Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

04.02.2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом у якому просила позбавити [PERSON] права користування житлом - житловим будинком, що знаходиться за адресою [ADDRESS] Позов мотивований тим, що позивач є власником вказаного житлового будинку. Відповідач є її зятем та проживав у шлюбі з її донькою [PERSON] У житловому будинку був прописаний як член сім»ї її доньки. Враховуючи, що вказана особа понад тринадцять років у вказаному житлі не проживає та не користується без поважної причини, позивач на підставі ст. 72 ЖК України, просила позбавити його права користування цим житлом. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає, а вона позбавлена можливості розпоряджатися належним їй нерухомим майном на власний розсуд. Позивачка до судового розгляду змінила підставу позову та зіславшись на ст. 405 ЦК України просила суд визнати відповідача такою особою, який втратив право на користування житловим будинком, через відсутність без поважних причин понад один рік. У судовому засіданні позивач підтримала позов повністю та просила його задовольнити. Позивач суду повідомила, що з 2004 року є власником цього житла. У 1993 році її донька зареєструвала шлюб з відповідачем та він поселився з її донькою у її будинку. За її волею він був у будинку прописаний. У 2002 році сторони перестали разом проживати та до цього часу він у житловому будинку не проживає та не користується ним. Шлюб за рішенням суду розірвано. Де на даний час він проживає, їй невідомо, так як вже понад 13 років вони не підтримують будь-яких відносин. Представник третьої особи до суду не з»явилась та надіслала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, рішення просила постановити на розсуд суду. Відповідач до суду не з»явився, про причини неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся двічі належним чином ( через засоби масової інформації). Враховуючи, що відповідно до ст. 74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений, суд за згодою позивача, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, визнав можливим проводити заочний розгляд справи. Заслухав пояснення позивача, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідив письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених у судовому засіданні обставин. Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом : -25.12.2004 року на підставі свідоцтва про право на спадщину , посвідченого державним нотаріусом Врадіївської державної нотаріальної контори №2067, позивач після смерті свого чоловіка успадкувала житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS] - позивач є власником цілого житлового будинку, що вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно -згідно даних Врадіївської селищної ради від 04.02.2015 року та даних Врадіївського РС УДМС України в Миколаївській області від 25.02.2015 року, у вказаному житловому будинку зареєстровані донька позивачки [PERSON] та колишній зять [PERSON]; - відповідно до показань свідків, даних Врадіївської селищної ради, зареєстрований за місцем реєстрації [PERSON] не проживає з 2002 року, особистих речей по місцю реєстрації не зберігає, спільного господарства, побуту з позивачем не веде, земельну ділянку для обслуговування житлового будинку не обробляє, комунальні платежі сплачує власник житла ; - позивачу Врадіївським РС УДМС відмовлено в знятті з реєстраційного обліку [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду -відповідач на момент реєстрації був прописаний з волі позивачки як член сім»ї її доньки - згідно рішення Врадіївського районного суду від 25.03.2015 року, яке набрало законної сили 02 квітня 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З обставин справи вбачається, що йдеться про колишнього члена сім»ї власника житлового приміщення. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] без поважних причин більше року не користується житловим будинком позивачки та відсутній там без поважних причин, що свідчить про те, що він втратив право на користування цим житлом. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод , яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратив право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням, тощо( ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ).

Outcome: approved