Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

03.12.2014 року позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулись до Жовтневого районного суду м. Маріуполя з позовною заявою про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно до [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], [PERSON] Уточнивши згодом позовні вимоги, зазначили, що на підставі свідоцтва про право власності на житло №9292/п від 22.09.1998 року, сторонам належить по ? частки квартири [ADDRESS]. У 2014 році позивачі звернулись до нотаріуса для укладання договору купівлі-продажу належної їм частки вищевказаної квартири, однак ним було відмовлено, оскільки в правовстановлюючих документах на квартиру не вказані частки, належні кожному зі співвласників квартири, у зв'язку чим позивачі були вимушені звернутись до БТІ, де отримали довідку із зазначенням, що кожному співвласнику належить по ? частки квартири. Однак при звернені до реєстраційної служби позивачам було відмовлено у реєстрації їх права власності, оскільки в них відсутній правовстановлюючий документ, Управлінням міського майна Маріупольської міської ради також було відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло. Позивачі просилисуд визнати за ними право власності по 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Від позивачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви, відповідно до яких уточнений позов вони підтримали у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували, та додатково зазначили, що правовстановлюючі документи на спірну квартиру знаходяться у відповідачки [PERSON], яка у свою чергу відмовляється їх надати у добровільному порядку. Відповідачка [PERSON] та законний представник [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], в судове засідання не з'явились по невідомій суду причині, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Заяв про розгляд справи у їх відсутність чи про відкладення розгляду справи від відповідачів не надходило. За таких обставин, з урахуванням думки позивачів, які не заперечували проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе заочно розглянути справу у відсутності відповідачів. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 9292 від 22.09.1998 року, виданого управлінням міського майна Маріупольської міської ради на підставі розпорядження від 22.09.1998 року № 9292/п, на праві приватної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с.7). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON],[PERSON] належить1/4 частина спірної квартири (а.с.16-17). Згідно з відповіддю БТІ м. Маріуполя сторонам по справі належить по ? частки квартири [ADDRESS] (а.с.29). Крім того, з відповіді Управління міського майна Маріупольської міської ради вбачається, що управління відмовило у видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло з тих підстав, що сторонами реєстрація права власності на житло була проведена у БТІ до 01.01.2013 року, управління надало 07.11.2014 року копію свідоцтва про право власності на житло від 22.09.1998 року № 9292, виданого управлінням на підставі наказу від 22.09.1998 року № 9292/н на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], для подальшого оформлення дублікату свідоцтва про право власності на житло у реєстраційній службі Маріупольського міського управління юстиції (а.с.30). З відповіді Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ММУЮ вбачається, що сторонам було роз'яснено про неможливість проведення державної реєстрації права власності на частку у нерухомому майні позивачів через смерть одного зі співвласників, зазначеного у свідоцтві про право власності на житло (а.с.34-35). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що оригінал свідоцтва про право власності на житло знаходиться у відповідачки [PERSON], яка відмовляється надати його позивачам для реалізації своїх прав як співвласників квартири, що свідчить про наявність порушеного права. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Статтею 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Стаття 369 ЦК України закріплює, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги позивачів про визнання права власності на нерухоме майно, а саме - по ? частки квартири [ADDRESS], є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved