Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

04.07.2019 [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] , в якій, з урахуванням уточнення, просила стягнути з відповідачана користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до повноліття дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14.10.2005. У шлюбі у них народився син, [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені. Відповідач на разі знаходиться у Польщі на заробітках, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитни не надає з 20.03.2019, у вихованні сина участі не приймає. [PERSON] зазначає, що відповідач є здоровим, працездатним чоловіком. Угоди у добровільному порядку щодо порядку утримання спільної дитини між сторонами не досягнуто, у зв`язку із чим позивач вимушена звернутися до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.09.2019 по справі відкрито спрощене позовне провадження В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву, в якій вимоги підтримала та просила задовольнити, призначити до стягнення аліменти з дня звернення до суду із аозовною заявою, проти винесення заочного судового рішення не заперечувала. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився,відзиву на позовну заяву до суду не подав. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, згідно копії повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.08.2015. / а.с. 8 / Судом також встановлено, що сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] . / а.с. 5 / Згідно довідки від 05.07.2019 про зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , у вказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та малолітній син [PERSON] . Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Оскільки позивач [PERSON] просить суд стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до повноліття дитини, відповідач відзиву на позов не подав, то суд вважає доцільним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини саме в такому розмірі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи, наведене, на підставі ст. ст. 166, 180, 181, 182, 183, 184 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved