Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

02 червня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом, який вони збільшили 04.08.2017, до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої злочином, в якому просять суд стягнути на їх користь з відповідача майнову шкоду у розмірі 155260,16 гривень та моральну шкоду на користь позивача [PERSON] в розмірі 60000 гривень, на користь позивача [PERSON] в розмірі 30000 гривень. Свої вимоги обґрунтовують тим, що вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.05.2016 відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з випробувальним терміном, по даному кримінальному провадженню позивач [PERSON] була потерпілою. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження, частина яких відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, частина до категорії ушкоджень середньої тяжкості. Також, у ДТП був пошкоджений автомобіль позивачів Chevrolet Caprice, державний номер [NUMBER]. Позивачі просять суд стягнути з відповідача на їх користь майнову шкоду у розмірі 155260,16 гривень спричинену пошкодженням належного їм автомобіля. Також позивачі просять стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену злочином, а саме: на користь [PERSON] у сумі 50000 гривень, яка полягає у фізичному болі та стражданні та у сумі 10000 гривень, яка полягає у душевних стражданнях, повязаних з пошкодженням автомобіля; на користь [PERSON] у сумі 20000 гривень, яка полягає у душевних стражданнях, повязаних з пошкодженням власного автомобіля та у сумі 10000 гривень, яка полягає у душевних стражданнях, повязаних з протиправною поведінкою відповідача щодо його дружини. Оскільки відповідач добровільно не відшкодував спричинену шкоду, позивачі змушені звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 22.06.2017, постановленої без виходу суду до нарадчої кімнати, яка занесена до журналу судового засідання 22.06.2017 було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз» (а.с. 38). В судовому засіданні позивачі та їх представник вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнає та згідно письмових заперечень просить відмовити в його задоволенні в звязку з необґрунтованістю. Свої заперечення обґрунтовує тим, що між ПрАТ «Європейський страховий союз» та [PERSON] був укладений договір (поліс) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ № АЕ/5733121 терміном дії з 03.11.2015 по 02.11.2016, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 50000 гривень, розмір франшизи 1000 гривень. Внаслідок настання ДТП 23 грудня 2015 року настав страховий випадок. Відповідно до повідомлення від 28.07.2016 № 06-02/355 розмір страхового відшкодування згідно Полісу № АЕ/5733121 загалом становить 37049,75 гривень та в п. 1.2 цього повідомлення зроблено запис, що позивач [PERSON] ознайомлений із розрахунком та порядком виплати і жодних вмотивованих заперечень щодо його розміру немає. Відповідні грошові кошти були сплачені позивачу в повному обсязі. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди зазначає, що дійсно автомобіль позивачів отримав механічні пошкодження внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача та позивач [PERSON] зазнала тілесні ушкодження, але розмір заявленої позивачами моральної шкоди є необґрунтованим ними та завищеним. Представник третьої особи в судове засідання не зявилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, подала до суду відзив на позовну заяву, в прохальній частині якого міститься заява про розгляд справу за відсутності представника ПрАТ «Європейський страховий союз». Згідно відзиву, з відповідачем був укладений довір (поліс) обовязкового страхування цивільної відповідальності власників ТЗ № АЕ/5733121 терміном дії з 03.11.2015 по 02.11.2016. 23 грудня 2015 року об 11.30 годині по вулиці Будівельників міста Рубіжне сталося зіткнення автомобілів «Фольксваген Кадді», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та «Шевроле Каприз», держаний номер [NUMBER], при якому автомобілі отримали значні механічні ушкодження. 26.05.2016 вироком Рубіжанського міського суду Луганської області [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. За умовами договору (полісу) обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних ТЗ № АЕ/5733121 даний випадок був визнаний страховим. Згідно рішення прийнятого страховиком щодо здійснення виплати був складений страховий акт № 1180/16 від 16.01.2017. Розмір страхового відшкодування становив 37049,75 гривень та його виплата проведена [PERSON] у період з 23.11.2016 по 25.01.2017. Також згідно наданих чеків позивачем [PERSON], сума витрат на її лікування становила 5758,08 гривень, яка їй виплачена 13.02.2017. Страховик здійснив виплату страхового відшкодування у повному обсязі за умовами договору страхування та Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 44-46). Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши докази, які містяться у справі, оглянувши кримінальне провадження № 1-кп/425/131/16, справа № 425/918/16-к, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 26.05.2016 Рубіжанським міським судом Луганської області було постановлено вирок в кримінальному провадженні № 425/918/16-к, 1-кп/425/131/16, відповідно до якого [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк у вигляді одного року та зобовязано його повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання (а.с. 5-9). Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 21 липня 2016 року вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.05.2016 щодо [PERSON], засудженого за ч. 1 ст. 286 КК України змінено та виключено з вироку призначення [PERSON] додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. В іншій частині вирок залишено без змін (а.с. 10-11). За кримінальним провадженням № 425/918/16-к, 1-кп/425/131/16 потерпілою особою була [PERSON]. Як вбачається з вироку Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.05.2016, 23.12.2015 приблизно об 11 годині 30 хвилин [PERSON], керуючи транспортним засобом «Volksvagen Caddi» державний номер [NUMBER], рухаючись по проїзній частині вулиці Будівельників, зі сторони вулиці Мендєлєєва в сторону проспекту Московського міста Рубіжне Луганської області, порушив вимоги п. 16.12 ПДР України (на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобовязаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч), допустив виїзд свого автомобіля на нерегульоване перехрестя вулиці Миру та вулиці Будівельників міста Рубіжне, де між правою стороною його автомобіля і передньою стороною автомобіля [NUMBER], відбулося зіткнення. На момент зіткнення автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON] рухався по проїзній частині вулиці Миру зі сторони вулиці Студентської в сторону вулиці Будівельників. В результаті зіткнення автомобілів [NUMBER] та «Chevrolet Caprice» державний номер [NUMBER], пасажир автомобіля [NUMBER] [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Тілесні ушкодження виявлені у [PERSON], згідно висновку судово-медичної експертизи № 12 від 25.01.2016, у вигляді: забита рана надбрівної області зліва, перелом кісток носу, як по окремості так і в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя; закрита черепно-мозкова травма, яка супроводжується струсом головного мозку відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя; забиття лівого плеча відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; закритий перелом внутрішньої кісточки правої гомілки зі зміщенням уламків відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоровя; закритий неускладнений перелом 5-го ребра відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоровя. Відповідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина відповідача [PERSON] у заподіянні шкоди позивачам встановлена вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 26.05.2016, який було змінено ухвалою апеляційного суду Луганської області від 21.07.2016 та який набрав законної сили 21.07.2016, та відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Відповідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальному процесі, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія СХХ № 881427 від 01.10.2014, власником автомобіля [NUMBER], 1992 року випуску є [PERSON] (а.с. 12). Позивачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 1992 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу, тобто зазначений автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, що додатково визнається позивачами в судовому засіданні (а.с. 13). Відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до звіту № 33-D/17/5 від 07.07.2016 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу виконаного ТОВ «Всеукраїнська Експертна Компанія «СОВА», вартість матеріальних збитків завданих пошкодженням транспортного засобу «Chevrolet Caprice», державний номер [NUMBER] становить 69234,75 гривень, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 191309,91 гривня, вартість фізично знищеного транспортного засобу 31185,00 гривень (а.с. 72-80). Згідно з п. 30.2. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно повідомлення страхової компанії про розмір страхового відшкодування від 28.07.2016 по страховій виплаті за № 1180/16 та виписки по рахунку позивача [PERSON], йому в період з 23.11.2016 по 25.01.2017 було сплачено страхове відшкодування 37049,75 гривень, яке є різницею між вартістю пошкодженого автомобіля до та після ДТП (а.с. 14, 16-17). Із розміром зазначеного страхового відшкодування погодився позивач [PERSON], що підтверджується наявністю його підпису на цьому повідомленні, а також це визнано ним в судовому засіданні (а.с. 14). Також, позивач [PERSON] в судовому засіданні визнав, що знищений автомобіль «Chevrolet Caprice» залишився у нього, він зняв з автомобіля деякі вціліли деталі, рештки автомобіля здав на металобрухт. Отже, суд вважає, що відшкодування позивачам майнової шкоди було здійснено страховиком в повному обсязі відповідно до вимог діючого законодавства. Заявляючи в позові вимогу про стягнення майнової шкоди за пошкоджений автомобіль у 155260,16 гривень, позивачі рахують суму відшкодування шляхом вирахування з вартості ремонту автомобіля у 191309,91 гривень суми сплаченого ним страхового відшкодування у 37049,75 гривень. Суд не погоджується з таким розрахунком позивачів, оскільки він є безпідставним, в звязку з таким. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, зокрема, шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, в цій справі, розмір майнової шкоди, завданій позивачам відповідачем, визначається вартістю їх автомобіля на час дорожньо-транспортної пригоди, тобто 69234,75 гривень. Страховик сплатив позивачам 37049,75 гривень з вирахуванням франшизи у 1000 гривень, знищений автомобіль вартістю 31185,00 гривень залишився у позивачів, тобто позивачі отримали відшкодування в повному обсязі (37049,75 + 31185,00 + 1000,00 = 69234,75 гривень), що відповідає ст.ст. 22, 1166, 1192, 1194 Цивільного кодексу України та ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Визначення розміру відшкодування у спосіб, зазначений позивачами у їх позовній заяві, не передбачено діючим законодавством, тому вимоги про стягнення майнової шкоди у сумі 155260,16 гривень, повязані з пошкодженням належного позивачам автомобіля, є безпідставними та в цій частині позовних вимог суд відмовляє. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачів відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з обставин справи, суд вважає, що позивачі зазнали моральну шкоду, яка виявилася у душевних стражданнях, в звязку з знищенням їх автомобіля, а також у душевних стражданнях, у зв'язку з протиправною поведінкою щодо них відповідача. Також, позивач [PERSON] зазнала моральну шкоду, яка виявилася у фізичному болі та стражданнях, у звязку з ушкодженням її здоровя. Доказів в спростування цього відповідачем до суду не надано, при цьому обовязок доказування відсутності завдання шкоди покладається згідно ст.ст. 1166, 1167 ЦК України саме на відповідача. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивачі зазнали у звязку із знищенням їх автомобіля в сумі по 10000,00 гривень кожному позивачу, суд погоджується з представником відповідача, що цей розмір є завищеним. В ході розгляду справи позивачами не було надано суду доказів в підтвердження обставин, які зазначені у позовній заяві, якими вони обґрунтовували позовні вимоги в цій частині доказів неможливості у зручний для них час відвідування лікарні, поліції, суду, необхідністю користування таксі, грошових витрат тощо. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди за душевні страждання позивачів, повязаних із знищенням їх автомобіля, суд вважає, що десяти відсотків дійсної вартості автомобіля до настання ДТП буде достатньо для компенсації їх страждань, через те підлягають стягненню з відповідача на користь кожного з позивачів по 3461,74 гривні (69234,75 * 10% = 6923,48 / 2 = 3461,74), в решті вимог про стягнення кожному з позивачів по 6538,26 гривень суд відмовляє (10000 3461,74 = 6538,26). В частині вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач [PERSON] зазнав у звязку із протиправною поведінкою відповідача щодо його потерпілої дружини позивача [PERSON] у сумі 10000 гривень, суд вважає справедливим визначити розмір відшкодування у 1000 гривень, а в решті вимог у 9000 гривень відмовити за недоведеністю. Відтак, доказів відсутності у позивача [PERSON] сну, відвідування лікарів та неможливістю дружини виконувати домашню роботу та перекладення на нього домашніх обовязків, які до ДТП виконувала його дружина, до справи не надано. В частині вимог стягнення відшкодування моральної шкоди, яка виявилася у фізичному болі та стражданнях, у звязку з ушкодженням здоровя позивача [PERSON], суд вважає, що справедливий та розумним розміром компенсації за ці страждання буде сума у 20000 гривень, в решті 30000 гривень суд відмовляє як явно завищеної. Судом встановлено, що в періоди 23.12.2015 15.01.2016, 18.01.2016 25.02.2016, 28.02.2017 14.03.2017 позивач [PERSON] перебувала на лікуванні у травматологічному відділенні Рубіжанської центральної міської лікарні з діагнозами, повязаними з ушкодженнями її здоровя у дорожньо-транспортній пригоді 23.12.2015. Згідно з виписними епікризами позивачу було проведено дві операції та відповідне лікування, по закінченню якого вона була виписана у 2017 році з відділення з одужанням, працездатна (а.с. 18-20, 99). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір цього відшкодування суд врахував характер тілесних ушкоджень позивача [PERSON] (легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження; частина їх розташована на обличчі потерпілої, перелом гомілки та відповідно її обмеження вільного пересування певний час та кульгавість у 2016 році з наступним відновленням у березні 2017 року опорної функції правої нижньої кінцівки; залишення на обличчі та нозі рубців тощо), тривалість та характер її лікування (23.12.2015 15.01.2016, 18.01.2016 25.02.2016, 28.02.2017 14.03.2017; перенесення двох операцій під час лікування, стан здоровя потерпілої під час виписки з лікарні), її власне відношення до спричинених їй тілесних ушкоджень, глибину її душевних страждань з цього приводу (ДТП відбулося напередодні родинних свят дня народження [PERSON], роковин весілля позивачів, святкування Нового року), тому саме виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача [PERSON] за страждання, повязані з ушкодженням її здоровя, слід стягнути моральну шкоду саме у 20000 гривень. Доказів в підтвердження зазначених у судовому засіданні інших обставин щодо неможливості [PERSON] займатися спортом та фізичною працею, продовжувати вести активний спосіб життя, неможливості подальшого працевлаштування, виконання домашньої роботи, якими позивач обґрунтовує позовну вимогу в цій частиці, суду не надано. Підсумовуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 23461,74 гривень (3461,74 + 20000), на користь позивача [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 4461,74 гривень (3461,74 + 1000), в частині стягнення з відповідача на користь позивачів майнової шкоди у сумі 155260,16 гривень, відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] в сумі 36538,26 гривень та на користь [PERSON] в сумі 25538,26 гривень суд відмовляє. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору. Позивачі є звільненими від сплати судового збору за п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Судом задоволені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, тому з відповідача на користь держави слід стягнути 1280,00 гривень за кожну задоволену вимогу на користь кожного позивача по 640,00 гривень мінімального судового збору (640 + 640 = 1280).

Outcome: partial