Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

03 травня 2017 року позивач звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до Шишацької селищної ради, Шишацької РДА, про визнання права власності на спадкове майно померлого батька [PERSON]. В обґрунтування позивних вимог зазначив, що являється спадкоємцем за законом після померлого [INFO] його батька [PERSON]. До складу спадкового майна померлої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, проте приватний нотаріус Плаксіна П.Б. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді даної земельної ділянки через те, що Державний акт на землю був виданий після смерті спадкодавця. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились. Позивачем надана заява про розгляд справи без його участі та участі його представника та повне підтримання позовних вимог. Представник відповідача - Шишацької селищної ради в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, свою правову позицію щодо предмету спору не висловив, заперечень проти позову не надавав. Представник іншого відповідача Шишацької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, надала заяви про розгляд справи у її відсутність та визнання позовних вимог. Треті особи в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, заперечень проти позову не висловлювали. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з наступного. [INFO] в с. Великий Перевіз Шишацького району Полтавської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 07.05.1999 Великоперевізькою сільською радою Шишацького району Полтавської області (а.с.6). При вивченні матеріалів спадкової справи №166/2016 щодо майна померлого [PERSON], яка ведеться приватним нотаріусом Плаксіною П.Б. судом встановлено, що померлий заповіту не залишив, його єдиним спадкоємцем першої черги за законом, що відповідно до положень ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном, є син [PERSON] (а.с. 35-37). Наявність вищевказаних родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим 21 грудня 1975 року Великоперевізькою сільською радою Шишацького району Полтавської області (а.с.9). Постановою приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу Плаксіної П.Б. від 18 січня 2017 року спадкоємцю [PERSON] відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину померлого [PERSON] у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,21га оскільки правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку виданий 20 серпня 2002 року, тобто після смерті спадкодавця [PERSON] (а.с.11). Так, 07 жовтня 1996 року Шишацькою РДА на ім'я члена кпсп «Шевченка» с. Великий Перевіз Шишацького району Полтавської області [PERSON] видано сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай) розміром 2,5 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності кпсп (а.с.7). 20 серпня 2002 року Великоперевізькою сільською радою Шишацького району Полтавської області за реєстровим номером 301/317 на ім'я [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] про належність йому на праві приватної власності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,21 га, яка розташована та території вищевказаної сільської ради (а.с.8). Згідно ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що спадщина відкрилась та була прийнята спадкоємцем до набрання чинності ЦК України, суд розглядаючи спірні правовідносини керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення. Згідно ст. 5 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Згідно ч. 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Пунктом 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно п. 2 вказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ч. 10 ЦК УРСР громадяни можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно, обирати рід занять і місце проживання, мати права автора твору науки, літератури і мистецтва, відкриття, винаходу, раціоналізаторської пропозиції, промислового зразка, а також мати інші майнові та особисті немайнові права. Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч.1 ст. 529 ЦК УРСР). Враховуючи те, що процес паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств та видачі відповідних Державних актів на землю їх колишнім членам тривав на протязі декількох років - Державний акт, що посвідчує право власності [PERSON], як колишнього члена КПСП на земельну ділянку площею 2,21га був виданий вже після смерті останнього, хоча право на вказану земельну ділянку він тримав ще за своє життя. Таким чином успадкувавши після смерті батька належну останньому земельну ділянку позивач позбавлений можливості переоформити її на своє ім'я, що є перешкодою для реалізації ним свого права власності на землю. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved