Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

03.07.2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] , [INFO] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 6000 грн. на дитину щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених в позовній заяві і просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце його проведення повідомлявся заздалегідь та належним чином. У своєму відзиві на позовну заяву [PERSON] , він не заперечив щодо стягнення з нього аліментів, однак у меншому розмірі, а саме по 1500 грн. 00 коп. на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , щомісячно. При ухваленні рішення просить суд врахувати обставини, наведені в його відзиві на позовну заяву та долучені до нього документи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до частковго задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, який зареєстровано 19.07.2005 року у виконавчому комітеті Чорноославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис №6. З`ясовано також, що за час перебування в шлюбі у них народилася одна дитина: дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є неповнолітньою. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.3). Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між сторонами по справі було розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.05.2019 року. Крім того, згідно даного рішення неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] було залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Копія вказаного рішення міститься в матеріалах справи (а.с.4). На даний час неповнолітня дитина проживає з позивачем [PERSON] і знаходиться на її утриманні та вихованні. Із акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного депутатом Делятинської ОТГ Надвірнянського району Івано-Франківської області за № 2/67 від 05.06.2019 року, який долучений до матеріалів справи, вбачається, що позивач проживає разом з дочкою [PERSON] , [INFO] в [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст.2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01 грудня 2019 року становить 2218 гривень. З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини, а також матеріального стану платника аліментів, зважаючи на те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дочки, однак в меншому розмірі, ніж просить позивач, в зв`язку з чим розмір аліментів може бути визначений судом щомісячно по 2000 грн. на дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, в своєму позові [PERSON] просила стягнути з відповідача в її користь судові витрати по справі в розмірі 500 грн., пов`язані із наданням їй правничої допомоги. Згідно ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За змістом ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування вказаних витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні вказаних витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13.06.2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19.09.2018 року по справі № 361/6253/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не долучено жодних документів, зокрема платіжного доручення чи квитанції або іншого доказу фактично понесених нею витрат по справі, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що оплата за надання правничої допомоги повинна бути підтверджена квитанціями, виданими адвокатом, однак позивачем не надано суду фактичних та достовірних доказів здійснення факту такої оплати, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, у зв`язку з недоведеністю. Разом з тим, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України - 768 грн. 40 коп судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.180, 182, 184 СК України,

Outcome: approved