Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

02 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 21 грудня 2018 року надав відповідачу грошові кошти у позику в сумі 19037 грн. строком на два місяці, що підтверджується виданою [PERSON] розпискою. Позивач вказує, що у встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 19037 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. 30.05.2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов. Зазначає, що кошти в борг у позивача не брала. Розписка нею написана під примусом. Вказує, що працювала продавцем у магазині, що фактично належить позивачу, в якому останнім виявлено недостачу. При цьому, [PERSON] вимагав виплатити вказану в розписці суму коштів негайно або написати боргову розписку. Вказаної суми коштів вона не мала, тому вимушена була написати розписку. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримують та просять задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечує з підстав, викладених у відзиві. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, покази свідків, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У справі, що розглядається, судом на підставі досліджених доказів, зокрема оригіналу розписки, яка долучена до матеріалів справи, встановлено, що між сторонами виникло позикове зобов`язання, відповідно до якого відповідачем взято у борг у позивача 19037 грн. строком на два місяці, проте у визначений строк зазначені кошти не повернуто. Наявність у позивача боргового документа підтверджує факт отримання боржником коштів за договором позики та вказує на правомірність позовних вимог позивача та необхідність стягнення із відповідача в судовому порядку наданої позивачем позики. Покази допитаних у судовому засіданні свідків, як зі сторони позивача, [PERSON] , яка підтвердила факт отримання коштів у борг відповідачем, так і зі сторони відповідача, [PERSON] , яка вказувала на те, що розписка написана [PERSON] на підставі недостачі виявленої у магазині, згідно ст. 1051 ЦК України не є належними та допустимими доказами на підтвердження або спростування позовних вимог. Згідно з положеннями ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів сплати боргу за договором позики відповідачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. та зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved