Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

03.06.2020 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ФОП [PERSON] , третя особа: Добропільський міський центр зайнятості, про визнання протиправним та скасування наказів про прийняття і звільнення з роботи, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що вона з 09.01.2020 року перебувала на обліку у Добропільському міському центрі зайнятості, як особа, що шукає роботу, статус безробітної отримала 27.02.2020 року та з 05.03.2020 року була призначена державна допомога по безробіттю. 05.01.2020 року позивач прийшла до закладу «Bravo Pizza», яке знаходиться в м. Добропілля по пр.Шевченка, 3 де проходила співбесіду з керуючим, але співбесіда була перенесена на 06.01.2020 року де керуюча ознайомила із структурою і обов`язками роботи кухні допустивши позивача до місця працюючої кухарки, без попереднього інструктажу, техніки безпеки та санітарної книжки. У зв`язку з необхідністю обміркувати запропоновану роботу позивач з керуючою закладом усно домовились про ще одну зустріч наступного дня для більш детального обговорення питань про умови праці. 07.01.2020 року о 09.45 годині позивач повідомила адміністратору закладу «Bravo Pizza» про прийняте рішення пошуку роботи в другому місці та покинула заклад, будь-яких претензій з боку робітників та керуючої закладу не було. Згодом позивач дізналась про те, що відповідач 07.01.2020 року наказом №9 прийняв її на роботу на посаду кухонного робітника з окладом 4800,00 грн. шляхом оформлення трудового договору з 08.01.2020 року, згідно якого [PERSON] повинна була приступити до роботи з 08.01.2020 року. Крім того 08.01.2020 року відповідачем було звільнено [PERSON] з роботи на підставі наказу №11 за ст.38 КЗпП України. Позивач зазначає, що вона ніколи не узгоджувала, не оформлювала та не підписувала з відповідачем трудові договори, а на підставі неправомірних дій відповідача її безпідставно було позбавлено статусу безробітної в центрі зайнятості, припинено державні виплати у вигляді матеріального забезпечення по безробіттю та залишено її сім`ю у скрутному матеріальному становищу, оскільки вона на утриманні має двох дітей. Крім того позивач була позбавлена можливості оформити державну допомогу, як малозабезпечена сім`я, бо для цього необхідна довідка про перебування на обліку в центрі зайнятості або фактичне працевлаштування. На підставі викладеного позивач просить: визнати незаконними дії відповідача та скасувати видані відповідачем наказ №9 від 07.01.2020 року про прийняття її на роботу на посаду кухонного робітника і наказ №11 від 08.01.2020 року про звільнення її з роботи з посади кухонного робітника на підставі ст.38 КЗпП України з 08.01.2020 року; зобов`язати відповідача подати до органів ДФС скасовуючи повідомлення про прийняття позивача на роботу згідно постанови КМУ №413 від 17.06.2015 року; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явилась, але 30.09.2020 року через канцелярію суду подала заяву про проведення підготовчого судового засідання, а також усіх наступних без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судові засідання. Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи мається відповідне поштове повідомлення. Будь-яких клопотань від відповідача або відзивів на позовну заяву на адресу суду не надходило. Представник третьої особи також в судове засідання не з`явилась надавши письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, просила прийняти рішення на підставі наявних письмових доказів на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи що представник позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і постановити заочне рішення, направивши за місцем реєстрації відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] до державної реєстрації зміни імені мала прізвище, ім`я та по-батькові як « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені виданого 26.06.2019 року Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №9 (а.с.8). Також відповідно до копій свідоцтв про народження, позивач має двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9, 10). Я вбачається з довідки форми ОК-5 від 27.05.2020 року, [PERSON] у 2020 році один день в січні місяці працювала у відповідача, про що свідчить інформація про кількість трудових днів на підприємстві із зазначенням суми заробітку в розмірі 229,92 грн. (а.с.15). [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Добропільської міської ради як одержувач допомоги на двох дітей одиноким матерям, що була призначена по 30.06.2020 року відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» Державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, загальна сума доходу за період з 01.12.2019 року по 31.05.2020 року склала 9585,84 грн., про що в матеріалах справи мається відповідна довідка УСЗН Добропільської міської ради №874 від 01.06.2020 року (а.с.16). Відповідно до довідки Добропільського міського центру зайнятості №03/995/01-45-20 від 02.06.2020 року, [PERSON] перебувала на обліку в центрі зайнятості з 09.01.2020 року для пошуку роботи, отримала статус безробітної 27.02.2020 року, а з 05.03.2020 року була призначена та розпочата виплата допомоги по безробіттю. Але у зв`язку із встановленням факту подання особою недостовірних даних допомога по безробіттю не була перерахована (а.с.17). Листом №03/679/01-43-20 від 02.04.2020 року Добропільський міський центр зайнятості повідомив позивача, що з 08.04.2020 року останній буде припинено реєстрацію у зв`язку з встановленням факту подання недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг відповідно до абз.18 пп.1 п.30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженою постановою КМУ №792 від 19.09.2018 року та направлено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним №13 від 08.04.2020 року (а.с.18). На запит Добропільського міського центру зайнятості, ФОП [PERSON] надав інформацію, що [PERSON] дійсно працювала з 08.01.2020 року по 08.01.2020 року та була звільнена на підставі ст.38 КЗпП України (неповажні причини) (а.с.20). З копії наказу ФОП [PERSON] №9 від 07.01.2020 року «Про прийняття на роботу», [PERSON] була прийнята на посаду кухонного робітника з окладом 4800,00 грн. із оформленням трудового договору з 08.01.2020 року та початком роботи з тієї ж дати, підстава - заява [PERSON] (а.с.21). На підставі наказу ФОП [PERSON] №11 від 08.01.2020 року «Про звільнення з роботи», [PERSON] було звільнено з посади кухонного робітника за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (неповажні причини) з 08.01.2020 року, підстава звільнення - заява [PERSON] (а.с.22) В судовому засіданні 20.08.2020 року представником третьої особи було надано до суду документи, з яких вбачається, що позивач [PERSON] 08.07.2020 року письмово зверталась до Добропільського міського центру зайнятості із заявами про поновлення виплат допомоги по безробіттю з дня реєстрації її як безробітної та про поновлення статусу безробітного (а.с.44-46). Також в судовому засіданні 10.09.2020 року позивач надала до суду письмову заяву адресовану відповідачу, якою намагалась отримати завірену копію відповідного трудового договору від 08.01.2020 року укладеного між ними (а.с.55). З листа Головного управління Держпраці у Донецькій області №04.1/16-10/В-441/1 від 05.08.2020 року вбачається, що інспектором праці було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування ФОП [PERSON] , щодо можливого порушення законодавства про працю та проведення перевірки, оскільки ФОП [PERSON] був відсутній за адресою місцезнаходження піцерії «[INFO]», а також за місцем його проживання (а.с.56). Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 1-3 ст.12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України). Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частин 1,5,6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Щодо позовної вимоги про скасування наказів. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою (п.6 ч.1 ст.24 КЗпП України.) Частиною 3 ст.24 КЗпП України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, укладання трудового договору це обопільна і добровільна згода роботодавця та працівника вступити у трудові відносини. Поряд із цим, спірні накази №9 від 07.07.2020 року про прийняття на роботу(а.с.21) та №11 від 08.01.2020 року про звільнення з роботи(а.с.22) зазначають як підставу їх винесення «заява [PERSON] », хоча, як слідує з позиції позивача і не спростовано відповідачем, гр. [PERSON] жодної згоди ФОП [PERSON] на укладення та розірвання трудового договору не давала. Використання примусової праці забороняється (ч.2 ст.43 Конституції України). Таким чином, вищевказані накази винесені всупереч приписам ст.21, 24 КЗпП України, а тому є незаконними і підлягають скасуванню. Вимога щодо зобов`язання відповідача подати скасовуючи повідомлення до органів ДФС. У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 р. №413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» «повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів…». Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема ними можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У п.2 додатка до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015р. №413, встановлено реквізити, якi дають можливість подання уточнюючого повідомлення у разі допущення помилки роботодавцем або необхідності внесення змін до повiдомлення про прийняття працівника на роботу (тип «початкове» або «скасовуюче»). Так як вказаною Постановою КМУ не визначено особливостей подання скасовуючого повідомлення, воно може бути подане роботодавцем за наявності певної потреби. У даній справі при визнанні судом незаконними та скасуванні наказів на прийняття та звільнення з роботи виникає необхідність у відновленні трудових прав позивача, шляхом приведення у відповідність документації відповідача щодо прийняття та звільнення з роботи працівника. Між тим, вказана позовна вимога не підлягає задоволенню, як така, що подана передчасно. Особа не може бути примушена до виконання цивільного обов`язку без надання їй можливості його добровільного виконання. Тобто, відповідач самостійно, у разі набрання законної сили рішенням суду щодо скасування спірних наказів, може направити скасовуюче повідомлення до органів ДФС. Доти доки відсутнє судове рішення, що набрало законної сили про скасування спірних наказів відповідач не має обов`язку щодо подання скасовуючого повідомлення. Щодо відшкодування моральної шкоди. У відповідності до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Зважаючи на незаконні дії відповідача, час який витрачений позивачем на відновлення її прав(з 03.06.2020 року по 23.10.2020 року), припинення виплат по безробіттю з вини відповідача, з врахуванням окладу 4800грн., який був визначений у спірному наказі №9 від 07.01.2020 року про прийняття на посаду кухонного робітника, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги щодо стягнення моральної шкоди, і вважає справедливим стягнути з відповідача суму, яка складається з оплати за 4 місяці праці на посаді кухонного робітника з окладом 4800грн., а саме: 4800грн.х4=19200грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial