Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

04.08.2017 року позивач звернулась до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на наступне. За змістом позову, з 02.05.1962 року вона та [PERSON] , який був інвалідом другої групи в зв`язку з травмою голови, проживали разом. 06.05.2014 року [PERSON] тяжко захворів, у нього був інсульт, який зробив його немічним, він не міг самостійно рухатися, не впізнавав нікого із родичів. Вона на протязі його хвороби та до його смерті возила його до лікарні, викликала лікарів, доглядала його. У травні 2014 року [PERSON] попросив викликати нотаріуса для оформлення заповіту. Секретарем Підубненської сільської ради Н.В. Фесівською за місцем її із [PERSON] проживання за адресою: [ADDRESS] у присутності декількох сусідів, [PERSON] зробив заповіт, зареєстрований під № 11 від 30.05.2014 року, яким все своє майно заповів їй. [INFO] [PERSON] помер. Таким чином, з 02.05.1962 року й до дня смерті [PERSON] вони проживали як одна сім`я, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Враховуючи те що, заповіт померлого викликав сумнів, у зв`язку із перенесення ним трепанацій черепу після травм голови, інсультом, який обмежував його у русі; порушенням мовлення, він взагалі не міг читати, а заповіт йому було зачитано без підписів, свідків, вона звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] . Рішенням суду від 29.06.2017 року заява була задоволена та встановлено юридичний факт, однак ухвалою апеляційного суду Донецької області від 16.11.2017 р. рішення суду було скасовано, заява залишена без розгляду та роз`яснено право звернутися до суду у загальному порядку для вирішення цього питання у порядку позовного провадження. Встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю їй потрібно, щоб у подальшому вирішувати питання щодо отримання спадщини, оскільки вважає, що в такому разі вона є спадкоємцем першої черги за законом та особою, особою яка має обов`язкову частку у спадщині, так як на час смерті спадкодавця була на пенсії, тобто є непрацездатною особою. 31.03.2017 року з довідки сільської ради їй стало відомо, що 30.05.2014 року [PERSON] начебто було підписано два заповіти: перший - складений о 9 годині 20 хвилин та зареєстрований під № 10 у книзі реєстру цивільних актів Піддубненьської сільської ради, яким [PERSON] начебто заповів земельну ділянку розміром 3,990 та ріллі, яка належала йому на підставі державного акту на право власності серії ЯБ № 472442 від 10.02.2006 року, розташовану на території Піддубненської сільської ради, [PERSON] ; та другий - складений також о 09 годині 20 хвилин, та зареєстрований під № 11 у книзі реєстру цивільних актів Піддубненьської сільської ради, яким [PERSON] заповів житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарчих будівель та все майно, яке належить йому, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалась, і все те, що буде належати йому на день смерті, заповідав їй, [PERSON] . Таким чином, заповіт від 30.05.2014 року, який був зареєстрований під №10 у книзі реєстру цивільних актів Піддубненьської сільської ради на спадкоємця [PERSON] на підставі ч. 1,2,3 ст. 1254 ЦК України фактично був скасований спадкодавцем [PERSON] заповітом від 30.05.2014 року, який був зареєстрований під №11 у книзі реєстру цивільних актів Піддубненьської сільської ради на [PERSON] . Отже, враховуючи те що, вона є особою першої черги спадкування та особою, яка має обов`язкову частку у спадщині, та згідно заповіту № 11 від 30.05.2014 року, вважає, що має право на все майно, яке залишилося після смерті [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Гукова О.В. від 12.05.2015 року № 176 /02-31 у оформленні права власності на будинок та господарські споруди після смерті [PERSON] їй було відмовлено. У 2017 році їй стало відомо, що [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом [PERSON] , який вважає підробленим, оскільки [PERSON] не підписував його і не міг цього зробити, оскільки [PERSON] не був для [PERSON] ані родичем, ані другом. З цього приводу вона 07.06.2017 року звернулася до правоохоронних органів із заявою про скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та було відкрито кримінальне провадження №12017050620000368 від 07.06.2017 року. Вважає, що при оформленні заповіту були порушені вимоги ст. 1247 ЦК України щодо форми заповіту, а саме: в заповіті немає місця його складання, час складання заповіту збігається, заповіт не було посвідчено в присутності двох свідків, оскільки [PERSON] не міг його підписати. Окрім цього у обох заповітах не вказано підстави повноважень [PERSON] . Також було зачитано тільки один заповіт вголос секретарем сільської ради [PERSON] , а не [PERSON] , що є порушенням вимог ст. 1248 ЦК України, а другий заповіт на ім`я [PERSON] не зачитувався. Крім того, підпис [PERSON] у заповіті на ім`я [PERSON] підроблений. Вважає, що нотаріус, видавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] , грубо порушив вимоги ч. 1,2,3 ст. 1254 ЦК України. Враховуючи викладене, просить встановити факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 02.05.1962 року по день його смерті, яка настала [INFO] ; визнати дії відповідача Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області в особі Фесівської Н.В. щодо оформлення заповітів від імені [PERSON] під № 10 від 30.05.2014 року та під № 11 від 30.05.2014 року неправомірними та визнати вказані вище заповіти недійсними; визнати дії відповідача приватного нотаріуса Великоновосілківського нотаріального округу Донецької області Гукова О.В. щодо відкриття спадкової справи за заповітом та реєстрації у Єдиному державному реєстрі права власності за заповітом на ім`я [PERSON] неправомірними; визнати свідоцтво про право на спадщину та скасувати право власності на земельну ділянку (пай) у розмірі 3.990 га ріллі, розташованої на території Поддубненської сільської ради, під кадастровим номером 1421284400:02:001:0250, недійсними, як видане особі, яка не мала права на спадкування; визнати за нею право власності у порядку спадкування на земельну ділянку (пай) у розмірі 3.990 га ріллі, розташовану на території Піддубненської сільської ради, кадастровий номер 1421284400:02:001:0250. Ухвалою суду від 18.08.2017 року провадження по справі відкрито. 14.09.2017 року до суду надійшли заперечення приватного нотаріуса Гукова О.В. на позов, відповідно до яких вважає позовні вимоги необґрунтованими. Зазначив, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з заявою від 16 січня 2015 року за №16 про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Гукова О.В. звернувся [PERSON] , який є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 30 травня 2014 року Піддубненською сільською радою за реєстровим №10. Інша заява надійшла в той же день про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок від 16.01.2015 року за №17 від [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 05.01.2015 року Піддубненською сільською радою за реєстровим №1, яка є спадкоємицею за заповітом, посвідченим 30 травня 2014 року Піддубненською сільською радою за реєстровим №11. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 16.01.2015 року за №39372074 було перевірено реєстрацію вищезазначених заповітів, та заведено спадкову справу за № 13/2015 від 16.01.2015 року. На підставі гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, а зокрема пунктом 1.2 передбачено, що «При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна». В заявах які подані [PERSON] та [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , було вказано, що спадкоємців, передбачених ст. 1241 ЦК України, а саме: малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця, непрацездатних вдови/вдівця та непрацездатних батьків немає. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як передбачено гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, а зокрема пунктом 5.5 «При видачі свідоцтва про право на спадщин) за заповітом нотаріус має обов`зково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у ст. 1241 ЦКУ», та пунктом 5.6 «Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини». Після спливу шестимісячного строку з заявою від 12.05.2015 року №149 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку звернувся [PERSON] , на підставі якої було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (т.1 а.с. 45). 28.11.2017 р. до суду надійшло клопотання позивача про зупинення провадження у справі, в задоволенні якого ухвалою суду від 28.11.2017 року було відмовлено. 11.12.2017 року надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою суду від 01.02.2018 року по справі призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. 06.02.2018 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] , в якому зазначив, що [INFO] [PERSON] , який помер [INFO] , за життя склав заповіт, яким залишив йому у спадок земельну ділянку йому. У визначений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Гукова О.В. з заявою при прийняття спадщини за заповітом після померлого [PERSON] та надав оригінал заповіту, складеного на його ім`я. В той же день з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на ім`я [PERSON] , до того ж нотаріуса звернулася представник [PERSON] [PERSON] та надала оригінал заповіту, посвідчений під реєстровим № 11. При цьому копія доданого до позову заповіту від 30.05.2014 року реєстровий №11 не відповідає оригіналу, цього заповіту, тож достовірність цього доказу - копії заповіту складеного [PERSON] 30.05.2014 року зареєстрованого в реєстрі за №11 викликає сумніви. Натомість в оригіналі заповіту, що був доданий до матеріалів спадкової справи, заведеної на спадкодавця [PERSON] , за ініціативою представника спадкоємця за заповітом [PERSON] [PERSON] , міститься розпорядження стосовно тільки житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки при ньому. Вважає заповіти, складені [PERSON] 30.05.2014 року та зареєстровані секретарем Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області в реєстрі за № 10 та № 11, є такими, що відповідають вимогам законодавства, а тому не повинні бути визнані недійсними. Стосовно вимог позивача про визнання дій приватного нотаріуса Гукова О.В. недійсними, а також визнання свідоцтво про право на спадщину недійсним та скасування права власності на земельну ділянку недійсними, зазначив, що ці вимоги є безпідставні, а дії нотаріуса відповідають вимогам законодавства. Нотаріус, дотримуючись діючого законодавства, в повному обсязі виконав свої обов`язки. В тому числі, як вбачається і з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 418/02-31 від 28.07.2017 року та матеріалів спадкової справи № 13/2015 нотаріусом було проведено перевірку відомостей шляхом пошуку в Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори). Так згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 16.01.2015 року № 39372074 заповіти, посвідчені секретарем Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області 30.05.2014 року зареєстровані в реєстрі за № 10 та 11 мають статус «чинні». Враховуючи вищевикладене, вимоги відповідача в цій частині вважає незаконними, безпідставними та такими, що не можуть бути задоволені. Стосовно вимог щодо встановлення факту проживання позивачки з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 02.05.1962 року по 04.08.2014 рік, тобто по день його смерті, зазначив, що вказані вимоги не відповідають закону, а тому мають бути відхилені, оскільки при встановленні факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу важливо з`ясувати тривалість фактично шлюбних відносин, проте в жодному разі цей період не може починатися раніше ніж 01.01.2004 року, тобто від часу набрання чинності Сімейного кодексу України, який закріпив цю норму. Ще однією умовою є не перебування жінки та чоловіка у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Що стосується доказів, якими був обґрунтований позов в цій частині, то довідка № 196, видана виконкомом Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області 04.04.2017 року, стосовно проживання [PERSON] дійсно з 02.05.1962 року у цивільному шлюбі з [PERSON] на території Піддубненської сільської ради, а саме [ADDRESS] та вели спільне господарство, не може бути достовірним доказом в розумінні вимог ст. 79 ЦПК України, та допустимим доказом в розумінні ст. 78 ЦПК України, адже викладені в ній (довідці) обставини є особистою думкою [PERSON] і не підтверджені жодними офіційними документами, які є в розпорядженні сільської ради на яких мають ґрунтуватися всі видані сільською радою документи. Що стосується вимог позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно, зазначив, що право власності земельну ділянку на цілком законних підставах було зареєстроване за ним приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Гуковим О.В., і право власності на спадкове майно може переходити лише до спадкоємців, які є спадкоємцями або за заповітом, або за законом. Позивачкою не надано жодного обґрунтування підстав переходу саме до неї спадщини, чи вона є спадкоємцем за заповітом (посилання на заповіт в якому зазначене це майно) чи то вона є спадкоємцем за законом з посиланням на чергу спадкоємців. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (т.1 а.с. 100-105). 05.02.2018 року надійшло клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів (а.с. 111). 13.02.2018 року надійшло клопотання позивача про долучення письмових доказів (а.с. 124-127). 13.02.2018 року до суду надійшла відповідь представників позивача на відзив [PERSON] (т.1 а.с. 213-224). Ухвалою суду від 23.02.2018 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] від 05.02.2018 р. та витребувано у Піддубненської сільської ради оригінали заповітів від імені [PERSON] , журнал реєстрації посвідчень заповітів та журнал обліку викликів секретаря сільської ради, а також у приватного нотаріуса Гукова О.В. посвідчену належним чином копію спадкової справи. Задоволено клопотання позивача від 13.02.2018 р. про долучення письмових доказів та залучено в якості третьої особи Відділ Держгеокадастру Великоновосілківського району Донецької області. 21.06.2018 року до суду надійшли клопотання представників позивача про допит свідків (т.2 а.с. 69-74). 13.07.2018 року до суду надійшло клопотання представників позивача про долучення додаткових письмових доказів (а.с.2 а.с. 75-76). Ухвалою суду від 13.07.2018 року відповідачів зобов`язано надати письмові відповіді на поставлені позивачем запитання, запропоновано надати заяви по суті та визнана обов`язковою явка представника сільської ради Фесівської Н.В. 08.08.2018 року до суду надійшов відзив на позов від імені Піддубненської сільської ради, відповідно до якого питання про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю залишили на розсуд суду у відповідності до чинного законодавства. В задоволенні позовних вимог в іншій частині просили відмовити, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість. Так, 30.05.2014 року секретарем Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області Фесівською Н.В. було посвідчено заповіти [PERSON] , реєстрові номери 10 та 11. Під час посвідчення спірних заповітів секретарем було дотримано вимоги закону України «Про нотаріат», Цивільного кодексу України та Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядування, в повному обсязі. Під час вчинення нотаріальної дії [PERSON] було перевірено дійсні наміри заповідача - складання заповіту. Другі примірники заповітів, заповідач [PERSON] одразу ж після вчинення нотаріальної дії отримав, про що власноручно ним був виконаний підпис в реєстрі вчинення нотаріальних дій. Враховуючи те, що заповіти від 30.05.2014 року було складено повноважною особою, з додержанням вимог щодо його форми та посвідчення, а також те, що волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі, підстави для визнання спірних заповітів відсутні. Тому просять у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити (т.2 а.с. 134-135). 13.08.2018 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив Піддубненської сільської ради, та клопотання про доручення додаткових письмових доказів (т.2 а.с. 110-112). 31.10.2018 року до суду надійшло клопотання представників позивача про долучення додаткових письмових доказів (т.2 а.с. 157-158). 02.11.2018 року надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів (т.2 а.с. 189-190). Ухвалою суду від 02.11.2018 року задоволено клопотання представника позивача від 31.10.2018 р. та витребувано у Піддубненської сільської ради витяг з журналу реєстрації нотаріальних дій. Ухвалою від 05 вересня 2019 року Держгеокадастр виключено з числа третіх осіб. В судовому засіданні позивач, її представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник відповідача - Піддубненської сільської ради в судовому засіданні свої заперечення проти позову підтримала, вказала на вчинення нею усіх нотаріальних дій у відповідності до норм чинного законодавства. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідач приватний нотаріус Гуков О.В. в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 94). Суд, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Ч. 4 цієї статті встановлюється, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Ч. 1 ст. 74 СК України, встановлюється, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Вказана норма є єдиною, що регулює фактично шлюбні відносини, що склалися між чоловіком та жінкою. Вказана норма виникла з прийняттям Сімейного кодексу України, що набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України (розділ VІІ Сімейного кодексу України Перехідні положення), а саме 01.01.2004 року. До набрання чинності цього кодексу діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України , відповідно до якого правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою . Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Релігійний обряд шлюбу, так само, як і інші релігійні обряди, не має правового значення і є особистою справою громадян (ст. 6). Тож при встановленні факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу важливо з`ясувати тривалість фактично шлюбних відносин, проте в жодному разі цей період не може починатися раніше ніж 01.01.2004 року, тобто від часу набрання чинності Сімейного кодексу України, який закріпив цю норму. Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у т.ч. з 01 січня 2004 року і до смерті [PERSON] [INFO] підтверджено поясненнями свідків, поданими суду доказами і незаперечено учасниками справи. При даних обставинах, позов у цій частині підлягає задоволенню. Доказів що вказують на не перебування у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, суду не надано, що не дозволяє визначити набуте за час спільного проживання майна спільною сумісною власністю подружжя. Така позовна вимога не була заявлена позивачем і не може бути предметом розгляду у даній справі. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області 07.08.2014 р. (т.2 а.с. 4). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,990 га, кадастровий номер 1421284400:02:001:0250, розташованої на території Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, яка належала йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 472442 (т.2 а.с. 20). Згідно заповітів, які містяться в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , копія якої була надана на запит суду, 30.05.2014 року останнім було складено два заповіти, якими він зробив розпорядження на випадок своєї смерті. Так, згідно заповіту від 30.05.2014 року, посвідченого секретарем Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області Фесівською Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №10, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,990 га, кадастровий номер 1421284400:02:001:0250, розташованої на території Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, [PERSON] заповів [PERSON] (т.2 а.с. 9). Згідно заповіту від 30.05.2014 року, посвідченого секретарем Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області Фесівською Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №11, житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель [PERSON] заповів [PERSON] (а.с. 10). Доказів на підтвердження існування оригіналу більш пізнього заповіту про передачу у спадок [PERSON] усього належного [PERSON] майна з чого б воно не складалось і де б не знаходилось, суду не надано. При цьому, суд критично оцінює пояснення свідків про бажання [PERSON] заповісти усе майно [PERSON] , оскільки жоден з них не був безпосереднім учасником посвідчення заповіту такого змісту, не був безпосередньо ознайомлений зі змістом такого заповіту, чи будь якого іншого, такі свідчення базуються на припущеннях, що є недопустимим доказом. 16.01.2015 року з заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Гукова О.В. звернулись [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] (т. 2 а.с. 2, 3). 12.05.2015 року приватним нотаріусом Гуковим О.В. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,990 га, кадастровий номер 1421284400:02:001:0250, розташованої на території Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області (т.2 а.с. 32). Постановою приватного нотаріуса Гукова О.В. від 12.05.2015 р. № 176/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок (т.1 а.с. 24 об.) Постановою приватного нотаріуса Гукова О.В. від 28.07.2017 р. № 418/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] (т.1 а.с. 27). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на порушення вимог ст. 1247 ЦК України при складанні заповіту, а саме порушення вимог щодо його форми та посвідчення, а також ч.ч. 1,2,3,5,6 ст. 203 ЦК України. З цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Відповідно до ч.ч. 1,2,3,5,6 ст. 203 ЦК України, на порушення яких посилається позивач, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Посилання позивача на неспроможність [PERSON] підписати спірні заповіти не підтверджена належними доказами. Так, з наданої суду виписки з історії хвороби № 1474 вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні ЦРЛ з 08.05.2014 р. по 21.05.2014 р. з приводу стану після ішемічного інсульту (06.05.2014 р.), згідно якої вбачається, що останній на запитання відповідає вірно, мова змазана, відсутність руху в кінцівках ліворуч (т.1 а.с. 31). Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що [PERSON] , будучи правшею, не міг підписати заповіти за станом здоров`я, суду не надано. Сам факт наявності у заповідача хвороби не є достатнім доказом фізичної неспроможності заповідача в межах, необхідних для волевиявлення і складення заповіту. Отже, відсутні і підстави для висновку про те, що заповіт повинен бути посвідчений в присутності свідків. Доводи позивача в цій частині спростовуються і самим позивачем, який в позовній заяві посилався на підписання [PERSON] заповіту на її ім`я. Суд також вважає безпідставними та голослівними посилання позивача на те, що підпис в заповіті на ім`я [PERSON] підроблений. Належних та допустимих доказів на підтвердження цього суду не надано, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи позивачем та її представниками не заявлено, не зважаючи на роз`яснення судом такого права. Стосовно повноважень секретаря сільської ради на посвідчення заповітів суд зазначає, що відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до п. 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Рішенням виконавчого комітету Піддубненської сільської ради №2 від 15 січня 2014 року на секретаря ВК Піддубненської сільської ради Фесівську Н.В. покладено обов`язки по здійсненню нотаріальних дій та реєстрації актів цивільного стану (т.1 а.с.106) Стосовно місця вчинення нотаріальної дії суд звертає увагу на наступне. Відповідно до п. 2.1. Порядку нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Представником сільської ради Фесівською Н.В. в судовому засіданні було пояснено, що нотаріальна дія по засвідченню заповітів була вчинена в приміщенні сільської ради. Зазначений факт під час судового розгляду не спростовано. Оскільки безпосередніх очевидців такого засвідчення за місцем проживання [PERSON] не було. А пояснення свідків базуються на припущеннях. Суд також вважає безпідставними твердження позивача про те, що померлий не міг залишити заповіт на ім`я [PERSON] з тих підстав, що останній не доводиться йому ані родичем, ані другом, оскільки положеннями ст. 1235 ЦК України закріплено право заповідача призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Також заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. Суд не приймає до уваги доводи позивача в тій частині, що в заповіті відсутнє місце його складення, адже з тексту заповітів вбачається, що місцем його складення є село Піддубне Великоновосілківського району Донецької області. Також з тексту заповітів вбачається, що обидва заповіти до їх підписання прочитані вголос заповідачем та власноруч підписані [PERSON] в присутності секретаря сільської ради Фесівської Н.В. Належних та допустимих доказів, які в спростовували зазначені обставини, суду не надано. При цьому, місце складання заповіту не впливає на волевиявлення заповідача. Як зазначено у п. 6 листа ВССУ від 16.05.13 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відсутність у тексті заповіту напису, що він складався та посвідчувався поза приміщенням нотаріальної контори, виконкому місцевої ради, але в межах нотаріального округу, не є істотною умовою для визнання заповіту недійсним, якщо судом буде встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК і волевиявлення заповідача було вільним. Законодавством дозволяється вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, а також поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Однак у такому разі у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій обов`язково зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями (п. 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, абз. 2 п. 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування). Якщо буде встановлено, що у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій такі відомості не наведено, проте форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК і волевиявлення заповідача було вільним, це не може бути підставою для визнання заповіту недійсним. Та обставина, що в тексті заповіту не вказано про його посвідчення за межами приміщення нотаріальної контори, виконкому місцевої ради, не є істотною в такій мірі, що тягне визнання заповіту недійсним у цілому. Судова практика склалася таким чином, що незначні, формальні порушення процедури посвідчення заповітів не можуть визнаватися підставою для недійсності цього правочину. Зокрема, посилання на порушення таємниці заповіту само по собі не може бути підставою для визнання заповіту недійсним, якщо він складений відповідно до волевиявлення спадкодавця. Крім того, несвоєчасне внесення відомостей про заповіт до Спадкового реєстру аналогічно не може визнаватися підставою для недійсності правочину. Наприклад, реєстратор відмовляє у внесенні відомостей до Спадкового реєстру якщо відсутня плата за внесення відомостей або якщо оплату здійснено не в повному обсязі (п. 2.8 Положення про Спадковий реєстр). Безумовно, зазначена обставина не повинна впливати на дійсність заповіту. Також відсутність у заповідача паспорта громадянина України не є достатньою підставою для визнання заповіту недійсним. Описки та інші незначні порушення складення, підписання заповіту не тягнуть його недійсність, якщо судом встановлено, що вони не впливають на вільне волевиявлення заповідача. З приводу заповіту [PERSON] , зареєстрованого за № 11, яким останній заповів все своє майно позивачу [PERSON] (т.1 а.с. 23) суд не приймає його як доказ, оскільки оригінал зазначеного заповіту суду не наданий, у сторін він також відсутній, а його зміст не відповідає змісту заповіту, оригінал якого представником позивача було надано нотаріусу і який міститься в матеріалах спадкової справи. Враховуючи викладене, наведені в позові доводи, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому, підстави для визнання недійсними заповітів № 10 від 30.05.2014 року та № 11 від 30.05.2014 року відсутні. Оскільки інші позовні вимоги є похідними від позовних вимог про визнання заповітів недійсними, у їх задоволенні слід відмовити. З огляду на виникнення спору про встановлення факту проживання однією сім`єю не з вини відповідачів, підстав для відшкодування судових витрат, у т.ч. на послуги адвоката пропорційно до задоволених вимог у суду немає. На підставі наведеного,

Outcome: partial