Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

04.05.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 12.07.2008 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинили своє існування з березня 2014 року, приблизно з травня-червня 2014 року вони проживають окремо. Спільного господарства не ведуть, через це подальше спільне життя і збереження шлюбу позивач вважає не можливим. Відповідач з ними не мешкає, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліментів відповідач нікому не сплачує, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей у нього немає. 29.09.2017 року через канцелярію суду позивач надала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, доньки [PERSON], 15.12.2008 року в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає. Суд визнав можливим справу розглянути у відсутність позивачки та відповідача, за наявними в матеріалах справи доказами. Оскільки сторони у судове засідання не з»явились, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 12.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 826. Прізвища чоловіка та дружини після одруження «Польгуй» (а.с.4). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьками зазначені: батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.5) . Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені ст. 112 СК України, де зазначено, що суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що дійсною причиною розірвання шлюбу є відсутність взаємної любові та поваги подружжя одне до одного; небажання позивача продовжувати сімейні відносини з відповідачем, а відповідача - зберегти сімю. Спору щодо розподілу майна та місця проживання дитини не виникає. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами не можливе, оскільки втрачені почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, тому підстав для примирення подружжя немає. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що має істотне значення, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України , розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника та одержувача аліментів, тому вважає за необхідне, позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.05.2017 року в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України. Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, покласти на відповідача. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved