Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

02 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. Заяву обґрунтував тим, що [INFO] в с. Штукар Веселинівського району Миколаївської області помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,37 га, розташованої на території Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому заявник отримав право на спадщину за законом у першу чергу. До нотаріальної контори, в шестимісячний термін, заявник з заявою про прийняття спадщини не звернувся, оскільки проживав зі спадкодавцем на день його смерті, розпорядився спадковим майном, а тому вважав, що прийняв спадщину. У видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено, оскільки він не звернувся в шестимісячний термін до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а доказів прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном не надав. Заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримали повністю. Представник заінтересованої особи Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився. Від сільського голови Аббасова К.А. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, проти задоволення заяви не заперечують. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заявника, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Штукар Веселинівського району Миколаївської області помер батько заявника [PERSON], смерть якого була зареєстрована 26 червня 2003 року Ставіквською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом № 18, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Родинні відносини між заявником та спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON], серії [NUMBER], виданим повторно 12 липня 2017 року Веселинівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, де в графі батько зазначений [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої, зокрема, увійшло право власності на земельну ділянку площею 7,37 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовану на території Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. За життя [PERSON] заповіт не склав, а тому заявник, як син спадкодавця отримав право на спадщину за законом у першу чергу. Згідно довідки державного нотаріуса Веселинівської державної нотаріальної контори заявнику для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було рекомендовано надати докази постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно паспортних даних заявника, місце проживання заявника зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, відповідно до довідки Ставківської сільської ради спадкодавець [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], по день смерті. За цією адресою разом з померлим був зареєстрований та проживав [PERSON] Через вказані розбіжності, у заявника відсутні належні докази проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому він звернувся до суду з заявою про встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті батька. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] помер раніше 1 січня 2004 року при вирішенні спадкових відносин необхідно керуватися нормами діючого на той час законодавства. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 553 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини та втратила чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 20/5 від 03.03.2004, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Факт вступу в фактичне володіння спадковим майном підтверджується наявністю у заявника оригінала правовстановлюючого документа на спадкову земельну ділянку, а саме: державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 1272, виданого 02 січня 2001 року Ставківською сільською радою, який заявник прийняв на зберігання протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Крім того, факт фактичного вступу заявника в управління та володіння спадковим майном відтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні пояснили, що заявника знають та підтвердили, що в період шести місяців після смерті [PERSON] заявник проживав у спадковому житловому будинку та проживає до цього часу. Таким чином, суд приходить до висновку, що дана заява є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню, а факт вступу заявника в управління або володіння спадковим майном, встановленим. На підставі викладеного,

Outcome: approved