Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

02.09.2019 Позивач звернувся до суду. В обґрунтування позову посилався на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б/н від 06.02.2006, згідно якої отримала кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом в заяві. Згідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Договору Відповідач при укладенні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. За п. 1.1.3.2.4. Договору для АТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни Тарифів інших невід`ємних частин Договору. Відповідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. Позичальник повинен надавати банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Позивач надав відповідачу кредит, однак, відповідач неналежно виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим у неї станом на 15.08.2019 року наявна заборгованість 19099,64 грн., з яких: 6528,44 грн- заборгованість за тілом кредита; 4205,35 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00- заборгованість за нарахованими відсотками, 6280,15 грн.- нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 700,00 грн - нараховано пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн- штраф (фіксована частина), 885,70 грн - штраф (процентна складова). Просив стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 19099,64 грн та судові витрати. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 23 вересня 2019 року відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу термін на подання відзиву до суду. В зазначений термін відзив до суду, клопотань в порядку ст. 279 ЦПК України відповідач не подав. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступних висновків. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. З наданих до позову документів вбачається, що Позивач має Банківську ліцензію за №22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «Приват Банк». 06 лютого 2006 року відповідач подала заяву про встановлення на її платіжну карту кредитного ліміту, що стверджується копією анкети клієнта раніше ідентифікованого по рахунку/ картці та отримала кредит у розмірі 7000,00 грн., з базовою процентною ставкою 36 % із розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Позивач надав відповідачу кредит, тобто свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, однак, в порушення умов договору відповідач несвоєчасно сплачувала суми кредиту, внаслідок чого і утворилась заборгованість за кредитом. Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.02.2006, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] , станом на 15.08.2019 року відповідач має обліковану заборгованість в розмірі 19099,64 грн., з яких: 6528,44 грн- заборгованість за тілом кредита; 4205,35 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00- заборгованість за нарахованими відсотками, 6280,15 грн.- нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 700,00 грн - нараховано пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн- штраф (фіксована частина), 885,70 грн - штраф (процентна складова). Відповідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином виконав свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач [PERSON] отримала кредит, але належним чином не виконувала свої обов`язки за договором, за таких підстав суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення заборгованість за тілом кредита в розмірі 6528,44 грн та за простроченим тілом кредиту у розмірі 4205,35 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по нарахованій пені за прострочене зобов`язання в сумі 6280,15 грн, нарахованій пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн в сумі 700,00 грн; ; а також фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 885,70грн , суд виходить з правових позицій, висловлених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19 та зазначає наступне. Копії Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, що наявні в матеріалах даної справи та не підписані відповідачем, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 лютого 2006 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по нарахованій пені за прострочене зобов`язання в сумі 6280,15 грн, нарахованій пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн в сумі 700,00 грн; ; а також фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 885,70 грн слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 1075,76 гривень на користь позивача.

Outcome: partial