Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

02.07.2019 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви зазначила, що з жовтня 1996 року перебуває у шлюбі з [PERSON] Станом на цей час у неї та [PERSON] є неповнолітня дитина - дочка [PERSON] , [INFO]. [PERSON] останні роки спільного проживання став пиячити, постійно підіймав на неї руку, бив її, погрожував фізичною розправою, вигоняє її з будинку, у якому вона проживає з дитиною, перешкоджає їй у користуванні для здійснення підприємницької діяльності будівлями магазину та кафе, що розташовані в [ADDRESS] та [ADDRESS] 18.06.2019 р. [PERSON] вигнав її з будинку [ADDRESS] на території СОГ «Ветеран» с . Молодіжне , який вони спільно побудували під час шлюбу і який для неї та дитини є єдиним житлом. При цьому у [PERSON] на праві особистої приватної власності є інше житло. 20.06.2019 р. [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння в присутності дитини та свідка [PERSON] бив її кулаками по голові, погрожував позбавленням життя з допомогою наявної у нього мисливської рушниці. У зв`язку з такою поведінкою [PERSON] вона викликала працівників поліції. У червні 2019 року [PERSON] з метою перешкодити їй здійснювати підприємницьку діяльність змінив коди сигналізації та навісні замки вхідних дверей будівель магазину та кафе, що розташовані в [ADDRESS] та [ADDRESS] Крім того, [PERSON] надсилає їй смс-повідомлення, в яких містяться погрози вбивством її. Посилаючись, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства, [PERSON] просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження прав кривдника відносно неї: - заборонити перебування [PERSON] в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближення на 100 м до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а також до місця роботи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS]; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.07.2019 року провадження у справі відкрито. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.07.2019 року провадження по справі зупинено на підставі п.2 ч.1 ст.252 ЦПК України. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.07.2019 року провадження у справі відновлено. Заявниця та її представник в судовому засіданні заяву підтримали та просили суд її задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] та його представник просили в задоволенні заяви [PERSON] відмовити, посилаючись, що будь-якого домашнього насильства відносно заявниці [PERSON] не вчиняв, а лише 20.06.2019 р. у грубій формі висловився відносно неї у зв`язку з тим, що виявив відсутність його особистих грошей. У червні 2019 року він дійсно замінив сердцевину одного із дверних замків. Заслухавши пояснення заявниці, пояснення заінтересованої особи, покази свідків, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статі 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до частини першої статі 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] станом на час розгляду справи є подружжям. (а.с.21). Свідок [PERSON] показав, що 18.06.2019 року, у його присутності, [PERSON] не допускав [PERSON] у будинок, у якому вона постійно проживає з дитиною, бігав з ножем в руці по будинку, погрожував розправою. 20.06.2019 року, також у його присутності, [PERSON] бив кулаками заявницю, погрожував їй вбивством. Свідок [PERSON] показав, що 18.06.2019 року, у його присутності, [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння не допускав у будинок [PERSON] , бігав з ножем по будинку, погрожував вбивством заявниці. 20.06.2019 року він на прохання заявниці прибув до її будинку, побачив сліди побоїв на її голові і вона розповіла, що її побив [PERSON] . Свідок [PERSON] , неповнолітня дочка заявниці та [PERSON] , показала, що [INFO] її батько [PERSON] зачинився в будинку за місцем постійного проживання, не допускав у будинок її маму [PERSON] , бігав по будинку з ножем у руці, погрожував вбивством її матері. 20.06.2019 року її батько [PERSON] у її присутності бив кулаками по голові її матір [PERSON] , погрожував що застрелить матір із наявної у нього мисливської рушниці. В зв`язку з зазначеними подіями 18.06.2019 року та 20.06.2019 року заявниця [PERSON] зверталась до поліції (а.с.31-39). З роздруківки смс-повідомлень мобільного телефону [PERSON] слідує, що він погрожував заявниці вбивством. (а.с.30). З пояснень заявниці та свідоцтва про реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності слідує, що саме заявниця зареєстрована у встановленому законом порядку суб`єктом підприємницької діяльності та здійснює підприємницьку діяльність за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] у належних їй та [PERSON] будівлях магазину та кафе. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] охарактеризували [PERSON] тільки з позитивного боку за межами його сім`ї. Очевидцями подій 18 та 20 червня 2019 року між заявницею та [PERSON] вони не були і як себе поводив у сім`ї [PERSON] їм не відомо. Пояснення [PERSON] у тій частині, що він не вчиняв будь-якого домашнього насильства відносно його дружини [PERSON] суд до уваги не приймає тому, що вони спростовуються наведеними вище доказами. При цьому суд не звертає уваги на пояснення представника заінтересованої особи про те, що [PERSON] за зазначені дії до відповідальності не притягувався, з огляду на наступне. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином обмежувальний припис, з урахуванням положень ст.350-4 ЦПК України та ст.16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не потребує наявність судового рішення чи вироку суду у відношенні кривдника, у якості преюдиції, і може бути виданий і у випадках, коли кривдника ще взагалі не притягнуто до адміністративної відповідальності та не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, на підставі інших доказів у їх сукупності, не заміняє провадження у справах про адміністративне правопорушення та/або кримінальне провадження та не потребує застосування презумпції невинуватості при розгляді справи в порядку ЦПК України. По-перше, законом встановлені максимально стислі строки розгляду заяв такої категорії, які є, у більшості випадків, недостатніми до притягнення кривдника навіть до адміністративної відповідальності. По-друге, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (ч.3, 5 ст.26) пов`язує видачу та продовження обмежувального припису з оцінкою ризиків - оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1). При цьому суд вважає, що Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», як і Глава 13 розділу IV ЦПК України, надає безпеці постраждалої особи першочерговий пріоритет навіть над майновими правами кривдника на житло. Таким чином, на підтвердження заявлених вимог [PERSON] надала належні та допустимі докази, на підставі яких суд дійшов до висновку, що [PERSON] вчинив відносно заявниці економічне, психологічне та фізичне насильство і саме з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства відносно заявниці кривдником наявні законні підстави для часткового задоволення заяви та видачі обмежувального припису. Але при цьому, суд вважає, що достатнім строком дії обмежувального припису буде три місяці, а не шість місяців, які просила суд заявниця. Визначаючи строк дії обмежувального припису, суд враховує характер та взаємовідносини [PERSON] і [PERSON] , їх взаємний намір щодо розірвання шлюбу, припинення спільного проживання та поділу спільного майна та вважає, що строк 3 місяці є цілком достатнім для цього. При цьому суд враховує, що у [PERSON] є на праві власності інше житло, а тому не будуть порушенні його законні житлові права.

Outcome: partial