Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

02.08.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій», про стягнення заробітної плати за час простою. Просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» на його користь заробітну плату за час простою за період з 01 грудня 2020 року по 31 липня 2021 року в сумі 31333 грн. 33 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що він працює в ПрАТ «МОПАС» на посаді перонного контролера Первомайського автовокзалу. У листопаді 2020 року [PERSON] керівництвом ПрАТ «МОПАС» було запропоновано написати заяву про звільнення за власним бажанням, оскільки підприємство нібито не має змоги утримувати перонних контролерів. На вказану пропозицію [PERSON] відмовилася та повідомила керівництво, що у такому разі вона має бути звільнена у зв`язку зі скороченням штату, тобто з ініціативи роботодавця. У відповідь на відмову [PERSON] написати заяву про звільнення за власним бажанням її було попереджено про те, що вона пожалкує про свій вибір та про те, що тепер вона сидітиме без зарплати та без трудової книжки стільки, скільки забажає керівництво підприємства. 01.12.2020 року [PERSON] до відому було доведено під підпис Наказ № 29 від 30.11.2020 року «Про скорочення тривалості повного робочого часу з 01.12.2020 року» згідно якого з 01.12.2020 року та до закінчення дії на території України карантину для запобігання розповсюдженню коронавірусу COVID 19 було здійснено повне скорочення тривалості робочого часу за її посадою та повідомлено його про те, щоб вона не виходила на роботу допоки її не буде про це повідомлено керівництвом. При цьому позивачеві не було надано копію цього наказу та не було надано навіть можливості його скопіювати. Фактично з цього часу та дотепер керівництвом ПрАТ «МОПАС» [PERSON] не допускається до виконання своїх професійних обов`язків перонного контролера. Таким чином з 01.12.2020 року [PERSON] фактично не будучи звільненою з роботи та не перебуваючи у відпустці без збереження заробітної плати, не зі своєї вини, за наказом керівництва призупинила здійснення своїх обов`язків перонного контролера та до сьогодні їх не виконує. При цьому відповідачем з 01.12.2020 року також протиправно було припинено виплату позивачеві заробітної плати. Не бажаючи настання правового наслідку у формі виплати позивачеві вихідної допомоги при звільненні у зв`язку зі скороченням штату, відповідач у зв`язку зі складним фінансовим становищем на підприємстві своїм наказом № 29 від 30.11.2020 року «Про скорочення тривалості повного робочого часу» з 01.12.2020 року фактично усунув від роботи позивача не звільняючи його при цьому. Таким чином з 01.12.2020 року позивач не працює саме з вини відповідача, який не забезпечує його роботою та, водночас, не звільняє його у встановленому законом порядку. Зазначені обставини, на переконання позивача свідчать про те, що з 01.12.2020 року фактично має місце простій з вини роботодавця, з огляду на те, що мають бути дотримані гарантії, передбачені частиною першою статті 113 КЗпП України, щодо оплати часу простою не з вини працівника за весь час, починаючи з 01.12.2020 року з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого позивачеві розряду (окладу). Позивач розрахував заробітну плату за час простою за період з 01 грудня 2020 року по 31 липня 2021 року наступним чином. У грудні 2020 року розмір окладу [PERSON] дорівнював мінімальній заробітній платі та складав відповідно 5000,00 грн. Таким чином оплата за час простою за грудень 2020 року повинна складати 3333,33 грн. (5000,00 грн. х 2/3) З січня 2021 року розмір мінімальної заробітної плати в Україні було підвищено до 6000.00 грн., а відтак і оклад [PERSON] з 01.01.2021 року дорівнює 6000,00 грн. З огляду на зазначені обставини, оплата за час простою за січень - липень 2021 року (тобто за 7 місяців) повинна складати 28000,00 грн. (6000,00 грн. х 2/3 х 7 місяців). Загальний розмір заборгованості відповідача з виплати заробітної плати позивачеві за час простою за період з 01.12.2020 року по 31.07.2021 року складає 31333,33 грн. Сторони в судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність. Позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив не надіслав. Був неодноразово повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник відповідача приїжджав до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області та особисто знайомився з матеріалами справи, а отже суд вважає, що відповідач був належним чином поінформований про існування спору та ознайомлений з усіма процесуальними документами по справі. Зокрема представник відповідача був обізнаний про те, що 21.09.2021 року за клопотанням позивача судом було винесено ухвалу про витребування доказів по справі від відповідача, а саме документів, що стосуються трудової діяльності позивача, проте відповідач так і не виконав вимоги суду та не надав жодних документів. Дослідивши матеріали справи суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, сьомої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»). Розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати (частина перша статті 3-1 Закону України «Про оплату праці»). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці (частина четверта статті 3 Закону України «Про оплату праці»). Частиною першою статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (частина перша статті 34 КЗпП України). Згідно з частинами першою та другою статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Враховуючи те, що відповідач у справі не надав суду на його вимогу жодних документів, суд вважає, відповідач є роботодавцем позивача та жодним чином не спростував обставин зазначених у позові. Враховуючи викладені норми трудового законодавства, суд вважає розрахунок заборгованості по оплаті часу простою правильним, а тому позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 140 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги те, що судом задоволено позов повністю, з відповідача слід стягнути витрати позивача на правову допомогу в сумі 5000 грн. Оскільки справа є трудовим спором, позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору. Через те, що позов задоволено, обов`язок сплатити судовий збір на користь держави слід покласти на відповідача.

Outcome: approved