Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

03 грудня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності. 12 лютого 2019 року ухвалою суду, за клопотанням позивача до участі у справі - в якості третьої особи залучено - Сектор з питань державної реєстрації Кременчуцької державної районної адміністрації В своїй позовній заяві позивач вказала, що в її власності перебуває квартира [ADDRESS] . Вказана квартира отримана нею у власність як членом радгоспу імені Ватутіна за договором про продаж у розстрочку житлового будинку у с. Єристівка. Однак, коли позивач вирішила зареєструвати своє право власності в новому (електронному) реєстрі прав власності виявилось, що правовстановлюючий документ - договір про продаж у розстрочку житлового будинку у с. Єристівка втрачено, залишилася лише ксерокопія документу. Оскільки радгосп імені Ватутіна, який в серпні 1996 р. було реорганізовано в КСП ім. Ватутіна, було визнано банкрутом та ліквідовано згідно рішення господарського суду Полтавської області від 21.06.2005 р. - отримати копію Договору купівлі продажу від 12.08.1992 р. вона не має можливості. Таким чином позивач являючись власником квартири - підтвердити юридично своє право власності не може, а відповідно і не може реалізувати своє право розпорядження квартирою. На підставі вищевикладеного, просила суд ухвалити рішення, яким: визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач та її представник адвокат Пузь Ю.А. в судове засідання не з`явилися. Від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином і надіслав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи Сектор з питань державної реєстрації Кременчуцької державної районної адміністраціїв судове засідання не з`явився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином, надіслав заяву про слухання справи без його участі, поклався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] подав суду письмові пояснення в яких вказав що являється власником квартири [ADDRESS] , та підтвердив, що позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , просив слухати справу за його відсутності проти задоволення позову не заперечував. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином в тому числі і шляхом подання оголошення. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). З ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України, постає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1,2 ст. 370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. В постанові Верховного Суду України 04 квітня 2011 року по справі № 3-18гс11 зроблено правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Це відображено і в п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 16 ЦК України також передбачає такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Вказана квартира отримана нею у власність як членом радгоспу імені Ватутіна за договором про продаж у розстрочку житлового будинку у с. Єристівка, що вбачається із копії самого договору. Отримати дублікат правовстановлюючого документу - договору про продаж у розстрочку житлового будинку у с. Єристівка про право власності на квартиру позивач не має можливості, скільки радгосп імені Ватутіна, який в серпні 1996 р. було реорганізовано в КСП ім. Ватутіна, було визнано банкрутом та ліквідовано згідно рішення господарського суду Полтавської області від 21.06.2005 р. Факт належності квартири позивачам підтверджується наступними доказами. Копією договору про продаж у розстрочку житлового будинку у с. Єристівка без дати, з якого вбачається, що Радгосп імені Ватутіна в особі директора [PERSON] . Продавець з однієї сторони та [PERSON] . Покупець з іншої сторони уклали цей договір купівлі продажу про те що Продавець продав а Покупець купила житловий будинок в [ADDRESS] . Довідкою Пришибської сільської ради № 02-21/212 від 14.03.2017 р. про те, що згідно записів в погосподарській книзі Пришибської сільської ради № 11 житловий будинок [ADDRESS] належить: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ). Листом відповіддю Пришибської сільської ради № 02-23/998 від 21.11.2018 р. на запит адвоката Пузь Ю.А. про те, що згідно запису в погосподарській книзі Пришибської сільської ради № 11 квартира [ADDRESS] належить [PERSON] ; Паспортом [PERSON] згідно якого вбачається що [PERSON] зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] з 1991 року. Окрім того належність квартири позивачам підтверджується також Технічним паспортом на квартиру, де [PERSON] записана як замовник технічної інвентаризації. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, сумніву у їх достовірності суд не має, визнання права власності на квартиру не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа. Позивач є інвалідом другої групи по загальному захворюванню, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору а тому судові витрати відносяться за рахунок держави згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved