Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

03 грудня 2015 року із Вищого спеціалізованого суду України, на виконання вимог ухвали від 28.10.2015 року до Хмельницького міськрайонного суду передано на новий розгляд цивільну справу за позовною заявою Головного управління юстиції у Хмельницькій області в інтересах [PERSON] [PERSON] до [PERSON] про забезпечення повернення малолітньої дитини до [PERSON] Республіки [PERSON]. Так, позивач просить визнати незаконним вивезення та утримання відповідачем [PERSON] на території України їхньої малолітньої дочки [PERSON] та зобовязати відповідача повернути дитину до [PERSON] Республіки [PERSON] для проживання. В обґрунтування вимог зазначає, що він з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебував, проте вони мають спільну дитину [PERSON], яка 29 квітня 2011 року народилася у м. Шепетівка Хмельницької області. Вказує, що 30 жовтня 2011 року мати разом з дитиною приїхали в [PERSON] для постійного проживання з батьком дитини однією сімєю. 18 листопада 2011 року відповідач оформила дозвіл на перебування в [PERSON] з правом працевлаштування. Крім того, відповідач повинна була здійснити інтеграційні заходи, які встановлені законодавством держави для громадян з країн не членів Європейського союзу, з метою подальшого проживання в [PERSON]. Зокрема, відповідач отримала офіційне право на перебування в [PERSON], відкрила банківський рахунок, отримала медичну страховку. З метою інтегрування у німецьке суспільство вона зобовязана була пройти мовні курси, на які вона була записана, однак початок їх проходження був відкладений з поважних причин. 27 лютого 2013 року [PERSON] вивезла доньку в Україну без дозволу позивача, у період коли позивач перебував у службовому відрядженні в Канаді. Після повернення з відрядження позивач приїжджав в Україну з метою зясування причин виїзду відповідача з дитиною, проте відповідач відмовилася повертатися назад. Після чого, позивач 10 квітня 2013 року звернувся із заявою про повернення дитини до [PERSON] через Федеральне міністерство юстиції ФРН до Міністерства юстиції України як центрального органу України по виконанню Конвенції 1980 року. Позивач вказує на те, що згідно з статтями 3, 5 Конвенції 1980 року вивезення та утримання дитини відповідачем в Україні без згоди позивача є протиправним, чим і порушені права позивача, передбачені спільною заявою про наділення батьківськими правами. Ухвалою суду від 22 грудня 2015 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей виконавчого комітету Шепетівської міської ради. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надіслала до суду письмові заперечення на позовну заяву, вказавши, що Конвенція не підлягає до застосування до даних правовідносин, оскільки її та дитини постійним місцем проживання є Україна, а переїзд з [PERSON] до України був не зміною місця проживання, а повернення до постійного місця проживання. Вказує, що дитина народжена в Україні, а у [PERSON] вона приїжджала тимчасово по гостьовій візі, з метою спілкування дитини з батьком. Вказує, що жодних домовленостей щодо постійного проживання у [PERSON] у неї з позивачем не було. Щодо того, що у дитини є німецький паспорт, то сама відповідач наполягала на отриманні такого, оскільки у дитини в майбутньому буде вибір визначення місця проживання. Вказує, що вона разом з дитиною дійсно були зареєстровані [INFO], оскільки особи які тимчасово проживають у [PERSON] зобовязані реєструватися. Вказує, що це було лише тимчасове перебування, а не постійне проживання, проте у домовій книзі вона вписана не була. Вказує, що її виїзд разом із дитиною був законним, батько дитини знав про куплений квиток і погоджувався із таким виїздом, а під час проживання дитини в [PERSON] позивач ефективно не піклувався дитиною, а в момент переміщення взагалі такого не здійснював. Вважає, що дитина прижилася в Україні, розмовляє лише українською мовою, німецької чи англійської не розуміє та що для дитини існує серйозний ризик того, що повернення дитини без матері до [PERSON] поставить її під загрозу заподіяння фізичної та психічної шкоди. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, вказавши, що позовна заява є безпідставною, не відповідає вимогам Конвенції, а тому не може бути задоволена. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, вказавши, що дитина прижилася в новому середовищі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог внаслідок наступного. Відповідно до\~ст.51 Конституції України, Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991р., статей 5,154,257 СК України\~держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість. У відповідності до\~ст. 9 Конституції України\~та\~ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства; якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. З 01.01.2008 року у двосторонніх відносинах між Україною і [PERSON] набула чинності Гаазька конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року (далі Конвенція), до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України від 01.01.2006 року, і яка, згідно\~ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.\~\~ Головними цілями Конвенції, виходячи з преамбули та її положень, є забезпечення негайного повернення дітей до держав їхнього постійного місця проживання та захист від шкідливих наслідків їх незаконного переміщення до інших держав або незаконного утримування. Так, судом встановлено, що 29 квітня 2011 року в м. Шепетівка Хмельницької області народилася [PERSON], її батьком записано [PERSON], громадянин [PERSON] Республіки [PERSON], а матірю записано [PERSON], громадянка України. (т.1 а.с. 11) 28.10.2011 року Відділом РАЦС [PERSON] видано виписку з книги реєстрації народжень, відповідно до якої зазначено, що 29 квітня 2011 року в м. Шепетівка Хмельницької області, Україна, народилася [PERSON], її батьком записано [PERSON] [PERSON], а матірю записано [PERSON]. (т.1 а.с 14) [PERSON] та її мати [PERSON] з 30.10.2011 року проживали в [PERSON], вул. Елізабетштр., 51 у [PERSON], а [PERSON], яка народилася в м. Шепетівка та переїхала до [PERSON] 30.10.2011 року, зареєстрована у [PERSON], вул. Елізабетштр., 51 у [PERSON], що підтверджується довідками з місця проживання від 10.11.2011 р. та 31.07.2013 р. (т.1 а.с. 15, а.с. 17) Як вбачається із довідки з домової книги для подачі до сімейної каси від 31.07.2013 р, [PERSON], [INFO] внесена в сімейну книгу у [PERSON] з 30.11.2011 р. та відповідно до поданих документів проживає в [PERSON], вул. Елізабетштр., 51 у [PERSON]. (т.1 а.с. 20) 18.11.2011 року матері [PERSON] - [PERSON] надано дозвіл на перебування та дозволено працевлаштовуватися в [PERSON], який дійсний до 17.11.2013 року. (т.1 а.с. 22) [PERSON] та [PERSON] [PERSON] наділені спільними батьківськими правами по відношенню до [PERSON], що підтверджується довідкою наданою у [PERSON] 15.10.2012 року. (т.2. а.с. 134) Батьки [PERSON] ознайомилися з інформацією про волевиявлення спільної батьківської опіки у міському відомстві по справах молоді м. Мюнхен з питань допомоги та опіки, під чим розписалися. Як вбачається із даної інформації, якщо батьки при народженні дитини між собою не одружені, тоді принципово мати має виключне право по догляду за дитиною. При подачі спільної згоди, може бути встановлена спільна батьківська опіка. Немає значення, чи проживають батьки разом, чи проживають тимчасово окремо, від них вимагається взаєморозуміння у вирішенні питань, врегулювання яких є суттєво важливим для дитини. (т.3 а.с. 121). 13.09.2011 року Німецьким посольством у Києві було видано паспорт [PERSON] для закордонних поїздок (т.2 а.с. 138-139) У дитини також наявний внутрішній німецький паспорт. У листі Податкової інспекції [PERSON] зазначено, що [PERSON] поніс витрати в сумі 2\~984, 79 Євро повязані із донькою [PERSON] (т. 2 а.с. 140) У листі Відділу у справах громадян [PERSON] підтверджено, що [PERSON] відповідно до Закону про перебування зобовязана пройти курси ( у строках не обмежено). (т.2. ас. 144) Життя [PERSON] застраховане у страховій компанії Бармер, [PERSON], поліс № R561141005, дата 08.07.2013 р. (т. 2 а.с. 146) Картка страхування не повернута (т. 2 а.с. 162) 08.10.2011 р. [PERSON] застрахована безкоштовно у страховій компанії Бармер, [PERSON], в рамках родинного страхового полісу. (т.2 а.с. 148) Із листа сімейної каси Пасау від 21.12.2011 р. вбачається, що виплата допомоги на дитину на період від 30.10.2011 р. для [PERSON] становить 180,00 Євро щомісячно. (т.2 а.с 150) [PERSON] та її матері [PERSON] присвоєні ідентифікаційні номери у [PERSON] (т. 2. а.с 152-153) [PERSON] у [PERSON] відвідувала дитячого лікаря - гомеопата, підліткового лікаря (т.2. а.с. 164) Батько дитини був при кожному обстеженні (т.2 а.с. 182). У клініці дерматології, алергології [PERSON] батько та мати [PERSON] дозволили проведення запланованої маніпуляції (т.2 а.с 184, 186). [PERSON] з батьками відвідувала лікарську практику [PERSON] (т.2 а.с. 188) 07 лютого 2012 року [PERSON] замовила у ТОВ «Авіаліній Візз Ейр Україна» авіаквиток на 27.02.2013 р. до Києва, проплату за який було здійснено 07, 12.02.12 р., 16.04.12 р., 15.06.12 р., 17.07.12 р.. При цьому вбачається, що було сплачено збір за багаж та збір за дитину. (т.1 а.с. 41-45). 10.04.2013 року у м. Мюнхен [PERSON] була подана заява про сприяння поверненню дитини [PERSON], у якій було вказано, що з 19.02.-01.03.2013 р він перебував у діловому відрядженні у Канаді та в цей період [PERSON] разом із [PERSON] повернулися до України. У заяві вказує, що йому про це не було відомо. (т.1 а.с 53- 57) 25.07.2013 року [PERSON] виписана з місця проживання в м. Мюнхен (т.2 а.с. 160). Із листа Міністерства юстиції України адресованного [PERSON] від 09.12.2013 р. вбачається, що боржником внесено перший аліментий платіж і, що надані нею документи направлені до [PERSON] відомства юстиції ФРН для подальшого розгляду заяви [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON]. 20.02.2015 р. Центральний орган повідомив [PERSON] про те, що з грудня 2014 року не взмозі фіксувати його платежі на утримання дитини і сума яку внесено буде зберігатися до зясування обставин. (т.3 а.с. 166) Із листа сімейної каси Баварія Південь від 29.05.2013 року вбачається, що встановлена виплата допомоги на [PERSON] припинена з березня 2013 року. (т. 2 а.с. 194) 27.03.2013 року [PERSON] переказав 500 Євро на рахунок [PERSON] для [PERSON] (т. 2. а.с. 202 ). Батько [PERSON] відправив посилку з іграшками та одягом дочці. (т. 2 а.с. 204) 12 березня 2015 року [PERSON] звернувася до Дільничного суду [PERSON] з клопотанням про тимчасове негайне розпорядження суду про надання батькові єдиного права на визначення місця проживання дитини. (т.3 а.с. 202-205) 16.03.2015 року Дільничий суд [PERSON] прийняв рішення, що батьківське право щодо піклування про паспортні справи на дитину [PERSON] передано [PERSON], а саме про отримання позивачем нового паспорту [PERSON] для повернення дитини. (т.3 а.с. 199-201) 27.01.2016 року судом першої інстанції м. Мюнхен постановлено, що перевезення [PERSON] матірю дитини на Україну було протизаконним. (т.3 а.с. 196-198) Відповідно до звіту про домашній візит до [PERSON], який відбувся у його квартирі по Елізабетштрассе, 51 працівником соціального забезпечення, яка також ознайомилася з договором оренди даної квартири, вбачається, що однокімнатна квартира 22 кв. метрів знаходиться на четвертому поверсі та має:одну житлово-спальну кімнату, яка має усі необхідні зручності. (т.3 а.с. 192) Підстави виникнення правового зв'язку між дитиною і заявником повинні визначатися відповідно до законодавства держави, в якій дитина постійно проживала. Статтею 4 Конвенції визначено, що Конвенція застосовується до будь-якої дитини, яка постійно проживала в Договірній державі безпосередньо перед вчиненням акта порушення прав піклування або доступу. Визначення поняття «права піклування» для цілей Конвенції міститься у статті 5 Конвенції. Право піклування в контексті Конвенції охоплює не лише визначення батьками місця проживання дитини, а й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд дитини за межі держави в якій вона проживає. \~Крім того, важливим є те, щоб права піклування до переміщення дитини реально здійснювались особою, яка звернулась із заявою про повернення дитини на підставі Конвенції. Згідно із частиною 1 статті 3 Конвенції переміщення або утримання дитини розглядається як незаконні, якщо: при цьому порушується права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу,колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримання; та у момент переміщення або утримання ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримання. За замістом частини 2 статті 3 Конвенції права піклування, про які йде мова в частині першої цієї норми, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або наслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави. Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки мати з дитиною в [PERSON] проживали з 30.10.2011 р. по 27.02.2013 р., то постійним місцем проживання дитини була [PERSON]. Під час проживання в [PERSON] [PERSON] проявляв турботу та піклування над дитиною, дбав про її інтереси разом із матірю дитини, займалися її вихованням, про що також свідчать переглянуті в судовому засіданні фотокартки. Крім того турбота та піклування батька свідчить навіть тим, що батько 08.02.2016 року оплатив кошти за оренду нового житла для того щоб там проживати з дитиною (т.3 а.с 187-190). На підставі поданих батьками дитини та підписаних документів у [PERSON], у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] виникла спільна батьківська опіка, внаслідок чого також і виник правовий зв'язок між батьком та дитиною. 27 лютого 2013 року, в період перебування позивача у Канаді, відповідач разом із дитиною приїхали в Україну. Позивач стверджує, що таке переміщення було незаконним, та що згоди на переміщення на постійне проживання в Україні відповідачу з дитиною він не давав, вказує, що він знав про наявність замовленого квитка до України, проте думав, що відповідач з дитиною згодом повернеться. Під згодою на переміщення необхідно розуміти погодження піклувальника (письмове або усне, за наявності доказів) на переїзд дитини до іншої країни на постійне або тимчасове проживання. Про мовчазну згоду можуть свідчити відсутність заперечення піклувальника проти переміщення або утримання дитини в іншій країні протягом усього часу до звернення із заявою про повернення дитини. За наявності згоди піклувальника на переміщення дитини, утримання може бути незаконним лише за умови порушення строків повернення дитини, або, при знаходженні дитини в іншій країні без визначених строків, за наявності вимоги піклувальника про повернення дитини, зробленої до звернення із заявою про повернення, та з часу відмови особи, яка утримує дитину, повернути дитину в країну постійного проживання без поважних причин. Отже, розглядаючи заяви про повернення дитини до країни постійного проживання, відповідно до положень статті 3, частини 1 статті 12 Конвенції насамперед потрібно встановити, чи було переміщення або утримання дитини неправомірним до часу звернення піклувальника із заявою. При вирішенні судами справ щодо повернення дитини до країни постійного проживання батьки не позбавлені права вирішувати спір шляхом визначення місця проживання дитини. Разом із тим стаття 21 Конвенції також передбачає можливість подання заяви про доступ до дитини, що має на меті визначення порядку спілкування заявника з дитиною. В судовому засіданні встановлено, що позивач знав, що мати з дитиною збираються до України та знав про наявність квитка, про що сам вказав в засіданні, а також те, що письмової згоди батька [PERSON] на переміщення [PERSON] до будь-якої іншої країни за законодавством [PERSON] не потрібно, оскільки у дитини наявний внутрішній німецький паспорт. А тому, перетин кордону матері з дитиною був законним. До того ж, у разі якщо б мати вивозила дитину незаконно, то при перетині кордону, митні органи заборонили б такий перетин. Так, [PERSON] стверджувала, що повернеться до [PERSON], однак їй потрібна перерва, що підтверджується її листом адресованим [PERSON] (т. 2 а.с. 113) Проте, в судовому засіданні [PERSON] підтвердив той факт, що після того як мати вивезла дитину, а також після відмови зразу ж повернутися (хоча у своїй письмовій позиції [PERSON] вказує, що [PERSON] вказувала, що згодом повернеться) він 17.03.2013 року звернувся до поліції [PERSON] про викрадення дитини, які вжили відповідні заходи, а саме винесли ордер на арешт відповідача у разі повернення до [PERSON] (т.3 а.с. 181-186), про що також вказав представник відповідача, що відповідачу [PERSON] було відомо про такі вжиті заходи зі слів позивача, а тому мати дитини мала побоювання поїхати з дитиною до [PERSON]. Крім того, мати дитини ніколи не забороняла спілкуватися батьку з дитиною, вони навіть разом 21.07.2013 року провели відпустку у Ялті, що вбачається із фотокарток оглянутих в судовому засіданні та не заперечується позивачем. А тому враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] проживає в Україні на законних підставах, право піклування батька не порушено, він має право на спілкування та піклування над дитиною. Крім того, судом встановлено, що на даний час мати з дитиною проживають в Україні, м. Шепетівка Хмельницької області по вул. Конєва, 2. [PERSON] здавала аналізи у медичному центрі «Сіліцея» (т. 1. а.с. 80-81) Відповідно до історії розвитку [PERSON], первинний лікарський патронаж до нованародженої здійснено 04.05.2011 року, а наступні огляди 10.06.2011 р, 05.08.2011 р., 20.09.2011 р. Проте 30.09.2011 р. такий огляд не здійснювався, оскільки мати з дитиною тимчасово вибули до [PERSON], будуть до березня 2012 року, про що записано зі слів бабусі. (т.3 а.с. 207-210) Відповідно до актів обстеження житлово побутових умов [PERSON] від 29.08.2014 року 16.04.2015 року та від 11.01.2016 року, [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], - бабусею (власник помешкання), та [PERSON], [INFO], - дідусем. Помешкання займає половину приватного будинку і складається з 3-х житлових кімнат. Будинок газифікований, з автономним опаленням. Наявні усі зручності: холодна та гаряча вода (електричний бойлер та двоконтурний газовий котел), кухня, ванна кімната, санітарний вузол. Є необхідні меблі та електронна і побутова техніка. Дитина з матірю займають дві кімнати, однак дитина спить в одній кімнаті з матірю, а інша кімната використовується як ігрова для дитини. Має багато іграшок, придбаних (зі слів матері дитини) матірю, бабусею та дідусем, а також і батьком дитини. Дитина охоплена любовю та турботою, життєрадісна, охоче спілкується українською мовою, німецької чи англійської мови не розуміє. Спілкується з сусідськими дітьми (Даринкою, Софійкою, Артемом), щоденно грається з ними під наглядом дорослих. Умови проживання та виховання дитини добрі, дитина повністю соціалізована, тобто прижилася в оточуючому середовищі. (т.1. а.с. 85, т. 2 а.с. 64) Відповідно до висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області від 20.04.2015 року № 180, дитина повністю соціалізована в Україні, відвідує при потребі лікувальні заклади, [PERSON] відвідує в Шепетівському міському будинку культури студію раннього естетичного розвитку «Пізнайко», в межах якої тричі на тиждень відвідує заняття з малювання, співу, хореографії та народознавства (довідка директора Шепетівського будинку культури № 31 від 16.04.2015 р.)(т.2 а.с 63). Дитина має багато друзів серед однолітків за цем проживання та серед тих, які відвідують студію «Пізнайко». Малолітня [PERSON] німецької чи англійської мови не розуміє. Батько дитини не володіє українською чи російською мовою, тому не може повноцінно спілкуватися з дочкою. Малолітня [PERSON], [INFO], проживає в належних матеріально-побутових умовах, повністю прижилася та соціалізована в Україні. (т.2. а.с 62) Відповідно до висновків Органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівськох міської ради від 20.04.2015 р. № 01-19/1263 та № 01-19/1262 громадянин [PERSON] може спілкуватися з малолітньою [PERSON], [INFO], в будь-які дні року з 10-ї години до 19-ї години без виїзду дитини з міста Шепетівки, за попередньою домовленістю з матірю дитини, в присутності матері дитини, або інших родичів, які проживають з дитиною. Дитина не розуміє німецької чи англійської мови, до батька ставиться з пересторогою. Батько дитини не володіє українською чи російською мовою, тому спілкування дитини з батьком утруднене. Мати дитини, [PERSON], не має дозволу на перебування в [PERSON], не володіє німецькою мовою, не має житла, роботи чи інших засобів для існування в [PERSON]. Дитина жіночої статі, малолітня, має тісний психологічний звязок з матірю. Розлучення дитини з матірю може завдати дитині психічної та фізичної шкоди. Органом опіки та піклування Шепетівського міськвиконкому вирішено визначити місце проживання малолітньої [PERSON], 29.04.2011р.н., з матірю, [PERSON], на території України. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівськох міської ради від 05.02.2016 р. № 01-23/440 Малолітня [PERSON] займається в студії раннього естетичного розвитку «Пізнайко» при Шепетівському міському Будинку культури, де тричі на тиждень відвідує заняття з малювання, співу, хореографії та народознавства, що сприяє її інтелектуальному та духовному розвитку.Дитина має багато друзів серед однолітків за місцем проживання та серед дітей, які відвідують студію «Пізнайко», з якими постійно спілкується та грається.Бесіда, проведена з [PERSON], свідчить, що дитина має сталі сімейні звязки з матірю, бабусею, дідусем. Дитина часто спілкується з іншими родичами, які проживають за межами міста Шепетівки, разом з матірю провідує їх та вони провідують її в Шепетівці. Дитина оточена увагою татурботою, почувається захищеною, вважає, що її місцем проживання є Шепетівка, де вона проживає з матірю.[PERSON] німецької чи англійської мови не розуміє. Дитина пояснювала, що під час спілкування з батьком, він її не розуміє, а вона не розуміє його.[PERSON] проживала в Україні до шестимісячного віку, приїхала з матірю в Україну у віці 1 року і 10 місяців, пройшло майже три роки з часу приїзду її з [PERSON] і на теперішній час більше двох третин свого життя вона прожила в Україні. Зазначене свідчить, що [PERSON] прижилася та соціалізована у своєму середовищі в місті Шепетівці і зміна місця проживання з України на [PERSON] може створити для дитини нетерпиму обстановку та завдати їй психічної та психологічної травми.Дитина жіночої статі, малолітня, має тісний психологічний звязок з матірю. Розлучення з матірю в малолітньому віці також може завдати [PERSON] непоправної психічної та фізичної шкоди.(т.3 а.с. 215-216) Як вбачається із психологічної характеристики психолога Центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 29.01.2016 року № 01-06/48 [PERSON] повільно встановлює контакт з незнайомими людьми. Зовнішні емоційні прояви у дитини чітко виражені і різноманітні. Швидко відбувається зміна настрою внаслідок високого рівня вразливості. Мовлення дитини розгорнуте, з використанням складних речень. Пізнавальні психічні процеси працюють в системі єдиної інтелектуальної діяльності, проявляється обєднання зовнішніх та внутрішніх дій. [PERSON] має високий рівень інтелектуальних здібностей. Внаслідок високого рівня особистісної тривожності дівчинка комфортно себе почуває тільки в сімейному оточенні. Головною людиною, якій вона довіряє є мама. Своєю сімєю [PERSON] вважає маму, дідуся та бабусю. Батька сприймає як людину з якою вона не проти бачитись, тому що він, зі слів дівчинки, добрий. Відношення батька до себе дівчинка відчуває на емоційному рівні, так як не розуміє мову, якою він говорить. В дитячому колективі дівчинка адаптована, має друзів. Особливістю у спілкування є надмірна привязанність до людей та подій. Зміна місця проживання [PERSON] є неприйнятною. Переїзд в середовище незнайомих людей може призвести до емоційних зрушень, трансформації мотивів дій, порушення рухової та мовної поведінки, що негативно вплине на психологічний та фізичний розвиток дитини і буде становити загрозу психічних порушень у майбутньому. Рекомендовано батькам при узгодженні участі у вихованні дитини уникати психотравмуючих для [PERSON] ситуацій.(т.3 а.с. 211-213) Як вбачається із довідки про склад сімї від 05.06.2013 року та від 07.02.2016 року, [PERSON] являється власником будинку № 2 по вул. Конева. За данною адресою також зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (т.1. а.с. 86) Відповідно до довідки ДНЗ № 4 «Світлячок» від 31 грудня 2015 року № 048, [PERSON] у грудні дошкільний заклад не відвідувала. Відвідувала з 25.05.2015 року по 03.06.2015 р. (т.3 а.с. 75) Малолітня [PERSON], [INFO], перебуває на «Д» обліку в педіатра з приводу атопічного дерматиту. Мама разом з дитиною регулярно відвідує лікаря в Шепетівському Центрі ПМСД. Дитина щеплена в [PERSON] проти таких хвороб: дифтерії, кашлюка, правця та поліомієліту. 04.01.2016 року дитина [PERSON] оглянута дільничним педіатром, дитина соматично здорова, перебуває на гіпоалергенній дієті. (т.3 а.с. 169) В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відвідує з 01.01.2015 року в Шепетівському міському будинку культури Студію раннього естетичного розвитку «Пізнайко», в межах якої тричі на тиждень відвідує заняття з малювання, співу, хореографії та народознавства, що підтверджується довідками Шепетівського міського будинку культури від 16.04.2015 р. та від 24.12.2015 р. (т.3 а.с. 127) [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перебувають на квартирному обліку за місцем проживання у виконавчому комітеті Шепетівської міської ради з 25.02.1986 року у загальній черзі і внесені в списки першочергового отримання житла, що підтверджується витягом з рішення Виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 19.07.2012 року. \~(т.3 а.с. 87) За змістом статей\~150,\~155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 12 Конвенції, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримання, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини. Судовий і адміністративний орган навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після спливу річного терміну, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі. Таким чином, виходячи зі змісту Конвенції вбачається, що для прийняття рішення про повернення дитини необхідно встановити, по-перше, що дитина постійно мешкала в Договірній державі безпосередньо перед переміщенням або утриманням (пункт «а» частини першої статті 3 Конвенції); по-друге, переміщення або утримання дитини було порушенням права на опіку або піклування згідно із законодавством тієї держави, де дитина проживала (пункт «b» частини першої статті 3 Конвенції); по-третє, заявник фактично здійснював права на опіку до переміщення дитини або здійснював би такі права, якби не переміщення або утримання (пункт «b» частини першої статті 3 Конвенції). Разом із тим, ч. 2 ст. 12, ч. ч. 1,2 ст. 13 та ст. 20 Конвенції визначено вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити у поверненні дитини до місця постійного її проживання. Зокрема, якщо у ході розгляду справи суд виявить, що: заявник фактично не здійснював права піклування на момент переміщення або утримування (п. «а» ч. 1 ст. 13); заявник дав згоду на переміщення або утримання, або згодом дав мовчазну згоду на переміщення або утримання (п. «а» ч. 1 ст. 13); існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку (п. «b» ч. 1 ст. 13); з моменту переміщення пройшло більше року і дитина прижилася у новому середовищі (ч. 2 ст. 12); чи є країна, з якої дитину вивезено, країною її постійного проживання за законами цієї країни (ст. 3). Обов'язок доведення наявності підстав для відмови у поверненні дитини Конвенція покладає на особу, яка вчинила протиправне вивезення або утримання дитини. Згідно із преамбулою Конвенції держави, що її підписали, твердо переконані в тому, що перш за все саме інтереси дітей є найважливішим у справі турботи про них, а їх повернення повинно здійснюватись неодмінно з метою надання дітям захисту в міжнародному масштабі від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримування. А тому, аналізуючи усі докази у їх сукупності, є усі підстави стверджувати, що [PERSON] прижилась у своєму новому середовищі, а саме в Україні в м. Шепетівка Хмельницької області, про це свідчить факт того, що дитина відвідує різноманітні гуртки, за дитиною здійснюється медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні звязки, у дитини відбулася зміна мови спілкування. Крім того, враховуючи пояснення сторін, а також те, що [PERSON] на момент коли вона була у [PERSON] ((до 27.02.2013 року (народилася 29.04.2011 року)) було лише 1 рік та 10 місяців, а тому суд враховує, що в даному віці дитина лише розпочинає спілкування, та не могла вільно спілкуватися на жодній із мов. Усі ці факти свідчать, що на сьогоднішній час дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, що також вбачається із досліджених фотокарток із зображенням дитини. \~Зазначені факти оцінено в сукупності з дотриманням інтересів дитини як на цей час, так\~і в майбутньому, балансу інтересів та прав батьків. За таких обставин, враховуючи те, що дитина прижилася в своєму новому середовищі, та з моменту переїзду пройшло майже три роки, суд приходить до висновку, що існує досить серйозний ризик того, що повернення дитини поставить під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нестерпиму обстановку. Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року у\~справі № 6-1598цс15цс, яка відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України. Крім того, суд не враховує практику Європейського Суду з прав людини на яку у своїй позовній заяві посилається позивач, оскільки дана справа не є тотожною з тими на які посилається позивач, а саме : -В рішенні Європейського Суду у справі «Мамуссе і Вашингтон проти Франції» від 12.07.2007 року, на яке посилається позивач, Європейський Суд визначив, що суди не можуть відмовляти у прийняті рішення про повернення дитини на підставі підпункту b пункту 1 статті 13 Конвенції 1980 року, посилаючись на те, що «розлучення дитини з матір'ю порушує право на сімейне життя», адже рішення про повернення дитини не перешкоджає матері дитини супроводжувати її при поверненні і звертатися до компетентних органів для вирішення питання по суті. За відсутності доказів, посилання на можливу відмову у доступі до правосуддя, є припущенням. В рішенні, яке переглядається, суд не повязує відмову у поверненні дитини з тим, що розлучення дитини з матір'ю порушує право на сімейне життя, тому обставини по даним справам не є тотожнім; -\~\~В рішенні Європейського Суду у справі „Бянчі проти Швейцарії\~від 22 червня 2006 року було встановлено, що після розлучення батьків, мати дитини переїжджаючи до Швейцарії, забрала сина з собою без згоди його батька. З моменту такого переміщення дитини до моменту звернення батька до компетентних органів Швейцарії з проханням посприяти у поверненні хлопчика пройшло 3 місяці. Місцевий суд м. Пістої (Італія) визнав за заявником право опіки над сином. Потім справу заявника розглянув Федеральний суд Швейцарії і постановив, що дитина має повернутися до Італії. Відтак дитина незабаром повернулася до Італії. Висновок психологічного обстеження дитини, підтвердив, що одноосібним опікуном хлопчика має бути його батько. П. Бянчі орендував помешкання недалеко коло свого дому для колишньої дружини, запропонувавши їй брати участь у вихованні дитини. Під час чергових відвідин хлопчика його матірю заявник, як звичайно, відпустив дитину для прогулянки з матірю. Однак дитина не повернулася ані того дня, ані згодом. Тобто, в даному випадку також мало місце незаконне, тобто без згоди батька, переміщення дитини, чого не встановлено по справі, яка переглядається, а отже обставини у справі „Бянчі проти Швейцарії\~ також\~не є тотожними; -Обставини встановлені в рішенні Європейського Суду у справі «[PERSON] проти Румунії» від 27.07.2006 року також не є тотожними із даною справою. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, а саме те, що переміщення [PERSON] було законним, з моменту переміщення дитини пройшло майже три роки, існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди, або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку, а також те що дитина прижилася у своєму новому середовищі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed