Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

03 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з 24 квітня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. З травня 2015 року шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені. Останній матеріально сина не забезпечує, інших зобов'язань аліментарного характеру не має. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, в розмірі 600 грн. щомісячно. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився без повідомлення причин, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 16). Статтею 224 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачка проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивачку [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування покладений на сторони у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що з 24 квітня 2010 року сторони в справі перебувають у зареєстрованому шлюбі (а. с. 6). Від подружнього життя [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 7). Згідно з довідкою Білопільської міської ради від 05 листопада 2015 року дитина проживає разом із матір'ю і знаходиться на її утриманні (а. с. 17). У відповідності до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України та роз'яснень, що містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний утримувати свого неповнолітнього сина [PERSON], 2011 року народження до його повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивачка працює економістом КЗ БРР «Білопільська центральна районна лікарня» і отримує заробітну плату в середньому розмірі 1 500 грн. на місяць, що остання підтвердила в судовому засіданні. Доводи [PERSON] стосовно того, що відповідач працює і має стабільний дохід суд не приймає до уваги, так як всупереч ст. 60 ЦПК України вони нічим не підтверджені. З урахуванням зазначених вище обставин, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у твердій грошовій сумі, у розмірі 450 грн. щомісячно на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення з даним позовом до суду, тобто з 03 листопада 2015 року. Решту позовних вимог [PERSON] залишити без задоволення. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial