Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

04.02.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 05.03.2019 року уточнив та просить визнати за ним, у порядку спадкування за заповітом право власності на 284/569 часток земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0569 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , мотивуючи тим, що вказане майно належить [PERSON] . [INFO] року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить вищевказане майно. 13 серпня 1999 року [PERSON] залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 4/5415, відповідно до умов якого, все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що на день смерті вона буде мати право за законом, заповіла [PERSON]. [PERSON] прийняв спадщину шляхом подачі у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини. Окрім цього, на час смерті спадкодавця [PERSON] спільно з нею проживав чоловік - [PERSON] , який прийняв спадщину в частині обов`язкової частки у спадщині. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема 5/16 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] , а також частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 12 березня 2001 року та частина земельної ділянки, яку він прийняв після смерті дружини - [PERSON] . 21 травня 2014 року [PERSON] залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 1445, відповідно до умов якого, усю належну йому частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельну ділянку щодо нього за № [ADDRESS] заповів [PERSON] . Позивач прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, позивачу було повідомлено про неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку (її частину) для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0569 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , у зв`язку з наявністю розбіжностей у наданих документах, зокрема у зв`язку з тим, що 04 квітня 2001 року між одним із співвласників права спільної сумісної власності - [PERSON], з однієї сторони та [PERSON] та [PERSON] , з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки. 28.02.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом та просять визнати за ними право власності на 285/569 часток земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0569 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , в рівних частках за кожною, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.04.2001 року на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки вони набули право на земельну ділянку площею 285 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] . Фактично земельна ділянка, що була продана [PERSON] є складовою частиною земельної ділянки загальною площею 0,0569 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] та належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 12 березня 2001 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відсутність у Договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2001 року долі, яка склала 285/569 унеможливлює реєстрацію права власності за цим Договором за набувачами - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.03.2019 року зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянкибув прийнятий та об`єднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, наполягав на задоволенні первісних позовних вимог та не заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог. Представник позивачів за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, наполягала на задоволенні зустрічних позовних вимог та не заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, не заперечувала проти задоволення первісних та зустрічних позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,0569 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] належала [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] , виданого 12.03.2001 року Ізмаїльською міською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER], що підтверджено довідкою, наданою Міськрайонним управлінням в Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 403/126-19 від 18.02.2019 року. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до вимог ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 2,3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Судом встановлено, що на підставі Договору № 6214 купівлі-продажу нерухомого майна від 03.04.2001 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набули право власності на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а 04.04.2001 року на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки вказані особи набули право на земельну ділянку площею 285 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору ця земельна ділянка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] виданого Ізмаїльською міською радою 12 березня 2001 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. Таким чином, фактично земельна ділянка, що була продана [PERSON] є складовою частиною земельної ділянки загальною площею 0,0569 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] та належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 12 березня 2001 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] . Отже, при укладення вищевказаного Договору, один зі співвласників земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0569 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] - [PERSON] фактично продав частину цієї земельної ділянки з часткою 285/569 в якій 285 - це площа відчуженої земельної ділянки, [NUMBER] - загальна площа земельної ділянки. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.07.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить зокрема 1/4 частина житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] , а також частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0569 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 12 березня 2001 року. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 13 серпня 1999 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 4-5415, [PERSON] , все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що на день смерті вона буде мати право за законом, заповіла [PERSON] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 32115648 від 23.10.2012 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д., заповіт [PERSON] від 13.08.1999 року, зареєстрований за № 4-5415, не змінювався та не скасовувався. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України - малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. До осіб, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, належить чоловік спадкодавця [PERSON] , який проживав спільно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняв спадщину в частині обов`язкової частки. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 23 жовтня 2012 року, подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , приватному нотаріусу Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д., і таким чином прийняв спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.10.2016 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить зокрема 5/16 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] , а також частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 12 березня 2001 року та частина земельної ділянки, яку він успадкував після смерті дружини - [PERSON] . Відповідно до заповіту, посвідченого 21 травня 2014 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 1445, [PERSON] , усю належну йому частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельну ділянку щодо нього за № [ADDRESS] заповів [PERSON]. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 46499524 від 23.01.2017 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д., заповіт [PERSON] від 21.02.2014 року, зареєстрований за № 1445, не змінювався та не скасовувався. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] протягом шестимісячного строку подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , приватному нотаріусу Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д., тобто вважається таким, який прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. № 02-14/725 від 22.09.2017 року позивачу повідомлено про неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку (її частину) для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0569 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , у зв`язку з наявністю розбіжностей у наданих документах, зокрема у зв`язку з тим, що 04 квітня 2001 року між одним із співвласників права спільної сумісної власності - [PERSON], з однієї сторони та [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки. Таким чином, враховуючи, що при укладенні вищевказаного Договору, один зі співвласників земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0569 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] - [PERSON] фактично продав частину цієї земельної ділянки з часткою 285/569 в якій 285 - це площа відчуженої земельної ділянки, [NUMBER] - загальна площе земельної ділянки, [PERSON] має право на успадкування 284/569 частин земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0569 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] . Крім того, беручи до уваги те, що відсутність у Договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2001 року долі, яка склала 285/569 унеможливлює реєстрацію права власності за цим Договором за набувачами - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до висновку про необхідність задоволення зустрічних позовних вимог. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Дослідивши матеріали справи та враховуючи, що у зв`язку з тим що, визнання права власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача за первісним позовом неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов, крім того, приймаючи до уваги, що відсутність у Договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2001 року долі, яка склала 285/569 унеможливлює реєстрацію права власності за цим Договором за набувачами - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та право власності набуто ними правомірно, суд приходить до висновку про необхідність задоволення зустрічних позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved