Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

03 березня 2016 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути відповідача на користь позивача заборгованість ЗА Кредитним договором від 11.09.2007 року в сумі 1 612,99 дол. США та 60 172,15 грн., яка включає в себе: заборгованість за основним боргом - 1 466,61 дол. США, заборгованість по нарахованих відсотках - 146,38 дол. США, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, щомісячної комісії - 60 172,15 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.09.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №29-146/07-А, за яким [PERSON] було надано кредит в розмірі 22 967,00 доларів США, зі змінною процентною ставкою, зі строком повернення до 10.09.2014 року, а [PERSON] зобов'язався повернути кошти, і сплатити відсотки за їх користування. 18.11.2014 року було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, за умовами якої строк погашення кредиту продовжено до 17.11.2015 року. Як зазначає позивач, ним виконані взяті на себе зобов'язання в повному обсязі та надані кошти відповідачу, в той же час відповідач не виконує умов договору в повному обсязі, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з відповідача, що станом на 15.01.2016 року становить 1 612, 99 дол. США та 60 172, 15 грн., з яких: заборгованість за основним боргом - 1 466, 61 дол. США, заборгованість по нарахованих відсотках - 146, 38 дол. США, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, щомісячної комісії - 60 172, 15 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги просив задовольнити частково, а саме у частині стягнення пені, оскільки заборгованість за тілом кредиту та відсотками відсутня. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме щодо стягнення пені в розмірі 1 000,00 грн., так як сума заборгованості є сплаченою. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 11.09.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 29-146/07-А. За даним договором [PERSON] було надано кредит у розмірі 22 967,00 доларів США, з оплатою за процентними ставками, встановленими п.4.1 договору, строком до 10.09.2014 року (п.2.1, 3.2 кредитного договору). Відповідно до п.6.1 кредитного договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.3.2, 3.3, 3.5, 4.3, 4.4, 4.6 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. 18.11.2014 року між Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №29-146/07-А від 11 вересня 2007 року. Відповідно п.2 угоди, пункт 3.2 договору викладено у наступній редакції: позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 17 листопада 2015 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Договір підписаний обома сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з умовами викладеними в ньому. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку суми заборгованості по Кредитному договору №29-146/07-А від 11.09.2007 року в іноземній валюті, що підлягає сплаті боржником [PERSON] за період з 11.09.2007 року по 06.05.2016 року, заборгованість по кредиту та сплаті відсотків відсутня, однак розмір пені, нарахованої за період з 06.05.2015 року по 05.05.2016 року становить 105 561,61 грн. Проте представник позивача не звертався до суду із заявою про збільшення позовних вимог. В позовній заяві позивач просив стягнути пеню в загальному розмірі 60 172,15 грн., яка нарахована за період з 17.02.2015 року по 15.01.2016 року на тіло кредиту та становить 55 832,01 грн. та за період з 17.04.2015 року по 15.01.2016 року на несплачені відсотки в сумі 4 340,14 грн. Отже, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, в порушення умов кредитного договору Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання та не повертав кошти у строки та в сумах, визначених умовами договору. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч.1 ст. 623 ЦК України). Відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нарахована пеня в розмірі 60 172,15 гривня за відсутності заборгованості по тілу кредиту та за відсотками. Хоча на момент звернення до суду з позовом загальна заборгованість по тілу кредиту та відсотках становила 38 632,35 грн. Відповідно до ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Застосовуючи ст. 551 ЦК України та зменшуючи розмір пені суд виходить з того, що пеня значно перевищує суму основного боргу, відповідач сплачував заборгованість за кредитом з врахуванням майнового та сімейного стану, а тому, враховуючи принцип розумності та справедливості, зменшує її розмір до 5 000,00 грн. Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в пункті 27 роз'яснює, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Проте суд вважає, що застосування ст.551 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами є правомірним, оскільки Закон - це нормативно-правовий акт, який приймається в особливому порядку органом законодавчої влади, регулює найбільш важливі суспільні відносини, виражає волю й інтереси більшості населення, має вищу юридичну силу щодо інших нормативно-правових актів, є загальнообов'язковим для всього населення і держави та охороняється державною владою. Отже, оскільки відповідачем сплачено суму заборгованості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача суму пені в розмірі 5 000,00 грн. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі ст.ст. 16, 526, 1054 ЦК України,

Outcome: partial