Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

03 листопада 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 1 040 000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач 27 липня 2014 року взяла в борг за розпискою у позивача кошти в розмірі 40 000,00 доларів США для здійснення першої оплати інвестиційного внеску на квартиру та зобов'язалася повернути не пізніше 01 березня 2016 року. Як зазначає позивач, кошти у строки визначені розпискою не повернуті. Оскільки відповідач не повернула кошти у встановлений строк, позивач просить стягнути зазначену суму боргу в доларах США із зазначенням суми в гривні за офіційним курсом НБУ станом на 31.10.2016 року. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, до початку слухання справи по суті заперечення чи пояснення відповідача на заявлені вимоги до суду не надійшли. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивача. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 27.07.2014 року [PERSON] отримала у позику у [PERSON] кошти в сумі 40 000 (сорок) тисяч доларів США для оплати інвестиційного внеску за квартиру в ЖК «Відпочинок», про що написала розписку. Згідно розписки, строк повернення грошових коштів до 01.03.2016 року. Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, на момент звернення до суду з позовною заявою та на день розгляду справи судом відповідач не повернула коштів. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач в судове засідання не з'явилась та не надала доказів, що вона повернула кошти за розпискою в повному обсязі чи частково; так само не було надано суду доказів, що відповідач не отримувала вказану в розписці суму коштів. Як вбачається із позовної заяви, позивач просить стягнути борг в доларах США із зазначенням еквіваленту суми в гривні. Щодо валюти зобов'язання варто зазначити наступне. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша статті 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Вказана правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 2 липня 2014 року справа № 6-79 цс14. Отже, оскільки відповідач не виконала зобов'язання в частині повернення коштів в спосіб, визначений розпискою, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму в розмірі 40 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.10.2016 року (100 доларів США = 2 600,00 грн.) становить 1 040 000 гривень 00 копійок. Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved