Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

02 червня 2021 до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 104-105, 110, 112-113 СК України, просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 31 серпня 2019 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 74, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908 гривень. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач з відповідачем знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 31 серпня 2019 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 74. За час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Причиною звернення до суду стало те, що з часом виявилося, що у сторін різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов`язки, в тому числі і у питаннях виховання дітей. Відповідач замість того, щоб дбати за матеріальний добробут сім`ї та їх спільної з позивачем дитини, став жити своїми інтересами, систематично отримувати гроші в кредит та використовувати їх на азартні ігри. На момент звернення з даною позовною заявою до суду сторони повністю припинили шлюбні відносини та стали проживати окремо, перестали вести спільне господарство. Позивач категорично налаштована на розлучення та не бажає формально зберігати шлюб. Їх спільний з відповідачем син [PERSON] залишається проживати разом з позивачем, на його утримання від відповідача позивач отримує аліменти за рішенням суду. Зі сторони позивача відсутні перепони у спілкуванні батька з дитиною. Спірних питань щодо поділу спільного майна набутого за час шлюбу у сторін немає. Ухвалою судді від 18 червня 2021 року після виконання вимог, передбачених ч.6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд справи на 30 липня 2021 року. Ухвалою суду від 30 липня 2021 було відкладено судовий розгляд справи на 12 серпня 2021 року на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України. В призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. До суду подана заява, в якій позивач просила цивільну справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач повторно в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позов відповідач до суду не направив. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, відповідач не надав. Клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшла. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 12 серпня 2021 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 31 серпня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 31 серпня 2019 року зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що 31 серпня 2019 року складено відповідний актовий запис № 74. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, мати - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 28 квітня 2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого долучена до матеріалів справи. Відповідно до довідки, виданої 31 травня 2021 року Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 02.07.2020 року; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 02.07.2020 року; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 02.07.2020 року. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення до суду з даною позовною заявою стало те, що нормальні сімейні стосунки між сторонами не склалися. Сторони припинили шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство, шлюб носить формальний характер. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, дитина сторін [PERSON] після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачем. Спірних питань стосовно поділу майна, набутого за час шлюбу, між сторонами немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає відновити своє дошлюбне прізвище [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 908 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved