Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

04.05.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну черговості одержання права на спадкування, шляхом набуття нею права на спадкування після померлого [INFO] [PERSON] , як спадкоємця четвертої черги разом зі спадкоємцем тієї черги, яка закликається до спадкування, як спадкоємець другої черги, з [PERSON] , який має право на спадкування, як брат, після померлого [INFO] рідного брата [PERSON] . Ухвалою суду від 13 травня 2020 року відкрито провадження по справі, відповідачеві наданий строк на подання відзиву до суду, витребувані матеріали спадкової справи. 04.06.2020 року до суду відповідачем наданий відзив на позов, в якому він заявлені позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 12.08.2020 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду. У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити, суду пояснила, що вона понад п`ять років проживала однією сім`єю з [PERSON] , який помер [INFO] , а тому відноситься до спадкоємців четвертої черги. Спадкоємцем другої черги - є брат померлого - [PERSON] . Вона вважає, що має право на спадкування шляхом набуття нею права на спадкування, як спадкоємця четвертої черги разом зі спадкоємцем тієї черги, яка закликається до спадкування, з [PERSON] , оскільки здійснювала догляд за померлим та утримувала останнього. [PERSON] тривалий час з 2013 року по 2018 рік не працював, перебував на її утриманні, у серпні 2018 року працевлаштувався електриком на «Запорізький завод феросплавів», де працював до самої смерті; його робочій графік складав з 07 до 16 годин, з понеділка по п`ятницю включно, на роботу добирався самостійно. Вони проживали однією сім`єю, мали спільний сімейний бюджет, проводили вільний час разом. Під час знаходження у лікарні, вона щоденно навідувала [PERSON] , приносила йому їжу, купувала ліки. Крім неї, померлого у лікарні ніхто не навідував, між померлим [PERSON] та його братом [PERSON] склалися неприязні стосунки, останній навіть не бажав, щоб брат був присутній на похоронах. Померлому оплачували лікарняні, платіжна картка банку, що належить [PERSON] , знаходилася у неї, коштами розпоряджалася вона, але коштів на лікування не вистачало, тому вона брала кошти у борг у сусідів. Похованням займався відповідач, вона отримала на заводі матеріальну допомогу, яку передала відповідачеві. Натомість, після поховання, [PERSON] одразу почав виганяти її з житла. Просить позов задовольнити, оскільки вона іншого житла не має. Представник позивача вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими, підтвердженими наданими суду доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідач проти позову заперечує, суду пояснив, що з покійним братом підтримував дружні стосунки, спілкувався з ним щонайменше раз у тиждень, разом проводили сімейні свята, святкували дні народження. У березні [PERSON] лікувався амбулаторно у «Вітацентрі» у зв`язку з панкреатитом, при цьому до медзакладу вони ходили разом, брат допомоги не просив. Також померлий лікувався у другій половині квітня 2019 року - у 10-й лікарні амбулаторно, з 02 травня 2019 стаціонарно у зв`язку з пневмонією. Ніколи та ніхто [PERSON] матеріально не утримував, він усе життя працював на різних підприємствах, коли не був працевлаштований офіційно - працював без офіційного влаштування, переважно робив ремонти. Його брат мав посвідчення водія, власний автомобіль ВАЗ-21099. Коли він навіщав брата у лікарні, останній виходив до нього на вулицю без сторонньої допомоги, розмовляв з ним, відмовлявся від запропонованої матеріальної та іншої допомоги, на якій він наполягав, посилаючись на те, що коштів йому вистачає, а ліки він може купити в аптеці при лікарні самостійно. Останній раз брата він бачив 11 травня 2019 року, а 16 травня 2019 року йому зателефонувала позивачка, яка повідомила про смерть брата, сказала: « Приїжджай , заривай свого брата». Похованням він займався самостійно, позивачка дійсно передавала йому матеріальну допомогу, яка була зібрана на заводі, де працювали брат та [PERSON] . Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки досліджені у судовому засіданні докази не доводять того, що перед смертю [PERSON] тривалий час знаходився у безпорадному стані, який був зумовлений його віком, тяжкою хворобою або каліцтвом та потребував стороннього догляду, навпаки, це спростовують як досліджені документи, так і покази усіх свідків. Просить у задоволені позову відмовити. Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Щербина Валерія Сергіївна - у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду з заявою щодо розгляду справи у її відсутність. Вислухавши пояснення учасників провадження, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який з 02.09.1987р. по день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва [NUMBER] на право власності на житло, видане Орджонікідзевською районною адміністрацією ЗМР 22.11.2006р., та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 25.11.2015р. приватним нотаріусом ЗМНО Гришиною В.І., реєстровий №844 . Спадкоємцями після померлого є відповідач по справі - [PERSON] , який має право на спадкування після смерті [PERSON] , як спадкоємець другої черги, як рідний брат померлого, та позивач [PERSON] , яка є спадкоємцем четвертої черги, згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2019 року у цивільній справі №335/6692/19. 21.05.2019 року приватним нотаріусом ЗМНО Щербиною В.С. за заявою [PERSON] заведена спадкова справа № 23/2019р. Постановою нотаріуса №752/02-31 від 07.06.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що нею не надані документи на підтвердження родинних відносин з спадкодавцем . 15.07.2019 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] , як спадкоємиць за законом другої черги. Постановою нотаріуса №2852/02-31 від 07.05.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що ним не надані документи на підтвердження права власності спадкодавця. За змістом ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).До складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. (Постанова ВС від 09 вересня 2020 року, справа №463/5603/16-ц, провадження №61-20070св19) Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг; 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Проте, суд вважає, що позивачем не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є його процесуальним обов`язком у силу статті 12, 81 ЦПК України. До зазначеного висновку суд приходить з наступного: Померлому [PERSON] , [INFO] , на час смерті було повних 48 років. Відомостей про його інвалідність, каліцтво матеріали справи не містять. Відповідно до листа від 01.06.2020 року № 18-0106/1 АТ «Запорізький завод феросплавів», [PERSON] працював на цьому підприємстві з 02.08.2018 року по 16.05.2019 року електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування в електро-технічному цеху, перед початком роботи, на підставі наказу (розпорядження) № 491/к від 31.07.2018 року він проходив обов`язковий медичний огляд. Відповідно до запису у трудовій книжці [NUMBER] та наказу № 491/к від 31.07.2018 року робота [PERSON] виконувалась на шкідливих дільницях, зайнятий на гарячих та шкідливих дільницях робіт ( за професією ДКЗ 003:2005 ) Табель обліку робочого часу підтверджує виконання [PERSON] трудових обов`язків протягом вказаного періоду часу, при цьому періоди його тимчасової непрацездатності склали 10 днів у листопаді 2018 року, 10 днів у березні 2019 року, 16 днів у квітні 2019 року та 16 днів у травні 2019 року. Останній робочий день зафіксований 22 квітня 2020 року. Відомості про працевлаштування [PERSON] та [PERSON] , про розмір їх заробітної плати підтверджуються довідками АТ «Запорізький завод феросплавів» від 13.05.2020 року № 12-342 та 12-343. [PERSON] працює на АТ «ЗФЗ» черговою стрілочного посту в залізничному цеху з 5 червня 2018 року по теперішній час, за період з червня 2018 року по квітень 2020 року отримала заробітну апліту у розмірі 189523,05 грн ( по травень 2019 - 98956,07 грн.) . [PERSON] у період з серпня 2018 року по травень 2019 року отримав дохід у розмірі 71123,99 грн. Згідно відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), які надані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області з листом від 28.05.2020 року № 0800-0603-8/23871 та підтверджують записи у трудовій книжці, перед працевлаштуванням до АТ «Запорізький завод феросплавів», [PERSON] працював в ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів», а загальний його трудовий стаж нараховує (з дати запровадження такої звітності) з 1999 року. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), які надані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області з листом від 04.08.2020 року № 0800-0604-7/37825, [PERSON] є застрахованою особою з часу працевлаштування до АТ «Запорізький завод феросплавів» у червні 2018 року, до цього часу відомості про її працевлаштування відсутні. [PERSON] лікувався амбулаторно з 23.04.2019 року та 2 травня 2019 року, поступив на стаціонарне лікування до терапевтичного відділення КНП «Міська лікарня № 1» у середньому стану тяжкості з діагнозом «двостороння полі сегментарна пневмонія», у зв`язку з погіршенням стану переведений до реанімаційного відділення 15.05.2019 року. Досліджена у судовому засіданні медична картка стаціонарного хворого [PERSON] містить лише одне посилання на випадок, коли він потребував сторонньої, а саме медичної допомоги - 14.05.2019 року, о 11.50 року зроблений запис черговим лікарем: «вызов в коридор, пациенту после прохождения по коридору (посетил санузел) стало плохо, возникла одышка, резкая невозможность вдоха и выдоха, резкая слабость, болей в сердце не отмечает…» Смерть [PERSON] зафіксована о 07.30 16 травня 2019 року. Відповідно до протоколу патолого-анатомічного дослідження № Е 222 від 16.05.2019 року, причиною смерті [PERSON] біли «септицемія» та «підгострий інфекційний ендокардит». Інші суттєві стани (конкуруючі), які сприяли смерті, але не пов`язані із захворюванням чи його ускладненням, яке безпосередньо є причиною смерті «Вірусний хронічний гепатит С. Хронічна наркоманія, алкоголізм. Двостороння пневмонія. Порушення серцевого ритму.» Тобто, з моменту, коли [PERSON] потребував термінової допомоги лікаря та до моменту його смерті пройшло менше двох діб, при цьому суд враховує той факт, що [PERSON] у цей час знаходився у лікарні під доглядом лікарів, а позивачка лише відвідувала його, та цілодобового стороннього догляду за останнім не здійснювала. Медичні документи, які долучені до матеріалів справи та досліджені судому судовому засідання не містять жодного запису про те, що [PERSON] не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Долучена до матеріалів справи виписка з рахунка приватного клієнта [PERSON] , яка сформована 05.06.2020 року Акціонерним банком «Південний», містить інформацію щодо розпорядження позивачем власних коштів, та не доводить факту їх витрачання на померлого. Додані до позову копії чеків підтверджують факт придбання ліків для померлого, оскільки рахунки виписані на його ім`я, але хто саме здійснював оплату та за рахунок чиїх коштів ( що є власністю позивача чи власністю померлого - оскільки у позивачки знаходилася платіжна картка останнього, на яку надходили грошові кошти у вигляді оплати лікарняних, тощо) з них встановити неможливо. Копії чеків не доводять факту перебування [PERSON] протягом тривалого часу в безпорадному стані через тяжку хворобу, як одній з підстав зміни черговості спадкування, оскільки датовані травнем 2019 року, коли він знаходився на лікуванні в лікарні, та матеріального забезпечення позивачем спадкодавця. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожна окремо, суду пояснили, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією родиною, піклувались один про одного, за час, коли [PERSON] не працював, зі слів [PERSON] , вона його матеріально утримувала, при цьому пояснити джерело та розмір доходу позивачки останні не змогли, лише зазначили, що остання є кравчинею. [PERSON] вони регулярно бачили під час прогулянок у дворі дому, де він мешкав, при цьому він вигулював собачку, пересувався самостійно, мав охайний вигляд. У 2019 році він схуднув та виглядав нездоровою людиною. При цьому свідок [PERSON] зазначила, що померлий [PERSON] звертався до неї, щоб вона допомогла знайти йому роботу, але вона йому відмовила, при цьому періоди, коли останній не працював, зазначити вона не може, крім того пояснила, що «можливо будь-який дохід він і мав». Свідок [PERSON] єдина заявила, що вважала [PERSON] таким, що був у безпорадному стані, тоді, коли він вживав спиртні напої, при цьому падав, ударявся головою, позивачка тягнула його додому, бо йти він не міг. Про розмір доходу позивачки та померлого, їй нічого невідомо. Весною 2019 року він виглядав погано, але пересувався сам, хоча й повільно, вигулював собаку. Свідок [PERSON] пояснила, що працювала протягом 2005 - 2008 років разом з [PERSON] швачками в якомусь ательє, при цьому вони обидві не були офіційно працевлаштовані. Їй відомо зі слів позиваки, що тривалий час [PERSON] не працював, тому вважає, що доходу він не мав та перебував на утриманні позивачки. У лікарні вона [PERSON] не відвідувала. В останнє його бачила весною 2019 року, він виглядав погано, ноги набряклі, дихання важке, потім йому стало ще гірше. Свідок [PERSON] пояснила, що сусідка т. Шура розповідала їй, що позивачці потрібні були гроші, так як [PERSON] перебував у лікарні, тому вона позивача у сусідів гроші у борг. В останнє померлого бачив її чоловік у квітні 2019 року , при цьому [PERSON] вигулював собаку, та скаржився на своє здоров`я, казав, що йому зле, але собаку нікому вивести на вулицю, бо [PERSON] на роботі. Коли [PERSON] перебував у лікарні, позивачка щодня, інколи через день, відвідувала його, купувала ліки, приносила їжу. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що знали [PERSON] протягом тривалого часу, у тому числі, за різних обставин спілкувались з ним протягом 2018-2019 років, безпорадною людиною він ніколи не був, з відповідачем підтримував постійні стосунки. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відвідували [PERSON] у лікарні у травні 2019 року, він виходив на вулицю самостійно, скаржився на лікарів, при спілкуванні останній палив, скаржився на задишку після паління. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що протягом 2016 - 2019 року звертались до [PERSON] за допомогою по ремонту їх осель, він виконував певні роботи власним інструментом, за що отримував гроші готівкою. При цьому [PERSON] зазначила, що у лютому 2019 року [PERSON] допомагав їй встановити бойлер, а у квітні 2019 року вона зверталася до нього, щоб він допоміг замінити проводку. [PERSON] був в неї дома, визначив обсяг роботи, зазначив, що їй треба купити. Усе необхідне вона купила у травні 2019 року, але додзвонитися до [PERSON] , вона вже не змогла, тоді вона зателефонувала до відповідача, який повідомив про смерть брата. Таким чином, суд вважає, що надані позивачкою докази не доводять того, що перед смертю [PERSON] тривалий час знаходився у безпорадному стані, який був зумовлений його віком, тяжкою хворобою або каліцтвом та потребував стороннього догляду, а її посилання на наявність у [PERSON] захворювань не підтверджує того факту, що він протягом тривалого часу перебував у безпорадному стані. Доводи позивача про те, що вона тривалий час опікувалась спадкодавцем та надавала допомогу, на думку суду не можуть бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України. Отже, зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів наявності у спадкодавця безпорадного стану відсутні, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог про зміну черговості спадкування в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed