Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

02 червня 2015 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернувся [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням особистих немайнових прав. На підтвердження доводів порушення особистих немайнових прав відповідачем зазначив поширення відносно позивача недостовірної на його думку інформації у газеті «Карпатська Україна. [PERSON]» від 04.04.2015 року у №13(580), опублікованої у статті «Правда про мене і від мене Яцина одна з причин корупції в правоохоронних органах і не тільки». Позивач вважає, що безпідставними звинуваченнями у корупційній діяльності завдано значної шкоди діловій репутації позивача, який є головним лікарем Закарпатського Обласного клінічного онкологічного диспансеру, доктором медичних наук, професором, Заслуженим винахідником України, закордонним членом Угорської академії наук. На посаді головного лікаря ЗОКОД [PERSON] працює з 2004 року, і весь цей час створює належні умови надання висококваліфікованої медичної допомоги як у ввіреному позивачу закладі так і у всій системі охорони здоровя Закарпатської області та України в цілому. А такі звинувачення дають вагомі підстави для сумнівів у ділових якостях та порядності позивача серед населення міста, колег по роботі, учнів та іноземних партнерів. Вважає дану публікацію такою, що носить неправдиву інформацію, мають наклепницький характер, принижує його честь та гідність як людини так і посадової особи. Вказує, що згідно з приписами ст. 277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих засобах масової інформації, має право на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації. Спростування такої інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ч. 3 згаданої статті негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного. Позивач зазначає, що викладена в статті інформація, є абсолютно брехливою, вона дискредитує та порочить позивача, як громадянина, лікаря, посадовця, чоловіка та батька, принижують честь і гідність, авторитет, ганьбить перед колегами по роботі та громадськістю міста, де позивача знають як законослухняну і добропорядну людину, завдають шкоди діловій репутації як на міському і обласних рівнях, так і на державному. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов з посиланням на обставини, викладені письмово. При цьому, при зясуванні належності відповідача у даній справі - [PERSON] Газети «Карпатська Україна. [PERSON]», судом було встановлено, що остання не є юридичною особою, а, відтак, не наділена ні цивільною правоздатністю, ні процесуальною дієздатністю. З огляду на неналежність відповідача [PERSON] Газети «Карпатська Україна. [PERSON]», представник позивача уточнив позовні вимоги, які просив задоволити у повному обсязі, а саме, просив суд 1.визнати недостовірною інформацію, опубліковану у статті «Правда про мене і від мене Яцина одна з причин корупції в правоохоронних органах і не тільки» та поширену 04.04.2015 року у №13(580) газети «Карпатська Україна. [PERSON]» [PERSON], а саме: в абзаці 4 с. 4 «… Мені доводилося оперувати запущені випадки раку сечових шляхів лікарями обласної лікарні та онкодиспансеру. Замість того, щоб наказувати винуватих, головний лікар ООД [PERSON] вимагав від міської прокуратури наказати мене…Виправдовував свої дії прокурор міста тим, що на нього тиснуть (назвав прізвища медиків та їх покровителів)»; 2. визнати недостовірною інформацію, опубліковану у статті «Правда про мене і від мене Яцина одна з причин корупції в правоохоронних органах і не тільки» та поширену 04.04.2015 року у №13(580) газети «Карпатська Україна. [PERSON]» [PERSON], відносно [PERSON], а саме: в абзаці 9 с. 4 «… Жодного із тих, котрих я підозрюю і намагаюся викривати їхню корупційну діяльність: Яцина, Бенца, Петруня, Шніцер, Василь та [PERSON], Попович Левчак, Лошак, Желізняк… є недоторканними, мають імунітет, який я би назвав корупційним, ще все ефективним за рахунок хабарних щеплень. А серед них є ті, які вимагали від мене, і не тільки від мене хабарі, і які брали участь у викраденні мого автомобіля на початку 90-х років з під операційної обласної лікарні, під час проведення мною операції, які заходили в операційну і запитували скільки часу я ще буду оперувати, а також ті, які займалися рекетом, на руках яких, як мені розповідали, є людська кров, котрі добивалися можливості, і про це мені розповідали самі, проводити операції з допомогою крутих друзів, і ті мені погрожували»; 3.зобовязати [PERSON] спростувати поширену ним вищевказану недостовірну інформацію в строк не пізніше пяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили; 4.стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 120000 (сто двадцять тисяч) гривень 00 копійок відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації та приниженням честі, гідності і ділової репутації; 5.стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, а саме, судовий збір та 20000,00 (двадцять тисяч) гривень витрат на правову допомогу. Представник позивача просив задоволити уточнені позовні вимоги у повному обсязі.. У судовому засіданні відповідач та його представник заперечили проти позову з підстав, наведених у письмових запереченнях проти позову від 06.08.2015 року. Зокрема, [PERSON] ствердив, що він є головним редактором та власником газети «Карпатська Україна. [PERSON]». Зауважив, що стаття містить оціночні судження та висловлення, які не містять фактичних даних, а у письмових запереченнях вказує, що у позивача не було жодних підстав для звернення з позовом, а твердження позивача, що останній зазнав моральної шкоди не відповідає ні вимогам розумності, ні вимогам справедливості, ні визначенням, закріпленим ст. 23 ЦК України. Вважає відомості стосовно звернення позивача до прокуратури, що підтверджується листом-відповіддю прокуратури м. Ужгорода№526-10/64-4213.вих15 від 22.07.2015 року, правдивими. Відповідач та його представник просили відмовити у позові. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у номері 13(580) газети «Карпатська Україна. [PERSON]» від 04.04.2015 року на 4 - 5 сторінках опубліковано статтю «Правда про мене і від мене Яцина одна з причин корупції в правоохоронних органах і не тільки». При дослідженні вказаного доказу та встановленні змісту наведеної статті у судовому засіданні знайшло своє підтвердження про те, що у абзаці 4 автором статті вказано с. 4 «… Мені доводилося оперувати запущені випадки раку сечових шляхів лікарями обласної лікарні та онкодиспансеру. Замість того, щоб наказувати винуватих, головний лікар ООД [PERSON] вимагав від міської прокуратури наказати мене…Виправдовував свої дії прокурор міста тим, що на нього тиснуть (назвав прізвища медиків та їх покровителів)», а в абзаці 9 с. 4 зазначено: «… Жодного із тих, котрих я підозрюю і намагаюся викривати їхню корупційну діяльність: Яцина, Бенца, Петруня, Шніцер, Василь та [PERSON], Попович Левчак, Лошак, Желізняк… є недоторканними, мають імунітет, який я би назвав корупційним, ще все ефективним за рахунок хабарних щеплень. А серед них є ті, які вимагали від мене, і не тільки від мене хабарі, і які брали участь у викраденні мого автомобіля на початку 90-х років з під операційної обласної лікарні, під час проведення мною операції, які заходили в операційну і запитували скільки часу я ще буду оперувати, а також ті, які займалися рекетом, на руках яких, як мені розповідали, є людська кров, котрі добивалися можливості, і про це мені розповідали самі, проводити операції з допомогою крутих друзів, і ті мені погрожували». Із змісту вищенаведених цитат слідує ствердження, а не припущення чи висловлення автора про те, що лікарі обласного онкодиспансеру проводили неякісне лікування раку, що призводило до запущених випадків раку сечових шляхів. Хірургом, якому доводилося оперувати ці запущені випадки раку був [PERSON], а головний лікар [PERSON], з метою приховати непрофесійність своїх підлеглих та звільнення їх від відповідальності вирішив вимагати від міської прокуратури наказати [PERSON]. Вказаний факт не був доведений відповідачем у судовому засіданні, а лист прокуратури міста Ужгорода, наданий [PERSON], не підтверджує того, що [PERSON] звертався до прокуратури із «…вимогою наказати його…». Крім того, у статті вказує на те, що ряд осіб в тому числі головний лікар ЗОКОД [PERSON] здійснює корупційну діяльність, а не притягується до відповідальності, внаслідок того, що дає хабарі. Автор статті вказує що поряд з іншими, і позивач причетний до викрадення його автомобіля на початку 90-х років, займався рекетом, а на його руках людська кров. В судовому засіданні відповідач [PERSON], показав, що дійсно точно знає, що певні особи із перелічених у абзаці 9 брали та беруть хабарі. У контексті ст. ст. 3, 28, 32 Конституції України честь і гідність людини визнається найвищою соціальною цінністю, право кожного на повагу до його гідності гарантовано Основним Законом, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Разом з тим, згідно зі ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Частина 1 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначає право на вільне вираження своїх поглядів. Водночас, за положеннями ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондується з обовязком не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У відповідності до ст. ст. 297 та 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Зміст права на ділову репутацію полягає в можливості правомочної особи претендувати на те, щоб репутація про неї складалась на підставі достовірного сприйняття третіми особами її поведінки і щоб суспільна моральна оцінка відповідала дійсності виконуваних нею вимог закону, моралі, ділових звичаїв, ділової етики. Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При цьому, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності. (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Відповідно до вимог ч. ч. 3 та 4 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. За ч. 5 ст. 277 ЦК України якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Частиною 6 ст. 277 ЦК України регламентовано, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом, а спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно зі ст. 47 Закону України «Про інформацію» за поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи відповідальність несуть, особи винні у поширенні неправдивих даних. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації(пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком «Спростування» на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Водночас, відповідачем не було доведено належними та допустимим доказами на підтвердження достовірності поширеної інформації щодо наміру у позивача наказати відповідача, а також факту корупційної діяльності позивача, яка потребує підтвердження у суді в порядку адміністративного чи кримінального судочинстві, а тому інформація, наведена у статті, а саме, в абзаці 4 с. 4 «… Мені доводилося оперувати запущені випадки раку сечових шляхів лікарями обласної лікарні та онкодиспансеру. Замість того, щоб наказувати винуватих, головний лікар ООД [PERSON] вимагав від міської прокуратури наказати мене…» та в абзаці 9 с. 4 «… Жодного із тих, котрих я підозрюю… і намагаюся викривати їхню корупційну діяльність: … [PERSON] Русини… є недоторканними, мають імунітет, який я би назвав корупційним, ще все ефективним за рахунок хабарних щеплень…» є недостовірною та підлягає спростуванню, оскільки є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. Інші речення з цитат оспорюваної інформації не стосується позивача, тому у вимогах про їх спростування належить відмовити. Щодо нанесеної моральної шкоди позивачу суд констатує наступне. Позивач вказує, що після виходу статті, сталися негативні зміни у його житті йому телефонували колеги та знайомі з питаннями чи відповідають дійсності інформація викладена у вказаній статті. Позивач почав відчувати насторожені погляди оточуючих, колег та учнів. Пацієнти, особливо яким діагностовано рак сечових шляхів, після виходу підсвідомо побоюються у якості надаваних медичних послуг у Закарпатському онкодиспансері, що негативно впливає на їх психіко-емоційний стан. Жодних доказів які б доводили порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи у [PERSON], позивачем та його представником не надано. Згідно з ч. 1 ст.\~ 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї статті закону моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. У відповідності до\~ч. 3 ст. 23 ЦК України,\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що поширеною недостовірною інформацією зокрема, шодо звинувачення у корупційних діяннях, завдано шкоди діловій репутації позивача як посадової особи, що зобов'язана належним чином організувати лікувально-профілактичну, адміністративно-господарську та фінансову діяльність медичного закладу. А тому суд вважає розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди 12000,00 гривень. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 600,00 грн. сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу за правилами ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, жодних документів щоб підтверджували сплату позивачем коштів за надану правову допомогу суду не надано, а тому дана вимога не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 06 серпня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 11 серпня 2015 року.

Outcome: approved