Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

03 травня 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя. Вимоги обгрунтовує тим, що у шлюбі з відповідачем, за спільні кошти, ними була придбана двохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] м. Нововолинська, Волинська область. Покупцем квартири у договорі купівлі-продажу значиться відповідач [PERSON] 04 січня 2017 року шлюб між ними було розірвано і оскільки договір про визначення часток у спільній сумісній власності між ними не укладався, відповідач відмовляється в позасудовому порядку врегулювати спір, а майно набуте у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного із співвласників у праві сумісної власності є рівними, просить суд постановити рішення, яким визначити, що йому належить право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] м. Нововолинська, Волинська область. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] у підготовче засідання не зявився, подав до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить його задоволити. Судові витрати у справі просить залишити за ним і у відповідності до ст.142 ЦПК України повернути йому з державного бюджету 50% сплаченого судового збору (а.с.41). Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу у її відсутності, позов визнала (а.с.42). Згідно ч.2 ст.372 ЦК України, ст.70 СК України\~ у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~ст.63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі\~ст.69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч.1\~ст.71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень викладених в абз.1 п.22, абз.1 п.23, абз.1 п.24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.\~60,69 СК України, ч.3\~ст.368 ЦК України), відповідно до ч.2, ч.3\~ст.325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.1, ч.4\~ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У звязку з викладеним, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність доказів у їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та визначити належність відповідачу [PERSON] 1/2 частини спірної квартири за адресою: [ADDRESS] м. Нововолинська, Волинська область. Враховуючи клопотання позивача, суд залишає за позивачем [PERSON] судові витрати у справі, що складаються з судового збору, витрат на професійну правничу допомогу адвоката та підтверджуються документально (а.с1, .15-17). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.142 ЦПК України, суд повертає позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову до суду, що у даному випадку становить 352,40 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved