Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

02.09.2014 року Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з Відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 2500,00 доларів США, 3% річних за прострочення повернення боргу в розмірі 225,00 доларів США, а також понесені позивачем судові витрати. В позові посилається на те, що 05.03.2011 року надав 2500,00 доларів США у позику Відповідачу, які останній зобов'язався повернути через 6 місяців, про що складено відповідну розписку. Позивач посилається, що Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та не повернув Позивачу вищезгадану суму коштів в розмір 2500,00 доларів США. Таким чином, у зв'язку з невиконанням Відповідачем взятих на себе зобов'язань, Позивач просить стягнути з Відповідача суму боргу в розмір 2500,00 доларів США та 3% відсотки річних в розмірі 225,00 доларів США. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем 05.03.2011 року було укладено договір позики, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу в борг 2500,00 доларів США, строком на 6 місяців, а саме до 05.09.2011 року, що підтверджується борговою розпискою (а.с.2). Так, відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов'язання останнім не виконані. Встановлено, що оригінал розписки від 05.03.2011 року знаходився у Позивача та не повернутий Відповідачу. В розписці від 05.03.2011 року чітко зазначено про те, що Відповідач отримав кошти в розмірі 2500,00 доларів США та зобов'язався їх повернути Позивачу у тому ж розмірі через 6 місяців, тобто отримано кошти в борг. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження відсутності боргових зобов'язань перед Позивачем за борговою розпискою від 05.03.2011 року та відсутності факту укладання договору позики. За таких обставин, суд вважає, що боргова розписка від 05.03.2011 року в розумінні вимог ч.2 ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження отримання Відповідачем у позику від Позивача коштів у розмірі 2500,00 доларів США. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та суму боргу у розмірі 2500,00 доларів США в строк до 05.09.2011 року, Позивачу не повернув, а тому суд вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача боргу за борговою розпискою від 05.03.2011 року у розмірі 2500,00 доларів США, що станом на 05.12.2014 року згідно офіційного курсу НБУ України становить 38 538,75 грн., знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог Позивача і в частині стягнення 3% річних, проте не погоджується з наданим розрахунком Позивачем, а тому вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь позивача 3% річних за період прострочення з 06.09.2011 року по 01.09.2014 року в розмірі 224,38 доларів США, що станом на 05.12.2014 року згідно офіційного курсу НБУ України становить 3458,93 грн. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 250,91 грн. Також, з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 169,06 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial