Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

04 квітня 2019 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору міни дійсним та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 06 лютого 1998 року між нею, її чоловіком [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] , укладено договір міни квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір був зареєстрований в Південній товарній біржі (м. Миколаїв). [INFO] її чоловік [PERSON] помер, вона є його спадкоємцем. В зв`язку з чим вона звернулась до нотаріальної контори з питанням прийняття спадщини після його смерті, однак їй було відмовлено, оскільки міна квартири здійснена без нотаріального посвідчення. Ухвалою суду від 27 червня 2019 року залучено до участі у розгляді справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились. Відповідач [PERSON] надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. До заяви додала копії паспорта та свідоцтва про шлюб. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , а також третя особо [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені через оголошення на веб-порталі судової влади України. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 06 лютого 1998 року члени Південної товарної біржі (м. Миколаїв) зі статусом «Н» [PERSON] , [PERSON] , який діяв за себе і за [PERSON] , згідно довіреності, та [PERSON] , [PERSON] , який діяв за себе та за свою неповнолітню доньку [PERSON] , 1991 року народження, уклали договір міни квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , зареєстрований Південною товарною біржею (м. Миколаїв) 06 лютого 1998 року за № 8195 /а.с. 8/. Згідно копії паспорту та копії свідоцтва про шлюб /а.с. 41, 42/ [PERSON] 27 червня 2014 року зареєструвала шлюб з [PERSON] в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області та отримала прізвище « [PERSON] ». Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності в КП «БТІ м. Южноукраїнська» за [PERSON] , [PERSON] і 16 лютого 1998 року зроблено відповідний запис в реєстрову книгу №177 кн. 13 стор.2, інвентарна справа №103 /а.с. 8 зворот, 10-12/. Відповідно до копії довідки №87 від 29 березня 2019 року на ім`я [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (1/3 частка), за членів родини [PERSON] та [PERSON] зареєстровано по 1/3 частки квартири за кожним /а.с 6/. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна /а.с. 7/ відомості на квартиру [ADDRESS] в реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні. Як видно з копії свідоцтва про смерть /а.с. 9/ [PERSON] помер [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 березня 2019 року /а.с. 13/, винесеної державним нотаріусом Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області Лобовою О., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилось після смерті померлого [PERSON] , який помер [INFO] . З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 25 березня 2019 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована позивач [PERSON] /а.с. 14/. Пунктом 1 розділу Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, передбачено, що він набирає чинності з 1 січня 2004 року. До цивільних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми ЦК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, до спірних правовідносин необхідно застосувати норми ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки договір купівлі-продажу квартири був укладений до 01 січня 2004 року. Статтею 227 Цивільного кодексу ЦК України (в редакції 1963 року), що був чинним на час укладення вказаного спірного договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року). Незважаючи на обов`язковість нотаріальної форми договору міни житла, в якому хоча б однією з сторін є громадянин, законодавство допускає можливість визнання угоди, яка хоча й укладена з порушенням нотаріальної форми, але вважається дійсною. Так, відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Частиною 2 статті 12 Закону України «Про власність», який діяв станом на 1998 рік, визначено, що громадянин набуває право власності на майно одержане, в тому числі внаслідок укладення угод не заборонених законом. Відповідно до ст. 149 ЦК України (в редакції 1963 року) власник може вимагати усунення всяких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Судом встановлено, що сторони договору обумовили всі його суттєві умови та повністю виконали взяті на себе зобов`язання, придбане майно під арештом не перебуває, заборон на його відчуження немає, можливість належного посвідчення договору міни на час розгляду справи втрачена, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання договору міни квартири дійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , суд приходить до такого. Як вбачається з листа завідувача Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 04 липня 2019 року, та надісланих разом з ним копій спадкової справи /а.с. 69-78/, після смерті [PERSON] є спадкоємці: -[PERSON] , дружина померлого, яка спадщину прийняла; -[PERSON] , син померлого, який відмовився від прийняття спадщини на користь своєї матері [PERSON] ; -[PERSON] , дочка померлого, яка спадщину протягом встановленого законом строку не прийняла. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В листі Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року вказано, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивач не має іншої можливості захистити своє право, а тому суд вважає, що її право підлягає захисту шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частку спірної квартири, яка належить їй та на 1/3 частку квартири [PERSON] , в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved