Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

04 липня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Позивач неодноразово звертався до суду з уточненими вимогами, 11 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом в остаточній редакції до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. 26 травня 2016 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним Ухвалою суду від 02 серпня 2016 року справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики та справа за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним були об'єднані в одне провадження. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком її сестрі [PERSON]. [PERSON] з 2001 року проживала однією сім'єю з [PERSON], а в 2005 році вони зареєстрували шлюб. Позивач зазначила, що в неї були дуже добрі відносини з сестрою та її чоловіком, вона неодноразово надавала гроші в борг [PERSON] і [PERSON] на ремонт будинку, на особисті потреби та для підприємницької діяльності. 24 липня 2011 року між нею і [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 11 000,00 доларів США, а [PERSON], в свою чергу, зобов'язався повернути зазначену суму грошових коштів до 25 липня 2012 року, про що [PERSON] була власноруч оформлена розписка.. Відповідач [PERSON] не виконує умов договору позики, не повернув суму позики у відповідності до умов договору. Сума заборгованості станом на 11 вересня 2017 року становить 11 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.09.2017 р. дорівнює відповідно 291 060,00 грн. Крім того, за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три відсотки річних з прострочено суми становить 53 108,00 грн. за період з 25.07.2012 року по 11.09.2017 р., а всього за 2 220 днів. В зв'язку з наведеним, посилаючись на вимоги ст.ст. 11, 526, 1046, 1047 ЦК України, позивач [PERSON] просила суд стягнути на її користь з [PERSON] заборгованість за договором позики від 24.07.2011 року в сумі 11 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.09.2017 р. дорівнює відповідно 291 060,00 грн., три відсотки річних з простроченої суми - 53 108,00 грн., а всього - 344 168,00 грн. та судові витрати в сумі 6 096,00 грн. В обґрунтування зустрічних вимог відповідач [PERSON] посилався на те, що в період з 09.12.2005 року по 10.02.2012 року він перебував в шлюбі з [PERSON] На підставі договору дарування від 22 грудня 2002 року він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В період з 18.04.2006 року по 27.04.2007 року він працював у районі Крайньої Півночі - с. Усть-Омчуг, Теньківського району, Магаданської області, в зв'язку з чим, не мав можливості части приїздити до м. Новомосковськ. Його дружина умовила його поставити підписи на двох чистих аркушах паперу, для її реєстрації в будинку, а також для ведення бізнесу. В 2008 році він переніс онкологічну операцію по видаленню нирки, став хворіти, втрачав зір, 20.12.2011 року йому встановлена третя група інвалідності по загальному захворюванню безтерміново, оскільки за станом здоров'я він не міг працювати, в сім'ї почалися сварки, що призвело до припинення шлюбних відносин. В зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначив. що він категорично заперечує факт укладення договору позики між ним та [PERSON] та отримання від неї грошових коштів та посилався на те. що у відповідності до ч.3 ст. 215 правочин може бути визнаний недійсним, крім того, він має право у відповідності до ст. 1051 ЦК України на оспорювання договору позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Він припускає, що розписку про отримання ним грошових коштів могла написати його дружина або будь яка інша особа. В зв'язку з наведеним, в зустрічній заяві [PERSON] просив суд визнати недійсним договір позики, від 24 липня 2011 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов [PERSON] в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, зазначені в заяві, просив задовольнити вимоги, зустрічний позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні вимог [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те. що він не отримував грошові кошти від [PERSON] та не укладав з нею договорів позики, провив суд задовольнити його вимоги про визнання договору позики недійсним. Представник відповідач в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що [PERSON] не укладав договору позики, підтримав зустрічний позов, посилаючись на підстави вимог, які зазначені в зустрічній позовній заяві. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, приходить до наступного. У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. 2. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. На підставі ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори. Згідно приписів ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до розписки [PERSON] від 24.07.2011 року, [PERSON] отримав 24.07.2011 року від [PERSON] 11 000 доларів США. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 2019/2020-14 від 21.08.2014 року, рукописний запис «[PERSON].» в розписці від 24.07.2011 року про отримання [PERSON] 11 000 доларів США виконаний самим [PERSON]; підпис від імені [PERSON] в розписці від 24.07.2011 року про отримання [PERSON] 11 000 доларів США виконаний самим [PERSON]. В зв'язку з наведеним, у відповідності до приписів ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення між сторонами договору позики та його умов суд приймає як доказ розписку [PERSON] від 24.07.2011 року, та приходить до висновку, що 24.07.2011 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 11 000,00 доларів США, а [PERSON], в свою чергу, зобов'язався повернути зазначену суму грошових коштів до 25.04.2012 року. Стосовно зустрічних вимог [PERSON], суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також, моральним засадам суспільства. На підставі ч.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно вимог ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин). У відповідності до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд приходить до висновку, що [PERSON] не надано суду жодного доказу наявності обстави, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України, які тягнуть за собою недійсність правочину. На підставі ст. 1050 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. При розгляді справи судом [PERSON] не надано суду жодного доказу того, що ним не отримувалися грошові кошти від [PERSON] В зв'язку з наведеним. в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним належить відмовити. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності до умов договору. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів виконання умов договору позики. В зв'язку з наведеним, вимоги позивача в частині стягнення суми за договором позики від 24.07.2011 року в сумі 11 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.09.2017 р. дорівнює відповідно 291 060,00 грн. підлягають задоволенню. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки у відповідності до договору позики [PERSON] був зобов'язаний повернути суму позики до 25.07.2012 року, термін прострочення виконання грошового зобов'язання становить 2 220 днів (з 25.07.2012 р. по 11.09.2017 р.) Три відсотки річних з простроченої суми складає суму 53 108,00 грн. (291 060 грн. х 3% х 2220 дн. : 365 днів : 100%), в зв'язку з чим, вимоги в зазначеній частині також підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанцій, позивач поніс витрати на сплату судового збору в сумі 880,00 грн., 2 116,00 грн., на оплату юридичних послуг - 3000 грн., а всього - 6 096,00 грн. і зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.. Враховуючи викладене,

Outcome: approved