Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

03.07.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому вказувала про те, що згідно договору дарування від 02.09.2013 року, зареєстрованого за № 8960 та посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] позивач є власницею двокімнатної квартири за адресою: м. Донецьк, [ADDRESS]. У зв'язку з тяжким матеріальним становищем у травні 2014 року вона вирішила продати вищезазначену квартиру. За допомогою у продажі вона звернулась до ріелтора Красовського А.Д. 03.04.2014 року ріелтор привів покупця, [PERSON], для огляду квартири. Квартира покупцю сподобалась та 04.04.2014 року між ними було підписано договір про задаток. Але у відповідача була умова - він просив зареєструвати його у квартирі до підписання договору купівлі-продажу. Пояснив він таку вимогу тим, що свою квартиру він продав, знявся з реєстрації, а гроші на купівлю квартири позивача знаходяться на рахунку у банку. Банк не видає йому гроші без реєстрації. Позивач в свою чергу погодилась, але висунула умову, якщо з будь-яких причин договір купівлі-продажу не буде підписано у встановлені договором завдатку строки (до 04.06.2014р.), відповідач зобов'язується виписатися з її квартири у 10-денний термін. Відповідач погодився на такі умови. Вимог щодо мешкання у квартирі, чи перевезення якихось особистих речей не було, тому фактично відповідач у квартирі позивача ніколи не мешкав. 04.06.2014 року позивачем було підготовлено усі документи для укладання договору купівлі-продажу квартири, але покупець до сьогодні усіляко ігнорує як позивача так і ріелтора. Він не виходить на зв'язок, нічим не пояснюючи свою поведінку. Позивач вважає, що своїми діями відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання умов договору завдатку, також він порушує її права як власника володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. На даний час позивач не може учинити щодо свого майна угода угоду з іншим покупцем, бо в квартирі зареєстрована стороння людина. При таких обставинах, позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] у м. Донецька, та стягнути з відповідача на користь позивача. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та посилалась на доводи викладені в позовній заяві, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому, відповідно та в порядку ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та згоди позивача. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлені ці обставини. Відповідно до копії договору дарування квартири від 02.09.2013 року, зареєстрованого за № 8960 та посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.9) [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], що також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності за № 8792530 (а.с.10). З копії договору про завдаток від 04.04.2014 року (а.с.11) вбачається, що позивач був зобов'язаний зареєструвати відповідача у квартирі до підписання договору купівлі-продажу. Однак у разі, якщо з будь-яких причин договір купівлі-продажу не буде підписано у встановлені договором завдатку строки (до 04.06.2014р.), відповідач зобов'язується виписатися з її квартири у 10-денний термін. Відповідно до домової книги для прописки громадян, які мешкають у будинку « [ADDRESS] у м. Донецьку, відповідач [PERSON] зареєстрований за вищевказаною (а.с.6-8). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак фактично не мешкає з моменту прописки та особистих речей у квартирі не має, що також підтверджується довідкою № 452 від 02.07.2014 року, наданої головою комітету мікрорайону «Шахта 12/18» (а.с.12). Відповідно до відповіді з УПФУ в Пролетарському районі м. Донецька № 10311/03 від 24.07.2014 року (а.с.29) [PERSON] на обліку в управлінні не перебуває. Відповідно до відповіді з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Донецькій області [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.30). Власник житлового будинку, квартири, згідно ст.383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року зазначають, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства та, яку суди застосовують при розгляді справ як джерело права, та ст.41 Конституції України та положень ч.1ст.316, ч.1 ст. 317, ч.1 ст.319, ст. 318, ч.1 ст.320, ст.ст.386 ЦК України, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених законом та іншими законодавчими актами, він може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Проживання сторонніх осіб в квартирі є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності повному обсязі. Оскільки відповідач своїм проживанням порушує права позивача як власника спірної квартири, а позивач має право вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, отже позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Судовий збір в сумі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 383,391 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року ,

Outcome: approved