Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

02.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням майном. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно Договору дарування від 29.04.2005 р. йому на праві власності належить квартира, розташована за адресою: м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровської області, вул. Тітова, 206/404, де він і зареєстрований. На даний час він позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися своєю квартирою. В 2010р. він з відповідачкою розлучилися, та він виїхав з квартири, а вона залишилася там проживати. Коли він вирішив вселитися у свою квартиру, відповідачка негативно сприйняла дану новину. На даний час відповідачка змінила замки, не дає йому ключ від квартири, та доступу до своєї власності та змоги вселитися він не має, на підставі чого просить вселити його, [PERSON], [INFO], в квартиру, яка розташована за адресою: м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровської області, вул. Тітова, 206/404, яка належить йому на праві договору дарування. Усунути перешкоди в користуванні квартирою, яка розташована за адресою: м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровської області, вул. Тітова, 206/404. Зобов»язати відповідача не чинити перешкод йому у користуванні квартирою, яка розташована за адресою: м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровської області, вул. Тітова, 206/404. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати у сумі 243,60 грн. Заявою від 21.10.2015р. позивач змінив третій пункт позовних вимог та просив зобовязати відповідача [PERSON] надати позивачеві дублікати ключів від квартири, яка розташована за адресою: вул.. Тітова, 206/404, м. Верхньодніпровськ (а.с.25). В судове засідання позивач не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги, з урахуванням змін, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Додатково суду пояснив, що спірна квартира належить позивачеві на праві власності та відповідачка була зареєстрована в квартирі за згодою позивача. Після розлучення з відповідачкою, позивач переїхав до іншого житлового приміщення. На цей час у нього виникла необхідність проживати в спірній квартирі, але відповідачка змінила замки на вхідних дверях квартири, чим завдає перешкоди позивачеві у користуванні власною квартирою. Відповідачка відмовляється надати вільний доступ позивачеві до квартири та передати йому ключі від вхідних дверей. Відповідачка в судове засідання не зявилася про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, в звязку з чим справа розглядається в порядку заочного розгляду на підставі Ухвали суду від 11 листопада 2015 року. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування від 29.04.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №41 (а.с. 8). Право власності зареєстровано 28.02.2007р. комунальним підприємством «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер № 10647798 (а.с.8). Відповідач зареєстрована в [INFO] 15.02.2007р. по цей час, що підтверджується відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.32) та змістом паспорта відповідачки (зворотна сторінка а.с.37). До суду надійшли документи, із змісту яких убачається, що відповідачка змінила своє прізвище з «Сахно» на «Кліменко», що підтверджується копією Заяви на видачу паспорта (а.с. 39), [PERSON] державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції від 10.11.2015р. за №3088/04-21 (а.с. 40). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно з ст. 319, ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчинити щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР (далі ЖК УРСР), які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів припинення права власності позивача на зазначену квартиру суду не надано, наявність інших договорів, зокрема найму квартири в цілому, які передбачають право відповідача одноособово користуватися квартирою судом не встановлено. Також доказів, підтверджуючих передачу відповідачкою позивачеві ключів від квартири, сторонами не надано. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач є власником спірної квартири, що підтверджено належними доказами; між відповідачкою та позивачем відсутній договір найму будинку, або інші договори, які надають відповідачці право на одноособове користування квартирою, то суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно з ст. 88 ЦПК України , стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Outcome: approved