Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

04 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що з 12 грудня 2003 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Дітей від шлюбу не мають. Шлюбні відносини припинили восени 2014 року внаслідок відсутності взаєморозуміння, різні погляди на життя, що призвело до взаємовідчуження та втрати почуттів любові один до одного. Відповідач пішла від нього, забрала всі свої речі. Посилаючись на наведені обставини, [PERSON] просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] Витрати зі сплати судового збору покласти на нього. Відповідач, повідомлена про час і місце судового розгляду належним чином (а.с. 28), до судового засідання не з'явилась, не повідомивши причини неявки. Від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд за згодою позивача вважає можливим вирішити справу за правилами ч. 1 ст. 224 ЦПК України за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 12 грудня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 845 (а.с. 3). Від вказаного шлюбу сторони дітей не мають. Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Під час розгляду справи судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені восени 2014 року, коли відповідач пішла від чоловіка. З вказаного часу вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність взаєморозуміння, що призвело до взаємовідчуження та втрати почуттів любові один до одного. За час окремого проживання жоден з подружжя не здійснив дій щодо збереження сім'ї. Враховуючи викладені обставини, тривалість часу припинення шлюбних відносин, непідтримання подружжям ніяких стосунків, відсутність будь-якого спілкування між ними, суд вважає, що надання їм строку для примирення у даному випадку буде суперечити їх інтересам. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані позивачем в силу вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення. Позивач не заявив про наявність спору про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв'язку з неявкою відповідача до суду та неможливості з'ясування її думки з цього приводу, суд вважає за необхідне залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». При звернені до суду позивачем було сплачено судовий збір 487,20 грн., але, останній зазначив про віднесення вказаних витрат на його рахунок. За таких обставин, суд вважає можливим не розподіляти судові витрати між сторонами. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved