Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

02.07.2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява вмотивована тим, що 31.01.2008 року з метою отримання банківських послуг відповідач підписав договір №б/н, за яким отримав кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач дав свою згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і дає право Банку в будь який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом в договорі. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 01 квітня 2020 року виникла заборгованість в сумі 266779,44 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 2713,12 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 259566,32 грн, заборгованість за пенею в розмірі 4500,00 грн. Позивач, користуючись своїм правом, просить стягнути з відповідача частину заборгованості за кредитом, яка становить 131940,71 грн та складається з заборгованості за кредитом в сумі 2713,12 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 129227,59 грн, вирішити питання про судові витрати. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 07.07.2020 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана учасникам справи. Також відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав, просив застосувати позовну давність, про що надав заяву. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності сторін, при цьому фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося, на підставі положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31.01.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 500,00 грн шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У вищевказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також, в анкеті-заяві, підписаній відповідачем [PERSON] 31.01.2008 року, сторони погодили, що базова процентна ставка по кредиту становить 1,9% на місяць на залишок заборгованості, а щомісячна комісія - 1%. Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором №б/н від 31.08.2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] станом на 01.04.2020 року, відповідач має заборгованість за кредитом в розмірі 2713,12 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 259566,32 грн, заборгованість за пенею в розмірі 4500 грн. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розроблюються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений». Отже між сторонами виникли правовідносини внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом п.1 ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 625 цього Кодексу регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому у ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за договором №б/н від 21.01.2008 року в розмірі 131940,71 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 2713,12 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 31.01.2008 року по 31.05.2019 року в розмірі 129227,59 грн. З наданої позивачем довідки від б/д за №б/н вбачається, що згідно кредитного договору №б/н від 31.01.2008 року [PERSON] отримав картки № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] остання з них мала термін дії 04/2016 року. Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів, нарахованих після 30.04.2016 року, тобто після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки суду, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18. Крім того, зазнала зміни і процентна ставка за кредитним договором №б/н від 31.01.2008 року, укладеного з [PERSON] .. За змістом ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору, її розмір не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку, а отже, умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Водночас, кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. Як зазначалося, з наданої суду копії анкети-заяви від 31.01.2008 року, вбачається, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, що розраховується виходячи з базової процентної ставки за договором в розмірі 22,8%. Пунктом 5.3. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що банк вправі змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, банк, зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін (за виключенням змін щодо розміру кредитного ліміта) проінформувати про це клієнта, зокрема, випискою по рахунку. У разі якщо протягом 7 днів банк не отримав від клієнта повідомлення про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт прийняв нові умови кредитування. З аналізу вищевказаних норм законодавства, умов договору, можна дійти висновку, що підвищення банком відсоткової ставки за кредитними договором можливе у разі дотримання визначеної договором процедури підвищення відсоткової ставки, зокрема, повідомлення позичальника, підписання додаткової угоди, а також дій позивальника, щодо прийняття такої пропозиції, тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такий правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі №6-82цс16. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нараховував відповідачу відсотки за користування кредитом з 28.08.2009 року по 31.12.2012 року виходячи з процентної ставки 22,8% річних, з 01.01.2013 року по 31.08.2014 року, виходячи з процентної ставки 30% річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року, виходячи з процентної ставки 34,8% річних, з 01.04.2015 року по 30.04.2016 року, виходячи з процентної ставки 43,2% річних. Докази направлення та вручення [PERSON] повідомлень про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором №б/н від 31.01.2008 року, матеріали справи не містять. Таким чином, не повідомивши належним чином [PERSON] про збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом, позивач порушив порядок підвищення процентної ставки за кредитним договором №б/н від 31.01.2008 року, укладеного з [PERSON] , а отже був не вправі нараховувати [PERSON] проценти за користування кредитом після 01.01.2013 року у розмірі, більшому за погоджений кредитним договором, тобто більшому ніж 1,9% на місяць, тобто 22,8% річних. З виписки по рахунку за договором №б/н 31.01.2008 року вбачається, що після 30.04.2016 року, тобто після закінчення строку кредитування, відповідач [PERSON] кредитними коштами не користався, а отже суд вважає встановленим розмір заборгованості у [PERSON] за кредитним договором, яка утворилася станом на 30.04.2016 року, в розмірі 2597,89 грн. За таких обставин, встановивши наявність заборгованості за кредитом в розмірі 2597,89 грн, що підтверджується відповідним розрахунком, заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає перерахунку в межах строку кредитування, тобто по 30.04.2016 року включно, виходячи з обумовленої кредитним договором процентної ставки, в розмірі 22,8% річних. Розраховуючи розмір заборгованості про процентам за користування кредитом за період з 01.01.2013 року по 30.04.2016 року, тобто з часу підвищення відсоткової ставки з 22,8% річних до 43,2% річних і в межах строку кредитування, суд керується наступною формулою: N х М / 365 х Y = Z, де N - прострочене тіло кредиту; М - процентна ставка; 365 - кількість днів у році; Y - кількість днів за які здійснюється нарахування; Z - сума нарахованих процентів. Таким чином, розмір заборгованості про процентам складає: 01.2013 4986,42 х 22,80% / 365 х 31 = 96,56 02.2013 4789,9 х 22,80% / 365 х 28 = 83,78 03.2013 4858,09 х 22,80% / 365 х 31 = 88,79 04.2013 4180,71 х 22,80% / 365 х 30 = 78,35 05.2013 3985,74 х 22,80% / 365 х 31 = 77,18 06.2013 3823,07 х 22,80% / 365 х 30 = 71,64 07.2013 3647,19 х 22,80% / 365 х 31 = 70,63 08.2013 3488,60 х 22,80% / 365 х 31 = 67,55 09.2013 3318,98 х 22,80% / 365 х 30 = 62,20 10.2013 3153,42 х 22,80% / 365 х 31 = 61,06 11.2013 2973,28 х 22,80% / 365 х 30 = 55,72 12.2013 2759,22 х 22,80% / 365 х 31 = 53,43 01.2014 2641,99 х 22,80% / 365 х 31 = 51,16 02.2014 2515,43 х 22,80% / 365 х 28 = 44,00 03.2014 2398,45 х 22,80% / 365 х 31 = 46,44 04.2014 2337,11 х 22,80% / 365 х 30 = 43,80 05.2014 2286,19 х 22,80% / 365 х 31 = 44,27 06.2014 2229,46 х 22,80% / 365 х 30 = 41,78 07.2014 2053,55 х 22,80% / 365 х 31 = 39,77 08.2014 1809,12 х 22,80% / 365 х 31 = 35,03 09.2014 2668,76 х 22,80% / 365 х 30 = 50,01 10.2014 - 04.2016 2597,89 х 22,80% / 365 х 577 = 936,35. Загальний розмір заборгованості про процентам за користування кредитом станом на 30.04.2016 року становить 2450,32 грн та складається з заборгованості по процентам станом на 21.12.2012 року в розмірі 250,82 грн + заборгованість по процентам за період з 01.01.2013 року по 30.04.2016 року в розмірі 2199,50 грн. Загальний розмірі заборгованості у [PERSON] за кредитним договором №б/н від 31.01.2008 року станом на 30.04.2016 року становить 5048,21 грн, та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 2597,89 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 2450,32 грн. Згідно розрахунку, за період з 01.01.2013 року по 30.06.2014 року, тобто за період нарахування позивачем відсотків за користування кредитом у розмірі не передбаченому умовами кредитного договору, відповідачем було сплачено на виконання умов кредитного договору 6703,92 грн. Отже, на теперішній час заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.01.2008 року у [PERSON] відсутня, а тому в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити за необґрунтованістю. В своїй заяві, адресованій суду, відповідач просив суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову особою, право якої порушене, тобто носієм порушеного права (інтересу). Таким чином, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). За таких обставин, дійшовши висновку, про відмову в задоволенні позову за його необґрунтованістю, суд не обчислює позовну давність у даних правовідносинах, як на тому наполягав позивач. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 2012,00 грн, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed