overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

03 червня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] . Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначала, що відповідач є приватним підприємцем, має постійні доходи, будучи батьком дітей, матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає, ухиляється від піклування та виховання дітей, тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей, визначивши їх розмір в твердій грошовій сумі по 1 000 грн. щомісячно на кожну дитину . Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач в суді визнав позов. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин. Із свідоцтв про народження дітей (а.с. 3-4) підтверджується, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З пояснень позивача, про що не заперечував вудповідач, діти проживають біля матері та знаходяться на її вихованні. Відповідач проживає окремо від дітей. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від заробітку (доходу) і (або) в твердій грошовій сумі з того із батьків, який зобовязаний сплачувати аліменти. Як передбачено ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком коли розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі. При визначенні способу виконання обовязку утримувати дітей, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище не тільки дітей, а й відповідача, який є приватним підприємцем, займається підприємницькою діяльністю у сфері роздрібної торгівлі, технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, виробництва виробів із бетону, гіпсу та цементу, від якої отримує регулярні, мінливі доходи, має задовільний стан здоровя , інших утриманців не має, тому суд вважає можливим стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 грн. щомісячно на кожну дитину , на підставі ст. 184 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору та на користь позивача понесені нею судові витрати. На підставі ст.ст. 180-182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

03 червня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 02 січня 2014 року по 05 липня 2014 року вона працювала в ТОВ «Клінінг-Квартал» на посаді двірника. На день її звільнення відповідачем не виплачена їй заробітна плата за період часу з 16 травня 2014 року по 30 червня 2014 року в сумі 1830 грн. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, та посилаючись на ст.116 КЗпП України, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 1830 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 1945,53 грн., як це вказано в довідці про заборгованість, наданій відповідачем. Відповідач ТОВ «Клінінг-Квартал» в судове засідання не зявився, подав письмові пояснення щодо позову, просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги в частині заборгованості по заробітній платі в сумі 1945,53 грн. визнав. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що 02 січня 2014 року [PERSON] була прийнята на роботу до ТОВ «Клінінг-Квартал» на посаду двірника, а 05 липня 2014 року була звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП за власним бажанням, що підтверджується записами в її трудовій книжці (а.с.9-10). Згідно довідки підприємства, заборгованість ТОВ «Клінінг-Квартал» перед [PERSON] по заробітній платі станом на 16 червня 2015 року становить 1945,53 грн. Під час розгляду справи судом також встановлено, що заборгованість по заробітній платі на час розгляду справи не погашена. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак судом встановлено, що при звільненні позивача з роботи відповідач не виплатив позивачу належну йому заробітну плату в сумі 1945,53 грн., а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов було задоволено, а позивач за даною категорією справи звільнений від оплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі ст. 116 КЗпП України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

03 червня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вказує, що вона є власником квартири №3 по 4-му провулку вулиці Роменської,3 у селищі Липова Долина Сумської області, у якому, крім інших, зареєстрований її колишній співмешканець [PERSON] Однак із 2008 року, відповідач залишив місце своєї реєстрації, в останнє за вказаним місцем реєстрації він зявлявся у 2011 році, і з того часу відомості про його місцезнаходження відсутні. Через вказані обставини вона не має можливості належним чином користуватися та розпоряджатися вказаним нерухомим майном, зокрема оформити субсидію, а тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за вказаною адресою. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти проведення судового засідання у заочному порядку. Відповідач у судове засіданні не зявився. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином за місцем його реєстрації, заяв про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності відповідача, ухваливши заочне рішення. Свідок [PERSON], яка постійно проживає по 4-му провулку [ADDRESS], повідомила, що відповідач не проживає у вказаному житлі більше ніж рік. Свідок [PERSON], яка постійно проживає по 4-му провулку [ADDRESS], також повідомила, що відповідач не проживає у вказаному житлі більше ніж рік, де він знаходиться вона не знає. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27 травня 2005 року [PERSON] на праві власності належить квартира №3 по 4-му провулку вулиці Роменської,3 у селищі Липова Долина Сумської області (а.с.5). Із довідок виконкому Липоводолинської селищної ради Сумської області від 20 травня 2015 року та Липоводолинського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 04 червня 2015 року вбачається, що у зазначеному житлі зареєстровані [PERSON] та, як члени її сімї, дочка [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] Обставини тривалого, понад один рік не проживання [PERSON] у вказаній квартирі підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Так, відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування житлом по 4-му провулку [ADDRESS], у звязку зі своєю відсутністю та не проживанням у вказаному жилому приміщенні понад один рік без поважних причин.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

03 червня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 07 березня 1981 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районну Запорізької області, актовий запис №31. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З вересня 2001 року між нею та відповідачем сімейно-шлюбні відносини припинено. Причиною розірвання шлюбу є непорозуміння між ними та несумісність характерів. Проживають вони окремо. Зберегти сімю неможливо, оскільки між нею та відповідачем відсутні: любов, взаємна довіра та повага. Просила розірвати шлюб. Позивачка, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги до [PERSON] про розірвання шлюбу вона підтримує, справу просить розглянути за її відсутності. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про поважні причини неявки до суду не повідомив. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, позивачка заперечень проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не надала, тому суд ухвалив на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України розглянути справу заочно. У звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу при розгляді даної справи не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно із свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON] одружились 07 березня 1981 року. Шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського району Запорізької області, актовий запис №31 (а.с.6). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають Фактично шлюбні відносини між позивачкою і відповідачем припинені з вересня 2001 року. Причиною розпаду сімї стало непорозуміння між подружжям, відсутність любові, взаємної довіри та поваги. Спору про поділ майна немає. Клопотань про надання строку на примирення від сторін не надходило. Згідно зі ст.112 ч.2 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлені саме такі обставини, тому вимоги позивачки про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

03 червня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить суд визнати недієздатним її племінника - [PERSON], [INFO] та встановити над ним опіку, посилаючись на те, що останній через свій стан здоровя не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У судове засідання заявниця та представник заінтересованої особи не зявились, надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, заявниця заяву підтримує, представник заінтересованої особи просить прийняти рішення на підставі результатів судово-психіатричної експертизи і актів діючого цивільного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню. Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 14.07.2015 року № 440 у [PERSON] має місце уроджена стійка помірна розумова відсталість із ДЦП (F71 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10 перегляду), внаслідок чого він позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій і та керувати ними. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок стійкого, хронічного психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вищезазначені обставини дають суду підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

03 червня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 31.10.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №142, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя. Шлюбні відносини між сторонами припинено понад рік.\~ Від даного шлюбу дітей сторони не мають. Спору про поділ спільного майна немає. На підставі викладеного, оскільки примирення та збереження сімї неможливе, [PERSON] просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволені позовних вимог наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 2008 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія І-ВЛ № 104103, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 142. (а.с. 4) Дітей від шлюбу сторони не мають. Спільне господарство не ведеться, спору про майно немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, сторони не згодні на примирення, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу не цікаве для позивача та відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

03 червня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва вказана справа була розглянута та було ухвалено рішення, відповідно до якого позовні вимоги задоволено. Оскільки, при постановленні рішення не було вирішено питання щодо судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, по даній справі має бути постановлено додаткове рішення. Встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн.; за виклик відповідачів телеграмами 143,96 грн.; та оплачено за надання правової допомоги адвокатом Калитою Н.В. 7\~500,00 грн., а всього 7\~887,56 грн. Дані кошти підтверджено відповідними доказами, які містяться в матеріалах справах. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Частиною 1 статті 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст. 220 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

03 червня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сімї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Позивач в судовому засіданні не заперечувала проти заочного розгляду справи. Вислухавши думку позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 02 вересня 1972 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №1254. Від шлюбу сторони малолітніх дітей не мають. В судовому засіданні позивач просила не надавати час для примирення, наполягала на розірванні шлюбу. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з грудня 1994 року. Спір щодо спільного майна відсутній, як зазначає позивач. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

03 червня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання із [PERSON] у фактичних шлюбно сімейних відносинах без реєстрації шлюбу з квітня 2011 року до часу офіційної реєстрації шлюбу 11.10.2014 року. Встановлення юридичного факту проживання заявника однією сім'єю з [PERSON] має значення для визначення статусу майна, що було придбано за час проживання однією сімєю. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, наполягав на її задоволенні. Заінтересована особа заяву визнала та не заперечувала щодо її задоволення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що з квітня 2011 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім»єю в орендованому будинку за адресою: м. Полтава, вул. Космічна, буд. 23, спільно вели господарство, мали взаємні права та обов»язки. 11.10.2014 року заявник та заінтересована особа офіційно зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 124654, видане Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, та 31.12.2014 року у них народилася донька - [PERSON]. На даний час шлюб не розірвано. Встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу необхідно заявнику для визначення статусу майна, що було придбано за час проживання однією сімєю. Факт проживання у фактичних сімейно-шлюбних стосунках заявника із заінтересованою особою з квітня 2011 року підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

03 червня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві при цьому зазначивши, що 19.12.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір №б/н. Відповідно до умов договору банк надав кредитну лінію на загальну суму 12100 грн. У порушенні умов кредитного договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, внаслідок чого склалась заборгованість за кредитом станом на 25.03.2015 року 26404,43 грн., а саме: за кредитом 11545 грн; 11875,89 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1250 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1233,54 грн. штраф (процентна складова). З цих підстав позивач просив суд стягнути заборгованість за договором. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак надав заяву, у якій позов підтримав просив суд слухати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, своїм правом на надання заперечень не скористався, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.526 ч.1 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.530 ч.1 ЦК України - якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1054 ч.1 ч.2 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 19.12.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір №б/н. Відповідно до умов договору банк надав кредитну лінію на загальну суму 12100 грн. В звязку з тим, що відповідач належним чином свої обовязки не виконав, станом на 25.03.2015 р., виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складається з: за кредитом 11545 грн; 11875,89 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1250 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1233,54 грн. штраф (процентна складова). Загальна сума заборгованості складає 26404,43 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.75 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір.

Outcome: approved