Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

03 жовтня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) звернулося із вказаним вище позовом до [PERSON] (далі-відповідач), мотивуючи тим, що 27.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем був укладений кредитний договір № б/н від 27.06.2007 року, згідно якого позивач надає відповідачеві кредит у розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач вказані зобов'язання виконав, відповідач скористався кредитом, але станом на 22.09.2016 року не виконує належним чином свої зобов'язання згідно вказаного Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 12856,74 грн., яка складається із тіла кредиту - 4934,05 грн., нараховано відсотків за користування кредитом - 2436,50 грн., нараховано пені за прострочене зобов'язання - 3547,77 грн., нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також із штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована складова), 588,42 грн. - штраф (процентна складова). З огляду на вказане, просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. Ухвалою судді від 24 квітня 2017 року залучено до участі у справі у якості правонаступників відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача та правонаступники відповідача у судове засідання не з'явились, представник позивача подав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просив розглядати справу без його присутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Правонаступник відповідача [PERSON], яка діє в своїх інтересах та як законний представник в інтересах малолітнього правонаступника [PERSON], у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечує проти задоволення позову з огляду на невизначеність вартості спадкового майна. З'ясувавши обставини та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25.05.2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір приєднання № б/н (далі - Договір) /а.с.16-50/. Як вбачається із копії статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - позивача, він є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» /а.с. 55/. Позивач на виконання умов Договору надав відповідачеві кредит, відповідач скористався кредитом, але станом на 22.09.2016 року не виконував належним чином свої зобов'язання згідно вказаного Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 11 786,85 грн., яка складається із тіла кредиту - 4934,05 грн., відсотків за користування кредитом - 2436,50 грн., пені за прострочене зобов'язання - 3547,77 грн., а також із штрафів: 500 грн. - штраф (фіксована складова), 368,53 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується умовами договору та розрахунком заборгованості /а.с.6-50/. При цьому суд процентову складову штрафу обраховує від суми заборгованості, яку суд допускає до стягнення, без урахування розміру пені, як того просить позивач, оскільки неустойка (штраф) на неустойку (пеню) відповідно до норм чинного законодавства не може бути нарахована, щоб не допускати подвійного стягнення. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 850,00 грн. нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., окрім пені за прострочене зобов'язання. Тобто за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому в статті 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. А тому відповідні вимоги також є безпідставними. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом на підставі актового запису про смерть № 161 від 26.09.2016 р., встановлено, що [PERSON] помер [INFO] /а.с. 67/. Таким чином, в силу частин 1 та 2 статті 1220 ЦК України, 23 вересня 2016 року на усі права та обов'язки, що належали йому на цей момент відкрилась спадщина. Після його смерті спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON] шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини /а.с. 80/, адже не подавали заяви про відмову від спадщини /а.с. 85/. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом на підставі копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], копії свідоцтва про народження [NUMBER], [PERSON] є дочкою спадкодавця, а тому згідно ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги за законом, а [PERSON] є внучкою спадкодавця /а.с. 98-99/ і відповідно за змістом ст. 1265 ЦК України спадкоємцем п'ятої черги за законом. Згідно ст. ст. 1223, 1258 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Суду відповідно до принципів змагальності та диспозитивності не надано доказів існування заповіту, складеного спадкодавцем [PERSON]. А тому за змістом норм ст.ст. 1223, 1258 ЦК України [PERSON] отримує право на спадкування після смерті [PERSON] як спадкоємець першої черги з законом. Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Із повідомлення в.о. завідувача Гребінківської державної нотаріальної контори спадкова справа після померлого [PERSON] заведена на підставі претензії кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців /а.с. 96/. Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. В силу ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Однак позивач не надав суду доказів вартості майна, одержаного у спадщину, а суд за своєю ініціативою не вправі збирати докази. При цьому суд відповідно до принципу змагальності сторін (ст. 10 ЦПК України) сприяв позивачу у здійсненні його прав шляхом винесення ухвали від 23.05.2017 року про зобов'язання представника позивача з'явитись у судове засідання для надання особистих пояснень. Однак представник позивача, будучи належним чином повідомлений про вказане у судове засідання, не з'явився. За таких обставин за недоведеності позовних вимог, у задоволені позову належить відмовити. На підставі ст. ст. 526, 1054, 1281, 1282 ЦК України,

Outcome: dismissed