Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

03.02.2020 року позивачка звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просила відновити стан земельної ділянки за кадастровим номером № 3223186800:04:011:0075, який існував до порушення її прав відповідачкою, у відповідності по даним, які містяться в земельно-кадастровій документації та в правовстановлюючих документах; та зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за кадастровим номером № 3223186800:04:011:0121, шляхом демонтажу (знесення) паркану, який знаходиться на території її земельної ділянки. Свою заяву обґрунтувала тим, що на праві приватної власності їй належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1181 га (кадастровий номер: 3223186800:04:011:0121), яка розташована за адресою: с. Підгірці, Обухівський район, Київська область. Однак, вона не може в повній мірі користуватися своєю власністю у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] встановила на її земельній ділянці паркан, чим порушила її право власності на нерухоме майно. Так, під час будівництва паркану від точок А до Б (збірний кадастровий план), а також, від точок В до Г, Д до Е, Є до Ж, З до И, власниця суміжної із її земельною ділянкою змістила паркан вглиб належної їй земельної ділянки, внаслідок чого самовільно захопила понад 34 м. приватної власності. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.01.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 28.02.2020 року закрито підготовче судове засідання та справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Проти задоволення клопотання представника відповідачки про застосування строку позовної давності заперечував, вважаючи його необґрунтованим та таким, що заявлене без урахування акту від 10.10.2019 року № 99, складеного постійнодіючою комісією органу місцевого самоврядування, а також без урахування кадастрового плану, збірного кадастрового плану, акту про встановлення в натурі (на місцевості) зовнішньої межі земельної ділянки та передачу на зберігання встановлених межових знаків, складених спеціалізованим інженером-землевпорядником. Додатково зазначив, що попередній власник земельної ділянки позивача не повідомляла позивачку про те, що у неї є претензії по межам земельної ділянки до власника суміжної земельної ділянки, а відтак підстав для встановлення розміру та меж земельної ділянки у позивача не було до моменту набуття у власність земельної ділянки [PERSON] , яка у відповідності до долучених до позовної зави доказів є власником земельної ділянки суміжної із земельною ділянкою позивача. Представник відповідачки [PERSON] проти позову заперечував в повному обсязі, та просив у задоволенні відмовити. [PERSON] надав пояснення, відповідно до яких, твердження щодо встановлення паркану на земельній ділянці, належній [PERSON] , не відповідає дійсності. Паркан встановлено попередніми власниками земельної ділянки, про що відомо позивачці. На земельну ділянку кадастровий номер № 3223186800:04:011:0075 право власності [PERSON] отримала в 2019 році. Як зараз з`ясувалось, між попередніми власниками земельної ділянки та позивачкою спір щодо паркану вже розглядався в суді, за результатами спору ухвалене судове рішення, яке набрало законної чинності, і повинно мати преюдиційне значення в цій справі. Поділ земельної ділянки [PERSON] на дві окремі земельні ділянки із наступним даруванням однієї із них [PERSON] відбувся із порушенням діючого законодавства, в зв`язку із чим дійсні межі земельної первісної земельної ділянки, належної [PERSON] , змінені шляхом безпідставного зміщення її меж на територію земельної ділянки [PERSON] , в частині, яка співпадає із парканом. Тобто, на думку відповідачки, [PERSON] спільними діями із [PERSON] , [PERSON] здійснили поділ земельної ділянки, яка фігурувала в цивільній справі 2011 року, задля створення штучних умов, які б дозволили ним повторно звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у вигляді знесення паркану, посилаючись на нові, не оцінені раніше судом, обставини. Крім того представник відповідачки [PERSON] подав клопотання про застосування строку позовної давності, стверджуючи, що позивачці достовірно відомо, що спірний паркан встановлений більше ніж три роки потому. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 103 ЗК України визначено зміст добросусідства. Зокрема власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Судом встановлено, відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 07 вересня 2013 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку, розташовану за адресою: с. Підігрці, Обухівського району, Київської області за кадастровим номером: 3223186800:04:011:0121 (а. с. 8-10, том 1). Згідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником земельної ділянки за кадастровим номером: 3223186800:04:011:0121, номер запису про право власності: 2407172, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 89794032231, державний реєстратор: Приватний нотаріус Мельник М.В. Обухівського районного нотаріального округу, Київська область. (а. с. 11, том 1). Як вбачається із кадастрового плану зовнішніх меж земельної ділянки земельна ділянка із кадастровим номером 3223186800:04:011:0121, належна на праві власності [PERSON] , межує від точок А до Б із земельною ділянкою, належною [PERSON] із кадастровим номером 3223186800:04:011:0075. (а. с. 12, том 1). Аналогічна інформація відображена в збірному кадастровому плані (а. с. 20, том 1). Відповідно до договору купівлі-продажу від 05 червня 2012 року [PERSON] придбала у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: с. Підгірці, Обухівський район, Київська область, загальна площа 0,2 га, кадастровий номер земельної ділянки: 3223186800:04:011:0075. Таким чином, суд не ставить під сумнів, що земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] із вищевказаними кадастровими номерами є суміжними земельними ділянками. З метою встановлення факту зміщення паркану, який належить [PERSON] вглиб земельної ділянки, що належить позивачці на праві власності, позивачка запросила інженера - землевпорядника для складання відповідного акту про встановлення в натурі (на місцевості) зовнішньої межі земельної ділянки та передачу на зберігання встановлених межових знаків. У вищезазначеному акті зафіксовано, що точка № 1 - не винесена (знаходиться на відстані 1,78 м. в точках Д-Е від поворотного стовпа паркану на сусідній земельній ділянці доступ до якої не був наданий), № 2 - не винесена (знаходиться на відстані 2,17 м. в точках А-Б від поворотного стовпа паркану на сусідній земельній ділянці доступ до якої не був наданий) № 3 - позначена фарбою (співпала з фундаментом будівлі), № 4 - позначена фарбою (знаходиться на тротуарній плитці на в`їзді), №5 - не закріплювалась (співпала з межовим стовпом паркану), № 6 - не закріплювалась (співпала з парканом), № 7 помічене фарбою (знаходиться на тротуарній доріжці), № 8 - не закріплена (співпала з фундаментом будівлі), № 9 - не винесена (знаходиться на відстані 1,15 м. в точках Є-Ж від паркану на сусідній земельній ділянці доступ до якої не був наданий) (а. с. 16, том 1). З метою додаткового встановлення факту порушення права позивачки, як власниці земельної ділянки, кадастровий номер № 3223186800:04:011:0121, позивачка звернулась з відповідною заявою до комісії з питань земельних відносин Підгірцівської сільської ради. За результатами розгляду заяви був складений акт № 99 «Про погодження меж земельної ділянки» від 10.10.2019 у відповідності до якого встановлено факт невідповідності фактичних меж земельної ділянки з кадастровим номером: 3223186800:04:011:0075 згідно даним, внесених до державного земельного кадастру, у зв`язку з цим власнику земельної ділянки з кадастровим номером: 3223186800:04:011:0075 запропоновано встановити (відновити) межі земельних ділянок та користуватись земельною ділянкою в межах, які відповідають їх правовстановлюючим документам та інформації, яка занесена до ДЗК (а. с. 14-15, том 1). Як вбачається із наданих суду доказів, комісія з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, охорони та захисту навколишнього природного середовища в складі громадян: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , створена на підставі рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 26.01.2017 року № 8.20.УП (а. с. 218, том 1). Цим же рішенням затверджені повноваження цієї комісії, серед яких, зокрема, вирішення спорів між землевласниками на території сіл (в окремих випадках з виїздом на місце конфлікту). (а. с. 216, том 1). Таким чином, в якості доказу в обґрунтування своїх доводів про незаконне розміщення [PERSON] на території земельної ділянки позивачки паркану, позивачка надала саме акт № 99 «Про погодження меж земельної ділянки» від 10.10.2019 року, у відповідності до якого встановлено факт невідповідності фактичних меж земельної ділянки з кадастровим номером: 3223186800:04:011:0075. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Представник відповідачки, не зважаючи на надані позивачкою докази - акт № 99 від 10.10.2019 року, не визнавав в судовому засіданні факт знаходження паркану, належного [PERSON] , на території земельної ділянки [PERSON] . Суд в межах повноважень, передбачених ЦПК України, неодноразово роз`яснював сторонам, зокрема, стороні відповідача про доцільність, в разі невизнання обставин позову, призначення у вказаній цивільній справі експертизи, оскільки обставини, які входять до предмету доказування, а саме наявність/відсутність факту суміжності земельних ділянок, способу їх перетину, фактичне розташування паркану, потребує наявних у експерта спеціальних знань. Представник відповідача не вважав за доцільне заявляти клопотання про призначення відповідної експертизи. Враховуючи позицію представника відповідача та відсутність поданих ним доказів, які б спростовували аргументи позовної заяви та подані позивачкою докази, суд вважає доведеним обставини, визначені в акті № 99 від 10.10.2019 року. На доводи відповідачки про преюдиційне значення в цій справі обставин, встановлених рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2011 року, ухваленого за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, суд відповідає наступним чином. В мотивувальній частині цього судового рішення, яке набрало законної чинності, зазначено наступне: «як вбачається з наданих сторонами суду матеріалів справи (державних актів) сторони по справі не є суміжними землекористувачами, тому права позивача ніяким чином не можуть бути порушені відповідачем по справі. До наданої представником позивача технічної документації по перенесенню в натурі меж земельної ділянки [PERSON] згідно якої земельна ділянка [PERSON] граничить з земельною ділянкою [PERSON] суд ставиться критично, оскільки як вказав представник ТОВ «Глобус-2008 Якименко В. А. сусіди земельної ділянки [PERSON] буди внесені до технічної документації зі слів самого позивача та ніким не перевірялися». Як вбачається із наданих суду доказів, в даний час, після поділу, та укладення відповідних договорів, [PERSON] є власницею частини земельною ділянки, належної станом на 2011 рік - [PERSON] [PERSON] , в свою чергу, є власницею земельної ділянки, придбаної на підставі договору купівлі-продажу у [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виходячи із приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені в рішенні Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2011 року, не мають преюдиційного значення в цій справі з огляду на наступне. Обставини в цій справі встановлені відносно [PERSON] та [PERSON] , і не стосувалися [PERSON] та [PERSON] . Окрім цього, [PERSON] в цій справі ставиться питання про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яка не існувала на час розгляду справи в 2011 році. Частковий збіг обставин не дає суду підстав відмовитися від виконання передбаченого цивільно-процесуальним законодавством обов`язку безпосередньо встановити обставини справи шляхом перевірки та оцінки їх доказами. Щодо доводів відповідачки про незаконність поділу земельної ділянки із кадастровим номером 3223186800:04:011:0094, в результаті якого з`явилася земельна ділянка із кадастровим номером 3223186800:04:011:0121, належна на праві власності в даний час [PERSON] , суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається із доказів, що містяться в матеріалах цивільної справи, [PERSON] , яка стала власницею земельної ділянки № 3223186800:04:011:0094 після [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3391 від 11.08.2011 року здійснила за власною ініціативою її поділ на дві окремі земельні ділянки із кадастровими номерами 3223186800:04:011:0121 та 3223186800:04:011:0122 відповідно (а. с. 147-171, том 1). В подальшому документом, який посвідчував право власності [PERSON] на земельну ділянку № 3223186800:04:011:0121 стало Свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 5280064 від 24.06.2013 року, видане Реєстраційною службою Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області (посилання на вказаний документ міститься в договорі дарування земельної ділянки а. с. 8, том 1). Таким чином, суд,

Outcome: approved