Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

04 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 52740 грн., штрафних санкцій (ст. 625 ЦК України) в сумі 3838,71 грн., процентів за користування грошима (ст. 1048 ЦК) в сумі 47572,52 грн. та судових витрат в розмірі 1541,51 грн., а всього просить стягнути 105692 гривні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 червня 2015 року між ним (позивачем) та відповідачем був укладений та нотаріально посвідчений нотаріусом Луніною Т.А. (реєстровий № 843) договір позики грошових коштів, за яким [PERSON] позичив у нього 2000 доларів США. Суму позики відповідач зобов`язався повернути рівними платежами у гривні в сумі, що на момент виплати чергового платежу дорівнює 250 доларів США з останньою виплатою не пізніше 25 червня 2017 року. Однак відповідач порушив свої зобов`язання і жодного платежу не здійснив, від перемовин з ним ухиляється, змінив номер телефону та будь-яких заходів для виконання договору не приймає. Подалі позивач до суду не з`явився, надав заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує повністю за заявленими підставами, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення(а.с.35). Відповідач[PERSON] у судове засідання, призначене на 21 вересня 2020 року, не з`явився повторно, причини своєї неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Однак надав до суду заяву про застосування до виниклих правовідносин наслідків спливу позовної давності(а.с.14). Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, ухваливши у справі заочне рішення відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. (частина перша та друга статті 1049 ЦК України). Судом встановлено, що згідно посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харкіівської області Луніною Т.А.( реєстровий номер 843) договором позики грошових коштів серії НАН № 888696 від 25 червня 2015 року [PERSON] (позикодавець) надав у позику [PERSON] ( позичальнику) грошові кошти в сумі 44200,00 грн., що на момент укладення договору за домовленістю сторін становить 2000 доларів США 00 центів. Строк повернення позики встановлений до 25 червня 2017 року. Згідно пункту 1 наданого позивачем оригіналу договору позики вбачається, що позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у порядку та в строки, що передбачені нижче: 5525 грн., що є еквівалентом 250 дол. США не пізніше 25.09.2015 року; 5525 грн. що є еквівалентом 250 дол. США не пізніше 25.12.2015 року; 5525 грн. що є еквівалентом 250 дол. США не пізніше 25.03.2016 року; 5525 грн. що є еквівалентом 250 дол. США не пізніше 25.06.2016 року; 5525 грн. що є еквівалентом 250 дол. США не пізніше 25.09.2016 року; 5525 грн. що є еквівалентом 250 дол. США не пізніше 25.12.2016 року; 5525 грн. що є еквівалентом 250 дол. США не пізніше 25.03.2017 року; 5525 грн. що є еквівалентом 250 дол. США не пізніше 25.06.2017 року. Також в пункті 1 цього договору зазначено, що грошові кошти, що є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Договір позики є безоплатним і проценти на суму позики не нараховуються. При оформленні договору позики приватний нотаріус отримала заяву [PERSON] дружини позикодавця, якою остання надала згоду своєму чоловікові на укладення договору позики (пункт 6 договору). Договір складено та нотаріально посвідчено у двох примірниках, один з яких зберігається в справах приватного нотаріуса, а другий у позикодавця, який зобов`язується після повного виконання позичальником зобов`язання за цим договором передати цей примірник позичальнику з відміткою про одержання грошей, а у випадку неможливості повернення боргового документа - вказати про це в розписці , яку він повинен видати позичальнику відповідно до вимог ст. 545 ЦК України Позичальнику видається нотаріально засвідчена копія договору (пункт 10 договору). У пункті 11 договору позики грошових коштів зазначено, що у разі зміни курсу долару по відношенню до гривні позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму в гривнях, яка буде дорівнювати еквіваленту 250 доларів США 00 центів на момент повернення чергового платежу(а.с.34). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вищезазначеним договором позики не виконав і суму боргу в обумовлений у договорі строк позивачу [PERSON] не повернув. На підтвердження не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал договору позики без зазначення будь-яких грошових сум по поверненню боргу або його частини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. У зв`язку з чим позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу в розмірі 52740 грн., штрафні санкції (ст. 625 ЦК України) в сумі 3838,71 грн., проценти за користування грошима (ст. 1048 ЦК) в сумі 47572,52 грн., надавши до своєї позовної заяви розрахунки цих сум. Суд не може в повному обсязі погодитися з такими розрахунками позивача з огляду на наступне. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики . Розраховуючи розмір процентів в порядку ст.1048 ЦК України, [PERSON] виходив з рівня облікової ставки Національного банку України на момент укладання договору в розмірі 27% (а.с.4). Між тим у пункті першому договору позики грошових коштів серії НАН № 888696 від 25 червня 2015 рокузазначено, що договір позики є безоплатним і проценти на суму позики не нараховуються. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У зв`язку із зазначеним вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] процентів від суми позики в розмірі 47572,52 грн. не грунтуються на вимогах вищевказаних норм права та умовах договору позики. Щодо вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 52740 грн. та штрафних санкцій відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 3838,71 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором позики, позовна давність за вимогами кредитора про повернення наданих коштів, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки договірпозики грошових коштів серії НАН № 888696 від 25 червня 2015 року встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами (щоквартально) та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного чергового платежу починається після невиконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Такий підхід відповідає правовій позиції, яка сформульована Великою палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс 18, Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Як вбачається з матеріалів справи за договором позики грошових коштів серії НАН № 888696 від 25 червня 2015 року позичальник [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти частинами (щоквартально) до повного погашення боргу. Перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо щоквартальних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення боргу в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення боргу. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] стосуються періоду з 25.09.2015 року по 25.06.2017 року. З урахуванням дати звернення позивача до суду з позовом 04.09.2019 року, вимоги [PERSON] щодо стягнення платежів по погашенню позики за період з 25.09.2015 року по 04.09.2016 року знаходяться поза межами строку позовної давності, передбачених ст.ст. 253,261 ЦПК України. Позивачем не надано до суду доказів, які б свідчили про наявність обставин, що передбачають зупинення перебігу позовної давності, переривання перебігу позовної давності, або вимог, на які позовна давність не поширюється (ст.ст. 263, 264, 268 ЦК України). Крім того, позивач не просив визнати поважними причини пропущення позовної давності (ч.5 ст.268 ЦК України). Оскільки відповідачем [PERSON] подана до суду заява про застосування до виниклих правовідносин наслідків спливу строку позовної давності та відмови у задоволенні позову, суд вважає, що така заява підлягає частковому задоволенню, та застосовує наслідки спливу позовної давності до вимог [PERSON] щодо стягнення платежів по погашенню позики за період з 25.09.2015 року по 04.09.2016 року. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти за договором позики за період з 25.09.2016 року по 25.06.2017 року. У пункті 11 договору позики грошових коштів серії НАН № 888696 від 25 червня 2015 року сторони обумовили: у разі зміни курсу долару по відношенню до гривні позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму в гривнях, яка буде дорівнювати еквіваленту 250 доларів США 00 центів на момент повернення чергового платежу. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно даних НБУ офіційний курс гривні України до долару США на 21.09.2020 року складає: - 28,1718 грн. до 1 долару США. У зв`язку із чим розмір платежів за договором позики за період з 25.09.2016 року по 25.06.2017 року складатиме на час ухвалення рішення суду 28171,80 грн. ( 250 дол. США х 28,1718 грн. х 4 платежу = 28171,80 грн.). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Як вбачається з розрахунку позивача щодо процентів, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, [PERSON] правильно визначені періоди прострочення платежів (за період з 25.09.2016 року по 25.06.2017 року) на 19.06.2019 року, кількість днів прострочення, однак сума боргу вираховувалася з урахуванням курсу валют НБУ на момент кожної частини виплат. Оскільки сума боргу відповідачем не погашена й на момент ухвалення цього рішення, суд вважає, що суму боргу за кожним з платежів (за період з 25.09.2016 року по 25.06.2017 року) слід розраховувати на час ухвалення рішення, тобто в сумі 7042,95 грн, що є еквівалентом 250 доларів США. У зв`язку із чим розмір процентів буде складати за період прострочення з 25.06.2016 по 19.06.2019 року в сумі 630,97 грн. (7042,95 * 1090 * 3% : 365 дн.:100% = 630,97 грн.); за період з 25.03.2017 по 19.06.2019 року в сумі 472,94 грн. (7042,95 * 817дн. * 3% : 365 дн.:100% = 472,94 грн.); за період з 25.06.2017 по 19.06.2019 року в сумі 419,68 грн. (7042,95 * 725дн. * 3% : 365 дн.:100% = 419,68 грн.). а всього - 1523,59 грн. (630,97 + 472,94 + 419,68 = 1523,59). Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики з урахуванням наслідків спливу позовної давності підлягає стягненню: сума боргу - 28171,80 грн., сума процентів відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України в розмірі 1523,59 грн., а всього - 29695,39 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 1041,51 грн. підлягає стягненню з відповідача частково пропорційно частині задоволених вимог, тобто в сумі 296,95 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат в сумі 500 грн. для поїздки в суд (паливо, витрати власного часу), оскільки ці витрати не доведені позивачем.

Outcome: partial