Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

04.01.2021 року позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача про скасування запису про право власності, у якому просять: скасувати рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Кулик Наталії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32475981 від 22.11.2016 року щодо права власності відповідача на 1/25 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , відносно об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 1091033280000; скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності номер 17552463, дата державної реєстрації 17.11.2016 року про право власності відповідача на 1/25 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , відносно об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 1091033280000. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що постановою Київського апеляційного суду від 30.09.2019 року у цивільній справі №755/9880/16: визнаний недійсним Державний акт від 14 грудня 2007 року про право приватної власності на 22/25 частин земельної ділянки від 0,0571 га за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 8000000000:66:114:0042, виданий [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради від 11 липня 2002 року № 114/114; визнаний недійсним Державний акт від 14 грудня 2007 року про право власності на 1/25 частину земельної ділянки від 0,0571 га за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 8000000000:66:114:0042, виданий [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради від 11 липня 2002 року №114/114; визнаний недійсним Державний акт від 14 грудня 2007 року про право власності на 1/25 частину земельної ділянки від 0,0571 га за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 8000000000:66:114:0042, виданий [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради від 11 липня 2002 року № 114/114; визнаний недійсним Державний акт від 14 грудня 2007 року про право власності на 1/25 частину земельної ділянки від 0,0571 га за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 8000000000:66:114:0042, виданий [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради від 11 липня 2002 року № 114/114. Рішення апеляційного суду набуло чинності та виконане частково - внесено відповідні зміни в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відносно [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Земельна ділянка яка була приватизована на [PERSON] , після його смерті перейшла як спадкове майно відповідачу і державний реєстратор не має можливості виконати рішення суду в цій частині, оскільки після перехову права власності на його частку було змінено підставу набуття права власності, яка не відповідає зазначеній в рішення апеляційного суду. У своєму рішенні про відмову у скасуванні №55523987 від 04.12.2020 року державний реєстратор вказав, що під час формування заяви про скасування зазначається в тому числі реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна (у разі внесення запису про скасування державної реєстрації прав чи скасування запису Державного реєстру прав та наявності відкритого розділу на об`єкт нерухомого майна) та номер запису Державного реєстру прав (у разі внесення запису про скасування державної реєстрації прав чи скасування запису Державного реєстру прав та наявності запису в Державному реєстрі прав)…згідно інформації з ДРРП право власності на заявлену земельну ділянку зареєстровано на підставі судового рішення, що суперечить відомостям поданої постанови Київського апеляційного суду. За даними з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачка є власником 1/25 частини земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, та ще 1/25 частини земельної ділянки на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва у справі №755/1857/16-ц від 03.10.2016 року. Вказаним рішенням, зокрема, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/25 частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Тобто, вже після внесення 17.11.2016 року до Державного реєстру нерухомого майна запису №17552463 про право власності [PERSON] на 1/25 частину земельної ділянки в порядку спадкування, було постановлено рішення суду (30.09.2019 року), яким було скасовано державний акт про право власності на земельну ділянку, що був підставою для спадкування. На теперішній час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності залишається запис, який зроблено на підставі скасованого документу (державного акту про право власності на землю [PERSON] ) і для виконання рішення суду в цій частині, для державного реєстратора потрібне відповідне рішення суду. Ухвалою суду від 11.01.2021 року позову заяву було залишено без руху та наданий позивачам термін на усунення виявлених недоліків. Ухвалою суду від 22.01.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 17.02.2021 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у яких третя особа зазначає, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2016 року у справі №755/1857/16-ц було визнано право власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] на 1/25 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:66:114:0042). На підставі вказаного рішення державним реєстратором 17.11.2016 року було зареєстровано право власності на частину земельної ділянки за відповідачем у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 04.12.2020 року [PERSON] подав заяву про скасування запису про право власності відповідача додавши до своєї заяви копію постанови Київського апеляційного суду від 30.09.2019 року у справі №22-ц/824/9477/2019. За вказаною заявою державний реєстратор прийняв рішення про відмову у скасуванні запису про право власності, оскільки згідно інформації з державного реєстру речових прав, на заявлену земельну ділянку зареєстровано право власності на підставі рішення Дніпровського районного суду від 03.10.2016 року у справі №755/1857/16-ц, яке є чинним та обов`язковим до виконання на всій території України. При цьому постанова апеляційного суду від 30.09.2019 року жодним чином не стосується рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2016 і не скасовує право власності відповідача. За таких обставин у державного реєстратора не було жодних підстав для задоволення заяви [PERSON] про скасування запису про право власності, тому його відмова у проведенні відповідної реєстраційної дії була законною та обґрунтованою. 22.02.2021 року до суду надійшла відповідь позивачів на пояснення третьої особи Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у якій позивачі зазначають, що земельна ділянка для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , була приватизована власниками будинку у 2002 році. Будинок належав чотирьом особам: 22/25 частки [PERSON] , 1/25 частка - [PERSON] , 1/25 - частки [PERSON] та 1/25 частка - [PERSON] , тому власники будинку отримали у власність відповідні частки земельної ділянки. В подальшому, після смерті [PERSON] його частка будинку та земельної ділянки перейшли як спадкове майно до [PERSON] , але оформлювалось це не нотаріально, а через суд, оскільки разом вони не проживали. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2016 року про встановлення права власності на спадкове майно не оскаржувалось в апеляційному порядку, набуло чинності та було підставою для видачі [PERSON] державного акту про право власності на 1/25 частку земельної ділянки після померлого [PERSON] . Запис в державному реєстрі від 17.11.2016 року про перехід права власності на цю частину земельної ділянки в 2016 році було проведено на законних підставах. Постановою Київського апеляційного суду від 30.09.2019 року за позовом користувачів сусідньої земельної ділянки, було визнано недійсними державні акти про право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , в тому числі й державний акт виданий Зоценко Г.О. Таким чином, було визнано недійсним документ, який був підставою для первісної реєстрації права власності на земельну ділянку всіх власників земельної ділянки, зокрема право власності на 1/25 частку [PERSON] . Рішення апеляційної інстанції частково виконано: внесені записи про скасування записів про право власності на земельну ділянку 22/25 часток [PERSON] , 1/25 частки [PERSON] , 1/25 частки [PERSON] , а відносно 1/25 частки [PERSON] , яка перейшла [PERSON] , рішення суду залишається не виконаним. Позивачі вказують, що в їхньому позові не йдеться про незаконність дій державного реєстратора та не оскаржується рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2016 року, оскільки на час його постановлення не було рішення суду про скасування державних актів про право власності на земельну ділянку. Оскільки тільки в 2019 році виникли певні обставини (рішення суду про скасування державних актів про право власності на землю), які скасовують підставу реєстрації права власності на земельну ділянку спадкодавця [PERSON] , то це є підставою для скасування всіх подальших переходів права власності на дане майно (1/25 частину земельної ділянки, приватизованої в 2002 році [PERSON] ). Як вбачається з матеріалів справи, направлена на адресу третіх осіб [PERSON] та [PERSON] судова кореспонденція повернулась до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» і вказані треті особи не скористались своїм процесуальним правом на подання власних письмових пояснень стосовно пред`явленого позову. Направлена на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу відповідача копія ухвали суду разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами повернулась на адресу суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» і відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву станом на час ухвалення рішення не скористалась. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачі не викладали жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва №755/1857/16-ц від 03.10.2016 року, зокрема, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/25 частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За змістом постанови Київського апеляційного суду від 30.09.2019 року у справі №755/9880/16 та згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, суд апеляційної інстанції задовольнив позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Київської міської ради, третя особа: [PERSON] , про визнання недійсними державних актів про право власності на земельну ділянку. Згідно вказаної постанови суд апеляційної інстанції постановив: - визнати недійсним Державний акт від 14 грудня 2007 року про право приватної власності на 22/25 частин земельної ділянки від 0,0571 га за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 8000000000:66:114:0042, виданий [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради від 11 липня 2002 року № 114/114. - визнати недійсним Державний акт від 14 грудня 2007 року про право власності на 1/25 частину земельної ділянки від 0,0571 га за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 8000000000:66:114:0042, виданий [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради від 11 липня 2002 року №114/114. - визнати недійсним Державний акт від 14 грудня 2007 року про право власності на 1/25 частину земельної ділянки від 0,0571 га за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 8000000000:66:114:0042, виданий [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради від 11 липня 2002 року № 114/114. - визнати недійсним Державний акт від 14 грудня 2007 року про право власності на 1/25 частину земельної ділянки від 0,0571 га за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 8000000000:66:114:0042, виданий [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради від 11 липня 2002 року № 114/114. У змісті постанови Київського апеляційного суду вказано, що звернувшись з даним позовом [PERSON] та [PERSON] зазначали, що є власниками 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а власником іншої 1/2 частини зазначеного будинку є третя особа [PERSON] .. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.03.2013 року, яке набуло чинності та виконане, був проведений поділ між співвласниками в натурі будинку [ADDRESS] та визначений порядок користування земельною ділянкою, після чого співвласники будинку вирішили приватизувати земельну ділянку, що знаходиться у їхньому користуванні. У грудні 2015 року вони отримали Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для приватизації, після чого з`ясувалось, що площа земельної ділянки за їх адресою, яка є 0,0532 га, що встановлено судовим рішенням на підставі судової будівельно-технічної експертизи, за невідомих обставин зменшилась на 9 кв. м до 0,0523 га, а межа земельної ділянки з їх боку має бути пересунута десь на 70 см на їхню територію, що робить неможливим прохід до господарських споруд, та порушуватиме будівельні норми. Вони є власниками будинку та користувачами земельної ділянки з 21.08.2001 року. Станом на 2002 рік із ними не було узгоджено нової межі, яка би відрізнялась від існуючої на час придбання ними будинку. Паркан між ділянками був встановлений до 2000 року та з того часу не пересувався. На підтвердження позовних вимог [PERSON] та [PERSON] надали копію договору купівлі-продажу Ѕ частини жилого будинку, відповідно до якого вони придбали 21.08.2001 року в рівних частинах кожний нерухоме майно, яким є Ѕ частина жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; копію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05.03.2013 року, яке набрало законної сили, яким задоволено позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] (власник іншої Ѕ частини будинку [ADDRESS] ) про поділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності та виділено в користування [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 262,35 кв.м, що має форму неправильного багатокутника і обмежена лініями розподілу А-Б-В-Г-9-8-7-6-5-4-3-2-1-К-А; виділено в користування [PERSON] земельну ділянку площею 262,35 кв.м., що має форму неправильного багатокутника і обмежена лініями розподілу 1-2-3-4-5-6-7-10-Д-Е-Є-Ж-З-1. В загальному користуванні залишено земельну ділянку площею 7,3 кв.м, що має форму неправильного чотирикутника і обмежена лініями розподілу 8-9-10-7-8. Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №1-28/12 від 28.12.2017 року, межа земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] згідно правовстановлюючого документу (Державному акту про право приватної власності на землю) кадастровий номер 8000000000:86:114:0042, накладається на фактичну межу земельної ділянки, належної позивачам, а фактичні межі земельної ділянки, які встановлені у вигляді паркану розташованої по [ADDRESS] , не відповідають межам, зазначеним у Державному акті. Колегія суддів, оцінивши надані сторонами докази на підтвердження викладених ними обставин у їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав, за яких порушуються права позивачів, оскільки зареєстрована земельна ділянка відповідачів знаходиться в фактичних межах земельної ділянки позивачів, що унеможливлює її реєстрацію в Державному земельному кадастрі. Права позивачів, як користувачів земельної ділянки, які мають право на отримання її у власність, та реєстрацію такого права, порушені внаслідок внесення невірних даних щодо меж земельної ділянки відповідачів до земельного кадастру, що відбулось при виготовленні технічної документації на підставі якої видано оскаржувані державні акти. Указана обставина підтверджується Висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №1-28/12 від 28.12.2017 року. Позивачі та [PERSON] мають намір приватизувати земельну ділянку, якою вони фактично користуються і розмір якої складає 0,0532 га, а зареєстрована земельна ділянка відповідачів знаходиться в фактичних межах земельної ділянки позивачів. Фактичні межі земельної ділянки, які встановлені у вигляді паркану, розташованої по [ADDRESS] , не відповідають межам зазначеним у Державному акті, про що і зазначено у Висновку судової земельно-технічної експертизи №1-28/12 від 28.12.2017 року. Відповідно до відомостей Державного Акту на земельну ділянку, відповідачі мають право власності на ділянку розміром 0,0571 га, проте площа земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:86:114:0042, по фактичному користуванню, становить 0,0579 га. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції уважає за необхідне для відновлення порушеного права позивачів скасувати державні акти на право власності на земельну ділянку видані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , проте державний акт на ім`я якого за вищевказаних обставин також порушує права позивачів, розподіливши судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Київського апеляційного суду від 30.09.2019 року у справі №755/9880/16 (провадження №22-ц/824/9477/2019) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності були здійснені записи про те, що право власності скасоване по земельній ділянці [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:66:114:0042) щодо власника 22/25 частин земельної ділянки [PERSON] , власника 1/25 частин земельної ділянки [PERSON] та власника 1/25 частин земельної ділянки [PERSON] , реєстрація права власності за якими відбулась на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку, які відповідною постановою апеляційної інстанції були визнані недійсними. При цьому, за змістом наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:66:114:0042) від 30.10.2020 року, за [PERSON] було зареєстроване право власності на 1/25 частину вказаної земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, який був визнаний недійсним за рішенням суду апеляційної інстанції, а також на 1/25 частину земельної ділянки на підставі зазначеного вище рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2016 року (справа №755/1857/16-ц), яким за нею визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , при цьому державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім`я [PERSON] також визнаний недійсним постановою Київського апеляційного суду. Рішенням державного реєстратора №55523987 від 04.12.2020 року, позивачу [PERSON] було відмолено у скасуванні запису про право власності із посиланням на те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав право власності на заявлену земельну ділянку зареєстровано на підставі судового рішення, що суперечить відомостям поданої постанови Київського апеляційного суду від 30.09.2019. Положеннями ст.ст. 4, 5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У даному випадку права позивачів як користувачів суміжної земельної ділянки підлягають захисту шляхом скасування рішення державного реєстратора та відповідного запису про право власності відповідачки на 1/25 частину земельної ділянки, які були здійснені на підставі рішення суду про визнання за відповідачкою права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , оскільки судом апеляційної інстанції державний акт про право власності на земельну ділянку, що був виданий на ім`я спадкодавця [PERSON] був визнаний не дійсним, однак станом на час винесення постанови Київського апеляційного суду 1/25 частина земельної ділянки, що належала [PERSON] на підставі визнаного недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, увійшла до спадкової маси [PERSON] та була успадкована [PERSON] на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2016 року. Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підставою для реєстрації права власності на 1/25 частину земельної ділянки значиться не державний акт про право власності на земельну ділянку, який визваний недійсним судом апеляційної інстанції, а рішення суду про визнання за відповідачем права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом, поновлення порушених прав позивачів можливе лише шляхом скасування відповідного рішення державного реєстратора та здійсненого на його підставі запису, що відновить становище позивачів, яке існувало до порушення. Ураховуючи положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1141 від 26.10.2011 року, в даному випадку державний реєстратор не має законодавчої можливості внести запис про скасування права власності відповідача на 1/25 частини земельної ділянки і саме суд за відповідним зверненням позивачів має захистити їх права скасувавши рішення про державну реєстрацію права власності та відповідний запис, оскільки підстава набуття спадкодавцем у власність 1/25 частини земельної ділянки була визнана недійсною вже після його смерті та набуття відповідачем права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування. На підставі викладеного,

Outcome: approved