Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

02 квітня 2018 року [PERSON] звернулася з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дітей. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що від шлюбу з [PERSON] у них народилося двоє дітей - син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось, у них постійно виникають сварки, вони не знаходять спільної мови, а тому з початку лютого 2018 року вона з дітьми проживає окремо. Чоловік не надає коштів на утримання дітей, хоча має таку можливість, адже працює викладачем у ТОВ «Дружба-Нова», має постійне місце роботи та доходи, інших утриманців у [PERSON] немає. Вона сама не працює, проживає з дітьми у своїх батьків, має підсобне господарство, яке є їхнім єдиним джерелом доходів. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 31). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 29). Відзиву на позовну заяву та заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін народилося двоє дітей - син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а.с. 3, 4, 5). Діти проживають разом з матір'ю, що підтверджується довідкою Дащенківської сільської ради Варвинського району Чернігівської області № 3-18/49 від 02 квітня 2018 року (а.с. 7). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 02 квітня 2018 року (а.с. 6) комісією виконкому встановлено, що [PERSON] на території Дащенківської сільської ради не зареєстрована, але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своїми батьками та двома синами. Діти - [PERSON] та [PERSON], проживають разом з матір'ю і перебувають на її утриманні. При цьому діти забезпечені всім необхідним (одягом, харчами) і регулярно відвідують дитячий садок в с. Дащенки. Житловий будинок, в якому проживає сім'я [PERSON], знаходиться в задовільному стані, опалюється природним газом та обладнаний водогоном. Сімя [PERSON] утримує в особистому підсобному господарстві двох корів, коня, свиней, птицю, кролів та обробляє 0,50 га присадибної земельної ділянки. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789XІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] має постійне місце роботи і заробіток. Доказів на підтвердження того, що відповідач має інших утриманців або незадовільний стан здоров'я, суду не надано. Інформація про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів відповідача, а також про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, в матеріалах справи відсутня. За таких обставин, оскільки відповідач є батьком дітей і повинен нарівні з матір'ю їх утримувати, аліменти слід стягувати з нього у частці від його заробітку (доходу), оскільки позивач скористалася передбаченим ч. 3 ст. 181 СК України правом вибрати такий спосіб отримання аліментів, щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду (02 квітня 2018 року) і до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан і стан здоров'я відповідача та дітей, відсутність у відповідача інших утриманців. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. В разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із сторін або в разі настання інших обставин, що мають істотне значення, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, поданим на підставі ст. 192 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути судовий збір в дохід держави, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати.

Outcome: approved