Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

03.06.2021 р. позивачі звернулися до суду з даним позовом, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову послалися на те, що вони являються співвласниками вказаної квартири, а відповідач, який є їхнім сином, будучи зареєстрованим, житлом не користується і там не проживає з 2014 року. Ствердили, що реєстрація відповідача у цьому житлі призводить до зайвих нарахувань комунальних платежів, перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належному їм майном. Покликаючись на норми цивільного законодавства просить задовольнити позовні вимоги. 10.06.2021 р. судом відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 10.09.2021 року підготовче провадження закрито, справа призначалась до судового розгляду по суті на 25.10.2021 р., який було відкладено на 12.11.2021 р.. Позивачі у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві Відповідач у судові засідання 02.08.2021, 10.09.2021, 25.10.2021, 12.11.2021 рр. не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву відповідачем не було подано. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оцінивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , що стверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 20.12.2000 р.. Згідно копії будинкової книги та довідки про реєстрацію місця проживання особи, відповідач зареєстрований у спірній квартирі. Відповідно до актів КП «ЧЖКС» від 01.06.2021 р., від 30.08.2021 р. за №4007/07, на час складання актів відповідач у спірній квартирі не проживає. Згідно показів свідка [PERSON] , остання мешкає по сусідству з позивачами, відповідач є їхнім сином та проживав у квартирі позивачів. Останні 5-7 років відповідач у укартирі позивачів не проживає. Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації також підтверджується показами свідка [PERSON] , яка мешкає по сусідству з позивачами. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 зазначеного Кодексу). Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач зареєстрований у спірній квартирі в якості члена сім`ї власників майна, а тому набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 жовтня 2019 року в справі № 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18). Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Фактичні обставини справи та наявні докази свідчать про те, що відповідач не проживає у житлі позивачів, спільним побутом із ними не пов`язаний, договір щодо порядку проживання у спірному житловому приміщенні не укладався. Враховуючи наведене вище, суд вважає переконливими доводи позивачів про те, що збереження реєстрації відповідача у квартирі перешкоджає повноцінно користуватися та розпоряджатися цим майном, призводить до необхідності нести додаткові витрати на оплату квартирної плати та комунальних послуг. Тому за відсутності законних чи договірних підстав відповідач не може надалі користуватися чужою власністю всупереч волі власників. За таких обставин і міркувань право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власників цього майна на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України. Таким чином суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачкою [PERSON] судовий збір у сумі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідачау користь позивачки.

Outcome: approved