Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

03 березня 2017 року [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, а саме, 1000 грн., щомісяця з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання в розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення [PERSON] трьох років. Як на підставу задоволення позовних вимог, посилалась на те, що з 23.07.2016 року по сьогоднішній день вона перебуває з відповідачем в офіційному шлюбі, від якого у них 04.01.2017 року народилася дитина донька [PERSON], що на даний час проживає разом із позивачем і перебуває на її повному утриманні. Крім того, вказує, що вона з [PERSON] проживають окремо, останній не приймає участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям і здоровям, належної фінансової і матеріальної допомоги не надає. На сьогоднішній день [PERSON] не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, у звязку з чим отримує на дитину державну допомогу у розмірі 800 грн., що являється єдиним її доходом та є недостатнім для утримання доньки. Позивач в судове засідання не зявилась, однак 21.03.2017 року подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с. 28). Відповідач у судове засідання не зявився, однак 17.03.2017 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с. 25), позовні вимоги визнав частково, а саме, щодо стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісячно, а на утримання [PERSON] 200 грн. щомісячно, при цьому не погоджувався із розміром аліментів запропонованим позивачем, оскільки станом на сьогоднішній день він не працює і не має інших доходів, що підтверджується копією його трудової книжки серії АФ № 201562 від 05.05.2009 року (а.с. 26). Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 23.07.2016 року позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ № 116662, виданим 23.07.2016 року Новодністровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (а.с. 4). 04 січня 2017 року від шлюбу у сторін народилася дитина донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-МИ № 253712 від 10.01.2017 року, виданим Новодністровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, де у графі «батько» зазначений [PERSON], а у графі «мати» - [PERSON] (а.с. 5). Як вбачається із акту обстеження сімї від 01.03.2017 року та встановлено судом, малолітня дитина сторін проживає разом із [PERSON] за адресою - м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва»[ADDRESS], що підтверджується підписами на вищевказаному акті депутата Новодністровської міської ради Чернівецької області та мешканців сусідніх квартир (а.с. 9). Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання дитиною коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Згідно із довідкою про доходи № 1202/9/24-09-08-106 від 22.03.2017 року Сокирянської ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області, за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року [PERSON] отримував соціальні виплати і заробітну плату (а.с. 31). Станом на 03.03.2017 року виконавчих документів про стягнення аліментів із [PERSON] на виконанні не перебуває, що підтверджується довідкою № 157/14.2-37 від 03.03.2017 року, виданою в.о. начальника Новодністровського МВ ДВС Головного ТУЮ у Чернівецькій області [PERSON] (а.с. 8). На підставі положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За правилами ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» № 1801-VIII від 21.12.2016 року визначає, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6-ти років з 1 січня 2017 року становить - 1355 гривень. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, який не залежить від їх віку. Проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо утримання дитини, зобов'язань піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. З врахуванням того, що участь в утриманні та вихованні дитини беруть обоє батьків, з огляду на вік дитини, прожитковий мінімум для неї, зважаючи на те, що відповідач не має на своєму утриманні інших неповнолітніх членів сімї, не працює і отримує мінливий дохід, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі підлягають задоволенню лише в частині стягнення 700 грн. на її користь на утримання [PERSON], [INFO], щомісячно, з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, суд вважає, що позивач не довела можливість сплати [PERSON] аліментів у розмірі саме 1000 грн., а тому відхиляє її доводи стосовно того, що відповідач взмозі сплачувати на її користь на утримання доньки аліменти у заявленому нею розмірі. За таких обставин, суд вважає визначений вище розмір аліментів в сумі 700 грн. на дитину обґрунтованим, справедливим з огляду на матеріальний і фізичний стан платника та таким, що не порушуватиме права дитини і відповідача. Відповідно до ч. 1-2, 4 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частини 1-3 ст. 77 СК України визначають, що утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Згідно із ч. 1 ст. 79, ч. 1-2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 84, ч. 3 ст. 86 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання чоловік, з яким проживає дитина, має незалежно від того, чи він працює, та незалежно від його матеріального становища, за умови, що дружина може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд вважає, що позивач не довела належними та допустимими доказами наявність у її чоловіка можливості надавати їй матеріальну допомогу, передбачену ч. 2 ст. 84 СК України. Однак, зважаючи на визнання [PERSON] позовних вимог в частині 200 грн. на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, суд дійшов висновку, що такі вимоги [PERSON] підлягають задоволенню лише в частині визнання їх відповідачем. Частина 3 ст. 88 ЦПК України визначає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки суд задовольнив позовні вимоги [PERSON] частково, а саме, в частині стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. із 1000 грн. та 200 грн. із 500 грн., судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 704 грн. ((700 : 1000 * 640 = 448) + (200 : 500 * 640) = 256). Іншу частину судового збору в розмірі 576 грн. (640 * 2 704 = 576) слід покласти на рахунок держави. На підставі ст.ст. 75, 77, 79-80, 84, 86, 180, 181, 182, 184, 191 СК України та

Outcome: partial