overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

03 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON]. про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 24.04.2010 року, від якого мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дружини не надає. Позивач просить стягнути з відповідача на своє утримання аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною [PERSON]., [INFO] трьохрічного віку. Позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі . Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років . Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У судовому засіданні встановлено, що позивач[PERSON] та відповідач [PERSON] знаходяться у шлюбі, зареєстрованому Виконкомом Лисівської сільської ради, актовий запис № 6, з 24.04.2010 року (а.с. 4). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою, та знаходяться на її утриманні (а.с. 5,6). З урахуванням вимог ст. ст. 82-84 Сімейного Кодексу України, а також того, що відповідачем до суду не надано доказів неможливості виплати аліментів на утримання дружини, ураховуючи стан здоров'я відповідача - не є інвалідом, працює в Локомотивному депо м. Красноармійська, має постійний прибуток, ураховуючи матеріальне становище позивачки, суд вважає, що відповідач може виплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною трьохрічного віку. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України суд ухвалює рішення на попередньому судовому засіданні в разі визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

03 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить поділити між нею та її колишнім чоловіком спільно набуте під час шлюбу майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 березня 1998 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який на даний час розірвано. Шлюбний договір між ними не укладався. За час проживання в шлюбі ними було набуте майно, право власності на яке було оформлене на відповідача, а саме: квартира [ADDRESS] та гаражний бокс [NUMBER] в підземному гаражі в будинку [ADDRESS], загальною вартістю 3163930,00 гривень. Вищенаведене майно позивач просить поділити між ними навпіл, виділивши кожному з них по 1/2 частині квартири та гаражного боксу. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач та її представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

03 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Провадження по вказаній справі відкрито 05 вересня 2014 року. [PERSON] звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить в порядку ст.ст. 151, 152 ЦПК України, накласти арешт на спірну квартиру та гаражний бокс, а саме на квартиру [ADDRESS] та гаражного боксу [ADDRESS], враховуючи те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідженням матеріалів справи встановлено наступне. Згідно зі ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб. Положеннями ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами. Встановлено, що квартира [ADDRESS] та гаражний бокс [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON], дані обставини підтверджуються договорами купівлі-продажу квартири та гаражного боксу (а.с. 7-9). Як вбачається із заяви про забезпечення позову, відповідач [PERSON] може відчужити вищевказане майно на користь сторонніх осіб. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в заяві позивача, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, шляхом накладення арешту на вказане в заяві майно, що належить відповідачу, оскільки невжиття цих заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, якщо позовні вимоги будуть задоволені. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

03 вересня 2014 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 1983 року. Позивач з відповідачем не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сім'ю позивач не бажає та вважає, що шлюб носить формальний характер, просить суд шлюб розірвати (а.с. а.с. 3 - 4). Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до вказаної заяви, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 26). Відповідач в судове засідання не з'явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила, тому суд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи (а.с. а.с. 17, 19). Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 1983 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, видане 30 грудня 1983 року РАГС Індустріального району м. Дніпропетровська, актовий запис № 1410 (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку, [PERSON], [INFO], яка проживатиме окремо разом зі своєю сім'єю (а.с. 11). Через відсутність взаєморозуміння, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сім'ю, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин з квітня 2014 року. Позивач зберігати сім'ю не бажає, вважає, що сім'я розпалася остаточно, збереження сім'ї неможливе. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

03 вересня 2014 року позивач звернувся до Малинського районного суду з позовом до відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав заяву в якій позов підтримав повністю, просить розглянути справу без участі представника , не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі. Зазначив в позовній заяві, що відповідно до укладеного 03 жовтня 2012 року між сторонами кредитного договору № ZRRWRG08860088, [PERSON] отримав кредит у розмірі 4999,64 грн. по 02 липня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % річних. Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі. В порушення умов кредитного договору та статті 526 ЦК України відповідач свої зобов'язання не виконує. Розмір заборгованості [PERSON] перед банком станом на 15 серпня 2014 року становить - 8998,34 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, будь - яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. В статті 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № ZRRWRG08860088 від 03 жовтня 2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 4999,66 грн. на строк 9 місяців по 02 липня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % річних. ( арк..с. 5). Відповідно до розрахунку заборгованості видно, що станом на 15 серпня 2014 року заборгованість відповідача перед банком становить 8998,34 грн. з яких 4449,13 грн. заборгованість за кредитом, 0,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 246 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 3397,67 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань , 500 грн. штраф ( фіксована частина ), 404,68 грн. - штраф ( процентна складова). ( арк.с. 4). З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

03 вересня 2014 року позивач звернувся до Малинського районного суду з позовом до відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав заяву в якій позов підтримав повністю, просить розглянути справу без участі представника , не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі. Зазначив в позовній заяві, що відповідно до укладеного 27 жовтня 2008 року між сторонами кредитного договору б/н, [PERSON] отримав кредит у розмірі 1 тис. грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних. Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі. В порушення умов кредитного договору та статті 526 ЦК України відповідач свої зобов'язання не виконує. Розмір заборгованості [PERSON] перед банком станом на 31 липня 2014 року становить - 5966,57 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, будь - яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направляв Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. В статті 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору б/н від 27 жовтня 2008 року відповідач отримав кредит в сумі 1 тис. грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку на строк дії картки зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних. ( арк.с. 9 ). Відповідно до розрахунку заборгованості видно, що станом на 31 липня 2014 року заборгованість відповідача перед банком становить 5966,57 грн. з яких 984,84 грн. заборгованість за кредитом, 2169,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2290 грн. - комісія за користування кредитом, 250 грн. - штраф ( фіксована частина ) , 272,22 грн. - штраф ( процентна складова). ( арк.с. 6). З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

03 вересня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити та просила суд строк для примирення не надавати, оскільки з відповідачем не проживає більше 6 років. Також зазначила, що на теперішній час вона проживає з іншим чоловіком [PERSON] однією сім'єю, від якого [INFO] народила доньку [PERSON]. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 29 серпня 1992 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. З січня 2009 року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття, загальне господарство не ведуть. Як вбачається з матеріалів справи, позивач на теперішній час перебуває у сімейних відносинах з [PERSON] від яких мають доньку [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 02.10.2014 року, а/з №3032, де у графі батько вказано «[PERSON]»). Враховуючи вищевикладене, та те, що позивач перебуває у сімейних відносинах з іншим чоловіком, від яких має доньку [PERSON], [INFO]., згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

03 вересня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, просила визнати його таким, який втратив право користування квартирою № 15 будинку № 39 по вул. Адмірала Макарова в м. Миколаєві. В обґрунтування вимог посилалась на те, що відповідач в квартирі не мешкає з 17 січня 2012 року, зобовязався змінити місце реєстрації в добровільному порядку, проте до сьогоднішнього часу цього не зробив, теперішнє його місце проживання невідоме. У судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Позивач, згідно наданої заяви просила про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, згодна на заочний розгляд справи. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача матеріали справи не містять, письмові заперечення проти позову суду не надані. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. 30.08.2010 року позивач прописала відповідача в зазначеній квартирі як тимчасового мешканця. З 17 січня 2012 року [PERSON] в спірній квартирі не проживає, його особистих речей в ній немає, витрати по утримання квартири не несе. Обставини непроживання відповідача підтверджуються також актом про не проживання, складеним 02.10.2014 року у присутності сусідів, завіреним ТОВ Центральний 1. В силу ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відомості про поважність причин відсутності відповідача за місцем постійного проживання не надані, суд вважає, що він втратив право користування квартирою № 15 будинку № 39 по вул. Адмірала Макарова в м. Миколаєві. Вказані обставини в повному обсязі підтверджуються матеріалами цивільної справи. За такого позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

03 вересня 2014 року позивачка звернулась до відповідача з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. В шлюбі мають двох неповнолітній дітей. Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що вони часто сварились, з'ясовували стосунки, унаслідок чого припинили шлюбні відносини, проживають в одному будинку, але фактично сім'я розпалася. Під час розгляду справи позивачка просила задовольнити позов. Відповідач позов не визнав, заперечував проти розірвання шлюбу. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105, частина 1 ст.110 СК України встановлюють, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частина 1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони зареєстрували шлюб 26 жовтня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.5). В шлюбі мають двох дітей: [PERSON], яка народилась [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 6, 7). Діти проживають з позивачкою. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 23 вересня 2014 року подружжю надавався двохмісячний строк для примирення. Однак, протягом цього строку сторони не примирились і не відновили подружні відносини. Тому суд не погоджується з твердженнями відповідача про те, що сім'ю можливо зберегти, і приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Ураховуючи бажання позивачки, суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

03 вересня 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, у якому вказувала, що 04.08.2007 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №362. У сторін від спільного життя є донька [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивачки. Посилаючись на те, що батько відмовляється від надання будь-якої допомоги, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для осіб даного віку. Позивачка у судове засідання не з'явилась, однак надала заяву, у якій позов підтримала, просила суд розглянути справу у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак надав заяву, у якій позов визнав, просив суд розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що 04.08.2007 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №362. У сторін від спільного життя є донька [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач не приймає ніякої участі в утриманні та вихованні дитини та відмовляється від надання будь-якої допомоги. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved