Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

02 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в якій просить: визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 19 квітня 1979 року належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , у якому разом з позивачем зареєстровані відповідачі по справі, які є членами її сім`ї, але з вересня 2014 року у будинку фактично не проживають, ніякої участі у витратах по оплаті комунальних послуг та утриманню житла не приймають, їх місцезнаходження позивачу [PERSON] невідоме. Факт реєстрації відповідачів у належному позивачу будинку перешкоджає йому оформити житлову субсидію, що негативно впливає на його майновий стан та порушує його права, як власника, з огляду на що [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2019 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Бахмутської районної державної адміністрації в Донецькій області, позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 09 годину 30 хвилин 15 листопада 2019 року та визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. Ухвалою суду від 15 листопада 2019 року судове засідання відкладене на 09 годину 00 хвилин 12 грудня 2019 року для виклику відповідачів та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. До судового засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялись належним чином: позивач - у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а представник позивача - у відповідності до абзацу 2 частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом вручення повістки безпосередньо у суді. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його та позивача участі з зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Заперечень щодо заочного розгляду справи від позивача та його представника не надійшло. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином: у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явились за невідомою суду причиною. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі на адресу суду не надавали, а у встановлений ухвалою про відкриття провадження строк відзив на позовну заяву не надали. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення підготовчого засідання(у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України: шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань) представник третьої особи - Служби у справах дітей Бахмутської районної державної адміністрації в Донецькій області - до судового засідання не з`явився, головним спеціалістом-юрисконсультом служби Врублевською К.О. подано заяву, у якій вона зазначила, що просить справу розглядати без її участі, та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] вважає недоцільним визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а в частині повнолітніх громадян позов підтримує. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про судове засідання, але причин неявки суду не повідомили, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 19 квітня 1979 року (а.с. 18-20). При цьому, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 12 грудня 2019 року за № 192678913, відомості щодо права власності, інших речових прав, іпотек, обтяжень щодо будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відсутні (а.с. 61). З акту від 23 вересня 2019 року, складеного головою квартального комітету № 7 Власенко Л.М. , вбачається, що у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2014 року відповідачі не проживають (а.с. 15). Згідно довідки № 5042 від 19 вересня 2019 року, виданої начальником відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради Стрекалово. В. , у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , її чоловік - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , та дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). З відповідей начальника відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради Коцюбинської А. за вх. №№ 33601, 33602, 33599 від 18 жовтня 2019 року та № 39938 від 03 грудня 2019 року вбачається, що за даними картотеки відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33, 34, 35, 55). Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім`ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у вищезазначеному будинку понад один рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідачі не надали суду доказів того, що перестали користуватися будинком з поважних причин та мають право на збереження за ними права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що позивач довів свої вимоги в частині визнання вказаних осіб такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] , і вони підлягають задоволенню. Вирішуючи питання стосовно визнання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що в даній частині позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у належному позивачу будинку разом зі своїми батьками: [PERSON] та [PERSON] , які станом на теперішній час залишаються зареєстрованими за вказаною адресою. Статті 14, 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що держава забезпечує дітей правом на проживання, діти членів сім`ї наймача або членів його сім`ї мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права неповнолітніх підлягають захисту на підставі п. 3 ст. 1 Конвенції про права дитини, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей». Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. У відповідності до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи наведені норми права, а також те, що неповнолітня [PERSON] не проживає за місцем реєстрації не з власної ініціативи (тобто причину не проживання не можна визнати неповажною), вона не може бути визнана такою, що втратила право користування цим житлом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що Служба у справах дітей Бахмутської районної державної адміністрації в Донецькій області заперечує щодо задоволення позовних вимог в частині, що стосується неповнолітньої дитини, тобто визнання її особою, яка втратила право користування жилим приміщенням, суд вважає необхідним залишити за неповнолітньою [PERSON] право користування житловим приміщенням за вказаною адресою та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Outcome: partial