Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

03 березня 2016 року представник ПАТ «Сбербанк» звернувся в суд позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Позовні вимоги мотивує тим, що 04 лютого 2015 року між ПАТ «[PERSON] Сбербанк Росії», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ «Сбербанк» та [PERSON] укладено кредитний договорів №43138-ФО/2015/88. Позивач вказує, що відповідно до п. 1.1.-1.3. умов кредитного договору, банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 95 513,05 грн. на погашення заборгованості за кредитами, що отримані позичальником в банку за договорами №88#01017214945 від 26 липня 2013 року та № 25253000214945 від 27 березня 2013 року. Водночас, [PERSON] взяв на себе зобовязання повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити за користування кредитними коштами проценти у розмірі 33% річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 03 лютого 2020 року. Факт надання кредиту підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача, відповідно до якої останньому було видано грошові кошти у сумі 95 513,05 грн. Позивач зазначає, що в порушення умов укладеного кредитного договору відповідач [PERSON] не здійснює платежі в рахунок погашення суми кредиту, нарахованих відсотків, чим порушує прийняті на себе договірні зобовязання і станом на 17 лютого 2016 року його заборгованість перед банком становить 127 608,33 грн., з яких: 95 513,05 грн. заборгованість за кредитом, 32 095,28 проценти за користування кредитом. Відповідно до п.8.3. кредитного договору передбачено, що позивач має право в одностороньому порядку достроково розірвати договір та/або вимагати від позичальника щонайменше на один календарний місяць сплатити частину кредиту, та/або процентів, нарахованих за користування кредитними коштами. Позивач вказує, що скористався своїм правом та 16 листопада 2015 року направив відповідачу повідомлення-вимогу № 10466/7/26-02 від 10 листопада 2015 року щодо повернення заборгованості за кредитним договором, яка була отримана відповідачем, однак заборгованість погашена не була. З огляду на вищенаведене просить суд ухвалити рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованість за договором кредиту та суму сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, яка бере участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином згідно (відповідно) до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Судом встановлено, що 04 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Сбербанк Росії», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне Акціонерне Товариства «Сбербанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №43138-ФО/2015/88, згідноумов якого відповідачу було надано кредит у сумі 95 513,05 грн. на погашення заборгованості за кредитами, що отримані позичальником в банку за договорами №88#01017214945 від 26 липня 2013 року та № 25253000214945 від 27 березня 2013 року, зі сплатою 33% річних та кінцевим терміном повернення кредиту 03 лютого 2020 року (а.с. 13-16). Вищезазначеним кредитним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків та інших витрат. Позивач усі взяті на себе зобов'язання виконав, надавши відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 95513,05 грн., зі сплатою 33% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом до 03 лютого 2020 року. Згідно виписки по особовим рахункам з 04 лютого 2015 року по 17 лютого 2016 року відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 95513,05 грн. (а.с 13). Відповідно до п. 10.1. кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором, окрім зобовязань зазначених у п. 10.2 цього договору, позичальник зобовязаний сплачувати відповідно до вимог чинного законодавства України банку пеню у розмірі 0,2% від простроченої суми за кожний день прострочення будь-якого платежу, передбаченого цим договором. Згідно п. 10.2. кредитного договору, позичальник зобовязаний сплачувати такі санкції (за кожне порушення) у наступному розмірі: у разі порушення позичальником умов цього договору, а саме несвоєчасного повідомлення про зміни в особових даних, вказаних в п. 12 цього договору та інших відомостей, які можуть вплинути на виконання позичальником своїх зобовязань у розмірі 0,1% від суми кредиту, вказаної в п. 1.1. цього договору, але не менше 599 грн.; у разі прострочення сплати основної суми кредиту, передбаченої графіком повернення кредиту та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки у розмірі 60 грн. Відповідно до п. 10.3. кредитного договору, нарахування пені яка передбачена цим договором, починається з дна прострочення виконання зобовязання та припиняється в момент виконання позичальником зобовязання, за невиконання якого така пеня була застосована до позичальника, або з дати, визначеної рішенням банку не застування пені. При цьому останнім днем нарахування пені є день погашення заборгованості або дата, визначена рішенням банку про не застування пені. Нарахування санкцій, які передбачені цим договором, здійснюється в день, коли позичальником було порушено, не виконано зобовязання, за порушення якого передбачено санкцію за цим договором. При цьому застосування санкції проводиться за кожний факт порушення позичальником умов цього договору. Згідно п. 10.4. кредитного договору, сплата пені та/або санкцій не звільняє позичальника від виконання зобовязань, за порушення яких вони передбачені, і так само не звільняє його від обовязку понад суму пені та/або санкцій відшкодувати банку збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням своїх зобовязань за цим договором Статтею 612 ЦК України передбачено що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 17 лютого 2016 року заборгованість відповідача перед банком становить 127 608,33 грн., з яких: 95 513,05 грн. заборгованість за кредитом, 32 095,28 проценти за користування кредитом. Пунктом 8.3. кредитного договору передбачено, що позивач має право в односторонньому порядку достроково розірвати договір та/або вимагати від позичальника щонайменше на один календарний місяць сплатити частину кредиту, та/або процентів, нарахованих за користування кредитними коштами. З матеріалів справи вбачається, що позивач скористався своїм правом та 16 листопада 2015 року надіслав відповідачу повідомлення-вимогу № 10466/7/26-02 від 10 листопада 2015 року щодо повернення заборгованості за кредитним договором, яка була отримана відповідачем 25 листопада 2015 року, однак заборгованість за договором кредиту погашена не була. Відповідно до ст. 61 ЦПК Україна, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати надані позивачем докази у справі не скористався, які підтверджують і факт укладання кредитного договору і наявність заборгованості перед банком з боку відповідача, приходжу до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved