Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

02 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу з відповідача [PERSON] у загальній сумі 341376 грн. 00 коп., яка складається з: основного боргу - 110000 грн. 00 коп.; відсотки за користування - 79651 грн. 00 коп.; суми боргу з урахуванням індексу інфляції - 135235 грн. 00 коп.; трьох відсотків річних у розмірі - 16490 грн. 00 коп. Відповідачка, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, заперечень проти позову не надала. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 02 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 02 листопада 2012 року, відповідно до якого відповідач отримала в борг грошові кошти у розмірі 110000 грн. 00 коп. Надалі, 13 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким відповідач отримала в борг грошові кошти у розмірі 110000 грн. 00 коп. зі сплатою 2,5 відсотків щомісячно. Відповідачка свого зобов'язання не виконала, грошові кошти позивачеві не повернула. Факт отримання грошей відповідачка не спростовує. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики надається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, наш посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, зазначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 вересня 2015 р. у справі № 6-369цс15). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачка проти наданих позивачем розрахунків не заперечувала, тому суд дійшов висновку, що сума боргу [PERSON] складає 324886 грн. 00 коп., яка складається з: основного боргу - 110000 грн. 00 коп.; відсотки за користування - 79651 грн. 00 коп.; суми боргу з урахуванням індексу інфляції - 135235 грн. 00 коп. У цій частині позов є обгрунтованим та доведеним. Разом з тим, суд не погоджується з посиланням позивача на те, що відповідачка повинна сплатити три відсотки річних у розмірі 16490 грн. 00 коп., оскільки, відповідно до договору позики від 13 лютого 2014 року, сторонами встановлені щомісячні відсотки у розмірі 2,5 %. Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню основна сума боргу - 110000 грн. 00 коп., відсотки за користування грошовими коштами - 79651 грн. 00 коп., сума боргу з урахуванням індексу інфляції - 135235 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 3248 грн. 86 коп.

Outcome: partial