overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

02 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 20.02.2015 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Від даного шлюбу у подружжя є малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу одне до одного, у них різні погляди на сімейне життя, шлюб фактично припинили. Збереження сімї вважає неможливим. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила провести розгляд справи без її участі, строк на примирення просила не надавати, вказала, що спільно господарство з відповідачем не ведуть з жовтня 2016 року. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав, строк на примирення просив не надавати, спільно господарство не ведуть з жовтня 2016 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 20.02.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-БВ № 132851, актовий запис № 265. Від даного шлюбу у подружжя є малолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія 1-БВ № 257478. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається із матеріалів справи, сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть з жовтня 2016 року, позивач вважає примирення неможливим та наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Крім того, з відповідача на користь позивача згідно ст. 88 ЦПК України, слід стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

02 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 19 листопада 2002 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від сумісного проживання мають дітей -[PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Їх сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. В теперішній час сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть, їх сім'я з відповідачем розпалася остаточно та примирення між ними неможливе. Позивач в судове засідання не зявилася, до суду надіслала заяву з проханням слухати справу за її відсутності та просила розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач в судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву в якій позовні вимоги визнав та просив слухати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 19 листопада 2002 року виконкомом Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, шлюб між сторонами зареєстрований 19 листопада 2002 року, про що складено відповідний актовий запис №19. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Хваль» (а.с.3). Сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. (а.с. 7-8). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сімї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України суд, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи документально підтверджено сплату позивачем судового збору, про що свідчить оригінал платіжного документу, зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

02 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30 липня 2011 року. Вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який в теперішній час проживає разом з нею. [PERSON] вказала, що вони з чоловіком припинили подружнє життя в липні 2015 року, мешкають за різними адресами, не ведуть спільного господарства. Сумісне сімейне життя між ними стало неможливим, у них різні погляди на подружнє життя, вони втратили почуття любові, довіри та поваги один до одного. Кожен з них живе своїм окремим життям. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, місце мешкання дитини визначити разом з нею, залишити їй прізвище [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, оскільки вважає, що відновити подружнє життя неможливо. Раніше між ним та [PERSON] виникли напружені стосунки, які вони не змогли вирішити. Тривалий час вони не мешкають разом. [PERSON] вважає, що відновити минулі почуття та відносини неможливо, а тому зберігати шлюб немає сенсу. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти цього. Суд вважає, що зобов'язати сторони проживати у шлюбі неможливо, це суперечить їх інтересам. Суд встановив, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Суд вважає за можливе визначити місце проживання неповнолітньої дитини з матір'ю, оскільки батько дитини проти цього не заперечує. Суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

02 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначала, що 30 жовтня 2014 року було зареєстровано їх з відповідачем шлюб, про що виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області був здійснений відповідний актовий запис № 23. Разом з тим їх сімейне життя із відповідачем не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і мешкають окремо один від одного з восени 2016 року. Дітей не мають. Відповідач поїхав та місце його знаходження позивачу не відоме. Позивачка вважає, що подальше сумісне життя та збереження їх шлюбу неможливе, через що звернулася до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. У разі задоволення позову, просила залишити їй прізвище, обране під час державної реєстрації шлюбу «Лозова». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належно, що підтверджується оголошенням у газеті Урядовий кур'єр про розгляд справи (а.с. 17), у зв'язку з чим та за згодою позивачки, суд допустив заочний розгляд справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб І-ФП № 115702, виданого виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, сторони зареєстрували шлюб 30 жовтня 2014 року, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу було здійснено актовий запис за №23. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з «Палюх» на «Лозову» (а.с.5). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини і мешкають окремо один від одного протягом тривалого часу. Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а також приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

02 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 02 червня 2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого вони мають дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, внаслідок чого виникали сварки та непорозуміння. Спору що визначення місця проживання дитини не мають. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 червня 2007 року, про що в книзі реєстрації шлюбів виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 15 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 8). 24 вересня 2007 року у сторін від шлюбу народилась донька [PERSON] (а.с. 7). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого виникали сварки, які призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені у червні 2016 року, з того часу спільне господарство вони не ведуть. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

02 грудня 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 17 травня 2013 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народила сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач в травні 2016 року надав матеріальну допомогу на утримання сина у розмірі 3 000 грн., після чого жодної допомоги не надава, він офіційно працює, але він періодично виїжджає на заробітки, розмір його доходів становить 20 000 грн. на місяць, інших дітей та утримань за виконавчими листами він не має. Їх син хворіє, йому необхідні кожні два місяці проходити обстеження, робити лікувальний масаж та необхідне посилене харчування. У зв'язку з чим просить стягнути на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі і вважає що 1 000 грн. щомісяця буде достатньо для задоволення потреб дитини, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не з'явились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення уточнених позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що з 17 травня 2013 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 3). 19 червня 2011 року у сторін народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю, знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів обґрунтовані та підлягають задоволенню, і з урахуванням вимог ст.ст. 182, 184 СК України та письмової згоди [PERSON], з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина, необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісяця до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоров'я дитини і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 551 гривні 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

02 грудня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки від заробітку (доходу) щомісяця з дня подання заяви і до повноліття дітей. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач - батько дітей - не виконує свого обов'язку по їх вихованню та не утримує матеріально, діти перебувають на утриманні матері. В подальшому вимоги уточнила, просить стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу ) на двох дітей. В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 2005 року. За період спільного проживання мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про народження дітей, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру утримання, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує ряд обставин, серед яких матеріальне становище відповідача. Оскільки суд встановив, що діти проживають з позивачкою, усі обовязки щодо їх виховання позивач несе самостійно, відповідач визнав позов в межах заявлених вимог, тому суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу ) на двох дітей. Крім того, стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

02 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, яку надалі вточнила, про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком № 26, по вул. Березовій, у м. Одесі, посилаючись на те, що відповідач не мешкає на спірній жилій площі без поважних причин понад встановлений законом строк. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення\~ справи, суд\~ вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Третя особа [PERSON], її представник та представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні не заперечили проти задоволення позовної заяви. Вислухавши пояснення учасників процесу, присутніх у судовому засідання, допитавши свідків, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 будинку № 26, по вул. Березовій, у м. Одесі, на підставі договору купівлі-продажу частки домоволодіння від 28 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. У спірному житловому приміщенні відповідач [PERSON] не мешкає з 2008 року, речей відповідача на спірній жилій площі немає, жити там він не намагався, хоча позивач не перешкоджала відповідачеві у проживанні у цій частині домоволодіння. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при\~ тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Оскільки відповідач не мешкає у будинку № 26, по вул. Березовій, у м. Одесі, понад встановлений законом строк, суд вважає, що є підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

02 грудня 2016 року, позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На даний час з відповідачем шлюбні відносини не підтримує, спільне господарство не ведуть. Відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дітей, проте у мінімальному розмірі, що є недостатнім. Тому, просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частині його заробітної плати (доходів) щомісячно, до повноліття дітей на її користь. У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. При цьому наполягала на ухваленні по справі заочного рішення. Відповідач до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причину не явки суду не повідомив. 01 березня 2017 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який укладено відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 718. Від шлюбу подружжя мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Вказане підтверджено копіями свідоцтв про шлюб та про народження а.с. 5-7). Судом встановлено, неповнолітні діти проживають разом з позивачкою. Відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дітей, проте на думку позивача у недостатньому розмірі. Позивач бажає отримувати допомогу на утримання дітей у встановленому законом розмірі та на підставі виконавчого документу. Як вбачається з позовної заяви, відповідач офіційно працевлаштований, стягнень за виконавчими листами на користь третіх осіб не має, тому суд приходить до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дітей у зазначеному позивачем розмірі. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, перевіривши та дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved