Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

03 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до ТОВ «ЛК «Еталон» з позовом, який у подальшому уточнив. Вказує, що 19 вересня 2014 року з метою придбання трактора МТЗ-892, обравши на ринку найкращу ціну - 220000 грн., він звернувся до Сумського представництва ТОВ «ЛК «Еталон». Консультант представництва Незванова О.В. коротко в усній формі роз'яснила йому умови договору лізингу та запропонувала його підписати. На його зауваження щодо великого періоду передачі предмету лізингу - 90 днів, Незванова О.В. зазначила, що трактор він отримає протягом 3-5 днів з моменту сплати необхідного платежу в сумі 116000 грн., який складається з авансового платежу в розмірі 50% вартості предмета лізингу - 110000 грн., комісії за передачу предмета лізингу - 6600 грн. Остання попрохала його здійснити оплату двома платежами: 22000 грн. - оплати по договору, 94600 грн. - авансового платежу. Того ж дня він підписав договір лізингу №000677 і здійснив оплату по договору та авансовий платіж у розмірі вказаних вище сум. Не отримавши через 7 днів предмет лізингу, він звернувся до офісу представництва відповідача з усною претензією, на що йому зазначили, що договір переданий до офісу компанії в м. Києві та що всі питання потрібно вирішувати по телефонному номеру, який вказаний у договорі. Зателефонувавши туди, він поспілкувався з представником компанії Іриною, яка пояснила, що зі сплаченої ним суми 116000 грн. вирахувані 22000 грн. як комісія за організацію, тому суми авансу для передання предмету лізингу недостатньо і потрібно зробити доплату. На запитання, чому це йому не роз'яснили при укладенні договору та чому це не відповідає вказаній сумі в таблиці «Відвантаження автомобіля після оплати» додатку №2 до договору йому не відповіли. Зазначає, що ним була здійснена доплата авансового платежу в сумі 15400 грн., проте станом на 01 листопада 2014 року предмет лізингу йому не передали. Зателефонувавши до офісу відповідача та зазначивши, що ТОВ «ЛК «Еталон» не виконує свої обіцянки, він отримав відповідь, що ніяких обіцянок йому не давали і товариство діє виключно в межах укладеного договору. Вказує, що фактично під час укладення договору йому не було роз'яснено призначення платежу, який виявися комісійною винагородою за організаційні заходи пов'язані з підготовкою та укладенням договору, він вважав, що це часткова оплата вартості товару. Зазначає, що у нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, оскільки представник відповідача Незванова О.К. завірила його в тому, що всі істотні умови договору вона йому пояснила та спонукала швидше підписати договір, тобто його було введено в оману. Також договір не було нотаріально посвідчено, як цього вимагає ст. 799 ЦК України. Зазначає, що відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію договору виконаній послузі, крім цього умова договору про неповернення йому цього платежу у випадку розірвання договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін. Вказує, що відповідач порушив його права як споживача, що завдало йому душевних страждань внаслідок несвоєчасного отримання трактора для виконання польових робіт та подорожчання за цей час сільгосптехніки. Посилаючись на викладене, просить постановити рішення, яким на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України визнати недійсним договір фінансового лізингу від 19 вересня 2014 року №000677 та стягнути з ТОВ «ЛК «Еталон» на свою користь 110000 грн. авансового платежу, 22000 грн. комісії за організацію договору, 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди (а. с. 28). У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили визнати недійсним договір фінансового лізингу на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України та стягнути з відповідача 110000 грн. авансового платежу, 22000 грн. комісії за організацію договору, 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Представник відповідача ТОВ «ЛК «Еталон» у судове засідання не з'явився, направив письмові заперечення проти позову, в яких просить у задоволенні позовних вимог відмовити, справу слухати без представника відповідача (а. с. 47-52, 71, 72-73). Заслухавши позивача, його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 19 вересня 2014 року між ТОВ «ЛК «Еталон» і [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу №000677 (далі - Договір), відповідно до умов якого ТОВ «ЛК «Еталон» зобов'язалося придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування [PERSON] предмет лізингу - трактор МТЗ-892, а останній зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору (а. с. 8-22). Відповідно до п. п. 1.3, 2.1, 5.1, 5.2, 5.10 Договору замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації (додаток №3 до цього Договору) та сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу. Авансовий платіж - сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, в розмірі вказаному в додатку №1 до даного договору, сплачена лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця до дати передачі предмета лізингу; комісія за організацію - розуміє під собою одноразову плату за організацію та оформлення даного договору лізингоодержувача лізингодавцю при укладенні договору; комісія за передачу предмета лізингу - одноразова плата лізингоодержувача лізингодавцю за здійснення необхідних дій по передачі предмета лізину. Предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Лізингоодержувач має право сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку №1 до даного Договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. У разі недотримання лізингоодержувачем строку сплати авансового платежу (не враховуючи право лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців), строк поставки предмета лізингу може бути відповідно змінено. Як вбачається з п. 8.2.1 вказаного договору перший лізинговий платіж складається з: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору (надалі «комісія за організацію»); б) авансу ціни предмета лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу. Як вбачається з додатків №1, 2, 3 до Договору лізингу вартість предмета лізингу становить 220000 грн., розмір авансового платежу складає 50% вартості предмета лізингу - 110000 грн., розмір комісії за організацію (10%) - 22000 грн., розмір комісії за передачу (3%) - 6600 грн. (а. с. 20-22). Крім того, 19 вересня 2014 року [PERSON] підписав заяву, з якої вбачається, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору фінансового лізингу №000677 від 19 вересня 2014 року, у повному обсязі та коректно отримав інформацію від менеджера-консультанта Незванової О.В. (а. с. 53). 19 вересня 2014 року [PERSON] сплатив ТОВ «ЛК «Еталон» 94600 грн. авансового платежу, 22000 грн. оплати по договору №000677, а 26 вересня 2014 року він здійснив доплату до авансового платежу в розмірі 15400 грн. (а. с. 23, 24, 25). Як пояснив позивач у судовому засіданні на даний час предмет лізингу - трактор МТЗ-892 йому не переданий. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що у вересні 2014 року [PERSON] зателефонував йому і попросив сходити в ТОВ «ЛК «Еталон», щоб довідатися про умови купівлі трактора. У товаристві йому не дали копії самого договору, але надали додаток №2 до договору фінансового лізингу, який він віддав [PERSON] Також йому сказали, що після сплати необхідної суми, йому буде надано трактор. Згідно зі ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до ч. 2 ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. У відповідності з ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 6, ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. У відповідності з ч. ч. 1, 2, п. п. 4, 7, 10 ч. 3, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 3 абз. 1, абз. 2 ч. 2, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством. З договору фінансового лізингу від 19 вересня 2014 року №000677 вбачається, що [PERSON] для передачі йому в користування предмету лізингу повинен був сплатити ТОВ «ЛК «Еталон» перший платіж в розмірі 138600 грн., який складається з авансового платежу - 110000 грн., комісії за організацію - 22000 грн., комісії за передачу - 6600 грн. Як визнав у судовому засіданні [PERSON] на сьогоднішній день він сплатив ТОВ «ЛК «Еталон» 132000 грн., що на 6600 грн. менше ніж сума першого платежу, сплата якого відповідно до умов договору необхідна для передання йому предмету лізингу в користування. Тобто, [PERSON] не виконав своїх зобов'язань за договором у повному обсязі, а тому у задоволенні його позовних вимог про визнання договору фінансового лізингу недійсним, відшкодування майнової шкоди необхідно відмовити за безпідставністю. Враховуючи, що [PERSON] не виконав своїх зобов'язань за Договором у повному обсязі, його посилання на невиконання відповідачем своїх зобов'язань є безпідставними. Доводи позивача про те, що його було введено в оману щодо розміру і призначення платежів, що він не мав можливості ознайомитися з текстом договору є необґрунтованими та спростовуються підписами самого [PERSON] на кожній сторінці договору фінансового лізингу №000677, у додатках №1, 2, 3 до вказаного договору та заявою від 19 вересня 2014 року, копія якої є на а. с. 53. Крім того, у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він сам не став читати Договір, оскільки він був дуже великим. Покази свідка [PERSON] про те, що представник товариства не надав йому копії договору також не є підставою для задоволення позовних вимог. Посилання позивача на те, що спірний договір є недійсним, оскільки не був нотаріально посвідчений, також є безпідставними, оскільки частина 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначає, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Нотаріального посвідчення таких договорів чинне законодавство не вимагає. Інші доводи позивача також є безпідставними та не є підставою для задоволення позовних вимог. У зв'язку з викладеним, у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди також необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed