Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

03 червня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. (а.с.2). 22 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля, витребування майна з чужого незаконного володіння. (а.с.24). 23 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля, відшкодування вартості безпідставно набутого рухомого майна. (а.с. 110) 13 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом в остаточній редакції до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на автомобіль, відшкодування вартості безпідставно набутого рухомого майна. (а.с.170) В обґрунтування вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що в період з 19 січня 2004 року перебувала в шлюбі з [PERSON]. У 2007 році, перебуваючи в шлюбі, за спільні кошти, значну частину яких подарували на весілля її батьки, вона та її чоловік придбали автомобіль «Ford Tranzit», 2000 року випуску, шасі (кузов, рама) № WFOLXXGBFLYY52498, право власності на який було зареєстровано на власника [PERSON], автомобіль зареєстровано 19 вересня 2007 року в РЕВ 6 МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, державний номерний знак АЕ 3536 BE. У відповідності до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за період шлюбу є обєктом їх спільної сумісної власності. [PERSON] в заяві зазначила, що з грудня 2009 року вона та чоловік стали проживати окремо, автомобілем користувався [PERSON], вона не цікавилася місцезнаходженням транспортного засобу. 27 липня 2013 року помер її чоловік - [PERSON]. У вересні 2013 року відповідач [PERSON] повідомив її, що в лютому 2011 року [PERSON] продав йому автомобіль, та в звязку з його смертю, вона, як дружина померлого, повинна надати письмову згоду для перереєстрації автомобіля. Позивач зазначила, що вона запропонувала [PERSON] повернути їй автомобіль, але відповідач відмовився повернути транспортний засіб та продовжував користуватися ним. [PERSON] в заяві посилалася на те, що у відповідності до приписів ст.ст. 63,65 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, та розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до вимог частини 3 статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. До теперішнього часу право власності на спірний автомобіль зареєстроване за [PERSON], в той же час, встановлено, що згідно до інформації з Єдиного реєстру довіреностей, 01 березня 2011 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] ([ADDRESS]) була посвідчена довіреність із строком дії три роки, зареєстрована у peєстрі нотаріальних дій за № 277, від імені [PERSON] про право розпорядження автомобілем [PERSON] та [PERSON]. Позивач посилалася також на те, що строк дії довіреності сплив 27 липня 2013 року, в звязку зі смертю чоловіка, тобто, особи, що надала довіреність. Згідно приписів ч. 3 ст. 248 ЦК України, у разі припинення представництва за довіреністю, представник повинен негайно повернути довіреність. Таким чином, з 27 липня 2013 року відповідачі володіють, користуються та розпоряджаються спірним транспортним засобом без будь-якої правової підстави, оскільки відповідно до вимог п.1, 6 частини 1 статті 248 ЦК України, представництво а довіреністю припиняється у разі закінчення строку довіреності, а також, смерті особи, яка видала довіреність. Позивач зазначила, що вона звернулася до чергової частини Новомосковського ГУМВС України в Дніпропетровській області з проханням встановити місцезнаходження автомобіля. Згідно висновку № 185 оперуповноваженого сектору КР Новомосковського MB ГУМВС України старшого лейтенанта капітана міліції [PERSON] від 11.03.2015року, місцезнаходження автомобіля Ford Tranzit д/з АЕ3536 BE проведеними заходами встановити не виявилось можливим, в той же час, встановлено, що подружжя [PERSON] та відповідач [PERSON] протягом тривалого часу використовують автомобіль у підприємницькій діяльності, зокрема, до осені 2014 року відповідачами з автомобіля здійснювався продаж овочів та фруктів на Центральному ринку м. Новомосковська, значений факт був також підтверджується фотографіями, які зроблені нею та підтверджують знаходження автомобілю на території Центрального ринку м. Новомосковська, та ведення з нього відповідачами продажу овочів та фруктів. [PERSON] зазначила в заяві, що відповідачі розукомплектували автомобіль. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Частиною 2 ст. 1213 ЦК України передбачено, що в разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість. Позивач зазначила, що вона є спадкоємцем [PERSON], померлого 27 липня 2013 року, нею отримане свідоцтво про право на спадщину за законом. Оскільки, відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на отримання майна або відшкодування його вартості у разі неможливості повернення його в натурі від особи яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, передбачене частиною 1 статті 1212 та частиною 2 статті 1213 ЦК України, переходить до спадкоємців власника. [PERSON] посилалася на те, що відповідачами без достатньої правової підстави набуто і утримується автомобіль, право власності на 1/2 частину якого належить їй, як дружині на праві спільної сумісної власності, а 1/2 частина належить їй як спадкоємцю. Ринкова вартість автомобіля визначена нею шляхом вивчення оголошень про продаж аналогічних автомобілів на сайті ittp://auto.ria.com/, i становить 11680, 00 доларів США, що станом на 13.04.2016 року за курсом НБУ (2555.3147 грн. за 100 доларів США) становить відповідно 298460 грн. 70 коп. Оскільки на даний час автомобіль розкомплектовано і невідоме місцезнаходження його складових частин, вона вважає, що повернення спірного майна в натурі є неможливим, відповідачі повинні відшкодувати їй як співвласниці майна - 50% вартості безпідставно набутого майна автомобіля в сумі 149 230,35 грн. та як спадкоємцю [PERSON] - 50% вартості безпідставно набутого майна в сумі 149 230,35 грн., а всього 298\~460,70 грн. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд: -визнати за нею право власності на 1/2 частину маловантажного автомобілю Ford Tranzit, шасі № WFOLXXGBFLYY52498, випуску 2000 року, державні номери АЕ 3536 BE, як об'єкта спільної сумісної власності подружжя; -визнати за нею право власності на 1/2 частину маловантажного автомобілю Ford Tranzit, шасі № WFOLXXGBFLYY52498, випуску 2000 року, державні номери АЕ 3536 BE в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], померлого 27 липня 2013 року; -стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь вартість безпідставно набутого майна - маловантажного автомобілю Ford Tranzit, шасі № WFOLXXGBFLYY52498, випуску 2000 року, державні номери АЕ 3536 BE, яка складається з вартості 1/2 частини об'єкта спільної сумісної власності подружжя і становить суму 149\~230, 35 грн. та вартості 1/2 частини майна, що належить їй на праві спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 27 липня 2013 року в сумі - 149\~230, 35 грн., а всього 298\~460 грн. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що його дружина займалася підприємницькою діяльністю, торгувала овочами та фруктами на території ринку м. Новомосковська, він допомагав дружині, також, у них працював [PERSON], який допомагав в торгівлі. Особисто він був знайомий з [PERSON]. А.В. на протязі десяти років, останній також займався торгівлею. 01 березня 2011 року він купив у [PERSON] за 8\~600 доларів США автомобіль Ford Tranzit, але договір купівлі-продажу не оформлявся, [PERSON] надав довіреність на право розпоряджатися транспортним засобом на його імя та на імя [PERSON] Автомобіль планувалося використовувати в торгівлі, і щоб [PERSON] міг керувати ним, довіреність була оформлена і на його імя. Через деякий час він вирішив переоформити автомобіль на себе, але виявилося, що на автомобіль накладено 4 арешти. З цього приводу він зустрічався з [PERSON], останній обіцяв вирішити проблеми, але арешти так і не були зняті. До нього неодноразово зверталися різні люди з питанням про автомобіль [PERSON], та де він сам знаходиться, оскільки [PERSON] був винен їм гроші. Наприкінці 2012 року або початку 2013 року, точну дату він не памятає, він зустрів [PERSON] та вони домовилися, що [PERSON] забирає автомобіль, оскільки він арештований та повертає 6\~500 доларів США. [PERSON] забрав автомобіль, одразу віддав 500 доларів США, а решту не повернув. Позивач [PERSON] з 2011 року знала про купівлю-продаж автомобіля, оскільки через два дні після купівлі авто телефонувала йому та просила віддати з автомобіля документи на квартиру, які знаходилися в салоні. В наступному, [PERSON] приходила до нього додому на вул. Дзержинського № 34 м. Новомосковськ, де забрала документи, бачила, що автомобіль знаходиться у дворі будинку, під час зустрічей задавала запитання, за яку суму був придбаний автомобіль. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні вимог, будучі допитаним в якості свідка пояснив, що допомагав дружині [PERSON], яка здійснювала торгівлю овочами та фруктами на території ринку м. Новомосковська. [PERSON] знає приблизно з 2006 року, вона приходила та покупала товари в них на ринку. Приблизно у 2011 році він, [PERSON] та [PERSON] поїхали в м. Дніпропетровськ за автомобілем. Йому не відомо, чому автомобіль перебував в м. Дніпропетровську, із слів йому відомо, що [PERSON] купив автомобіль - мікроавтобус «Ford Tranzit» у [PERSON], також він бачив, що [PERSON] віддавав гроші за авто. [PERSON] оформив у нотаріуса довіреність на право керування автомобілем [PERSON], він також був зазначений в довіреності, для того, щоб їздити за товаром. Автомобіль стояв у дворі будинку [PERSON] на вул. Дзержинського № 34 м. Новомосковськ. [PERSON] знала про купівлю автомобіля, оскільки вони з [PERSON] приїздили до її будинку по вул. Комсомольська м. Новомосковськ, [PERSON] просила передати документи на квартиру, які були в салоні автомобіля. Він з 2011 року працював на автомобілі «Ford Tranzit», а в 2012 2013 роках [PERSON] дав йому для роботи автомобіль «Газель», куди подівся «Ford Tranzit», йому не відомо. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що [PERSON] був зазначений в довіреності тільки з метою можливості керування автомобілем, оскільки здійснював допомоги в торгівлі дружині [PERSON] Крім того, [PERSON] повернув автомобіль [PERSON], який на протязі декілька років неодноразово надавав довіреності на спірний автомобіль іншим особам, позивач [PERSON] не надала суду доказів того, що автомобіль був знищений відповідачами, в звязку з чим, просила суд відмовити в задоволенні вимог позивача. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19 січня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище Яшна. (а.с.7). Судом встановлено, що згідно з компютерною базою даних АІС «Дніпро ДАІ» та «НАІС ДДАІ» [PERSON] є власником автомобіля «Ford Tranzit», 2000 року випуску, тип ТЗ вантажний, фургон малотоннажний В, шасі (кузов, рама) № WFOLXXGBFLYY52498, автомобіль зареєстровано 19 вересня 2007 року в РЕВ 6 МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, державний номерний знак АЕ 3536 BE. (а.с. 12.) Згідно зазначеної довідки, автомобіль «Ford Tranzit» засіб було зареєстровано на підставі довідки-рахунку з комісійного магазину, довідка-рахунок № ЄГП250531 від 30.11.2006 року. (а.с. 12). Оскільки автомобіль був придбаний 30.11.2006 року, суд застосовує законодавство України, яке діяло на зазначений період часу. Так, у відповідності до п. 1.1. Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затвердженими Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 31 липня 2002 року N 228, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2002 р. за № 681/6969 (надалі а текстом Правила), ці Правила регламентують основні вимоги щодо організації роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, іншими транспортними засобами (далі - транспортні засоби) вітчизняного та іноземного виробництва і номерними агрегатами до них (двигуни, шасі, кузови, рами) як новими, що не були в експлуатації та не були зареєстровані в органах ДАІ, так і такими, які були в експлуатації (комісійна торгівля), а також скупленими транспортними засобами і номерними агрегатами. У відповідності до п. 3.1. Комісійна торгівля транспортними засобами і номерними агрегатами здійснюється на підставі договору комісії між суб'єктом господарювання, який приймає товар на комісію (далі - комісіонер), і громадянином, підприємством (організацією, установою), які здають товар на комісію (далі - комітент). За договором комісії комітент доручає продаж товару комісіонеру за визначену винагороду. Пунктом 19 Правил передбачено, що на продані транспортні засоби комісіонер повинен видати\~споживачу\~акт технічного стану та оцінки транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), гарантійний талон (сервісну книжку) при наявності, довідку-рахунок, розрахунковий документ, який засвідчує факт купівлі. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] придбав автомобіль на підставі договору купівлі-продажу з комісійного магазину. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. В звязку з наведеним. суд приходить до висновку, що автомобіль «Ford Tranzit», 2000 року випуску, державний номерний знак АЕ 3536 BE був спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] помер 27 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.6) Згідно до спадкової справи, заведеної Новомосковською державною нотаріальною конторою, з заявою про прийняття спадщини після [PERSON], померлого 27 липня 2013 року, звернулася дружина [PERSON], інших спадкоємців судом не встановлено. (а.с.159,161). Як зазначалося вище, позивач [PERSON] в заяві просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Ford Tranzit, як об'єкта спільної сумісної власності подружжя, та на 1/2 частину автомобіля в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], померлого 27 липня 2013 року. У відповідності до ст. 70 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. В той же час, у відповідності до Закону України «Про нотаріат», саме нотаріуси мають повноваження щодо оформлення спадкових прав. Так, у відповідності до п.3; п.4 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: 3) видають свідоцтва про право на спадщину; 4) видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя. Зазначені дії нотаріусів передбачені і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5. Тільки в разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину та/або свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, в разі спору, спадкоємець може звернутися до суду за захистом своїх прав. У відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Незважаючи на вищенаведені приписи законодавства України, позивачем [PERSON] суду не надано доказів того, що нотаріусом розглянуто її заяву щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в наслідок смерті її чоловіка, суд вважає, що позов про визнання права власності на транспортний засіб предявлений до неналежних відповідачів, в звязку з чим, суд не вбачає наявності спору, вимоги про визнання права власності на автомобіль позивачем заявлені передчасно в звязку з чим, в задоволенні зазначеної частини позовних вимог належить відмовити. Стосовно позовних вимог в частині стягнення вартості безпідставно набутого майна, суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно вимог ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. 3. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Судом встановлено, що 01 березня 2011 року [PERSON] оформив довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якої, на виконання усного договору доручення, уповноважив [PERSON] та [PERSON] користуватися та розпоряджатися від його імені автомобілем «Ford Tranzit», 2000 року випуску, шасі (кузов, рама) № WFOLXXGBFLYY52498, державний номерний знак АЕ 3536 BE, довіреність видана на строк до 01 березня 2014 року. Довіреність містить застереження щодо перебування [PERSON] в шлюбі з [PERSON]. (а.с.201). Пунктом 6 ч.1 ст. 248 ЦК України встановлено, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає свої повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може привести до виникнення збитків. Оскільки [PERSON], як довіритель, помер 27 липня 2013 року, представництво його інтересів [PERSON] та [PERSON] за довіреністю припинена з 27 липня 2013 року. У відповідності до ст. 1212 ЦК України, 1. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана звернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно вимог ст. 1213 ЦК України, 1. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. 2. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Таким чином, набувач зобов'язаний повернути власнику безпідставно набуте майно в натурі, а у разі неможливості повернути зазначене майно відшкодувати його вартість. Як зазначалося вище, [PERSON] передчасно звернулася до суду з позовом про визнання права власності на автомобіль, нею не надано суду доказів того, що автомобіль «Форд Транзит» д/з АЕ 3536 BE належить їй на праві власності. Крім того, майно неможливо повернути в натурі в разі його знищення, або такого пошкодження, яке виключає відновлення речі. Позивач [PERSON] в заяві посилалася на те, що автомобіль був розукомплектований відповідачами, в той же час, поняття знищення майна та розукомплектація майна не є тотожними поняттями. Згідно коментарів до ст. 194 КК України (умисне знищення або пошкодження майна), знищення майна - це доведення майна до повної непридатності щодо його цільового призначення. Внаслідок знищення майно перестає існувати або повністю втрачає свою цінність. Згідно коментарів до ст. 682 ЦК України (комплектність товару) під комплектністю товару слід розуміти сукупність деталей, вузлів, окремих складових частин товару (коплектуючих виробів), які утворюють єдине ціле, що використовується за загальним призначенням. Поняття комплектності застосовується до таких технічно складних виробів, як обладнання, машини, прилади, техніки. В звязку з наведеним вище, розукомплектація це пошкодження, зняття, знищення частин речі (вузлів, окремих складових частин товару (коплектуючих виробів), деталей, механізмів, пристроїв, тощо), в той же час, розукомплектовану річ, (в даному випадку автомобіль), можливо доукомплектувати тобто, долучити деталі, механізми, які необхідні для відновлення цільового призначення речі. Таким чином, при знищенні речі неможливо відновити її до стану, який дозволяє використовувати зазначену річ за цільовим призначенням, в звязку з чим, власник речі може вимагати від особи, яка безпідставно нею заволоділа відшкодування його вартості, а при розукомплектації річ можливо відновити, в звязку з чим, власник має право вимагати повернення речі в натурі, та відшкодування витрат на відновлення цільового призначення речі. Суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не надала суду доказів того, що автомобіль неможливо повернути в натурі, тобто, знищено. Довідка Наркологічного центру «Відродження», відповідно до якої 12.10.2011 року [PERSON] проходив лікування від алкогольної залежності, не доводить факту знищення або пошкодження відповідачами автомобіля. (а.с.8) Встановлено, що 23.03.2012 року дільничним інспектором Новомосковського міського відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області було відмовлено в порушенні кримінальної справи за заявою [PERSON] від 23.03.2012 року. Згідно постанови, [PERSON] зловживає спиртними напоями, приводить незнайомих чоловіків в квартиру. За адресою: [ADDRESS], погрожує фізичною розправою дружині [PERSON] (а.с.10) 26.03.2012 року дільничним інспектором Новомосковського міського відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області було відмовлено в порушенні кримінальної справи за заявою [PERSON] від 26.03.2012 року. Згідно постанови, [PERSON] зловживає спиртними напоями, перебуваючи у стані алкогольного спяніння виносить речі, вчиняє сварки, погрожує фізичною розправою дружині [PERSON] (а.с.9) Згідно висновку Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 05.03.2015 року, за результатами звернення [PERSON] (ЖЕО № 1943 від 20.02.2015 року, встановлено, що 20.02.2015 року до чергової частини Новомосковського MB ГУМВС України в Дніпропетровській області, звернулася [PERSON], яка просила встановити місцезнаходження автомобіля марки «Форд Транзит», д/з АЕ 3536 BE. При опитуванні гр. [PERSON] пояснила, що з 19.01.2004 року по 27.07.2013 року перебувала у шлюбі з [PERSON], останній 27.07.2013 року помер. В період часу з грудня 2009 року [PERSON] разом зі спільною дитиною з гр.. [PERSON] мешкали окремо. В 2007 році подружжям було придбано автомобіль марки «Форд Транзит» д/з АЕ 3536 BE, яким керував чоловік. В вересні 2013 року [PERSON] зателефонував [PERSON] та повідомив, що наприкінці лютого 2011 року [PERSON] продав йому вищевказаний автомобіль за 8600 доларів США, але будь-яких документів, які б підтверджували договір купівлі-продажу автомобілю та документів, які підтверджують факт прийому-передачі грошей в нього не має, але в зв'язку з тим, що автомобіль фактично знаходиться в користуванні та він має технічний паспорт та автомобіль, [PERSON] вимагав офіційно переоформити автомобіль на що [PERSON] відмовилася. В ході розгляду матеріалів і виїзду на місце, де за поясненням [PERSON] мав знаходитися автомобіль, були опитані свідки [PERSON] та [PERSON]. З пояснень [PERSON] було встановлено, [PERSON] продав продав автомобіль «Форд Транзит» д/з АЕ 3536 BE за довіреністю і [PERSON] був присутній при передачі грошових коштів. [PERSON] пояснив, що автомобіль знаходився на Центральному ринку м. Новомосковськ в період часу з весни 2014 року по осінь 2014 року і з нього здійснювалася торгівля овочами та продуктами. Проведеними заходами встановити місцезнаходження автомобілю марки «Форд Транзит» д/з АЕ 3536 BE, а також встановити та опитати за даним фактом [PERSON] не виявилося можливим. (а.с.55) З наведених вище постанов та висновку Новомосковського МВ ГУМВС України неможливо зробити висновок про те, де знаходиться спірний автомобіль, в якому стані, зазначені документи не доводять факту знищення або пошкодження відповідачами автомобіля. З фотографій, наданих позивачем, вбачається, що: зафіксовано, що відповідач [PERSON] здійснює торгівлю овочами та фруктами (а.с.115), зафіксовано передню частину автомобіля «Форд», номерний знак [NUMBER] (а.с.116, 117) На фотографії (а.с.117) у лівому верхньому куті зафіксований один з куполів Свято-Троїцького собору в м. Новомосковську, з розміщеними будівельними лісами. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що не може повідомити, коли зроблені зазначені фотографії, але, вони підтверджують той факт, що автомобіль перебував у відповідачів в період до осені 2014 року. Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Львів-Реставрація» від 06.06.2016 року, організація виконувала ремонтно-реставраційні роботи по Світо-Троцькому собору м. Новомосковськ Дніпропетровської області в період з 2013 року по 2015 рік. З вищезазначених фотографій також неможливо зробити висновок, коли саме вони були зроблені, де зараз знаходиться спірний автомобіль, в якому стані, фотографії та довідка Публічного акціонерного товариства «Львів-Реставрація» не доводять факту знищення або пошкодження відповідачами автомобіля, крім того, не спростовують твердження відповідача [PERSON] в тій частині, що наприкінці 2012 року або початку 2013 року він повернув автомобіль [PERSON], та аналогічні посилання відповідача [PERSON] Згідно звіту про оцінку майна, проведеного 21.05.2016 року оцінювачем Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Плюс», оціночна вартість автомобіля «Форд Транзит», 2000 року випуску, державний номер АЕ 3536 BE, становить 284\~494,50 грн. (а.с.221) Статтею 57 ЦПК України встановлено, що 1. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до ст. 212 ЦПК України, 1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 2. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. 3. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. 4. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно звіту про оцінку майна, в графі «використання звіту» зазначено, що звіт може бути використаний виключно з метою, яка в ньому вказана, звіт виконано для цілей оподаткування відповідно до статті 172 Податкового кодексу України. (а.с.222) В графі «методичні підходи» звіту зазначено, що в даному звіті використано порівняльний підхід, згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України № 231 від 04 березня 2013 року «Деякі питання проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» Як зазначалося вище, спірний автомобіль виготовлений у 2000 році, його вартість, згідно до звіту становить 284\~494,50 грн., в той же час, для порівняння в звіті наводяться автомобілі: «Форд Транзит» 2012 року випуску (тобто на 12 років «молодшого»), вартість якого становить 268\~499 грн.; «Форд Транзит» 2012 року випуску, вартість якого становить 259\~299 грн. (а.с.223-224). В графі «основні етапи проведення оцінки» звіту зазначені етапи: дослідження ринку продажів об'єктів нерухомості, до якого відноситься об'єкт оцінки; збір ринкової інформації про продаж і пропозиції з продажу об'єктів нерухомості, які порівнюються з об'єктом оцінки за місцем розташування, об'ємно-планувальними та фізичними характеристиками; вибір одиниці порівняння (вартість 1мг об'єкта нерухомого майна, тощо (а.с. 222). В звязку з тим, що оцінка спірного рухомого майна проведена не для цілей визначення вартості рухомого майна транспортного засобу, а для цілей оподаткування, порівняльний підхід в оцінці викликає сумніви в звязку з порівнянням транспортних засобів, які різняться роком виготовлення більш ніж на десять років, етапи проведення експертизи взагалі є незрозумілими, оскільки згідно зазначених етапів досліджується обєкт нерухомості, в той час, як оцінене рухоме майно автомобіль, суд приходить до переконання, що звіт про оцінку майна від 21.05.2016 року не може бути прийнятий як належний доказ вартості спірного транспортного засобу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її дочкою, з відповідачами не знайома. Їй відомо, що у 2006 році чоловік її дочки [PERSON] придбав автомобіль «Форд Транзит», вона особисто надавала грошові кошти на придбання транспортного засобу. З грудня 2009 року [PERSON] та її дочка [PERSON] не проживали разом, оскільки зять пив. Бачила, що з 2010 року автомобілем керує стороння особа, а з 2012 року по 2013 рік автомобіль стояв кожного дня на ринку м. Новомосковську. Вона підходила та спілкувалася з жінкою, зовуть [PERSON], прізвище їй не відомо, яка повідомила, що [PERSON] винен був гроші 1\~000 доларів США, в звязку з чим, віддав автомобіль. Після того, як вона та її дочка звернулися до суду, автомобіль зник з ринку. Пояснення свідка [PERSON] не доводить того, де та в якому стані знаходиться автомобіль, не доводить факту знищення або пошкодження відповідачами автомобіля. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: [INFO]. З [PERSON] познайомилася у 2014 році, коли остання підійшла до неї біля будинку, почала розпитувати про сусіда - [PERSON], який проживає в [INFO]. [PERSON] цікавилася автомобілем мікроавтобусом сірого кольору. Їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] на ринку міста здійснювали продаж овочів та фруктів з автомобіля, вона часто бачила це авто у дворі [PERSON] Приблизно з літа 2014 року, точну дату вона не памятає, автомобіль у дворі вона не бачила. З пояснень свідка [PERSON] також неможливо зробити висновок про те, де та в якому стані знаходиться автомобіль, або про факт знищення або пошкодження відповідачами автомобіля. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] знайомий з 2011 року в звязку з роботою. Із слів [PERSON] йому відомо, що в неї є автомобіль «Форд Транзит», але вона не може ним користуватися, причин не називала. Він бачив цей автомобіль «Форд Транзит» на ринку в м. Новомосковську приблизно восени 2014 року, чоловік та жінка здійснювали з нього торгівлю овочами. Він має у власності автомобіль «Фіат», наприкінці 2014 року на початку 2015 року він знаходився на території, де розбирають автомобілі на запчастини в м. Дніпропетровську на Набережній, де він бачив цей автомобіль «Форд Транзит» біло-синього кольору, з автомобіля були зняті деталі. З пояснень свідка [PERSON] неможливо ідентифікувати автомобіль, який він бачив в м. Дніпропетровську та зробити висновок, що саме відповідачі [PERSON] та [PERSON] пошкодили або знищили автомобіль. У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, суд не може ґрунтувати рішення на припущеннях. Наявність у відповідачів довіреності на керування та розпорядження автомобілем, а також те, що автомобіль перебував в користуванні відповідачів не доводить того, де та в якому стані знаходиться зазначений автомобіль, не доводить факту знищення або пошкодження відповідачами транспортного засобу. В звязку з наведеним, в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині вимог про відшкодування вартості безпідставно набутого майна також належить відмовити. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] посилалися на те, що позов до них предявлений безпідставно, в звязку з чим, просили суд стягнути на їх користь з позивача [PERSON] компенсацію витрат на правову допомогу, в звязку з чим. суд приходить до наступного. Згідно вимог ст. 84 ЦПК України, 1. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. 2. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, 1. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. [PERSON] просив суд відшкодувати судові витрати, а саме, витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн., на підтвердження надав квитанцію. [PERSON] просив суд відшкодувати судові витрати, а саме, витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн., на підтвердження надав квитанцію. Встановлено, що інтереси відповідачів [PERSON] та [PERSON] представляла адвокат [PERSON] У відповідності до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 травня 2016 року встановлено в розмірі 1450,00 грн, Таким чином, сума компенсації витрат на правову допомогу за годину складає не більш ніж 580,00 грн. (1\~450,00 грн. х 40%). Згідно до журналів судових засідань, представник відповідачів приймала участь в судових засіданнях загалом на протязі 4-х годин. В звязку з наведеним, сума компенсації витрат [PERSON] та [PERSON] на правову допомогу може становити на кожного не більше ніж по 2\~900 грн. (580,00 грн. х 5 год.) Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути компенсацію витрат на правову допомогу в межах сум, передбачених Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI, а саме - в сумі 2\~900 грн., а на користь [PERSON] в межах сум, передбачених Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI, та фактично витрачених ним у відповідності до квитанції, а саме - в сумі 2\~000 грн., Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved