Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

04.02.2019 року до суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття - до [INFO]. Також позивач просить стягнути аліменти на її утримання в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто, до [INFO] , починаючи з часу подачі позову до суду. Свій позов позивач мотивує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, на даний час проживають окремо. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає біля неї і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає. Відповідачем поданий відзив на позов, у задоволенні якого просить відмовити, оскільки вважає, що не являється біологічним батьком дитини. Також відповідачем подано доповнення до відзиву, в якому просить стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), оскільки не працює, підприємницькою діяльністю не займається, тому відсутній регулярний дохід. Власного житлового будинку та земельної ділянки немає, проживає у будинку своїх батьків, має незадовільний стан здоров`я. В частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку просить відмовити, оскільки не може надавати матеріальну допомогу. В судове засідання позивач [PERSON] з`явилася, позовні вимоги підтримала та надала пояснення аналогічні до змісту позову. Додатково пояснила, що їй не відомо про наявність у відповідача інших утриманців. На даний час відповідач працює у республіці Польща. У власності відповідача є автомобіль, він є власником Ѕ частини житлового будинку в с.Деренковець Корсунь-Шевченківського району. Відповідач є фізично здоровим. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення частково. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про шлюб (а.с.10, 11). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Набутівської сільської ради 15.01.2019 року №44 [PERSON] проживає зі сином [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.13). [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації Черкаської області, з 01.01.2019 року по 01.01.2022 року призначено допомогу при народженні дитини, що підтверджується довідкою від 21.01.2019 року №133/04 (а.с.14). Із записів трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] не працює та не отримує виплату допомоги по безробіттю (а.с.69-71). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Набутівської сільської ради від 17.10.2019 року №710 [PERSON] зареєстрований та проживає у будинку своїх батьків за адресою [ADDRESS] , власної земельної ділянки та житлового будинку немає, підприємницькою діяльністю не займається (а.с.72). На підтвердження стану здоров`я відповідачем надано консультативний висновок від 12.05.2004 року інституту серцево-судинної хірургії ім.М.М.Амосова (а.с.73). В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959 року), Конвенції ООН про права дитини (1989 року), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), «Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1, 2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Між сторонами відсутня домовленість щодо утримання їхньої дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1,2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо відзиву відповідача про те, що він не являється біологічним батьком дитини, суд зазначає, що в провадженні Корсунь-Шевченківського районного суду перебувала цивільна справа №699/118/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. Ухвалою суду від 18.10.2019 року вказаний позов залишено без розгляду в зв`язку з поданням позивачем заяви про залишення позову без розгляду. Тому суду не надано доказів, що відповідач не являється біологічним батьком дитини. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців немає, за ним на праві власності не зареєстровано майно. Твердження відповідача про те, що він має незадовільний стан здоров`я суд оцінює критично та не приймає до уваги, оскільки на підтвердження даної обставини надано лише консультативний висновок інституту серцево-судинної хірургії ім.М.М.Амосова, який виданий понад п`ятнадцять років тому. Решти медичних документів, які підтверджують незадовільний стан здоров`я суду не надано. Також суд не приймає до уваги, що відповідач не працює, підприємницькою діяльністю не займається, тому відсутній регулярний дохід, оскільки дана обставина не відноситься до обставин визначених ч.1 ст.182 СК України, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Тому суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення повністю, оскільки батьки зобов`язані утримувати дитину і стягує аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.1.ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачем позов поданий до суду 04.02.2019 року, тому з вказаної дати суд присуджує аліменти на утримання дитини. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років суд зазначає наступне. Згідно ч.1, 2 статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини першої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2,4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тобто, у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: перебування у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів). Отже, за змістом вищевказаної норми права, розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. До таких висновків прийшов Верховний Суд в постанові від 12 листопада 2018 року у справі №202/712/17, провадження №61-28943св18. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, позивач проживає разом з малолітнім сином, який не досягнув трирічного віку, відповідач є працездатною особою, не являється інвалідом, а тому має можливість працевлаштуватись, водночас позивач позбавлена можливості отримувати самостійний дохід, оскільки доглядає за дитиною до досягнення трирічного віку. Відповідачем суду не надано доказів, що останній не може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Тому суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, проте не в тому розмірі, що просить позивач, оскільки загальний розмір аліментів на утримання дитини та дружини буде становити 1/2 частини доходів відповідача, що призведе до тяжкого матеріального стану відповідача. Разом з тим, враховуючи, що з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, тому суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дружини в розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто, до [INFO] . Згідно ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на утримання дитини та дружини за один місяць відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 768,40 грн. в дохід держави, так як позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів.

Outcome: partial