Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

03.06.2020р. [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням. Ухвалою судді від 04.06.2020р. позовну заяву залишено без руху і позивачеві наданий строк на усунення її недоліків (а.с. 29). 26.06.2020р. [PERSON] подав уточнену заяву та усунув вказані недоліки (а.с. 31-73). Ухвалою судді\~від 21.07.2020р.\~відкрито \~провадження по\~ справі\~та призначено\~ розгляд\~справи в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~з повідомленням\~сторін (а.с.\~75).\~ В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що йому на праві власності належить нежитлове приміщення №81 площею 164,3 кв м., розташоване по [ADDRESS] , яке набуте у власність на підставі договору із забудовником АТЗТ «НВО «Созидатель» інвестування в будівництво нежитлового приміщення № П4-2-1-2 від 14.10.2005р. Додатком №2 до вказаного договору сторонами було обумовлено планування приміщення, відповідно до якого план першого поверху передбачав розташування на ньому офісу №1 (площею 234,33 кв.м.) і офісу №2 (площею 176,62 кв.м.). Вказані офісні приміщення мають спільний коридором/тамбур і сходи. При цьому план приміщення (додатку №2 до договору), передбачав, що офіс №2 повинен мати два виходи: один у загальний коридор і до сходів із обладнаним пандусом, а другий - на вулицю. Водночас після завершення будівництва [PERSON] передано у власність нежитлове приміщення № 81 площею 164,3 кв.м., розташоване по [ADDRESS] , яке згідно із додатку № 2 є офісом № 2. А позначений у додатку № 2 офіс №1 перейшов у власність ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» як приміщення № 80. На підставі свідоцтва про право власності від 15.01.2016р. ПрАТ «НВО «Созидатель» набуло у власність приміщення № 80 загальною площею 219,5 кв.м. у житловому будинку [ADDRESS] . У подальшому на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 21.02.2020р., право власності на приміщення [ADDRESS] перейшло до [PERSON] . Потім, на підставі договору дарування від 28.02.2020р. право власності на це приміщення перейшло до відповідача [PERSON] . Згідно договору дарування приміщення № 80 має наступні технічні характеристики: у житловому будинку літ. А-17 на 1 поверсі нежитлове приміщення №80, що складається із: 1-тамбур, 2-коридор, 3-офісне приміщення, 4-офіснеприміщення, 5-коридор, 6-умивальня, 7-санвузол, 8-санвузол, 9-санвузол, 10-санвузол, 11-умивальня, 12-тамбур, 13-офісне приміщення загальною площею 219,5 кв.м. Отже, у власності відповідача перебуває тамбур і коридор, який є спільним для офісів № [NUMBER] та № [NUMBER] . З технічного паспорта на нежитлове приміщення № 81, Плану поверхів до технічного паспорту, належні відповідачеві позиції 1-тамбурі і 2-коридор є спільними для нежитлових приміщень № 80 та № 81 на 1-му поверсі житлового будинку [ADDRESS] , оскільки виходи з обох прямують в один коридор і тамбур та виконують функцію транзиту для виходу з них працівників і відвідувачів. Таким чином, позивач позбавлений можливості користуватися одним із двох виходів - виходом з належного йому приміщення через поз. літ. а4-ганок з пандусом, оскільки цей вихід можливий тільки через належні відповідачу тамбур і коридор. Проте цей вихід використовується лише відповідачем, він обладнаний сигналізацією, на ньому встановлено двері із замком, доступу до якого [PERSON] не має. Вказує, що листом від 01.04.2020р. позивач звертався до відповідача з проханням надати можливість безперешкодного користуватися виходом з свого приміщення № 81 через тамбур, коридор та ганок зі сходами та пандусом, однак лист повернуто позивачеві із відміткою про закінчення терміну зберігання. З урахуванням викладеного, позивач просив усунути йому перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням [ADDRESS] , зобов`язавши [PERSON] надати безперешкодний доступ до входу у це приміщення та виходу з цього приміщення через належний останньому тамбур та коридор приміщення [ADDRESS] . В судове засідання, призначене на 22.09.2020р. представник позивача адвокат Явтушенко О.А. (діє на підставі ордеру серії ДП №885/000037 а.с. 93) подала заяву, у якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 102). Відповідач\~ [PERSON] в судові засідання, призначені на 20.08.2020р. і на 22.09.2020р. не з`явився, про дати та час слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада» (а.с. 76, 98-99). Конверти, якими були направлені судові повістки повернуті до суду з відміткою «відсутній адресат». (а.с. 77-78, 100-101). Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Згідно з ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовних вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником нежитлового приміщення № 81, загальною площею 164,3 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 17.08.2015р., право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.08.2015р. (а.с. 32 36). Приміщення № 81 позивачем набуте на підставі договору інвестування в будівництво нежитлового приміщення № П4-2-1-2 від 14.10.2005р., укладеного із забудовником ПрАТ «НВО «Созидатель», предметом якого є інвестування в будівництво нежитлового приміщення (будівельний номер № 2 секція 2 по проекту), загальною будівельною площею 176,62 кв.м., розташованого на 1-му поверсі багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37 - 43). За умовами договору, приміщення передається після введення його в експлуатацію забудовником, за Актом приймання-передачі приміщення (п.п. 3.1., 3.2.). Пунктом 4.1 договору інвестування передбачено, що будівництво здійснюється за проектною документацією на «Житловий комплекс». Згідно із планом приміщення офіс № 2 має два виходи: один - у загальний коридор і до сходів із обладнаним пандусом, другий - на вулицю. Другий вихід є спільним для офісів № 1 і 2, отже офіси мають спільний коридор/тамбур і сходи (а.с. 42) Відповідно до виготовленого БТІ 23.06.2015р. технічного паспорта на нежитлове приміщення № 81 воно складається з: літ. А-17 (1-хол, 2-кухня, 3-приміщення, 4-приміщення, 5-умивальня, 6-туалет, 7-туалет, 8-приміщення, 9-приміщення, 10-приміщення, 11-коридор, 12-приміщення, 13-приміщення) загальною площею 164,3 кв.м. (а.с. 55 - 57). Відповідно до Плану поверхів громадського будинку до технічного паспорту, нежитлове приміщення № 81 має два виходи: перший вихід із холу № 1 - на ганок, другий вихід із приміщення № 8 - у коридор (а.с. 56, зворот). Відповідач [PERSON] є власником приміщення [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 28.02.2020р. (а.с. 44). Відповідно до вказаного договору дарування, приміщення № 80 має такі технічні характеристики: у житловому будинку літ. А-17 на 1 поверсі нежитлове приміщення №80, що складається із: 1-тамбур,\~2-коридор, 3-офісне приміщення, 4-офіснеприміщення, 5-коридор, 6-умивальня, 7-санвузол, 8-санвузол, 9-санвузол, 10-санвузол, 11-умивальня, 12-тамбур, 13-офісне приміщення загальною площею 219,5 кв.м. Висновком будівельно-технічного дослідження № 12/16 від 23.03.2016р. (а.с. 66-70), виконаним на замовлення позивача судовим експертом [PERSON] , визначено, що споруда літ. а4 - ганок зі сходами та пандусом відноситься до споруд загального користування та слугує для доступу працівників і відвідувачів (включаючи мало мобільні групи населення) у нежитлові приміщення № 80 та № [NUMBER] на 1-му поверсі житлового будинку [ADDRESS] . Приміщення 1-тамбур і 2-коридор є спільним для нежитлових приміщень № 80 та № 81 на 1-му поверсі житлового будинку [ADDRESS] (виходи з обох прямують в один коридор і тамбур) виконують функцію транзиту для виходу з них працівників і відвідувачів. При таких планувальних рішеннях, дані приміщення належать до приміщень загального користування. У випадку виключення можливості нежитловим приміщенням [ADDRESS] користуватися приміщеннями 1-тамбур, 2-коридор, а4-ганок з пандусом, які за проектом є приміщеннями і спорудами загального користування, приміщення № 81 втратить один з евакуаційних виходів - літ.а4-ганок з пандусом. Другий евакуаційний вихід «літ.а4» не обладнаний пандусом, що буде порушенням п. 6.1.1 ДБНВ.2.2-17:2006 та п. 6.1.2. ДБН В.2.-9-2009. В такому разі, при користуванні нежитловим приміщенням [ADDRESS] , інваліди та інші мало мобільні групи населення не будуть мати однакових умов життєдіяльності з рештою частиною населення всупереч початковому проектуванню та будівництву даного приміщення. Посилаючись на результат експертного дослідження і відповідні норми ДБН, позивач вважає, що відсутність можливості використовувати один із виходів приміщення вихід через поз. літ. А4 ганок з пандусом, створює перешкоди у повноцінному використанні позивачем свого майна згідно з його технічних характеристик та функціонального призначення. Говорячи про таке, позивач стверджує, що спірні приміщення є необхідними та обов`язковими для нормальної експлуатації нежитлового приміщення № 81, оскільки вони утворюють вхід до нежитлового приміщення для маломобільних груп населення, який обладнано пандусом. Тобто, особи із обмеженими можливостями можуть потрапити до приміщення [ADDRESS] виключно через ганок із обладнаним пандусом. Листом від 01.04.2020р. позивач звертався до відповідача з проханням надати можливість безперешкодного користуватися виходом з свого приміщення № 81 через тамбур, коридор та ганок зі сходами та пандусом, однак лист повернуто позивачеві із відміткою про закінчення терміну зберігання (а.с. 71-72). Як видно зі складеного комісією ОСББ «Космічний» акта №1 від 24.05.2020р., з боку вулиці вхід до приміщення [ADDRESS] через ганок із пандусом є неможливим з огляду на те, цей вхід обладнаний дверима із замком, встановленим власником приміщення [ADDRESS] (а.с. 73). Суд зазначає, що наданим висновком експерта підтверджено, що тамбур і коридор є спільними для нежитлових приміщень [ADDRESS] і № [NUMBER] і виконують функцію транзиту для виходу з них працівників і відвідувачів. При планувальних рішеннях дані приміщення належать до приміщень загального користування. Як визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджені Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. № 76, допоміжними приміщеннями житлового будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Суд додатково звертає увагу, що у висновку експерта зазначено, про те що виключно у випадку виключення можливості користування нежитловим приміщенням № 81 приміщеннями тамбуру і коридора, приміщення № 81 втратить один з евакуаційних виходів - літ.а4-ганок з пандусом. При цьому другий евакуаційний вихід «літ.а4» приміщення № 81 не обладнаний пандусом, що буде порушенням ДБН. Також відповідно до ДБН В.2.2-15-2005. «Будинки і споруди. Житлові будинки. основні положення», що є чинними з 01.01.2006р., тобто на момент прийняття в експлуатацію будинку (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 08.05.2009р. № 179), нежитловим приміщенням є приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду. Таке приміщення є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Отже, в результаті оформлення права власності на квартири будинку їх мешканцями (інвесторами), право власності у мешканців на ці приміщення (або їх частини - тамбур чи коридор нежитлового приміщення) не виникає. Судом встановлено, що відповідно до Журналу підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями з Технічного паспорту на перший поверх, у приміщенні № 80 (власник ПрАТ «ЕВО «Созидатель»), коридор № 1 і тамбур № 2 за цільовим призначенням є нежитловими приміщеннями, є допоміжними і не віднесені до приміщень загального користування. Відповідно до Журналу підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями з Технічного паспорту на перший поверх будинку, у приміщенні № 1, до приміщень загального користування загальною площею 81,8 кв.м віднесені 1-тамбур, 2-коридор, 3-консьерж, 4-умивальня, 5-санвузол, 6-ліфт, 7-ліфт, 8-тамбур, 9-сходова клітина, 10-ел.щитова. Рішеннями виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 212 від 14.03.2012р. і № 619 від 13.06.2012р., за результатами розгляду питання про оформлення права власності, вирішено оформити право спільної власності всіх юридичних і фізичних осіб, ут.ч. ПрАТ «НВО «Созидатель» і [PERSON] , приміщення загального користування: на першому поверсі: № І поз. 1-10, ганок з навісом літ.а1, ганок з пандусом та навісом літ а1, ганок літ. а2. Отже, згідно з цими рішеннями спірні тамбур і коридор не увійшли до приміщень загального користування. Вказані рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради жодним зі сторін не були оскаржені, а тому суд не має підстав вважати, що право власності на них набуті відповідачем у власність неправомірно Разом із тим, суд бере до уваги те, що згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов). Із негаторним позов позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна. Суд, проаналізувавши висновок експерта [PERSON] , з урахуванням предмету спору усунення перешкод користування власнику [PERSON] іншим власником [PERSON] , вважає, що означеним висновком доведено, що для позивача наявні перешкоди у користуванні своїм приміщення № [NUMBER] , а саме, як вказано у висновку, приміщення № 81 втратить один з евакуаційних виходів - літ.а4-ганок з пандусом, при виключенні\~можливості користуватися\~приміщеннями тамбуру\~1,\~коридора 2,\~і ганку\~з пандусом\~-\~а4. При тому, що другий евакуаційний вихід «літ.а4» приміщення № 81 не обладнаний пандусом, що є порушенням ДБН. При цьому, ураховуючи висновок експерта про те, що приміщення тамбуру 1, і коридора 2, належать до приміщень загального користування, вони є спільними для приміщень [ADDRESS] і 81, вхід и вихід до яких у позивача неможливий через тамбуру 1, і коридора 2, суд доходить висновку про порушення права позивача на вільне користування власністю. Саме в даному аспекті суд оцінює висновок експерта, який суд вважає доказом порушеного права позивача у вільному використання своєї власністю, на захист якого він звернувся із негаторним позовом у порядку ст. 391 ЦК України. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання. Відповідно до ст. 83 діючого ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. З огляду на те, що висновок експерта одержаний у порядку, встановленого законом, суд вважає наданий позивачем висновок експерта належним, допустимим і достатнім доказом, яким позивач обґрунтовує свої вимоги про усунення йому перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов). За змістом статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За змістом статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави вважати, що його права можуть бути порушені іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону певних дій, які можуть порушити його право. Норми ст.ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Із негаторним позов позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна. Позов про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння. Однією з умов застосування негаторного позову є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 04.07.2018 р. по справі № 653/1096/16-ц, допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Суд виходить з того, що позивач пред`явив саме негаторний позов, обравши спосіб захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язавши відповідача надати безперешкодний доступ до входу у приміщення та виходу з нього через належні відповідачеві тамбур та коридором, оскільки тамбур і коридор дійсно належать останньому на праві власності. Суд доходить висновку, що позивач має право вимагати усунення порушень його права, оскільки ці порушення фактично відбулися, існували на момент пред`явлення позову, перешкоди чиняться власником такого майна, а вимоги в частині про усунення перешкод є позовом про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння. Тобто, вимоги є адекватними змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, шляхом усунення перешкод в користуванні [PERSON] належним йому нежитловим приміщенням [ADDRESS] , зобов`язавши [PERSON] надати безперешкодний доступ до входу у це приміщення та виходу з нього, через належні [PERSON] тамбур та коридором, приміщення № [NUMBER] по [ADDRESS] . Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд виходить з того, що позовні вимоги позивача задоволені, а тому судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 840,80 грн. (а.с. 1) покласти на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved