Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

04 березня 2019 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» в особі представника за довіреністю Кривошей Г.В. звернулося до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 85574 гривень, а також суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1921 гривень. В обґрунтування позову вказав, що відповідачка, отримавши грошові кошти за електронним договором позики, не виконує свої зобов`язання, та не повертає кредитні кошти. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху, та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2019 року цивільну справі передано за підсудністю до Хортицького районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2019 року прийнято до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження у справі, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Сторони були повідомлені про місце, дату й час розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України та відповідним повідомленням на офіційному сайті Судової влади; надано час для подання відзиву та заперечень. Представник позивача за довіреністю Коцар О.С. в судове засідання не з`явилася, але 18.03.2020 року надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в\~судове засідання\~вчетверте не\~з`явилася,\~про причини\~неявки суду\~не повідомила,\~у визначений\~судом строк\~відзив на\~позовну заяву\~суду не\~надала,\~у зв`язку\~з чим\~відповідно до\~вимог ч.8\~ст.\~178,\~ч.2\~ст.\~247,\~ст.\~279,\~ч.1\~ст.\~280,\~ст.\~281\~ЦПК України\~суд вважає\~за необхідне\~розглянути справу\~на підставі наявних у справі матеріалів в порядку заочного провадження та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено судом, 20 лютого 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) підписано договір позики №13632 (а.с.21-25), за умовами якого (п.1.1. договору) Позикодавець зобов`язався надати Позичальникові на умовах, що передбачені даним договором грошові кошти в позику в сумі 2000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені в п.1.5. цього договору. Пунктом 1.2. договору визначено, що позика надається Позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту Позикодавця, за умови ідентифікації Позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.3. договору, строк позики складає 10 днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків (додаток до договору) до 01 березня 2016 року (а.с.24зв.). Цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний Позичальником та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за договором (п.1.4. договору). Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1). Вимоги до письмової форми правочину встановлені статтею 207 ЦК України, за змістом якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2). Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регламентуються Законом України «Про електронну комерцію». Пунктом 7 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Згідно з ст. 11 вказаного вище Закону, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, договір позики №13632 від 20 лютого 2016 року підписано [PERSON] (позичальником) шляхом заповнення одноразового ідентифікатору (паролю) у відповідності до норм ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З огляду на викладене, підписаний [PERSON] (позичальником) шляхом заповнення одноразового ідентифікатору (паролю) договір позики №13632 від 20 лютого 2016 року укладений з дотриманням порядку укладення електронних договорів, а тому прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання з надання відповідачу позики в сумі 2000 грн. виконані ТОВ «ВЕЛЛФІН» в повному обсязі, що підтверджується повідомленням про проведену транзакцію (а.с.28). Згідно з статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, відповідач взятих на себе договірних зобов`язань належним чином не виконала, отримані в позику кошти у строк, визначений у договорі в повному обсязі не повернула, чим порушила умови договору. Так, за розрахунком позивача, за [PERSON] обліковується заборгованість за основною сумою позики в розмірі 85574 гривень, з який 2000 гривень заборгованість за основною сумою позики, 83574 гривень заборгованість за відсотками згідно договору (а.с.26). Факт наявності наведеної вище заборгованості та її розмір не спростовано відповідачем. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості є доведеними, обґрунтованими та підтвердженими доданими документами. У зв`язку з чим, задовольняються судом. Судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачем, 1\~921, 00 гривень судового збору в порядку ст.141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved