперечками, які виникають між ними. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, суперечить її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, позивачка звернулась до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 20). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився без повідомлення причин, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 19). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 17 квітня 2010 року у виконкомі Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за №11. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 7). Від подружнього життя [PERSON] і [PERSON] мають двох малолітніх синів: [PERSON], 26 серпня 2010 року та [PERSON] Кіріла Дмитровича, [INFO] (а. с. 8-9). Причиною розпаду сімї стали постійні сварки та суперечки, що виникають між подружжям. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам сторін та їх малолітніх дітей, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі заяви позивачки та у відповідності до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні [PERSON]. Від стягнення з відповідача судових витрат у виді судового збору, сплаченого при зверненні з даним позовом до суду, позивачка відмовилась, про що подала відповідну письмову заяву (а. с. 20). На підставі викладеного,

Outcome: approved