Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

02 лютого 2015 року Березнегуватська районна адміністрація Миколаївської області звернулася до суду в інтересах неповнолітнього [PERSON] з позовом до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позовній заяві вказала, що відповідачка разом із сином проживає в [ADDRESS]. Вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по його вихованню, оскільки [PERSON] з 01 вересня 2014 року взагалі перестав відвідувати школу, хоча йому рекомендовано корекційне навчання та виховання за спеціальною програмою, на бесіди та попередження не реагує. Позивач просить відібрати дитину від матері без позбавлення її батьківських прав та для подальшого влаштування передати дитину Березнегуватській районній державній адміністрації, стягнути аліменти в розмірі ? частини її заробітку ( доходу ), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Фурдак Т.В. позовні вимоги про відібрання дитини та стягнення аліментів з відповідачки підтримала у повному обсязі. Прокурор прокуратури Андріїшин І.В. вважав, що позов підлягає задоволенню. Відповідачка про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить квитанція про отримання судової повістки рекомендованим листом з повідмоленням, причини своєї неявки суду не сповістила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, прокурора прокуратури, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, доходить наступного. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю [PERSON] в будинку [ADDRESS]. Батько дитини помер [INFO] ( а. с. 9-12 ). Рішенням Березнегуватської районної державної адміністрації № 2 від 13 грудня 2013 року було попереджено відповідачку про відповільність за неналежне виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина та рекомендовано забезпечити контроль за щоденним відвідуванням ним школи, зобов'язано пройти психолого-медико-педагогічну комісію ( а. с. 21 ). У відповідності з висновком ПМПК № 57 від 19 травня 2014 року [PERSON] рекомендовано корекційне навчання та виховання за програмою спеціальної загальноосвітньої школи для дітей з легкою розумовою відсталістю ( а. с. 18 ). Проте із письмових повідомлень директора та класного керівника Висунської загальноосвітньої школи I-III ступенів слідує, що неповнолітній [PERSON] взагалі перестав відвідувати школу, хоча має низький рівень знань, оскільки фактично не вміє ані читати, ані писати ( а. с.13-16 ), а зі змісту повідомлення директора Березнегуватського районного центру соціальної служби для сім'ї, дітей та молоді вбачається, що відповідачка не бажає спілкуватися з працівниками центру з питань навчання сина чи то у Висунській ЗОШ, чи то у спеціальній школі ( а. с. 23 ). Допитані в судовому засіданні в якості свідків директор школи [PERSON], класний керівник [PERSON], соціальний працівник [PERSON] та завідувач сектором опіки і піклування служби у справах дітей [PERSON], кожна окремо, підтвердили факти ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина. У відповідності з висновком органу опіки і піклування відібрання дитини від матері є доцільним ( а. с. 26-27 ). Зі змісту ч.1 ст.170 СК України слідує, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадку, зокрема, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 164 цього Кодексу ( ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини ), а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Відповідно до ч.4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що поведінку матері слід визнати протиправною і винною, а позов про відібрання дитини та стягнення аліментів слід задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У відповідності з цією статтею суд стягує з відповідачки 487 грн. 20 коп. ( 243,60 + 243,60 ) судового збору в дохід держави.

Outcome: approved