Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

03.10.2018 [PERSON] звернувся із позовними вимогами до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які мотивує тим, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/3072/18[PERSON]уло визнано винною у вчиненні ДПТ, що сталась 08.02.2018 у м. Києві на перехресті проспекту Тичини з вулицею Шумського. За зверненням позивача з вимогою про виплату страхового відшкодування до ТДВ «СТ «Домінанта», в якому був застрахований транспортний засіб [PERSON], позивачу не виплачено страхове відшкодування страховою компанією, оскільки 07.06.2018 анульовано ліцензії ТДВ «СТ «Домінанта»на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг. З огляду на викладене позивач просить стягнути з відповідача 24586,13 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 12000,00 грн. моральної шкоди, а також 704,80 грн сплаченого судового збору. 22.10.2018 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі та постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог (а.с. 19-22). 19.11.2018 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва було задоволено заяву відповідача [PERSON] та залучено у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», та постановлено проводити судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с. 68-70). 13.11.2018 відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки розмір завданих збитків встановлюється аварійним комісаром або експертом, залученим страховиком або потерпілим, а розмір збитків, зазначених позивачем, не містить обгрунтування, в матеріалах справи відсутня експертиза. Надані позивачем копії наряду-замовлення та видаткових накладних вважає неналежними доказами, оскільки такі складені в різний період часу, неможливо встановити причинно-наслідковий зв'язок між дорожньо-транспортною пригодою, що сталась 08.02.2018, та визначеними в цих документах видами робіт. Видаткова накладна не є розрахунковим документом, не підтверджує оплату виконаних робіт. Позивачем не надано доказів його звернення до ТДВ «СТ «Домінанта» про виплату страхового відшкодування, та не надано відмову у виплаті страхового відшкодування. Вважає, що анулювання ліцензій не звільняє ТДВ «СТ «Домінанта» від обов'язку здійснити страхове відшкодування. Відповідач вважає необґрунтованим та надуманим стягнення моральної шкоди, оскільки внаслідок ДТП шкоди здоров'ю позивачу завдано не було, а в пошкодженому транспортному засобі позивача було пошкоджене лише праве крило, праві передні двері та правий поріг. У своїй відповіді на відзив від 16.11.2018 позивач зазначає, що не заявляє вимоги до ТДВ «СТ «Домінанта» про відшкодування страхового відшкодування, а просить суд стягнути матеріальну шкоду з відповідача, як з особи, яка її завдала. Розбіжність в датах накладних пояснює тим, що запчастини до свого автомобіля придбавались ним у різних магазинах за найнижчою ціною у різний період часу. На підтвердження понесених витрат на ремонт автомобіля надано копію чеку до наряду-замовлення та акту звірки взаємних розрахунків. У своїй заяві про виплату страхового відшкодування до ТДВ «СТ «Домінанта» позивач вказав рахунок для перерахування виплати та надав виписку по цьому рахунку за період з 31.01.2018 по 15.11.2018 з відсутнім надходженням будь-яких коштів від ТДВ «СТ «Домінанта».В обгрунтування вимог щодо стягнення моральної шкоди зазначає, що після ДТП взимку не міг користуватись належним йому автомобілем через його технічні несправності, внаслідок чого не міг відвідувати дружину з дочкою в пологовому будинку, та забрати їх після виписки. У своєму запереченні на відповідь на відзив від 23.11.2018 відповідач, з посиланням на висновки Верховного Суду, зазначила, що її цивільно-правова відповідальність застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта», тому обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається саме на ТДВ «СТ «Домінанта». Крім того, надана позивачем копія заяви про звернення до ТДВ «СТ «Домінанта» щодо виплати страхового відшкодування не є належним та допустимим доказом, оскільки не містить доказів її направлення страховій компанії або ж її отримання уповноваженою особою страховика. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав вимоги, викладені в позові та відповіді на відзив, додатково вказав, що у разі заявлення клопотання відповідачем не заперечує проти проведення судової експертизи у цій справі, пояснив, що він намагався якомога дешевше зробити ремонт автомобіля, а тому видаткові накладні за різний період часу, ремонтні роботи здійснював не в сервісному центрі, тобто всіляко сприяв зменшенню розмірів матеріального збитку, спричиненого його автомобілю внаслідок винних дій [PERSON] Також позивач вказав, що тривалий час пошкоджений автомобіль не міг використовувати через технічну несправність, його життя зазнало певних обмежень та незручностей через цю обставину, наполягав на стягненні моральної шкоди. Представник відповідача [PERSON] категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог та акцентувала увагу на тій обставині, що автомобіль відповідачки [PERSON] на момент ДТП був застрахований в ТДВ «СТ «Домінанта», яка й має нести матеріальну відповідальність перед відповідачем, а в протилежному випадку нівелюється інститут страхування. Представник вказала на правовий висновок, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц та необхідність його застосування у цих спірних правовідносинах. Крім цього, [PERSON] категорично відмовилася від призначення судової експертизи та вказала, що це вже є недоцільним, оскільки позивачем проведено ремонт. Пояснила, що за даними електронного реєстру у період з лютого по червень 2018 року відсутні відомості стосовно інших ДТП за участю позивача на транспортному засобі «MitsubishiLancer» д.н.з. [NUMBER], проте, на її думку, це не виключає ймовірність дорожньо-транспортної пригоди, не внесеної до електронного реєстру. За наслідком судового розгляду суд прийшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що згідно полісу № АК/4216597 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів транспортний засіб [PERSON] «ChevroletNiva» д.н.з[NUMBER]застраховано у страховика ТДВ «СТ «Домінанта» /а.с. 9/. 05.04.2018 постановою Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративні стягнення у виді штрафу /а.с.8/. За змістом вказаної постанови убачається, що 08.02.2018 року о 20 год 00хв в м. Києві на перетині вулиць Тичини-Шумського, [PERSON], керуючи автомобілем[NUMBER], при виїзді на нерегульоване перехрестя не надала переваги в русі транспортному засобу «MitsubishiLancer» д.н.з. [NUMBER], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до пошкодження автомобілів, заподіяння матеріальних збитків і порушення п.16.11 ПДР України. [PERSON] повідомив ТДВ «СТ «Домінанта» про дорожньо-транспортну пригоду, що сталась 08.02.2018 за участю забезпеченого транспортного засобу «ChevroletNiva» д.н.з. [NUMBER], яким керувала страхувальник [PERSON] /а.с.60/. За даними виписки по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER], відкритого в АТ «Банк Форвард», за період з 31.01.2018 по 15.11.2018 на вказаний рахунок не надходило будь-яких платежів від ТДВ «СТ «Домінанта» /а.с.61/. Згідно видаткової накладної № 10 від 11.06.2018 вартість придбаних [PERSON] запасних частин становить 6670,00 грн/а.с.5/. Згідно видаткової накладної № S2-151549 від 04.04.2018 вартість придбаних [PERSON] запасних частин становить 1156,00 грн /а.с.6/. Відповідно до наряду-замовлення № НН072545 від 12.06.2018 ТОВ «Ніко центр Київ» було продано запчастини та виконано ремонтні роботи по відновленню автомобіля [NUMBER] на загальну суму 16760,13 грн /а.с.10-11/. За даними товарного чеку від 12.06.2018 оплачено вартість придбаних запчастин та виконаних робіт ТОВ «Ніко центр Київ» на загальну суму 16760,13 грн /а.с.57/. Згідно орієнтовного розрахунку вартості оригінальних запчастин до транспортного засобу «MitsubishiLancer» вартість запчастин, що підлягають заміні на пошкодженому транспортного засобу «MitsubishiLancer», становить 23563,00 грн /а.с.59/. Як вбачається з акту звірки взаємних розрахунків № S3-140252 від 16.11.2018 між ТОВ «А.Б.С. Україна» і [PERSON] станом на 04.04.2018 заборгованість зі сплати виконаних робіт відсутня /а.с.58/. Предметом спірних правовідносин у цій праві є відшкодування заподіювачем шкоди потерпілому шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта». Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе, у межах суми страхового відшкодування, виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди в межах суми страхового відшкодування. Вказані вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176цс18. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність ТДВ «СТ «Домінанта» не припинена /а.с.37-47/. Судом встановлено, що 07.06.2018 Національною комісією з державного регулювання у сфері ринків фінансових послуг прийняла розпорядження № 866 про анулювання ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг ТДВ «СТ «Домінанта», а саме на послуги у сфері страхування в частині проведення конкретних видів страхування. На час розгляду справи страхове відшкодування [PERSON] не виплачено. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов'язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд шляхом пред'явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. Аналогічна правова позиція викладена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 14.02.2018 по справі № 754/1114/15-ц. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Виходячи з наданих сторонами доказів судом встановлено наявність вини [PERSON] в ДТП, що сталася 08.02.2018/а.с. 8/. Крім того, позивачем надано докази на підтвердження завданої йому [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 24 586,13 грн (6670,00 грн + 1156,00 грн+ 16760,13 грн). Стороною відповідача на спростування встановлених судом обставин належних та допустимих доказів суду не надано. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частинами першою та другою ст. 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Доводи відповідача про те, що надані позивачем докази матеріальної шкоди, завданої автомобілю внаслідок ДТП, не є належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються встановленими судом обставинами та підтверджені відповідними доказами, зокрема - нарядом-замовлення від 12.06.2018, який є актом виконаних робіт (а.с. 11), видатковими накладними від 11.06.2018 та від 04.04.2018 (а.с. 5,6), а відповідач при поданні відповідних заяв по суті реалізовувала надані їй права за допомогою професійної правничої допомоги, у судовому засіданні представник відповідача відмовилася заявляти клопотання про проведення судової експертизи, а також вказала про те, що за даними електронного реєстру у період з лютого по червень 2018 року відсутні відомості стосовно інших ДТП за участю позивача на транспортному засобі «MitsubishiLancer» д.н.з. [NUMBER]. Суд не застосовує при розгляді цих спірних правовідносин правовий висновок, викладений у Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, на який посилається сторона відповідача, оскільки спірні правовідносини у справах не є тотожними. З огляду на те, що учасник ДТП [PERSON] постановою суду визнана винною у скоєнні цієї ДТП та притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, суд вважає, що розмір відшкодування завданої відповідачем [PERSON] шкоди у розмірі 24586,13 грн є доведеним, оскільки позивачем доведено наявність вини та факт завдання шкоди відповідачем, що стороною відповідача не спростовано, дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, а тому [PERSON] зобов'язана сплатити [PERSON] шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Так як право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, то суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. За наслідками судового розгляду справи суд прийшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП. При цьому, заподіювач шкоди не позбавлена можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до роз'яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи наявність і розмір моральної шкоди, позивач зазначив, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] зазнав душевних страждань та суттєвих змін у звичайному, сталому для нього ритмі життя, оскільки взимку не мав змоги користуватись своїм автомобілем через його технічну несправність, відвідувати та забрати своїх дружину та дочку з пологового будинку, тому завдану моральну шкоду оцінює у 12000,00 грн. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу на думку суду є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком протиправної поведінки [PERSON] Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнав [PERSON], врахувавши тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, сума у розмірі 2 000,00 грн на відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди є доведеною та достатньою. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача ( ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З урахуванням задоволеного судом позову про стягнення матеріальної шкоди та часткового стягнення моральної шкоди, із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1 409, 60 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial