overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

03.03.2014 року позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Сторони в судове засідання не з'явилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач позов визнала. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.08.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.6). Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім'ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

03.03.2014 року позивач [PERSON] звернулась до районного суду із вищезазначеним позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей даного віку до виповнення їх повнолітнього віку. Далі позивач в позові зазначила, що малолітні діти перебуває на її утриманні, відповідач стабільно в добровільному порядку допомогу на утримання дітей не надає, але має таку можливість, оскільки працює та отримує стабільний заробіток. В судовому засіданні позивач позов підтримала та прохала задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти задоволення, оскільки він дійсно здоровий, працює та отримує стабільний заробіток в розмірі 5000 грн., інших аліментних зобов'язання не має. Відповідно до ч. 4 ст.130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі від якого мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем, відповідач добровільно та стабільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Відповідно до ст. 180 СК України вбачається що, батьки повинні утримувати своїх дітей. Розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я і матеріального становища батьків і дітей і не може бути меншим за 30 % прожиткового мінімуму для дітей певного віку. Отже, суд вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів на її користь на утримання малолітніх дітей підлягає до задоволенню, оскільки відповідач як батько малолітніх повинен приймати участь в утриманні своїх дітей, а також те, що відповідач в судовому засіданні позов визнав, інших аліментних зобов'язань не має. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

03.03.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 05 травня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №58. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву, в якій просить слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 05 травня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №58 (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане 05.05.2012 року). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо з червня 2013 року, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

03.03.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала, що 05.05.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївській області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Відповідач з сім'єю не проживає, матеріальну допомогу надає, але вона носить не регулярний характер, тому, позивачка в судовому порядку просила стягнути з відповідача на її користь кошти (аліменти) на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання його неповнолітньої дитини в розмірі, визначеному позивачкою. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та на підставі доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що [INFO] в м. Вознесенськ Миколаївської області народився [PERSON]. Батьками даної неповнолітньої дитини є сторони: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 11.10.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Як вбачається з довідки від 21.02.2014 року, виданої головою ОСББ «Біла акція», дитина проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. І цей обов'язок є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Виходячи з положень вказаної статті та ст. 181 СК України, у разі ухилення батьків від надання матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку, стягнення зазначених коштів присуджується за рішенням суду в частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом, що передбачено ч.1 ст. 183 СК України. При визначенні розміру аліментів, суд, враховує обставини даної справи та вимоги, викладені у ст. 182 СК України, відповідно до наданих доказів, тому, частка від доходу, яка підлягає стягненню з відповідача як аліменти, становить - 1/4 з дня подачі до суду позовної заяви, тобто, з 03.03.2014 року, що відповідає вимогам ч.1 ст. 191 СК України. В силу положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню в справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

03.03.2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Вказав, що з 5 серпня 1972 року перебуває з відповідачкою [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Подружнє життя виявилося невдалим через втрату почуття поваги, любові один до одного, різні погляди на життя та вирішення сімейно-побутових питань, появу несумісності характерів. Дружина в листопаді 2011 року залишила сім'ю і поїхала до іншого населеного пункту на постійне місце проживання. По цій причині шлюбні стосунки були припинені. Спору з приводу розподілу майна немає. Примирення за викладених обставин є неможливим. Розірвати шлюб в органах РАЦС відповідачка відмовилася. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. В заяві, адресованій суду, прохав розглянути справу у його відсутності, вказав, що позов підтримує, на заочний розгляд справи в разі неявки відповідачки згоден. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. В заяві до суду, прохала розглянути справу у її відсутності, вказала, що позов визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у Палаці щастя м. Кременчука 5 серпня 1972 року, актовий запис № 718. Шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з листопада 2011 року, тобто більше двох років, проживають за різними адресами. Спорів з приводу розподілу майна немає. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що шлюб існує формально, а подальше його збереження суперечитиме інтересам кожного з подружжя. Шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

03.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи це тим, що сімейне життя не склалось, втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, спільного господарства та бюджету сім'ї вони не ведуть. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони по справі з 14.11.1998 року перебувають в зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітньої дочки - [PERSON], [INFO] (а.с.3, 7). Відповідно до ст.24 ч.1 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до шлюбу не допускається. Оскільки сторони з серпня 2013 року спільного господарства та бюджету не ведуть, поновлювати сімейні стосунки подружжя не бажає, а ступінь їх відчуженості, нерозуміння один одного є значними - їх подальше спільне подружнє життя та збереження шлюбу є неможливими і це є підставами для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

03.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в розмірі 38160, 26 доларів США, мотивуючи вимоги тим, що 29.08.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту №35-1/107К-06, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 47000 доларів США. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісяця повертати кредит відповідно до графіка погашення заборгованості та відсотки за користування кредитом в розмірі 13,5% річних до 28.08.2026 року. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконує належним чином. В судове засідання представник позивача не прибув, в поданій заяві від 17.04.2014 року просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання без поважних причин не прибув. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів у справі і проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що 29.08.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту №35-1/107К-06, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 47000 доларів США. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісяця повертати кредит відповідно до графіка погашення заборгованості та відсотки за користування кредитом в розмірі 13,5% річних до 28.08.2026 року (а.с.5-15). Відповідач свої зобов'язання за вказаними договорами не виконує належним чином і станом на 21.01.2014 року заборгованість за вказаним договором складала 38160, 26 доларів США (що включає заборгованість по кредиту 803,20 доларів США, сума дострокового стягнення кредиту 29902, 27 доларів США, відсотки 3151,35 доларів США, пеня 4303,44 доларів США), що в національній валюті України становить 305014 грн 92 коп (а.с.16-17). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином відповідач зобов'язання не виконує належним чином, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за кредитним договором в розмірі 38160, 26 доларів США і судові витрати по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

03.03.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позові вимоги мотивовано тим, що позивач у визначений законом термін не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] року, оскільки не міг цього зробити через свою психічну хворобу та недієздатність. При цьому, опікун був призначений позивачу рішенням суду, яке набрало законної сили лише 25.01.2010 року, тобто на цей час строк звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою закінчився. Опікун позивача вважає такі причини пропуску терміну встановленого законом поважними і просить суд визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини протягом чотирьох місяців. Законний представник позивача та відповідач до початку судового розгляду звернулись до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності. За змістом поданих заяв, представник підтримує вимоги в повному обсязі, а відповідач позов визнає. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 17). Позивач є рідним сином померлої [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження позивача (а.с. 16). За даними Десятої Київської державної нотаріальної контори, представнику позивача відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском встановлено чинним законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 8). Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що в процесі розгляду справи знайшла своє підтвердження та обставина, що строк для подання заяви про прийняття спадщини позивачем пропущений з поважних причин, оскільки пропущенню визначеного законом терміну сприяла наявність психічної хвороби позивача та тривалий термін розгляду питання про призначення позивачу опікуна, тому позивачу слід визначити додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини, терміном чотири місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

03.03.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні непорозуміння між подружжям, що призвели до того, що сторони припинили шлюбні відносини у 2010 році, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, а тому позивач звернувся до суду та просить розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем. Позивач та відповідач до початку судового розгляду подали заяви про розгляд справи без їх присутності. За змістом поданих заяв, позивач позов підтримує та просить задовольнити позовні вимоги, а відповідач позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.12.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім'ї (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] (а.с. 5). Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають, шлюбні відносини між сторонами припинені. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сторони не проживають разом та спільним побутом не пов'язані. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. На підставі викладеного,

Outcome: approved