Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

04.10.2014 року [PERSON] через свого представника звернулася в суд з позовом про зобов'язання Представництво «ЗТЄ Корпорейшн в Україні» видати їй трудову книжку з внесенням відповідного запису про звільнення за власним бажанням, стягнення з Представництва «ЗТЄ Корпорейшн в Україні» вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, стягнення з Представництва «ЗТЄ Корпорейшн в Україні» середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, та зобов'язання відповідача відшкодувати моральну шкоду в розмірі 40000 грн. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 20.01.2011 року її було прийнято на посаду «Головного бухгалтера в Представництві «ЗТЄ Корпорейшн». 02.09.2013 року вона подала заяву про звільнення гза власним бажанням керівнику представництва «ЗТЄ Корпорейшн в Україні» [PERSON]. Прийшовши вранці 16 вересня 2013 року позивачку не пустили до приміщення офісу відповідача, а на письмову заяву про видачу трудової книжки, позивачці було відмовлено. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що наказом від 20.01.2011р. за №0111/01 Представництво «ЗТЄ Корпорейшн в Україні» прийняло на роботу з 20.01.2011р. на посаду головного бухгалтера [PERSON], з випробувальним періодом 3 місяці (а.с. 60). Відповідно до наказу відповідача від 20.04.2011 року, [PERSON] успішно пройшла випробувальний період в Представництві «ЗТЄ Корпорейшн в Україні» на посаді головного бухгалтера, а тому з 21.04.2011 року їй підвищили заробітну плату до 16000 грн. на місяць, а також встановили преміальну частину у розмірі не більшому за 4000 грн. на місяць. Крім того з 15 серпня 2011р. [PERSON] була прийнята на роботу на посаду головного бухгалтера до ТОВ «ЗТЄ Україна», який є дочірнім підприємством Корпорації «ЗТЄ» (а.с.62). 02 вересня 2013 року [PERSON] подала заяву до Голови Представництва «ЗТЄ Корпорейшн в Україні» про звільнення її за власним бажанням (а.с. 92). З 03.09.2013 року позивачка перебувала в стані непрацездатності, що підтверджуєься копією листка непрацездатності, відповідно до якого вона мала стати до роботи з 15.09.2013 року (а.с. 95). Судом встановлено, що на даний час позивачка відповідно до поданої нею заяви про звільнення відповідачем не звільнена, трудова книжка їй не видана. Вказані обставини не заперечувалися представником відповідача, з посиланням на те, що позивачка, як головний бухгалтер підприємства, не передала керівництву відповідача всі справи та документи, за які вона несла відповідальність. Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Статтею 48 КЗпП України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуть на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Крім того п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на працівників передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення; при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Враховуючи викладене, оскільки заяву про звільнення за власним бажанням позивачка подала відповідачу 02.09.2013 року, що не заперечувалося представником відповідача, суд вважає за необхідне зобов'язати Представництво «ЗТЄ Корпорейшн в Україні» звільнити [PERSON] з роботи з 16.09.2013 року, тобто через два тижні з дня звернення її з відповідною заявою про звільнення за власним бажанням, а також видати їй належним чином оформлену трудову книжку. За змістом частини 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається із зібраних судом письмових доказів, позивачка в перший робочий день після свого «лікарняного», а саме 16.09.2013 року, кий співпав з двома тижнями з часу подачі нею заяви про звільнення, з'явилася до відповідача з ціллю звільнення з роботи, але її до приміщення офісу Представництва «ЗТЄ Корпорейшн в Україні» не допустили, трудову книжку не видали. Також стороною позивачки надано письмові докази того, що позивачка через свого представника письмово зверталася до відповідача з приводу невидачі їй трудової книжки. Факт навмисного ухилення відповідачем від видачі позивачці належним чином оформленої її трудової книжки також підтверджується листом відповідача позивачці від 12.12.2013 року відповідно до якого, їй пропонується отримати трудову книжку у встановленому законодавством порядку у Представництві «ЗТЄ Корпорейшн в Україні», але за умови виконання нею її функціональних обов'язків, які викладені в цьому листі (а.с. 63 64, 52 - 53). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З урахуванням викладено, суд вважає, що затримка у видачі трудової книжки позивачці в даному випадку виникла з вини відповідача, який був роботодавцем позивачки, а тому з нього підлягає до стягнення середній заробіток позивачки за весь час затримки такої видачі трудової книжки, а саме з дня коли позивачка мала була бути звільнена 16.09.2013 року по день ухвалення рішення у справі 22.07.2014 року. Період заборгованості становить з 16 вересня 2014 року по 22 липня 2014 року, - 210 робочих днів Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки відповідача, одноденний заробіток позивачки за останні два місяці перед звільненням складав: 20492,44+53257,00 : 44 = 1676,12 грн. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 1676,12 х 210 = 351985,20 грн. Отже з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення 351985,2 грн. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки без вирахування податків та обов'язкових платежів. Крім того, згідно ч.1 ст. 237 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи, що судом встановлено порушення трудових прав позивачки з боку відповідача, не видача трудової книжки позивачці, що унеможливлювало її працевлаштування, суд вважає що вказані порушення прав позивачки завдали їй моральних страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду, яку визначає у розмірі 500 грн. Також, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Представництва «ЗТЄ Корпорейшн в Україні» на користь держави судовий збір у сумі 3763 грн. 45 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial