Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

03 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Вимоги обгрунтовує тим, що 28 листопада 2015 року між ним та відповідачем укладено договір фінансового лізингу №001184 з додатками №1 та №2, згідно з яким ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» взяло на себе обовязок придбати предмет лізингу трактор МТЗ, зазначений у п. 1.1. договору та специфікації, що є додатком № 2 до договору. При підписанні договору представник відповідача запевнила його, що першочергово необхідно сплатити половину вартості трактора 49 000 грн., що ним і було зроблено. Після підписання і вивчення змісту договору він зрозумів, що сплачені кошти не повертаються, що є порушенням його прав як споживача. Предмет лізингу до цього часу йому наданий не був. Вказує на положення ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України, згідно з якими підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається; та на положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в якій закріплене поняття «несправедливі умови договору»: якщо, всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Посилається на те, що в договорі обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», положеннями ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Зазначає що, відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним. Оскільки у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та суперечить вимогам законодавства. У звязку з цим, просить визнати недійсним вказаний договір фінансового лізингу №001184 від 28 листопада 2015 року, стягнути з відповідача на його користь 49000 грн. сплачених ним за договором, як адміністративний платіж, та судові витрати. Сторони, їх представники у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідача заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. Тому, зважаючи на надіслане позивачем та його представником суду клопотання про підтримання позовних вимог та можливість розгляду справи у заочному порядку, суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності сторін, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2015 року [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» уклали договір фінансового лізингу № 001184, згідно з яким це товариство взяло на себе обовязок придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Також сторонами підписано Додаток №1 до договору «Графік сплати авансового платежу» та Додаток №2 «Специфікація». Відповідно до п. 1.1. Договору предметом лізингу по даному договору є транспортний засіб, зазначений у цьому пункту та в Додатку №2 до договору, а саме: МТЗ, комплектація / модифікація - 82.1.26, обєм / тип двигуна - 4,75, тип КПП МТ, привід - 4х4. Додатком №2 «специфікація» визначено транспортний засіб МТЗ, модель 82.1.26, ціна становить 19215,69 доларів США. Згідно умов договору: 1.4. Лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За такими зобовязаннями відповідає продавець. 1.7. Предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом терміну, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу, авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору. 1.8. Незалежно від наявності у продавця предмету лізингу, вказаного лізингоодержувачем в даному договорі та за заявою лізингоодержувача, сам предмет лізингу може бути змінений на інший предмет лізингу до моменту його купівлі. 4.1. Лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дня отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, з урахуванням умов, викладених у п. 1.7 ст. 1 даного договору. У разі затримки терміну сплати авансового платежу (не враховуючи право лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців), термін поставки предмета лізингу може бути відповідно змінено. 8.2. Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 19215,69 доларів США,…що становить 490000 грн. 8.5. Всі планові платежі, які визначаються у додатку № 1 та додатку № 3 до даного договору, сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбачених цим договором … 9.1. Авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50% від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у додатку №1 до даного договору. Статтею 10 договору визначено, що лізинговий періодичний платіж - це платіж, що сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток №3 до договору). Кожний лізинговий періодичний платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 21 відсоток річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); комісія за супроводження договору в розмірі 7 відсотків. У п. 12.1 договору зазначено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірванням договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. 12.4. За несвоєчасне внесення лізинговх платежів, лізингоодержувач зобовязаний сплачувати лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного лізингового платежу, до дня фактичної оплати цього лізингового платежу включно. За несвоєчасне внесення лізингових платежів лізингоодержувач зобовязаний сплачувати лізингодавцю проценти за користування чужими коштами в розмірі 3% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення сплати лізингових платежів, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного лізингового платежу по день фактичної оплати цього платежу включно. 12.5. За використання предмета лізингу не за призначенням, невиконання обовязку з утримання його у відповідності до технічних умов, правил технічної експлуатації, інструкції виробника предмета лізингу, неподання інформації про стан та місцезнаходження предмета лізингу, порушення умов п. п. 3.3.6 п. 3.3 даного договору, лізингоодержувач зобовязаний сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 3% від загальної вартості предмета лізингу на момент підписання додатку №3 до даного договору за кожен випадок такого порушення. Згідно з квитанцією від 28 листопада 2015 року, [PERSON] сплатив відповідачеві адміністративний платіж в сумі 49000 грн. (а.с.24). 08 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про розірвання вказаного договору з причини неотримання ним предмета лізингу та просив повернути грошові кошти, сплачені в рахунок оплати трактора. Згідно з відповіддю відповідача від 05 січня 2016 року, на підставі вказаної заяви [PERSON], договір лізингу № 001184 від 28 листопада 2015 року вважається розірваним з 08 грудня 2015 року, адміністративний платіж в розмірі 490000 грн. поверненню не підлягає (а.с.25). До цього часу трактор за договором позивачу не наданий, грошові кошти в сумі 49000 грн. позивачу не повернуті. За приписами ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону, істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 16 Закону, сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною, визначене поняття «несправедливі умови договору» (ч. 2), згідно якого умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Враховуючи встановлені обставини справи та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, визнання оспорюваного договору недійсним та стягнення коштів на користь позивача, сплачених останнім у вигляді адміністративного платежу. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у аналогічних справах, в тому числі і в постанові від 8 червня 2016 року (№ 6-330цс16, згідно з якою, за змістом положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 с. 509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими, згідно із частиною третьою статті 18 цього Закону є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (п.п. 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (п. 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (п. 13). За змістом ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому. Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 28 листопада 2015 року, укладеного між сторонами, дає підстави для висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (стаття 12 договору), звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, що суперечить вимогам чинного законодавства. Про несправедливість умов договору свідчить і зміст п. 10.14, згідно якого достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингових платежів у термін до 12 календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10 відсотків від суми дострокового погашення. Таким чином, п. 10.14 ст. 10, а також п. 12.1 ст. 12 договору встановлюють односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь - яке порушення зобовязання, а й за дострокове погашення суми лізингових платежів та розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, є несправедливими умовами договору. Пункти 8.3, 8.5 договору передбачають, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця. Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1, 3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця. За змістом зазначених пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте порядку перерахунку договір не передбачає. Аналіз змісту договору, зокрема, пунктів 3.2.7, 12.1, свідчить про те, що за невиконання своїх зобовязань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу. Із огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень ст. 692 ЦК України, споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобовязань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України. Відповідно до статті 10 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобовязання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі. Зі змісту договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який міститься посилання у договорі фінансового лізингу. Згідно з пунктом 4.3 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток 3 до договору), який сторони зобовязані підписати до моменту підписання акта приймання-передачі. Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу його грошових зобовязань. Згідно з п.п. 1.4, 1.5 ст. 1 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За такими зобовязаннями відповідає продавець. Лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем виключно за зобовязанням щодо продажу предмета лізингу. Між тим, ст. 808 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Згідно змісту договору лізингу, вибір продавця предмета лізингу здійснює відповідач. У договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, а тому пункти 1.4, 1.5 договору щодо звільнення лізингодавця від відповідальності в частині, зокрема, якості, комплектності, справності товару, суперечать ст. 808 ЦК України. Разом з тим, на підставі п. 7.1-7.3 договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача на користь лізингодавця. Пунктом 10.15 договору передбачено, що у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів, сторони складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу; у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверненню не підлягають. Таким чином, позивач, як споживач, позбавлений можливості відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення сплачених платежів. Таким чином, суд визнає умови договору фінансового лізингу несправедливими, а договір з цих підстав недійсним, стягнувши з лізингодавця на користь лізингоодержувача сплачену суму адміністративного платежу. Крім того, виходячи з того, що за своєю правовою природою вказаний договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Посилання позивача на відсутність у товариства ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що відповідно до ст. 227 ЦК України, може бути самостійною підставою для визнання договору недійсним, не знайшли свого підтвердження наданими позивачем доказами, клопотання про їх витребування не заявлялося. Щодо вирішення питання про стягнення судового збору, суд виходить з того, що у справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», як з не майнової та майнової вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача у передбаченому ст.88 ЦПК України порядку, підлягає стягненню сплачений ним під час звернення до суду судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. та з відповідача в дохід держави - 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: partial