Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

02 червня 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.06.2013 року у розмірі 131250,40 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 25.06.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 4200,00 грн. У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала в результаті чого має заборгованість за кредитом станом на 30.04.2020 року в сумі 384091,95 гривень, яка складається з наступного : 4197,28 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 375644,99 грн.- заборгованість за відсотками; 4149,68 грн.- нарахована пеня; 100,00 грн. - нарахована пеня. Позивач вказує на те, що кредитодавець на свій розсуд може вимогати від боржника будь -яку частину суми заборгованості за кредитом, а тому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 131250,40 грн, яка складається з: 4197,28 грн. - заборгованість за кредитом; 127053,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 25.06.2013 по 31.10.2018 та покласти на відповідача витрати пов`язані з розглядом справи у суді. Представник позивача надав клопотання про підтримання позову, розгляд справи без їх участі, та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст.128 ЦПК України,у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Суд, перевірив матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до кредитного договору від 25.06.2013 року укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] банк надав позичальникові кредит у сумі 4200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту «Універсальна» зі сплатою за користування кредитом відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 2,5% місячних, з 01.09.2014 року 2,9% місячних, з 01.04.2015 року 3,6% місячних. Розмір щомісячного обов`язкового платежу становить 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), з 01.04.2014 року 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості). В довідці про умови кредитування встановлено пеню за несвоєчасне погашення заборгованості. Пеня дорівнює 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. Також пеня дорівнює 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн., другий місяць поспіль і більше. Згідно із розрахунком заборгованості відповідач станом 30.04.2020 року в сумі 384091,95 гривень, яка складається з наступного : 4197,28 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 375644,99 грн.- заборгованість за відсотками; 4149,68 грн.- нарахована пеня; 100,00 грн. - нарахована пеня. Позивач на свій розсуд може вимогає від боржника частину суми заборгованості за кредитом та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 131250,40 грн, яка складається з: 4197,28 грн. - заборгованість за кредитом; 127053,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 25.06.2013 по 31.10.2018 та покласти на відповідача витрати пов`язані з розглядом справи у суді. Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статей 525,526ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вказаний висновок щодо застосування норм викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Дані обставини щодо отримання та використання кредитних коштів відповідачем у відповідності до ст.81 ЦПК України не спростовано. Враховуючи, що фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань відповідачем отримано, що свідчить про погодження відповідачем дій Банку щодо умов кредитування в цій частині, суд не вбачає підстав для відмови у стягненні заборгованості за кредитом в сумі 4197,28 грн. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України. Строк дії кредитного договору від 25 червня 2013 року №б/н закінчився 31 січня 2017 року. Таким чином, право у банку нараховувати відсотки за кредитним договором припинилось 31 січня 2017 року. Також, суд зазначає, що Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині зазначає, що кредитний договір є відплатним правочином та згідно Умов та Правил надання банківських послуг відповідач повинен сплатити нараховані відсотки. Матеріали справи не містять підтверджень, що Умови та Правила надання банківських послуг на момент отримання відповідачем кредитних коштів, Анкета заява від 25.06.2013 року взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами в цих документах, що додані банком до позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№14-131цс19). Заява від 25.06.2013 року, яка підписана відповідачем , не містить розміру відсоткової ставки, яка підлягає сплаті . Враховуючи вищенаведені обставини, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати процентів в розмірі 127053,12 грн. необґрунтовані, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю. На підставі викладеного і

Outcome: partial