Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

02 лютого 2018 року до суду надійшла заява [PERSON], подана представником [PERSON], про встановлення факту смерті її чоловіка [PERSON], який помер 07 червня 2015 року у місті Горлівка Луганської області. В обґрунтування заяви вказує, що отримати свідоцтво про смерть у відділі РАЦС поза судовим розглядом неможливо, оскільки чоловік помер на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті чоловіка їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть встановленого на території України зразка та оформлення допомоги на поховання. Посилаючись на вказані обставини, просить заяву задовольнити. Представник заявника надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі заявника. Представник заінтересованої особи -керівник Близнюківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв'язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків. За правилами ч. 1 ст. 81, ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, серії ІІ-НО від 12 січня 1978 року, [PERSON] є дружиною [PERSON] (а.с.6). Згідно наданого лікарського свідоцтва про смерть №336 від 08 червня 2015 року, [PERSON], помер 07 червня 2015 року, причина смерті - «злоякісне новоутворення нижнєдолевого бронха зліва» (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи, місцем смерті [PERSON] є м.Горлівка Донецької області (а.с.3). Керівником Близнюківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області відмовлено представнику заявника у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», місто Горлівка Донецької області належить до переліку населених пунктів на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Статтею 1 Закону від 15 квітня 2014 року № 1207-УП (з наступними змінами) «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Частинами 2, 3, 4 статті 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України... Таким чином, свідоцтво про смерть [PERSON] від 25 листопада 2015 року № 014789 та лікарняне свідоцтво про смерть № 336 від 08 червня 2015 року, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, є недійсними та не створюють правових наслідків. Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідне заявнику для державної реєстрації смерті, внесення відомостей про її смерть до Державного реєстру. Враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, встановлення факту смерті надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України та отримати допомогу на поховання. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. На підставі викладеного,

Outcome: approved