Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

04 липня 2017 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], в якому просить визнати спільною сумісною власністю квартиру № 1 в будинку № 27 мікрорайону Сонячний м. Добропілля Донецької області; визнати за нею право власності на ? частку квартири № 1 в будинку № 27 мікрорайону Сонячний м. Добропілля Донецької області. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20.06.2017 року шлюб розірвано. За час перебування у шлюбі, відповідно до ордеру на приміщення № 855 від 10.12.1987 року отримали двокімнатну квартиру [ADDRESS] в житлово-будівельному кооперативі «Жовтень». За сумісні кошти виплатили повну вартість кооперативної квартири, що підтверджується довідкою ЖБК «Жовтень» від 10.03.1992 року. Після розлучення не можуть знайти порозуміння щодо поділу спільного майна, тому просить в судовому порядку визнати за нею ? частину на вказану квартиру. Позивач та її представник до суду не прибули, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив про визнання позовних вимог повністю. Дослідивши матеріал справи судом встановлено наступне. [PERSON], [INFO] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO] з 13.09.1986 року по 01.07.2017 року (набрання законної сили рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області у справі про розірвання шлюбу № 227/1282/17 від 20.06.2017 року). Виконавчим комітетом Ради народних депутатів м. Добропілля 10.12.1987 року, на підставі рішення Виконкому № 440 від 18.11.1987 року видано ордер на житлове приміщення № 855 на імя [PERSON]. Склад сімї на день видачі ордеру: [PERSON] квартиронаймач, [PERSON] дружина, [PERSON]- син. Згідно довідки від 10.03.1992 року житлово-будівельного кооперативу «Жовтень», [PERSON], проживаючий за адресою [INFO] виплатив повну вартість квартири 7233 руб. Відповідно до\~ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з\~ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з положеннями\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише дружину або чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень\~ст. 63 СК України. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Ст. 69 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об'єкта права спільної сумісної власності. Враховуючи те, що спірна квартира була набута в шлюбі, додаткового визнання її спільною сумісною власністю подружжя не вимагається, вказаний факт також не заперечується відповідачем. Тому в задоволенні позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири [ADDRESS], яка придбана в шлюбі необхідно відмовити. Суд вважає, що квартира [ADDRESS], є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона була придбана у період шлюбу. Враховуючи, що ця квартира є неподільним майном, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і за кожним із сторін має бути визнано право власності на 1/2 частку вказаної квартири.\~\~ При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується\~ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. \~Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказування відповідно до ст.61 ЦПК України. З урахуванням вищевикладених обставин вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: partial