Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

03.11.2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні із сином [PERSON], 2012 р.н. Він забезпечує сина всім необхіднім, надає матеріальну допомогу, організовує його відпочинок та оздоровлення, розвиток здібностей дитини, між ним та сином склалися добрі стосунки, син охоче з ним спілкується, висловлює бажання бути з ним, але відповідач постійно обмежує їх спілкування. Просить позов задовольнити, зобов'язавши відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні, та визначити йому наступні способи участі у вихованні дитини: у понеділок, вівторок, четвер з 17 до 21 год., з 09 год. суботи до 11 год. неділі без обмеження місця проведення побачення, двічі на рік під час відпустки впродовж 2-х неділь для відпочинку та оздоровлення дитини без обмеження місця проведення відпочинку. В судовому засіданні позивач, допитаний у якості свідка, позов підтримав з підстав, викладених у позові. Відповідач, допитана у якості свідка, позов визнала частково та пояснила, що жодних перешкод у спілкуванні позивача з дитиною вона не створює. Враховуючи вік дитини та її режим дня, не заперечує проти спілкування позивача з дитиною щосереди з 17 до 20 год., щосуботи з 09 до 20 год., у святкові дні та день народження дитини за попередньою домовленістю та за її згодою; не згодна, щоб позивач спілкувався з дитиною в будні через день з 17 до 21 год., оскільки порушується режим дня дитини, дитина не може жити на два будинки, крім того, о 21 год. дитина повинна спати, також не згодна надавати дитину позивачу в літній період для відпочинку, оскільки вона хвилюється за здоров'я дитини і вважає, що позивач не зможе належним чином доглядати дитину, забезпечувати його дієтичним харчуванням. Представник служби у справах дітей Апостолівської РДА вважає, що позов підлягає задоволенню частково, встановивши наступні способи участі позивача у вихованні дитини: щосереди з 17-30 год. до 20 год., щосуботи з 09 до 20 год. за місцем проживання батька, у святкові дні та день народження дитини за домовленістю обох батьків та за згодою матері. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника служби у справах дітей Апостолівської РДА, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується зібраними у справі доказами, що сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Постійним місцем проживання дитини є місце проживання відповідачки. Відповідач працює по п»ятиденній 40-годинній робочій неділі з 2-ма вихідними (субота, неділя), йому надається щорічна відпустка у кількості 28 календарних днів та додаткова відпустка у кількості 4 календарних днів. За місцем роботи та за місцем проживання позивач характеризується виключно позитивно, позивач відпочивав у санаторії-профілакторії «Зеленодольський» разом із сином у лютому-березні 2015 року, згідно довідки ДНЗ «Росинка» позивач постійно займається вихованням сина, цікавиться його поведінкою, здоров»ям, приймає участь в усіх організаційних заходах садочка. Між сторонами не досягнуто домовленості з приводу графіку спілкування батька із сином, що сторонами не заперечувалося в судовому засіданні. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з чим загострились взаємовідносини між відповідачем та позивачем. Така ситуація в їх відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі та враховувати при цьому інтереси малолітньої дитини. Висновком районного органу опіки та піклування Апостолівської РДА від 28.01.2016 року визначено порядок спілкування позивача з дитиною та встановлено наступні дні та години для спілкування: щосереди з 17-30 год. до 20 год., щосуботи з 09 до 20 год. за місцем проживання батька, у святкові дні та день народження дитини за домовленістю обох батьків та за згодою матері. Ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів, зокрема, щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків тощо, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він недостатньо обґрунтований, протирічить інтересам дитини. Суд вважає, що вищевказане рішення органу опіки та піклування підтверджує наявність спору між батьками щодо їх участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, але вказане рішення не вирішує спірної ситуації між батьками дитини, тому суд приходить до висновку, що рішення органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим та необ'єктивним. Відповідно до положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2, 8 ЦПК України, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до частин 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами 1, 2 ст.159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклуванні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров»я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Отже, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України). Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому із батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, батько зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір'ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача із дитиною виключно за домовленістю із відповідачем та у його присутності може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини. У частинах 1, 2 ст.155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя, більш того, природні стосунки не припиняються від того, що дитина взята на державне піклування. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем чиняться перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, не встановлено перешкод для спілкування батька з дитиною, а також встановлено наявність добрих стосунків між батьком та дитиною. Суд із врахуванням зазначених вище норм права, а також встановлених обставин у справі, відсутність обставин, які б перешкоджали спілкуванню батька і дитини, а також інших негативних фактів поведінки позивача, які б могли зашкодити дитині, приходить до висновку що вимоги, позивача щодо усунення перешкод з боку відповідача у спілкуванні з малолітньою дитиною та її вихованні є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги наявний спір, що виник між батьками з приводу способу участі батька у вихованні дитини, враховуючи вік, стать, стан здоров'я та інтереси дитини, принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, суд дійшов висновку за доцільне визначити наступний спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні із сином [PERSON], [INFO]: періодичні побачення з дитиною без обмеження місця побачення в наступні дні та години: з 10 години кожної суботи місяця до 10 години неділі, кожної середи з 17 до 19 години, сумісний відпочинок з дитиною тривалістю 14 календарних днів на час щорічної відпустки [PERSON] Суд вважає, що систематичні побачення батька із сином будуть сприяти налагодженню відносин між ними та забезпечать дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Зазначені графіки спілкування позивача із сином не будуть порушувати режиму дитини, сталий уклад життя сторін, відповідатимуть інтересам дитини та не суперечитимуть законним інтересам позивача та відповідачки. Визначаючи час спілкування позивача з дитиною у будні дні, суд враховує вік дитини та вважає за необхідне визначити час спілкування із 17 год. до 19 год. Заперечуючи проти позову, відповідач пояснила, що вона не чинить перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, крім того, вважає, що визначений позивачем спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною суперечить інтересам дитини, оскільки син часто хворіє, йому потрібен належний догляд, дієтичне харчування. В судовому засіданні на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідачем чиняться перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною, участі позивача у вихованні дитини, тому вищевказані твердження відповідача є безпідставними. Інші заперечення в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не підтверджені належними доказами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 487 гр. 20 коп., тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати.

Outcome: partial