Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

03 січня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Комунальної 5-тої стоматологічної поліклініки, в якій просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь 57 200 грн. заборгованості по заробітній платі за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2018 року. В обгрунтування вимог позивач зазначив про те, що він, [PERSON], перебуває у трудових відносинах з Комунальною 5-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова і працює на момент подання позову на посаді лікаря стоматолога. Згідно з довідки про доходи №130 від 28 грудня 2018 року, яка видана Комунальною 5-тою стоматологічною поліклінікою м. Львова вбачається, що місячний оклад лікаря-стоматолога становить 5 200 грн. З 01 січня 2018 року по теперішній час заробітна плата працівникам Комунальної 5-тої стоматологічної поліклініки м. Львова, в тому числі і йому, не нараховується та не виплачується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Період заборгованості по невиплаті заробітної плати складає 11 місяців з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2018 року, а заборгованість по невиплаченій заробітній платі становить 57 200 грн. У зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав заяву про згоду на розгляд справи у його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача Комунальної 5-тої стоматологічної поліклініки м. Львова в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та не подав відзив. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 10 квітня 2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 10 березня 1999 року працює на посаді лікаря - стоматолога в Комунальній 5-тій стоматологічній поліклініці м. Львова. З довідки про доходи від 28 грудня 2018 року вбачається, що за період з січня по листопад 2018 року позивачу [PERSON] не нараховано заробітну плату, та його місячний оклад становить 5 200 грн. Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У відповідності до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно п.8 ч.1 ст. 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України. Так, відповідно до довідки №130 про доходи [PERSON] від 28 грудня 2018 року його місячний оклад становить 5 200 грн. Враховуючи наведене, заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з січня по листопад 2018 року становить 57 200 грн. ( 5 200 грн. х 11 місяців). Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебуває у трудових відносинах із відповідачем та з січня по листопад 2018 року йому не було нараховано та виплачено заробітну плату, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача 57 200 грн. заборгованості. На підставі ч.1ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved