Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

02 лютого 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що від шлюбу вони з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги не надає. Тому вона просила стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню дитину в розмірі 1/3 частини його заробітку щомісяця, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, повідомивши, крім того, що відповідач інших утриманців немає, аліменти нікому не сплачує. Відповідач тричі в судове засідання не з'явився, заявивши клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку із несвоєчасним отриманням матеріалів позовної заяви лише стосовно засідання, яке мало відбутися 03 березня 2016 року. Однак судом встановлено, що зазначене не відповідає дійсності і матеріали позовної заяви відповідачем отриманні своєчасно - 27 лютого 2016 року. Про причини неявки в судові засідання на 15 березня та на 22 березня 2016 року відповідач суд не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Тому справа розглянута у відсутність відповідача, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2014 року /а.с.3/. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] і, згідно наданої копії свідоцтва про народження дитини, відповідач є батьком /а.с.5/. Дитина проживає разом з позивачем /а.с.4/. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Що стосується розміру аліментів, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.3 ст.181, ч.1 ст.183 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 '' Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів '' вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути менший, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин першої та другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст..61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач будь-яких заперечень проти позову та доказів стосовно свого стану здоров'я або величини витрат на себе або інших членів сім'ї суду в порушення ст.60 ЦПК України, не надав, хоча саме для можливості надання письмових заперечень було перенесено судове засідання ще 03 березня 2016 року. Однак станом на 22 березня 2016 року таких заперечень суду не надано, як і не надано доказів того, що стягнення аліментів в тому розмірі, в якому просить позивач, ставить відповідача в скрутне матеріальне становище. Таким чином, суд прийшов до висновку, що для забезпечення умов життя, звичних для дитини, достатніх для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, на яке дитина має право, враховуючи наявність можливості відповідача щодо утримання дитини за його матеріальним становищем та відсутність заперечень відповідача проти позову - позов слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Тому згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави.

Outcome: approved