Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

04.01.2019 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання за нею права власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що її дядькові [PERSON] на підставі свідоцтва [NUMBER] від 06.04.1994 належить квартира [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вказану квартиру. Відповідач [PERSON], яка є донькою спадкодавця та спадкоємцем першої черги за законом, спадщину прийняла подавши в нотаріальну контору відповідну заяву, але свідоцтво про право на спадщину вона не отримала, через брак коштів та вільного часу, оскільки виїхала на проживання до Білорусії та не мала можливості періодично приїжджати для цього до України. Крім того, оскільки дядько позивача тяжко хворів, вона з січня 1997 року по час його смерті постійно проживала з ним та доглядала його, а після його смерті залишилась проживати в спірній квартирі по теперішній час, зробила ремонт в квартирі та сплачує за комунальні послуги. Відповідач [PERSON] знає про викладені вище факти, але не має можливості та бажання отримувати спадщину, а також не заперечує проти визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на спірне майно. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи в свою відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду нотаріально завірену заяву про визнання позову та розгляд справи в свою відсутність. Відповідно до ст.263 ч.6 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ч.ч.1, 4 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнала, відповідно до ст.206 ч.4, 263 ч.6 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Правовідносини між сторонами регулюються наступними нормами закону. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова) відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнала, враховуючи, що позивач [PERSON] добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти квартирою [ADDRESS], що не спростовується відповідачем, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Крім того, у зв'язку з визнанням відповідачем позову, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, позивачу [PERSON] слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 768,40 грн., що становить 384,20 грн. На підставі ст.ст.328, 335, 344 ЦК України,

Outcome: approved