Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

04.07.2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу будівлі літ. «В» по пров. Комунальний, 30 у м. Гола Пристань Херсонської області та просив визнати за ним право власності на дану будівлю, посилаючись на те, що рішенням Голопристанської міської ради №33 від 13.02.1996 року йому надана згода на продаж будівлі літ. «В», житловою площею 17,5 кв.м. по пров. Комунальний, 30 у м. Гола Пристань Херсонської області із зобовязанням внести суму 42542000крб. в касу міськвиконкому. Позивачем згідно квитанції №199 від 04.03.1996 року були внесені кошти, після чого він з сімєю вселився до будівлі. З посиланням на ст.ст. 328, 334, 640 ЦК України просив позов задовольнити. Під час розгляду справи позивач змінив позовні вимоги, просив визнати за ним право власності на будівлю за адресою: Херсонська область, м. Гола Пристань, пров. Комунальний, 30. Змінені позовні вимоги позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача Голопристанської міської ради Херсонської області в судовому засіданні позов визнав повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, оглянувши оригінали інвентаризаційної справи, вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Голопристанської міської ради Херсонської області № 33 від 13.02.1996 року дано згоду на продаж будівлі літера «В», житловою площею 17,5 кв.м. згідно поданої заяви [PERSON] вартістю 42542000крб. без зняття з квартирного обліку при міськвиконкомі (а.с. 6). [PERSON] вніс визначену суму 42542000крб. в касу міськвиконкому 04.03.1996 року (а.с. 7). На спірні правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і ст. ст. 78 і 79 цього Кодексу. Згідно зі ст. ст. 71, 75 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Положеннями п. п. 4 та 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року визначено, що щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. У абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року N 11 «Про судове рішення» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) судам роз'яснено, що, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений. Суд враховує, що [PERSON] своєчасно не скористався своїм правом звернення до суду, при цьому поважних причин пропуску строку позовної давності, встановленого законом, не надав. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок по доказуванню обставин, викладених у позові лежить саме на позивачеві. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.1996 року, яке міститься в матеріалах інвентарної справи, спадкоємцем 71/100 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого по пров. Комунальний, 30. в м. Гола Пристань Херсонської області, є Державна податкова інспекція у Голопристанському районі Херсонської області. Власником 23/100 частин домоволодіння, розташованого по пров. Комунальний, 30. в м. Гола Пристань Херсонської області, є [PERSON] Суду не надано жодних доказів, які б підтверджували, що власником нерухомого майна, яке є предметом даного позову, була Голопристанська міська рада Херсонської області та мала право на відчуження даного майна. За змістом ч.1 ст.3, ст.15, ст.58-60, ст.214, ст.215 ЦПК України суд визнає позовні вимоги законним і обґрунтованими, якщо позивач доведе належними і допустимими доказами те, що відповідач (особа, яка має відповідати по пред'явленим до неї вимогам) своїми діями або бездіяльністю порушує, не визнає або оспорює права, свободи або законні інтереси позивача. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач, звернувшись з позовом до Голопристанської міської ради, вважає її особою, яка не визнає право позивача на нерухоме майно, однак представник міської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Отже, між сторонами відсутній спір щодо предмета спору, оскільки право ніким не оспорюються та визнається відповідачем, а порушене позивачем питання про визнання права власності на нерухоме майно із наведених ним підстав підлягає вирішенню у позасудовому порядку компетентними органами. На підставі вище викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed