Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

03 липня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з Другого воєнізованого гірничорятувального загону одноразової допомоги при виході на пенсію. В обґрунтування позову зазначив, що працюючи за контрактом (строковим трудовим договором), у другому воєнізованому гірничорятувальному загоні, він був вимушений достроково розірвати контракт, оскільки йому було дуже тяжко практично неможливо виконувати службові обов`язки, внаслідок старості організму, та на підставі наказу №185К від 21.05.2018 року він був звільнений за ст.39 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. При звільненні йому не була нарахована та виплачена вихідна допомога при звільненні. У зв`язку з чим він звернувся до відповідача, але йому було відмовлено у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги, мотивуючи тим, що відповідно до п.6.8. колективного договору на 2016-2020 роки, між адміністрацією відповідача та трудовим колективом загону, вихідна допомога виплачується за наявності коштів. З чим він не згодний оскільки відповідно до ст. 44 КЗпП, у разі звільнення працівника за ст. 39 КЗпП України працівнику виплачується вихідна допомога у розмірі встановленому колективним договором (угодою), але не менше тримісячного середнього заробітку. Крім того окрім колективного договору, між працівниками та адміністрацією відповідача діє інша галузева угода яка має вищу юридичну силу, а саме Галузева угода між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками, що діють у вугільній галузі і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 р. Відмова у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги, прямо суперечить вимогам п.12.15 Галузевої Угоди. В зв`язку з чим просить стягнути з Другого воєнізованого гірничорятувального загону нарахувати та виплатити йому одноразову допомогу при звільненні, у розмірі тримісячного середнього заробітку. Ухвалою від 22.07.2019 р. провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.14). Роз`яснено відповідачеві його право подати відзив на позов протягом 15 днів з дня отримання ухвали. Копії зазначеної ухвали були направлені сторонам, а відповідачеві разом із копією позову та додатки (а.с.15). 07.08.2019 року відповідачем подано до суду Відзив на позовну заяву (а.с.20-23), відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав. Вважають, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: вказаний позивачем наказ, на підставі якого він був звільнений - не відповідає дійсності, про свідчить запис у трудовій книжці. При цьому відповідач, відповідно до ст. 47 та ст. 116 КЗпП України, в день звільнення видав позивачеві належно оформлену трудову книжку і провів з ним розрахунок у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу. Посилання позивача на порушення статті 44 КЗпП України щодо несплати йому вихідної допомоги при звільнені не ґрунтується на законі, оскільки відповідно до вказаної статті при припиненні трудового договору … внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.ст.38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Як вбачається з заяви позивача від 02 травня 2019 р та наказу, виданого на її підставі, позивач звільнився за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, а не внаслідок порушення законодавства про працю, колективного чи трудового договору. Відповідно до Положення про 2 ВГРЗ, затвердженого наказом Міненерговугілля №738 від 17.11.2016 року, 2 ВГРЗ є державною спеціалізованою (воєнізованою) аварійно-рятувальною службою, яка здійсню в установленому порядку обслуговування гірничих підприємств незалежно від форм власності в період їх будівництва, реконструкції, експлуатації, ліквідації або консервації. За формою створення 2 ВГРЗ є державною організацією, джерелами формування майна якої є кошти державного бюджету, виділені на його утримання. Розпорядником бюджетних коштів є Міністерство енергетики та вугільної промисловості. Відповідно до п.6.8 Колективного договору 2016-2020 р., підписаного між відповідачем та первинною профспілковою організацією незалежної профспілки гірників України 2 ВГРЗ працівнику, який має право на пенсію за віком, при першому звільненні одноразова допомога виплачується лише за наявності коштів, передбачених на ці цілі законами про державний бюджет на відповідний рік і Планом використання бюджетних коштів. Відповідно до Плану використання бюджетних коштів на 2019 рік, витрати на статтю «Виплата вихідної допомоги при звільненні» не передбачені. Просили відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. 13.08.2019 р. від позивача надійшли заперечення на відзив, відповідно до яких позивач зазначає, що відповідач навмисно замовчує факт існування іншого локального нормативно правового акту, що має порівняно вищу юридичну силу, а саме - галузевої угоди укладеної між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднання власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 р. Ухвалою від 03.04.2020 р. вказану цивільну справу прийнято до провадження суддею Луньовою Д.Ю. та призначено судове засідання на 21.05.2020 без виклику сторін (а.с.68-69). Позивач [PERSON] надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити. Представник відповідача Швець О.І. надав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, за наявними в матеріалах справи документами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 14.04.1983 по 07.05.2019 працював водієм у Другому воєнізованому гірничорятувальному загоні. 08.05.2019 був звільнений з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, відповідно до ст.39 КЗпП України. Вказані факти підтверджуються копією трудової книжки (а.с.5-6). Згідно «Роз`яснень щодо виплати розрахункових виплат при звільненні [PERSON] » від 07.08.2019 р. №423, що згідно Наказу командира Другого воєнізованого гірничорятувального загону від 07.05.2019 р. №59 к, було звільнено [PERSON] , з виплатою йому компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Розрахункові виплачені у сумі 2629,36 грн. Інших фінансових зобов`язань 2 ВГРЗ перед [PERSON] не має (а.с. 27). Відповідно до довідки Другого воєнізованого гірничорятувального загону за № 469 від 03.08.2020 року, що дохід за період з 01.03.2019 р. до 30.04.2019 р. становить 14185, 24 грн. Відповідно до п.6.8 Колективного договору 2ВГРЗ на період 2016-2020 р.р., працівнику, який має право на пенсію за віком, при першому звільненні одноразова допомога виплачується при наявності коштів, передбачених на ці цілі законами про державний бюджет на відповідний рік і Планом використання бюджетних коштів (а.с.50-51). Відповідно до п. 3.2. Галузевої Угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 р. за №71 від 07.08.2001 р. (далі Галузева Угода), Положення Угоди є обов`язковими до застосування при укладенні угод, колективних договорів і індивідуальних трудових договорів для всіх Підприємств, що перебувають у сфері дії Сторін, незалежно від форм власності та господарювання, (у тому числі тих, що здійснюють свою діяльність на умовах договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства), а також під час розгляду трудових спорів. Відповідно до п.12.15 Галузевої Угоди, працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з Підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і др.) (незалежно від причин звільнення крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі (у тому числі на Підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку, але не менше: при стажі роботи в галузі понад (років) для жінок для чоловіків - 7,5 - 10 - одного середньомісячного заробітку; - 12,5 - 15 - двох середньомісячних заробітків; - 17,5 - 20 - трьох середньомісячних заробітків. Обчислення середньої заробітної плати для виплати цієї одноразової допомоги здійснювати за аналогією до відповідного обчислення за постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100. З вищезазначеного вбачається, що Галузевою Угодою та колективним договором підприємства (п.6.8 Колективного договору на 2016-2020 роки), в частині соціальних гарантій (соціального захисту), які були чинні на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві. Як встановлено судом, [PERSON] відпрацював в Другому воєнізованому гірничорятувальному загоні більше 20 років та був звільнений за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію. Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року № 3356-XII передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств на які вони поширюються та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників - є недійсними, заборонено включати їх до договорів і угод. Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі, в даному випадку слід керуватися Галузевою Угодою між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості, а не Колективним договором. Суд вважає, що при звільненні з підприємства Відповідач зобов`язаний був виплатити [PERSON] одноразову допомогу при звільненні, у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, оскільки останній пропрацював на підприємстві більше 20 років. Постановою КМ України від 8 лютого 1995 р. № 100 ( Із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 Порядку… передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Виплата повинна була бути проведена в день звільнення тобто 08.05.2019, заробітну плату слід брати за два останні місяці перед звільненням. Отже, розмір недоплаченої [PERSON] одноразової допомоги згідно умов Галузевої угоди становить 21277,86 гривень (із розрахунку: 7092,62 х 3 = 21277,86). Статтею 47 КЗпП України встановлений обов`язок для власника або уповноваженого ним органу, в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. На підставі зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved