overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

04 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеною заявою, яку обґрунтовує тим, що [INFO] року померла її баба - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна частка (пай) розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах колективного сільськогосподарського підприємства «Мирова революція». Спадщину після її смерті прийняв, але не оформив своїх спадкових прав брат заявниці - [PERSON], який помер [INFO] року. У зв'язку з тим, що вона після смерті брата позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки не підтверджено факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON], яка є матір'ю заявниці, вона просить встановити факт родинних відносин, а саме - що [PERSON], яка померла [INFO] року, є матір'ю [PERSON], яка померла [INFO] року. Заявник в судове засідання не з'явилась, подала заяву про підтримання заяви та розгляд справи у її відсутність. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 11 квітня 2016 року встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], яка померла [INFO] року, є бабою [PERSON], [INFO]. Під час розгляду зазначеної справи судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] (російською) та [PERSON] (російською), а батьками останньої є [PERSON] (російською) та [PERSON] (російською). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються про розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з листом приватного нотаріуса від 15 листопада 2016 року № 1020/01-16 заявнику роз'яснено, що їй необхідно підтвердити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON].(а.с.19). Зважаючи на викладене, суд, виходячи з засад розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

04 квітня 2016 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обгрунтування позову посилається на те, що за час перебуванні з відповідачем у шлюбі у них народилися двоє дітей дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO] Діти проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не працює, тому позивачка просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, заперечень щодо позову не надіслав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення , суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 29 квітня 2001 року. У шлюбі в подружжя народилися двоє дітей дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO] Діти перебувають на утриманні позивачки, про що свідчить довідка КП «Житлосервіс», тому відповідач зобовязаний сплачувати на їх утримання аліменти, які суд визначає у твердій грошовій сумі 200 грн. Відповідно до ст.ст. 180-184, 232 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

04 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання їхнього шлюбу, зареєстрованого 13 жовтня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрацонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис за № 620, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що шлюбні відносини з відповідачем вони припинили в червні 2015 року з тієї причини, що між ними відсутнє взаєморозуміння, вони разом не проживають і не ведуть спільного господарства. Їхній син [PERSON], [INFO] проживає з нею, та проти спілкування батька з сином вона не заперечує. Вважає, що їхня сім'я розпалась остаточно і наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила задовольнити позов і проти ухвалення заочного рішення судом не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом повідомлення за телефоном. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши додані матеріали і докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 13 жовтня 2011 року, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрацонного управління юстиції у Донецькій області, про що свідчить актовий запис за № 620. Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю, та спор щодо місця проживання дитини відсутній. Шлюбні відносини між сторонами були припинені у червні 2015 року. Подружжя разом не проживають майже рік, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні їхнього шлюбу. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що причини, які змушують позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам , а тому шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

04 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з вона 12 лютого 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] та не проживали однією сім'єю. Від цього шлюбу вони не мають дітей. З моменту одруження проживали однією сім'єю протягом двох місяців, після чого у них не склались стосунки, в наслідок вони вирішили жити порізно. Спору про поділ майна не заявила. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Від неї надійшла заява, у якій вона позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. У своїй письмовій заяві позов визнав у повному обсязі, на розірвання шлюбу згоден та просить суд розглянути справу за його відсутності. Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і підлеглим повному задоволенню з наступних підстав: Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2011 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Лиманської сільської ради Старобільського районну Луганської області,за актовим записом №01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії І-ЕД №164829 виданого повторно 11 липня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старобільського районного управління юстиції у Луганській області. Подружжя припинили шлюбні відносини, на розірвання шлюбу згодні. Майнового спору не заявлено. Дітей від шлюбу не мають. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін і це має істотне значення, а тому суд на підставі ст.112 Сімейного кодексу України вважає за необхідне постановити рішення про розірвання шлюбу. На підставі ст.ст.105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

04 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначала, що 14 березня 2014 року було зареєстровано їх з відповідачем шлюб. Разом з тим сімейне життя із відповідачем не склалося, між ними втрачено почуття любові один до одного, вони припинили шлюбні стосунки і мешкають окремо один від одного. Позивачка вважає, що подальше сумісне життя та збереження їх шлюбу неможливе, через що вона звернулася до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] також звернувся до суду із заявою, в якій проти задоволення вимог щодо розірвання їх з позивачкою шлюбу не заперечував, просив справу розглянути за його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб І-ФП № 101681, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, сторони зареєстрували шлюб 14 березня 2014 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було здійснено актовий запис за №111. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка прізвище не змінювала.(а.с.4). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини і мешкають окремо один від одного. Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а також приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

04 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 15.02.2000 року вона вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через втрату взаєморозуміння, різних поглядів на життя. Втрачено почуття кохання, довіри та поваги один до одного. Спору про поділ майна на теперішній час не мають, спільне господарство не ведуть. Дитина залишається мешкати разом з матір'ю. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] Позивач [PERSON] у поданій до суду заяві просила розгляд справи провести за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису, на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає в повному обсязі, просив розгляд справи провести за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.02.2000 року, який зареєстрували у Шевелівській сільській раді Балаклійського району Харківської області, свідоцтво про одруження серії І-ВЛ № 093604, актовий запис № 1. (а.с. 5) Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 122249, зареєстрованого Шевелівською сільською радою Балаклійського району Харківської області. (а.с. 6). Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, строк на примирення бажаного результату не надасть, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам малолітньої дитини, що мають істотне значення. Спору про майно між сторонами не існує. За спільною згодою сторін донька залишаються проживати разом з матір'ю. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]., оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу порушує принцип добровільності та права позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

04 квітня 2016 року до Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 1998 року. Спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на суть сімейного життя, виниклу відсутність взаєморозуміння та психологічну несумісність. Спільне господарство не ведуть, спір про розподіл майна та визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. На теперішній час позивач проживає з іншою жінкою та має намір зареєструвати з нею шлюб. Просив позовні вимоги задовольнити та шлюб розірвати. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви з клопотанням слухати справу у їх відсутності, позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб може бути розірвано, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя та збереження родини стали неможливими. Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 418. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами зникло взаєморозуміння, зникло бажання збереження родини, з'явилась психологічна несумісність. Спільного господарства сторонами не ведеться. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дитини сторони не мають. На теперішній час позивач проживає з іншою жінкою та має намір зареєструвати з нею шлюб. Судом надана оцінка кожному доказу, щодо їх належності, допустимості та достовірності. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки, які склалися у подружжя, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що в сім'ї дійсно склались складні відношення, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи неможливим збереження сім'ї, відповідачка не заперечує проти задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтовані, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

04 квітня 2016 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сімї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Тому на підставі статті 169 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність відповідача. Вислухавши думку позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 24 січня 1986 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис №67. Від шлюбу сторони малолітніх дітей не мають. В судовому засіданні позивачка зазначила, що сторони не проживають разом та не ведуть спільне господарство з січня 2015 року. Спір щодо спільного майна відсутній, як пояснила позивачка. Від надання часу на примирення позивачка відмовилася, наполягаючи на розірванні шлюбу. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

04 квітня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул.. Калініна, 41. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.04.2016 р. о 19 год. 50 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.04.2016 р. о 19 год. 50 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Малишко лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора продуктивному контакту малодоступна, не знає де знаходиться, нецензурно лається, інструкції не виконує. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

04 квітня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою:Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н, с. Орловщина, вул. Упорна, 12. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.04.2016 р. о 04 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.04.2016 р. о 04 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора чує чоловічі „голоси, які її лякають, ображають. Мислення розірване, емоційно парадоксальна [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved