Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

03.09.2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, яким просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання синів: [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 750 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що до 23.11.2011 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу в них народилися двоє синів [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] Після розлучення діти проживають разом не з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, так як є працездатним, працює на різних роботах, а тому має мінливий дохід. Інших дітей на утриманні він не має. Тому, оскільки відповідач добровільно не надає допомоги на утримання дітей, то з нього необхідно стягувати аліменти в розмірі 750 грн. на кожну дитину. З цих підстав вона і звернулась до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, проте від неї надійшла заява в якій остання позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити та справу слухати у її відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем його фактичного проживання та телефонограмою. Клопотань про відкладення розгляду справи не надав, явки свого представника не забезпечив. Направив письмові заперечення щодо позову в яких позовні вимоги не визнає, так як постійно допомагає дітям матеріально, про що свідчать подані ним чеки. Крім того вказує, що на його утриманні знаходиться його мама, яка постійно хворіє і її пенсії не вистачає на нормальне забезпечення. Таким чином розгляд справи відбувся без участі відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. На підставі наявних в справі доказів та за наявності згоди позивача на заочний розгляд справи, суд визнав за можливе провести заочний розгляд даної справи в порядку ст.ст.224,225 ЦПК України. На підставі ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідив, проаналізував та оцінив у сукупності всі наявні письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи та дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що з 02.08.2003 р. по 23.11.2011 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6,7). Від шлюбу у них народилися двоє синів [PERSON],[INFO] р.н.( а.с.3) та [PERSON],[INFO] (а.с.4). На даний час діти проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с.5). У відповідності до ст.180 та ч.3 ст.181 СК України на кожного з батьків покладається обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З того з батьків, який ухиляється від виконання цього обов'язку, за рішенням суду на утримання дитини присуджуються аліменти у частці від його заробітку (доходу) і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір та спосіб стягнення аліментів визначається за правилами ст.ст.182, 183 та 184 цього ж Кодексу. Зокрема, враховується стан та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач частково приймає участь в утриманні неповнолітніх дітей, що підтверджується поданими ним чеками про переведення коштів на ім'я позивача (а.с.23-34) та частково спростовує позицію позивача про те, що відповідач не утримує дітей. Повідомлення про придбання одягу для дітей суд не приймає до уваги, так як дані обставини жодним доказом не підтверджуються. Відомостей про те, чи на даний час він офіційно працює судом не встановлено. До повідомлення відповідача, що на його утриманні знаходиться його мама [PERSON] (а.с.34), яка хворіє ( а.с.22) та є непрацездатною особою (а.с.37), суд відноситься критично, так як сам відповідач вказує, що остання отримує пенсію, а він не має регулярного доходу. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року №80-VIIІ, встановлено, що прожитковий мінімум на місяць на одну дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня пo 30 листопад 2015року становить 1286,00 грн., з цього слідує, що 30 % від даної суми становить 385,80грн. Законом України «Про прожитковий мінімум» № 999-ХІV від 15.07.1999 року із змінами та доповненнями визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. З огляду на викладене суд вважає, що для забезпечення належного утримання неповнолітніх дітей, щомісячно належить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, оскільки даних щодо офіційного місця роботи відповідача у суду відсутні. Однак заявлений позивач розмір аліментів підлягає зменшенню до 400,00 грн. від заробітку (доходу) відповідача, оскільки обов'язок по утриманню дитини покладається на обох батьків в рівних частках. При цьому, на думку суду стягнення аліментів в такому розмірі не погіршить матеріальний стан відповідача. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: partial