overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

03.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в розмірі 12553 грн 75 коп, мотивуючи вимоги тим, що 19.04.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір споживчого кредиту №А31JRX49830169, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 3790 грн 40 коп. Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязувалась повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 0,12% річних в термін до 18.04.2014 року. Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. В судове засідання представник позивача не прибув, в поданій заяві просить розглянути справу у його відсутність (а.с.24). Відповідач в судове засідання без поважних причин не прибув. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення по справі на підставі наявних доказів у справі і проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд встановив, що 19.04.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір споживчого кредиту №А31JRX49830169, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 3790 грн 40 коп. Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязувалась повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 0,12% річних в термін до 18.04.2014 року (а.6-15). Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок станом на 22.07.2015 року виникла заборгованість на загальну суму 12553 грн 75 коп, яка включає заборгованість по тілу кредиту в розмірі 3141 грн 66 коп, заборгованість за відсотками в розмірі 3 грн 43 коп, в інша частина заборгованості складається з пені, штрафів та комісії (а.с.4-5). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Стаття 551 ЦК України передбачає, що розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Так як розмір заподіяних позивачу збитків фактично становить 3145 грн 09 коп (що включає заборгованість з тіла кредиту та несплачені відсотки), а загальний розмір неустойки, комісії значно перевищує розмір збитків суд зменшує розмір неустойки, комісії, який підлягає стягненню з відповідача, до 3145 грн 09 коп та визначає загальну суму боргу відповідача за кредитним договором в розмірі 6290 грн 18 коп. Встановлені судом обставини є підставою для часткового задоволення позову. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

03.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що відповідачі є абонентами ПКП «Тепломережі», якому були надані та надаються послуги по теплопостачанню, але він не виконує вимоги ст.ст.67,68,162 ЖК України та п.п.18, 20 Правил надання послуг по централізованому опаленню, поставки холодної та гарячої води, водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, не оплачують послуги з теплопостачання. Відповідачі неодноразово були повідомлені про суму заборгованості й про те, що у випадку непогашення її у добровільному порядку, підприємство буде змушено звернутися до суду для примусового стягнення заборгованості. ПКП «Тепломережі» просить суд стягнути на користь підприємства з відповідачів заборгованість за використане опалення у сумі 4738 грн. 22 коп., та судовий збір сплачений підприємством при подачі позову до суду у сумі 243 грн.60 коп. Представник ПКП «Тепломережі» у судове засідання не зявився, однак від нього до суду надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутність на позовних вимогах наполягає. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі до суду не зявилися, про час, місце та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, про причину своєї неявки у судове засідання не повідомили, за таких обставин суд не має відомостей про причини їх неявки, тому вважає потрібним відповідно до ст.224 ЦПК України, отримавши згоду представника позивача, вирішувати справу шляхом ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи наявність заяви від представника позивача про розгляд справи без його участі та неявку у судове засідання, належно повідомлених відповідачів про розгляд справи, суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS], отримують послуги з теплопостачання, але всупереч вимог ст. 714 ЦК України та п.п.18, 20 Правил надання послуг по централізованому опаленню, поставки холодної та гарячої води, водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 р. № 630, не оплачують послуги з теплопостачання і станом на 01.04.2015 року за ними утворився борг у сумі 4738 грн. 22 коп., що підтверджується довідкою ПКП «Тепломережі» про нарахування і оплату по особовому рахунку № 4009001, таким чином позов підлягає задоволенню. Разом з заборгованістю підлягають сплаті відповідачами на користь позивача судові витрати у сумі 243 грн.60 коп. на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

03.08.2015 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 6099,04 грн. за кредитним договором № б/н від 21.05.2008 року та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного 21.05.2008 року договору № б\\н відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості в звязку з чим на 30.06.2015 року має заборгованість у сумі 6099,04 грн., яка складається: 1964,35 грн. заборгованість за кредитом, 3606,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи, а саме: 250 грн. штраф (фіксована частина), 278,53 грн. штраф (процентна складова). Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень по суті позову не надав, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України суд з урахуванням відсутності заперечень та відповідних доказів відповідача знаходить, що копіями заяви позичальника з довідкою про умови кредитування ( а.с.8,9), умовами та правилами надання банківських послуг ( а.с. 10-15) підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а розрахунком заборгованості ( а.с.5-7) підтверджено розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

03.08.2015 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на ті обставини, що придбала у [PERSON] у приватну власність житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який у свою чергу набув право власності на житловий будинок за вищезазначеною адресою на підставі ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.06.2004 року після смерті своєї дружини [PERSON] , за якою залишилось зареєстрованим право власності на земельну ділянку за вказаною адресою (остання набула вказане право згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку площею 943 км.м., наданої для обслуговування житлового будинку на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.03.1995 р. № 123.) \~ \~ \~ \~Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне: \~ \~ \~ \~Придбання позивачем у [PERSON] житлового будинку за адресою: [ADDRESS] підтверджується копією договору купівлі-продажу від 05.11.2004 року. \~ \~ \~ \~З копії рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень вбачається, що право власності на земельну ділянку за вказаною адресою зареєстроване за [PERSON] . \~ \~ \~ \~З огляду на викладене суд вважає, що в судовому засіданні встановлений той факт, що позивач правомірно володіє домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В силу ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю, що перебуває у власності іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

03.08.2015 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що 22.07.2011 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Тривалий час сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Припинення шлюбних відносин із відповідачем вважає необхідним через відсутність між ними близьких відносин, проживання окремо один від одного, втрати почуття поваги та любові, шлюб носить формальний характер. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають неповнолітню дитину- [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягала на підставі викладених у ньому обставин, просила його задовольнити та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце судового розгляду. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи до суду завчасно не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 22.07.2011 року зареєстровано шлюб між сторонами у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві за актовим записом № 525. Сторони мають спільну неповнолітню дитину- [PERSON], [INFO] Згідно ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 Сімейного кодексу України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд не вбачає підстав для надання додаткового строку для примирення сторін. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ст.114 ч.2 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

03.08.2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись у своїх вимогах те, що згідно з розпорядженням голови Марківської райдержадміністрації №107 від 05.03.2015 року «Про встановлення опіки над малолітньою [PERSON], [INFO]» вона та її чоловік , [PERSON], були призначені опікунами над малолітньою [PERSON], яка проживає разом з ними і знаходиться на їх утриманні. Відповідач позбавлена батьківських прав рішенням Марківського районного суду Луганської області від 02.04.2013 року по справі №1216/260/12-ц, яке набрало законної сили 08.05.2013 року. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів її доходу до досягнення нею повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку. Позивач надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути без її участі при заочному розгляді. Відповідач в судові засідання, призначені на 18.09.2015 року та 01.10.2015 року, не зявилася, хоча належним чином була повідомлена, про що свідчать зворотні поштові повідомлення. Тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст.ст.180, 181, 182, 183 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При недосягненні угоди про сплату аліментів кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку в частці від заробітку або доходу з урахуванням стану здоровя і матеріального становища дітей та платника аліментів та інших обставин, які мають істотне значення. Із наданих позивачем доказів встановлено, що згідно з розпорядженням голови Марківської райдержадміністрації №107 від 05.03.2015 року «Про встановлення опіки над малолітньою [PERSON], [INFO]» позивач та її чоловік , [PERSON], були призначені опікунами над малолітньою [PERSON], яка проживає разом з ними і знаходиться на їх утриманні. Відповідач позбавлена батьківських прав рішенням Марківського районного суду Луганської області від 02.04.2013 року по справі №1216/260/12-ц, яке набрало законної сили 08.05.2013 року. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

03.08.2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись у своїх вимогах те, що згідно розпорядження голови Марківської райдержадміністрації №107 від 05.03.2015 року «Про встановлення опіки над малолітньою [PERSON]» вона та її чоловік [PERSON] призначені опікунами над малолітньою [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO], є батьком малолітньої [PERSON] Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 10.07.2015 року він засуджений до 5 років позбавлення волі. На даний час перебуває в Старобільському СІЗО, в звязку з чим не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Малолітня [PERSON] проживає з нею і знаходиться на її утриманні, тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу до досягнення нею повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку. Позивач надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути без її участі. Відповідач надав заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст.ст.180, 181, 182, 183 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При недосягненні угоди про сплату аліментів кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку в частці від заробітку або доходу з урахуванням стану здоровя і матеріального становища дітей та платника аліментів та інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з опікуном [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Відповідач не заперечує проти стягнення аліментів у вказаному розмірі. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси сторін та інших осіб. Тому на підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

03.08.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сімєю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні. Вона повідомила про відсутність наміру змінювати своє прізвище на дошлюбне та відмовилася від надання судом строку на примирення з відповідачем. Відповідач позов визнав. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 26.01.2010 року, при цьому мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. З грудня 2013 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сімєю, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

03.08.2015 року позивачка звернулася до Іллічівського райсуду м.Маріуполя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 12.05.2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №102. [INFO] народився син - [PERSON] З ініціативи відповідача сторони з квітня 2015 року однією сім'єю не проживають, дитина мешкає з позивачкою. Бажає розірвати шлюб, у зв'язку з тим вони не зійшлись характерами. Вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Згідно свідоцта про шлюб серія [NUMBER] від 12.05.2012 року між позивачкою та відповідачем - [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис №102. Згідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 20.11.2012 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області у позивачки та відповідача є спільна дитина: син - [PERSON], [INFO]. Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, жодна з сторін не бажає йти на примирення, родина розпалася та підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та їх дитині.

Outcome: approved