Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

02 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд (згідно уточненої позовної заяви від 05.03.2021 року) виселити [PERSON] із належної позивачу квартири [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . У вищезгаданій квартирі зареєстрований, [PERSON] , який доводиться позивачу колишнім чоловіком. Відповідач систематично порушує правила співжиття, позивач разом з дитиною вимушена була перейти жити до матері. Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позивачем були проведені незаконні дії з документами, а саме: підроблено довідку про склад сім`ї, в якій вказані неправдиві дані про те, що позивач начебто був знятий з реєстрації до приватизації квартири, та подано заяву на відмову від участі у приватизації начебто від імені відповідача та без його підпису до відділу приватизації та проведена приватизація вищевказаної квартири без його участі. Данні дії позивача призвели до того, що відповідач був позбавлений права на участь у приватизації в даній квартирі, лишилась тільки реєстрація, що не позбавляє його законно проживати в вищевказаній квартирі та оспорювати незаконну приватизацію квартири у суді у чесний законний спосіб. Також позивач намагалась як покарання застосувати до відповідача судовий заборонний припис на 6 місяців, щоб він не зміг захищати себе у суді і щоб йому не було де жити, але суд тільки заборонив спілкування із позивачем на 6 місяців. Також відповідач два роки просив [PERSON] повернутись в квартиру разом з донькою [PERSON] , на що завжди були надумані заяви до поліції від позивача та її мами, тобто його колишньої тещі. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року було зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №185/8854/19 за позовом [PERSON] до Павлоградської міської ради в особі відділу по обліку комунального майна та житлової площі, треті особи [PERSON] , [PERSON] , Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про визнання недійсними розпорядження органу приватизації та свідоцтва на право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . 05 лютого 2021 року провадження у даній цивільній справі було поновлено, справу призначено до розгляду. Позивач, представник позивача у судове засідання не з`явились, представник надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2018 року. Від шлюбу мають малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 21.10.2009 року. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20 вересня 2008 року виконкомом Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, актовий запис № 10, розірвано. Згідно характеристики складено членами правління ОСББ Преображенська 3, [PERSON] проживає у будинку ОСББ за адресою: [ADDRESS] з вересня 2017 року. На загальних зборах і роботах по утриманню будинку участі не приймає, заборгованість по квартплаті складає 2148 грн. В присутності дружини з дитиною влаштовує сварки та бійки, в результаті чого дружина з дитиною у новорічну ніч 2018 року втікла до бабусі. [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності правоохоронними органами. Членами правління будинку з ним проводилась бесіда профілактичного характеру. На сьогоднішній день [PERSON] з дитиною не можуть повернутися у квартиру, де проживає [PERSON] . У квартирі антисанітарні умови. Згідно повідомлення Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області № 51-617 від 26.01.2018 року, [PERSON] поставлено на профілактичний облік у Павлоградському ВП ГУНП в Дніпропетровській області як особу, яка вчинила насильство в сім`ї. Згідно повідомлення Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області № 51-618 від 26.01.2018 року, в діях [PERSON] відсутні ознаки, передбаченого статтями 129 (Погроза вбивством) та 296 (Хуліганство) Кримінального кодексу України. З метою повного та неупередженого розгляду заяви працівниками Павлоградського ВП ГУНП з [PERSON] , була проведена бесіда профілактичного характеру та винесено офіційне попередження про недопустимість вчинення насильства в сім`ї. 02.02.2018 року [PERSON] звернулась до Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Зі змісту заяви встановлено, що [PERSON] зачинає сімейні сварки, заявник була вимушена переїхати до своєї матері спільно зі своєю малолітньою дитиною. [PERSON] заявника та дитину переслідує, ображає, принижує їх честь і гідність, погано впливає на психіку дитини. Згідно повідомлення Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області № 51-1093 від 16.02.2018 року, з [PERSON] була проведена профілактична бесіда та винесено офіційне попередження про недопустимість протиправних дій в громадських місцях та у побуті та у випадках повторного вчинення протиправних дій буде притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності відповідно до діючого законодавства. Згідно повідомлення Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області № 51-1489 від 12.03.2018 року, у діях [PERSON] , вбачаються ознаки правопорушення передбаченого ч.1 ст.173 (Учинення дрібного хуліганства) Кодексу України про адміністративне правопорушення, а тому відносно нього складено адміністративний протокол, який направлений до Павлоградського міськрайонного суду, для прийняття рішення згідно чинного законодавства. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.03.2018 року у справі № 185/1692/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 119 грн. Згідно довідки від 19.03.2019 року дільничого офіцера поліції Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровської області про результати розгляду заяви [PERSON] , в ході проведення перевірки було встановлено, що 04.03.2019 року приблизно о 09:00 годині [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] . Знаходилася поблизу буд [ADDRESS] та в цей час до них підійшов [PERSON] який вчинив з [PERSON] сварку в ході сварки висловлювався нецензурною лайкою на адресу [PERSON] та погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство. Відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП серії АПР 18 № 021126 та направлено до суду для прийняття рішення згідно чинного законодавства. Згідно повідомлення Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області № 51-2120 від 22.03.2019 року, у діях [PERSON] вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, а тому відносно нього складено адміністративний протокол, кий направлений до Павлоградського міськрайонного суду, для прийняття рішення згідно чинного законодавства. [PERSON] поставлено на профілактичний облік у Павлоградському відділі поліції ГУНП в Дніпропетровській області як особу, яка вчинила домашнє насильство. 18.09.2019 року відносно [PERSON] винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 054113, у зв`язку зі скоєнням ним 11.09.2019 року приблизно о 18:30 годині домашнього насильства психологічного характеру стосовно [PERSON] строком на 5 діб. 18.09.2019 року відносно [PERSON] винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 054118, у зв`язку з тим, що [PERSON] приходить до [PERSON] за місцем роботи та проживання та вчиняє психологічне насилля, строк припису 10 діб. Згідно довідки від 18.09.2019 року дільничого офіцера поліції Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровської області про результати розгляду заяви [PERSON] , в ході проведення перевірки було встановлено, що у [PERSON] колишній чоловік [PERSON] , з яким вона офіційно розлучена, який регулярно приходить до неї на робоче місце та за місцем мешкання, де провокує на конфлікти, веде себе неадекватно та чинить моральний тиск на [PERSON] . В ході подальшої перевірки відносно [PERSON] було складено терміновий заборонний припис серії АА № 054118 терміном на 10 діб, а саме йому заборонено будь-який спосіб контактування з постраждалою особою. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.11.2019 року у справі №185/9753/19 за заявою [PERSON] видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , і встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав та покладено на нього наступні обов`язки: заборонено [PERSON] , [INFO] , вести листування та телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , контактувати з нею через інші засоби зв`язку; встановлено строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців з дня ухвалення рішення суду. Згідно повідомлення Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області № 51-5845 від 05.11.2020 року, з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду профілактичну бесіду профілактичного характеру, а також останньому було роз`яснено, що в разі скоєння ним в подальшому правопорушення та його буде притягнуто до відповідальності згідно чинного законодавства. Згідно довідки від 30.10.2020 року дільничого офіцера поліції Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровської області про результати розгляду заяви [PERSON] , в ході проведення перевірки було встановлено, що 28.10.2020 року [PERSON] знаходилася за місцем свого мешкання. Близько 09:10 години у двері квартири заявниці почав стукати колишній зять [PERSON] який вимагав щоб остання відчинила двері своєї квартири, але остання відмовилася відчиняти квартиру та викликала працівників поліції. В ході виїзду на місце події працівників СРПП було опитано [PERSON] який пояснив, що дійсно стукав у двері до заявниці, так як хотів вирішити питання з приводу розподілу майна, також з останнім було проведено профілактичну бесіду профілактичного характеру, а також останньому було роз`яснено, що в разі скоєння ним в подальшому правопорушення то його буде притягнуто до відповідальності згідно чинного законодавства. 10.01.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення кваліфіковане за ст.390-1 КК України, провадження № 12020040370000053. Обставини: в період час з 23.12.2019 року по 24.12.2019 року [PERSON] вів телефонні переговори та листування з [PERSON] , чим умисно порушив обмежувальний припис встановлений рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 19.11.2019 року. Згідно листа Павлоградської місцевої прокуратури від 09.02.2021 року постанова від 05.02.2021 року про закриття кримінального провадження № 12020040370000053 за ч.1 ст.390-1 КК України скасована, досудове розслідування відновлено. 18.03.2016 року [PERSON] було видано ордер на житлове приміщення №76 серії Б-2016, квартиру за адресою: [ADDRESS] , склад сім`ї: [PERSON] , чоловік, [PERSON] , донька. Згідно акту про фактичне непроживання від 01.07.2018 року складеного комісією у складі члена правління ОСББ Преображенська 3 [PERSON] та жильців будинку, за адресою: [ADDRESS] власниками якої є [PERSON] з неповнолітньою донькою [PERSON] фактично в ній не проживають з 01 січня 2018 року по даний час. Даний факт, також, підтверджується актами від 30.12.2018 року, 05.09.2019 року, 09.03.2021 року. Згідно акту обстеження умов проживання складеного 10.09.2019 року головними спеціалістами служби у справах дітей Павлоградської міської ради Гусейновою Е.А., [PERSON] , зі слів [PERSON] за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та малолітня [PERSON] в квартирі не проживають. Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи від 26 листопада 2019 року № 324, від 08 січня 2020 року №40, [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] , із 25.03.2016 року до цього часу, за цією адресою також зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На час розгляду справи в суді [PERSON] є власником 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.06.2016 року відділом по обліку комунального майна та житлової площі. Власником іншої частини квартири є малолітня донька [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Вказана інформація міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.12.2020 року у справі № 185/8854/19 у задоволенні позовної заяви [PERSON] до Павлоградської міської ради в особі відділу по обліку комунального майна та житлової площі, треті особи [PERSON] , [PERSON] , Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про визнання недійсними розпорядження органу приватизації та свідоцтва на право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , відмовлено. Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: - пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; - виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; - абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї. Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом. Європейський суд з прав людини вказує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (BUDCHENKO v. UKRAINE, № 38677/06, § 40, ЄСПЛ, від 24 квітня 2014 року). Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Європейський суд з прав людини зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Відповідно до частини першої статті 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Так, із матеріалів справи вбачається порушення правил співжиття роблять неможливим для позивача та її дитини проживання з відповідачем в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу на відповідача виявились безрезультатними. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на час розгляду справи, [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку та земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] . Отже, судом встановлено належними та допустимими доказами належність відповідачу на право власності іншого житлового приміщення. Зважаючи на встановлені обставини справи, позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням переслідуватиме легітимну мету та не є втручанням у право на житло в розумінні положень статті 8 Конвенції на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved