Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

04 квітня 2016 року до Куйбишевської районного суду Запорізької області надійшла зазначена позовна заява . В позовній заяві позивач просить суд визнати за нею, як за спадкоємцем за законом, після [PERSON] , який помер 03 травня 2010 року, право власності на житловий будинок №17 по вул.Піщаній в с.Смирнове Куйбишевського району Запорізької області, який складається з : «А» - житлового будинку, «а» - прибудови, «Б» - літньої кухні, «В» - гаражу , «Г» - гаражу, «Д» -погріб, «Е» -сараю, «И»- сараю, «Ж» - душ, «З» - вбиральня, «К»- колодязь. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач послався на те, що 03 травня 2010 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 17 по вул..Піщаній в с.Смирнове Куйбишевського району Запорізької області. Вона є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка , що прийняла спадщину, оскільки на момент смерті проживала разом з [PERSON] На сьогоднішній день позивач вирішив документально оформити спадщину, однак в нотаріальній конторі їй було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом свого права. В судове засідання представник позивача [PERSON] надала письмову заяву, в якій повідомила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі по тих підставах, що викладені в позовній заяві . Прохала розглянути справу без її участі та участі позивача, позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав писмову заяву, в якій повідомив про визнання позову, прохав розглянути справу без його участі . Представник третьої особи сектору реєстрації куйбишевської РДА в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі. Представник нотаріальної контори в судове засідання не зявився , причини неявки не повідомив , про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача, представника відповідача та представників третьої особи. У відповідності до вимог частини другої\~статті 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. За життя [PERSON] в 1967 році отримав дозвіл на будівництво нового індивідуального житлового будинку по вул.Піщана в с.Смирнове Куйбишевського району замість старого будинку (рік забудови до 1918 року), який не підлягав капітальному ремонту , що підтверджується документами з державного архіву Запорізької області Протоколом №3 засідання виконачого комітету [PERSON] сільської ради депутатів трудящихся Куйбишевського району Запорізької області УРСР від 02.02.1967 року та Протоколом №11 засідання виконавчого комітету Куйбишевської районної ради депутатів трудящихся «Про надання дозволу на будівництво індивідуальних житлових будинків громадянам району» від 02.06.1967 року (а.с.11,12,13). Згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради Куйбишевського району Запорізької області № 779 від 24.03.2016 року у звязку з перенумерацією будинків по [PERSON] сільській раді в 2007 році будинку номер 16 по вул.Піщаній присвоєно номер 17. (а.с.17). Таким чином [PERSON] на законних підставах збудував житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Піщаній 17 в с.Смирнове Куйбишевського району Запорізької області, що відповідно до технічного паспорту складається з : «А» - житлового будинку, «а» - прибудови, «Б» - літньої кухні, «В» - гаражу , «Г» - гаражу, «Д» -погріб, «Е» -сараю, «И»- сараю, «Ж» - душ, «З» - вбиральня, «К»- колодязь. [PERSON] помер 03 травня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 170719, виданого виконкомом [PERSON] сільської ради 05 травня 2010 року (а.с.8). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді спірного житлового будинку та господарських споруд. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності на момент закінчення будівництва будинку. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1959 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п.6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Куйбишевського району Запорізької області № 797 від 24.03.2016 року, за відомостями погосподарської книги № 2 за 1967-1970 роки, особистий рахунок №168, головою домогосподарства по вул..Піщаній 17 с.Смирнове Куйбишевського району Запорізької області зазначено [PERSON] [INFO], яка проживала за вказаною адресою до дня смерті 23.11.1991 року. На момент своєї смерті проживала разом з сином [PERSON] [INFO] , який помер 03.05.2010 року та невісткою [PERSON] [INFO], яка проживає за адною адресою по теперішній час. Рік забудови житлового будинку до 1918 , земельна ділянка надана в користування становить 0,40 га , в тому числі під будівлями 0,01 га (а.с.18). З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Інспекція ДАБК у своєму листі від 01.09.2011 р. N 40-12-2409 вважає, що для реєстрації права власності на побудовані до 05 серпня 1992 року об'єкти досить технічного паспорта з датою будівлі, а документи, що підтверджують введення в експлуатацію, не потрібні. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою вул.Піщана 17 с.Смирнове Куйбишевскьго району Запорізької області, об'єкти були побудовані до 1992 року. Як зазначалось вище, [PERSON] помер 03 травня 2010 року. За правилами ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON], позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину у вигляді житлового будинку та господарських споруд по вул.Піщаній 17 в с.Смирнове Куйбишевського району Запорізької області, яка залишилась після смерті її чоловіка , однак свідоцтва про право на спадщину за законом не отримала і відповідно право власності в органах реєстрації речових прав не зареєструвала. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області було відмовлено позивачу у зв'язку із відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на майно, що підтверджується копією постанови № 2225/02-31 від 16 листопада 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.10), і відповідно спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, та у встановленому законом порядку звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які б мали право на прийняття спадщини після смерті [PERSON] за законом або за заповітом немає . Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку про те, що спірний будинок належав спадкодавцю [PERSON] на законних підставах. Однак, оформити право власності в позасудовому порядку позивач не має можливості, оскільки право власності на житловий будинок не зареєстровано. З цих підстав позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину, так як відсутня первинна державна реєстрація права власності на нерухоме майно за [PERSON] Як зазначалося вище [PERSON] постійно, в тому числі і на момент відкриття спадщини, проживала разом з померлим [PERSON] Вказані обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] із заявою про відмову від спадщини у встановлений строк не зверталася. Вона вступила в управління спадковим майном і подала до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно з п.п. 4.14, 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за запконом після померлого [PERSON] у зв'язку з тим, що спадкодавець за життя не вчинив дій щодо державної реєстрації речових прав на спірне нерухоме майно . Зволікання з виконанням зобовязання, передбаченого ч.1 ст.182 ЦК України, щодо державної реєстрації права власності на нерухому річ, або його невиконання не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У цивільному законодавстві не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу певних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст..ст.2, 9 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно їх обтяжень №1952-ІV від 01.07.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно п. 26,27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені Порядком. Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені фактичні обставини справи дозволяють задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі. Таким чином, визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом не може вплинути на права та інтереси інших осіб. Питання розподілу судових витрат позивачем не підіймалося.

Outcome: approved