Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

04 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь додаткових витрат на малолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 33450 грн. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2013 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано, з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини від всіх доходів щомісячно , але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 18.09.2013 року . Дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на повному її утриманні. [PERSON] було встановлено інвалідність з дитинства з 27.04.2012 року до [INFO]. Дитина з синдромом Вільямса відвідує ЦСП «Фелічита» де займається з психологом. Вищевикладене призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивачки та є підставою її звернення з даним позовом в судовому порядку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечили в повному обсязі та просили застосувати строк позовної давності. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, з відповідача стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини від всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 18.09.2013 року . Дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на повному її утриманні. Малолітньому [PERSON] було встановлено інвалідність з дитинства з 27.04.2012 року до [INFO]. Дитина з синдромом Вільямса відвідує ЦСП «Фелічита» де займається з психологом, що підтверджується довідкою наданою психологом центру [PERSON], копіями квитанцій до прибуткового касового ордера. Крім того дитина відвідувала медичний центр «МЕДІЛЕКС». Вищевикладене призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивачки та є підставою її звернення з даним позовом в судовому порядку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 185 той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Згідно положення ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3, 4 ст.267 ЦК України). Виходячи з вищевикладеного, діючи в межах заявлених позовних вимог враховуючи майновий стан сторін та приймаючи до уваги клопотання відповідача та представника відповідача про застосування загального строку позовної давності враховуючи, що послуги було сплачено починаючи з 30.03.2012 року суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості з 30.03.2012 року по 03.04.2013 року задоволенню не підлягає у зв'язку з пропуском позивачем позовної давності для звернення із вказаною вимогою до суду. Разом з тим, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми витрат на дитину за період з 04.04.2013 року по 29.02.2016 року в сумі 29465 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог.

Outcome: partial