Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

03.12.2021 позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що подружнє життя між ними фактично припинено, шлюб існує формально, збереження сім`ї неможливе. Зазначає, що між ними відсутній спір щодо поділу майна, підстав для примирення не вбачає. В судове засідання позивач не з`явився, його представником - адвокатом Чайкою М.В. подано заяву, в якій він просить розглянути позовні вимоги без його участі, задовольнивши такі. В судовому засіданні відповідачка позов визнала, просила розірвати шлюб, так як сторони спільно не проживають з 2003 року. Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. 12.12.1998 виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №58. Прізвища після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 08.09.2021 Ужгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). За твердженням позивача, яке не заперечується відповідачкою, спільне життя між подружжям не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, шлюб існує формально, подружжя проживає окремо з 2003 року. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням тієї обставини, що визнання позовних вимог відповідачкою не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась, шлюб існує формально, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та ухвалення відповідного судового рішення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ухвалою суду від 18.10.2021 позивача [PERSON] , враховуючи його майновий стан, звільнено від сплати судового збору, який з огляду на заявлену ним вимогу немайнового характеру підлягав сплаті в сумі 908 грн. (0,4*2270 грн. розмір прожиткового мінімуму доходів громадян у 2021 році). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача. Однак, з огляду на визнання відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, з останньої на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у 454 грн.

Outcome: approved