Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

02.08.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19.01.2006 року в сумі 243023,03 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 19.01.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 420/043-ФО1, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 143040 грн. Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 23.03.2018 року становить 243023,03 грн. і складається з 49971,28 грн. - сума заборгованості за кредитом, 84669,72 грн. - сума заборгованості за відсотками, 48069,03 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом, 60313,00 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 243023,03 грн. за кредитним договором та судові витрати по справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.10.2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою від 28.01.2019 року клопотання представника відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження задоволено, здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження справи на розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.06.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 27.12.2019 року заяву АТ «Альфа-Банк» про заміну позивача задоволено, залучено до участі у справі замість позивача ПАТ «Укрсоцбанк» його правонаступника - АТ «Альфа-Банк. 27.12.2018 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивач надав відповідачу кредит для оплати трьох автомобілів ВАЗ-21140 згідно договорів купівлі-продажу, укладених [PERSON] із ТОВ «Гармонія». Позивач перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ «Гармонія» грошові кошти як оплату за купівлю вказаних автомобілів. В якості забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 20.01.2006 року між позивачем та ТОВ «Гармонія» було укладено договір поруки, згідно якого останнє бере на себе відповідальність за зобов`язаннями боржника [PERSON] за вказаним кредитним договором. При цьому, відповідач ні кредитні кошти, ні автомобілі не отримував, оскільки кредитними коштам через недбалість працівників банку заволоділи представники ТОВ «Гармонія», яких згідно вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.04.2009 року було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 205, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 190 КК України. Цим же вироком задоволено цивільний позов прокурора в інтересах ВАТ «Укрсоцбанк» на суму 1508704 грн., в яку входять і кредитні кошти по кредитному договору, укладеному з [PERSON] . При цьому, позивач 08.11.2006 року вже звертався до суду з аналогічним позовом, пред`явивши вимогу про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, чим змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг строку позовної давності почався з наступного дня після пред`явлення цього позову. За таких обставин, просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю та застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Представник позивача 20.02.2020 року подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив провести розгляд справи без його участі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надали. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19.01.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 420/043-ФО1, відповідно до умов якого останній отримав кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 143040,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами у розмірі 16,00 % річних із порядком щомісячного погашення з кінцевим терміном повернення суми основної заборгованості 18.01.2009 року. 14.06.2010 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» перейменовано у ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до п. 1.2., 1.3 кредитного договору, кредит надається для оплати трьох автомобілів ВАЗ-21140, 2005 року випуску, сірого кольору, згідно рахунків № 12-1/07, 8, 9 від 18.01.2006 року та договорів купівлі-продажу автомобіля № 7, 8, 9 від 18.01.2006 року, укладених [PERSON] із ТОВ «Гармонія» в особі Лубчук Т.Г . В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань сторони укладають договір застави транспортного засобу визначеного п. 1.2 договору, заставною вартістю 150000 грн. Згідно п.п. 3.3.7, 3.3.8. кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку визначеному п.п. 2.4.1 договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. цього договору. Як вбачається з п. 4.3. цього договору у випадку невиконання позичальником зобов`язань, визначених п.п. 3.3.2.-3.3.12. цього договору, протягом більше п`яти днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився та, відповідно позичальник зобов`язаний погасити кредит та сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані пеню і штрафні санкції. Згідно п. 7.3 цього договору він набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою зазначеної вище статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно вимог ст. 639 ЦК України договір являється обов`язковим для виконання сторонами, при цьому відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інших розмір відсотків. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом на 23.03.2018 року відповідач має заборгованість за договором, яка становить: 243023,03 грн. і складається з 49971,28 грн. - сума заборгованості за кредитом, 84669,72 грн. - сума заборгованості за відсотками, 48069,03 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом, 60313,00 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками (а.с. 14-16). Разом з тим, 27.12.2018 року представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності, у зв`язку з чим, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Судом встановлено, що 08.11.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 420/043-ФО1 від 19.01.2006 року. В обґрунтування позову зазначено, що позичальник ( [PERSON] ) свої зобов`язання щодо погашення кредиту визначеними частинами та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом не виконує. Посилаючись на ч. 2 ст. 1050 ЦК України просив стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаним договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 08.05.2008 року представник Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» подав до суду заяву, в якій посилаючись на те, що [PERSON] погасив строкову заборгованість по договору № 043-ФО1 від 19.01.2006 року та увійшов у графік погашення заборгованості, передбачений п. 1.1.1 цього договору, просив позовну заяву залишити без розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.05.2008 року у справі 2-408/08 позовну заяву банку було залишено без розгляду, оскільки позивач подав до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з погашенням заборгованості. При цьому, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] 07.11.2007 року повернув грошові кошти у розмірі 38203,72 грн. та 16.11.2007 року у розмірі 35000,00 грн. в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитом, що свідчить про визнання ним свого боргу. Згідно ст.ст. 264, 265 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Відтак, 08.11.2006 року та 16.11.2007 року строк позовної давності переривався. При цьому, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 5 квітня 2017 року у справі 6-522цс17, а також від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14. Виходячи з умов договору № 420/043-ФО1 від 19.01.2006 року, який містить порядок щомісячного погашення з кінцевим терміном повернення суми основної заборгованості, днем коли банк довідався або повинен був довідатись про порушення свого права є наступний після після настання сплати чергового платежу день. Із матеріалів справи вбачається, що 08.11.2006 року кредитор пред`явив вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом шляхом подачі позову до суду, який 08.05.2008 року було залишено без розгляду у зв`язку з погашенням заборгованості, останній платіж на виконання умов кредитного договору [PERSON] було здійснено 16.11.2007 року, а кінцевий термін повернення заборгованості за договором № 043-ФО1 від 19.01.2006 року - 18.01.2009 року, однак ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із даним позовом лише 07.08.2018 року. Відтак, днем коли банк довідався або повинен був довідатись про порушення свого права на повернення заборгованості за договором № 043-ФО1 від 19.01.2006 року є день, наступний після кінцевого терміну повернення заборгованості за договором, тобто 19.01.2009 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з пропуском строку позовної давності, оскільки з дня виникнення права вимоги за кредитом та відсотками минуло більше як 3 (три) роки. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом поза строком позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності про застосування якого було заявлено відповідачем. Крім того, 26.06.2019 року до суду надійшла заява представника відповідача про відшкодування судових витрат, в якій він просить з урахуванням участі сторони відповідача у судових засіданнях стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати з надання професійної правничої допомоги у сумі 5400 грн. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами, в порядку ст.ст. 76-83 ЦПК України. Згідно договору про надання правової допомоги від 06.11.2018 року, укладеного між [PERSON] (замовник) та адвокатом Бойко О.В. (виконавець), виконавець зобов`язується забезпечувати своєчасне і якісне надання правничої допомоги замовнику по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Сторонами узгоджено суму гонорару за надання правничої допомоги у розмірі 8000 грн. Відповідно до акту виконаних робіт від 25.06.2019 року адвокатом Бойко О.В. надано правничу допомогу наступного характеру: ознайомлення із документами позову та надання юридичної консультації - 700 грн.; ознайомлення з цивільною справою № 2-3098/06, 2-408/08, виготовлення копій документів - 1300 грн.; підготовка та подача відзиву з додатками, клопотання про витребування доказів, інших клопотань, направлення відзиву сторонам, канцелярські видатки, подання до суду - 2000 грн.; участь у судовому засіданні 21.05.2019 року - 1400 грн. Загальна сума гонорару становить 5400 грн. Квитанцією до прибуткового касового ордеру від 04.06.2019 року № 209 підтверджено оплату [PERSON] суми наданих послуг в розмірі 5400,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд виходить з пропорційності розміру задоволених позовних вимог, а також критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. З матеріалів справи вбачається, що дійсно адвокатом Бойко О.В. здійснювалось представництво інтересів замовника у суді першої інстанції, відбулось одне судове засідання за участю адвоката. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги складність справи та виконані адвокатом роботи по даній справі, витрачений ним час, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд приходить до висновку, що розмір заявлених вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу сумі 5400,00 грн. не є співмірним, у зв`язку з чим вимоги відповідача про стягнення з позивача на його користь витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 2200 грн., з яких: ознайомлення із документами позову та надання юридичної консультації - 400 грн.; ознайомлення з цивільною справою № 2-3098/06, 2-408/08, виготовлення копій документів - 300 грн.; підготовка та подача відзиву з додатками, клопотання про витребування доказів, інших клопотань, направлення відзиву сторонам, канцелярські видатки, подання до суду - 1000 грн.; участь у судовому засіданні 21.05.2019 року - 500 грн. З урахуванням категорії справи, затраченого часу, обсягу наданих послуг адвокатом, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2200 грн. є співмірними і підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. На підставі ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України,

Outcome: approved