Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

04.06.2014 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування збитків, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь збитки в сумі 42256 гривень, отримані у 2011 році від спільної діяльності при вирощуванні цукрових буряків. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що навесні 2011 року він уклав з відповідачами усну угоду про спільне вирощування цукрових буряків. Укладаючи угоду про спільну діяльність він та відповідачі домовилися, що отриманий прибуток, так само як і збитки від цієї спільної діяльності, будуть розподілені пропорційно вартості вкладу кожного в діяльність по вирощуванню цукрових буряків. Згідно з умовами усної угоди про спільну діяльність він повинен був виконати всі роботи по вирощуванню цукрових буряків, оскільки у його власності є необхідна для цього техніка. Відповідачі робіт по вирощуванню цукрових буряків не проводили. Він проводив роботи за власні кошти, крім закупівлі пального та 1,5 тони мінеральних добрив, що було придбано за спільні кошти його та відповідачів. Вирощування цукрових буряків він проводив по технології сільськогосподарського підприємства, що знаходиться у сусідньому селі Михайлівка. Все літо 2011 року він трудився: сіяв, проводив прополювання, підживлення цукрових буряків, проводив інші роботи згідно агротехнології, потім копав буряки. По закінченні сезону, 21.09.2011 року [PERSON] уклав договір з цукровим заводом «Турбівська цукрова компанія» на переробку буряків. Врожайність буряків склала приблизно 300 центнерів з гектара. Всього [PERSON] заводом було нараховано для отримання 26 тонн цукру, або ж 520 мішків по 50 кг. Спочатку [PERSON] отримав 92 мішки цукру, та, приховавши цей факт від нього, продав їх, а виручені гроші присвоїв. Потім [PERSON] привіз решту цукру, поділив його між ними трьома, пояснивши, що кожному з них припадає по 4500 кг цукру, або по 90 мішків цукру по 50 кг. За переробку буряків [PERSON] не платив, хоч стверджував, що 4600 кг цукру (92 мішки) відразу було ним реалізовано для погашення заборгованості за транспортування та переробку цукрових буряків. Коли він підрахував затрати, то виявилося, що вони не отримали прибутку, а тільки збитки. Проте, його дружина зателефонувала на завод і з'ясувала, скільки насправді цукру отримав [PERSON], тому виявилося, що відповідачі його обманули. Після цього він запропонував поділити прибуток та затрати відповідно до умов договору про спільну діяльність, але відповідачі відмовилися. Також, [PERSON] присвоїв ще 4000 грн., які передав йому через відповідача [PERSON] за викопування буряків, яке він провів особисто. Всього витрати на вирощування буряків склали 136415 грн., його витрати складають 76375 грн., а затрати відповідачів - [PERSON] та [PERSON] - 60040 грн. [PERSON] отримав з заводу 26038 кг цукру (520 мішків), з яких для поділу між членами спілки було 410 мішків по 50 кг кожний. Згідно з документами заводу, вартість цукру становить 6,08 грн. за 1 кг., відповідно, 410 мішків цукру по 50 кг = 20500 кг цукру х 6,08 грн. = 124640 грн., а витрат понесено 136415 грн., тобто збитки складають 11775 грн. У відсотках його затрати складають 56 % або 229 мішків цукру, а затрати [PERSON] та [PERSON] разом становлять 44% або 181 мішок цукру. Отже, з належних йому 229 мішків цукру він одержав 90 мішків і йому належить отримати ще 139 мішків цукру або 6950 кг, що в грошовому виразі становить 42256 грн. Оскільки [PERSON] цукор приховав у [PERSON], щоб його обманути, то його дружина [PERSON] 12.11.2011 року цей цукор забрала, за що була засуджена 06.02.2014 року Шаргородським районним судом за ст.356 КК України, а 06.05.2014 року з неї було стягнуто судом грошові кошти в сумі 43890 грн. на користь [PERSON] Враховуючи, що між ним та відповідачами було укладено договір про спільну діяльність, який відповідає вимогам ст.1130 ЦК України, хоча і не в письмовій формі, а також враховуючи, що в результаті спільної діяльності він отримав збитки, а відповідачі отримали прибуток за рахунок того, що не поділили отриманий від вирощування цукрових буряків цукор відповідно до затрат кожного в результаті спільної діяльності, то його права порушені з боку відповідачів, тому останні повинні відшкодувати йому збитки в сумі 42256 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], що діє на підставі довіреності від 19.03.2014 року, позовні вимоги підтримали, посилаючись на ті самі обставини. Суду пояснили, що на підставі усного договору про спільну діяльність, що був укладений навесні 2011 року між позивачем та відповідачами на підставі ст.1130 ЦК України, [PERSON] проводив усі необхідні роботи по вирощуванню цукрових буряків на площі землі в с. Клекотина та с. Мурафа, що становить приблизно 11 га, оскільки 3 га землі орендував позивач в с. Клекотина, а 8 га землі - відповідач [PERSON] в с. Мурафа. Договорів оренди землі із її власниками вони не укладали. Договір про спільну діяльність між позивачем та відповідачами, що був укладений усно, передбачав, що вони будуть вкладати у спільну діяльність по вирощуванню цукрових буряків кошти, виконувати роботи, а по закінченню сезону поділять прибутки відповідно до того, хто скільки вклав коштів. При цьому, договором про спільну діяльність передбачалося, що позивач виконуватиме всі посівні роботи та обробіток цукрових буряків, оскільки має необхідну сільськогосподарську техніку. Оскільки дружина позивача - [PERSON] працює економістом у сільськогосподарському підприємстві, то вона допомагала проводити розрахунки необхідних для вирощування цукрових буряків насіння, мінеральних добрив, ядохімікатів по агротехнології ПП «Золотий колос» с. Михайлівка. Крім того, дружина позивача надавала останньому кошти на придбання хімічних препаратів, оскільки працює, а він - ні. Понесені позивачем в цілому затрати на вирощування цукрових буряків у 2011 році склали 76375 грн., а затрати відповідачів склали 60040 грн., що вбачається із розрахунків, проведених позивачем і доданих до позову. Збитки позивача від спільної діяльності склали 42256 грн., які йому повинні відшкодувати відповідачі, оскільки шахрайським шляхом останні приховали від позивача цукор, а [PERSON] ще й присвоїв 4000 грн., що належали позивачеві особисто і які він не передав позивачеві від [PERSON], котрому позивач копав буряки своєю технікою. Додатково до вимог, викладених в позовній заяві, також зазначили, що дружина позивача [PERSON], незважаючи на внесення коштів в спільну діяльність, не є учасником договору про спільну діяльність. Просили стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] збитки в сумі 42256 грн., отримані від спільної діяльності при вирощуванні цукрових буряків в 2011 році, у відповідності зі ст.ст.1130, 1166 ЦК України. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], що діє на підставі довіреності від 25.03.2014 року, а також відповідач [PERSON], в судовому засіданні позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що дійсно [PERSON] та відповідачі навесні 2011 року домовилися про вирощування цукрових буряків. Проте, договору про спільну діяльність, як це передбачено вимогами ст.1130 ЦК України, ні в усній, ні в письмовій формі не укладали, умови договору про спільну діяльність, зокрема, координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результаті спільних дій та інші умови спільної діяльності, як це передбачено ст.1131 ЦК України, не обговорювали. Відповідачі та позивач домовилися про те, що будуть вирощувати цукрові буряки на земельних ділянках площею 8 га та 3 га відповідно, насіння закупили за спільні кошти, позивач [PERSON] частину сільськогосподарських робіт проводив власною технікою, а відповідачі власною працею йому в цьому допомагали, вносили кошти на придбання пального для техніки, власним транспортом вивозили на поля воду для обробки цукрових буряків засобами захисту рослин, людей, які просапували буряк, закупляли продукти харчування та готували їжу для цих людей. При цьому, вони не вели спільний облік затрат на вирощування цукрових буряків, не мали спільного майна чи техніки, кожен окремо ніс затрати та використовував свою техніку. Відповідач [PERSON] уклав договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Турбівська цукрова компанія» на переробку цукрових буряків, займався доставкою буряків на переробне підприємство, отримував цукор, привіз його до місця проживання кожного з них. При цьому, [PERSON] приймав цукрові буряки від населення і також здавав на переробку та отримував для цих людей цукор, так як є приватним підприємцем. На це все витрачались кошти, навички та вміння відповідачів. Підтверджуючих документів понесених затрат у відповідачів немає, так як облік не вівся, насіння цукрових буряків закупляли в приватних осіб, які ніяких документів не видавали, а так оцінити свою працю, як її оцінює позивач [PERSON] вони не можуть, оскільки була домовленість працювати до кінцевого результату - отримання цукру, а не отримувати доходи за виконану роботу. Після отримання цукру його розділили порівну між собою та позивачем. Про доходи у вигляді отриманого цукру внаслідок вирощування цукрових буряків вони в податкову службу не повідомляли, податок не сплачували. Ніяких протиправних дій щодо позивача відповідачі не вчиняли і будь-яких збитків останніми позивачеві [PERSON] завдано не було. Навпаки, через безвідповідальне ставлення [PERSON] до своїх обов'язків, зокрема, через порушення строків проведення необхідних сільськогосподарських робіт, вони не отримали прибутку від вирощування цукрових буряків. Також, вони не визнають той факт, що всі засоби захисту рослин, які в 2011 році придбав [PERSON], були витрачені для вирощування цукрового буряка на їх земельних ділянках. Частину даних засобів [PERSON] витратив для обробки земельних ділянок інших осіб, за що отримав доходи. Вважають, що позивач [PERSON] хоче отримати подвійний прибуток - у вигляді цукру в результаті вирощування цукрових буряків і за виконані ним роботи по обробітку грунту, рослин цукрових буряків власною технікою. Просять відмовити в позові [PERSON] за недоведеністю та безпідставністю. Вирішуючи спір суд встановив, що позивач [PERSON] користувався без договорів оренди землі у 2010-2011 роках земельною ділянкою площею 3 га, що знаходиться на території Клекотинської сільської ради, а відповідач [PERSON] використовував без договорів оренди земельну ділянку площею приблизно 8 га, яка знаходиться на території Мурафської сільської ради. Позивач [PERSON] восени 2010 року виконав роботи по оранці земельної ділянки, розміром 3 га, що знаходиться на території Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, якою він користувався. На підтвердження вказаних обставин сторонами документів суду не представлено, але ці обставини в судовому засіданні визнано сторонами у справі, тому, відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України, ці обставини не потребують доказування. Навесні 2011 року позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] домовилися про вирощування цукрового буряка на земельних ділянках загальною площею приблизно 11 га, які розташовані на території Мурафської та Клекотинської сільських рад Шаргородського району Вінницької області. При цьому, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] договору про спільну діяльність по вирощуванню цукрового буряка ні в письмовій формі, ні в усній формі не укладали, оскільки, домовляючись про вирощування цукрового буряка, не визначали предмету договору, його умов, спільні дії, мету, конкретний грошовий чи майновий вклад кожного у спільну діяльність, координацію дій, правовий статус виділеного майна для спільної діяльності, порядок покриття витрат та збитків кожного з них, участь кожного у спільній діяльності, взаємні права та обов'язки кожного з учасників спільної діяльності, розмір та порядок внесення учасниками грошових та майнових внесків учасників, покриття витрат на утримання майна, що залучається до спільної діяльності, як це передбачено вимогами ст.ст.1130 та 1131 ЦК України. Відтак, суд вважає, що взаємовідносини сторін позову не регулюються главою 77 ЦК України в цілому та ст.ст.1130, 1131 ЦК України, на чому наполягають позивач [PERSON] та його представник [PERSON] За змістом домовленості між позивачем та відповідачами, сторони визначили лише, що під час вирощування цукрового буряка позивач [PERSON] здійснюватиме власною технікою обробіток грунту, посів цукрового буряка, культивацію, підживлення, обприскування та викопування буряків, проте, частка кожного з них, порядок внесення коштів, порядок розподілу прибутку, розмір відповідальності у випадку негативного наслідку вирощування цукрового буряка визначено не було. При цьому виконувати вказані вище роботи власною працею та технікою позивачеві допомагали відповідачі [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що позивачем було закуплено засоби захисту рослин на суму 19430 грн., проте, доказів використання позивачем хімічних речовин на цілі спільної діяльності останнім суду не представлено. Позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] вносили кошти у вирощування цукрових буряків, розмір яких встановити не можливо, оскільки облік їх не вівся. При цьому, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу здійснені позивачем і надані до позовної заяви розрахунки затрат, понесених ним та відповідачами на вирощування цукрових буряків (а.с.15-17), оскільки вказані розрахунки не підтверджуються в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а також не підтверджують наявність усного договору про спільну діяльність між сторонами по справі. Крім того, до участі в справі в якості спеціалістів судом було залучено працівників управління агропромислового розвитку Шаргородської РДА - завідуючого сектором інженерно-технічного забезпечення [PERSON], завідуючого сектором організації виробництва та маркетингу продукції рослинництва [PERSON], головного спеціаліста з питань соціально-економічного розвитку [PERSON], якими зроблено висновок про те, що у зв'язку із відсутністю будь-якого договору між сторонами, відсутністю документів, підтверджуючих проведення певних робіт, внесення хімічних речовин, придбання техніки, застосування найманої праці, неможливо встановити наявність угоди про спільну діяльність та зробити розрахунок понесених сторонами на виконання даної угоди витрат та про отримані в результаті спільної діяльності прибуток чи збитки. Посилання позивача та його представника в судовому засіданні на те, що позивач при вирощуванні цукрового буряка використовував, як зразок, агротехнологію ПП «Золотий колос» с. Михайлівка, на підставі якої розрахував фактичні витрати на вирощування цукрового буряка (а.с.43), суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ці посилання не підтверджують факту наявності договору про спільну діяльність між сторонами та фактичного виконання робіт у розмірах та в періоди, як це здійснювало ПП «Золотий колос», а також факту заподіяння відповідачами позивачеві збитків взагалі. Показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не підтверджують факту укладення між позивачем та відповідачами договору про спільну діяльність. Із довідки виконкому Клекотинської сільської ради від 07.03.2014 року за №1068, доданої позивачем на підтвердження та обґрунтування позовних вимог, вбачається, що у 2011 році по с. Клекотина було встановлено певні ціни на окремі види сільськогосподарських робіт, зокрема, оранку, культивацію, обприскування, підживлення, копання цукрового буряка, з заправкою техніки пальним. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка Клекотинський сільський голова [PERSON], який видавав означену довідку, що покладена позивачем в основу своїх розрахунків понесених витрат на вирощування цукрового буряка, показав, що зазначені в довідці ціни у 2011 році на окремі сільськогосподарські роботи по вирощуванню цукрового буряка - це ціни, встановлені для найманих працівників, які на замовлення власників земельних ділянок власною технікою з заправкою пальним та використанням ядохімікатів здійснюють сільськогосподарські роботи, зокрема, оранку, культивацію, обприскування, підживлення, копання цукрового буряка. Відтак, означена довідка не є доказом наявності укладеного між сторонами у справі усного договору про спільну діяльність і понесення кожною стороною певних витрат у спільній діяльності. Виходячи з аналізу розрахунків, наведених позивачем (а.с.15-17), довідки Клекотинської сільської ради від 07.03.2014 року за №1068, показань в судовому засіданні свідка [PERSON], вбачається, що позивач бажає отримати прибуток і від вирощування цукрових буряків у вигляді цукру чи грошових коштів, і від виконання ним на земельній ділянці площею приблизно 11 га окремих видів сільськогосподарських робіт, зокрема, посіву, оранки, культивації, обприскування, підживлення, копання цукрового буряка, виконуючи ці роботи як підрядник на замовлення відповідачів. Також, судом встановлено, що вирощений позивачем та відповідачами цукровий буряк здавався на переробку в Товариство з обмеженою відповідальністю «Турбівська цукрова компанія». При цьому, суд вважає таким, що не заслуговує на увагу, посилання позивача [PERSON] на те, що підтвердженням цього є договір від 21 вересня 2011 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Турбівська цукрова компанія», копію якого позивачем додано до матеріалів цивільної справи, оскільки означений договір не містить необхідних реквізитів, зокрема, підпису та печатки виконавця переробки цукрового буряка - ТзОВ «Турбівська цукрова компанія» (а.с.12). Проте, той факт, що вирощений позивачем та відповідачами цукровий буряк здавався на переробку в Товариство з обмеженою відповідальністю «Турбівська цукрова компанія», в судовому засіданні визнано сторонами у справі, тому, відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України, ці обставини не потребують доказування. В результаті переробки ТзОВ «Турбівська цукрова компанія» цукрового буряка, вирощеного сторонами на земельній ділянці загальною площею приблизно 11 га, їм належало та ними отримано 410 мішків цукру по 50 кг кожен, що становить 20500 кг цукру. З вказаного цукру позивач та відповідачі отримали спершу по 90 мішків цукру, тобто по 4500 кг, що в судовому засіданні визнано сторонами у справі, тому, відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України, ці обставини не потребують доказування. Решта цукру після отримання з ТзОВ «Турбівська цукрова компанія» підлягала - частина на розподіл порівну між сторонами, а частина - на покриття витрат по доставці цукрових буряків на переробку, проте, цукор було самовільно вивезено із будинку відповідача [PERSON], де він зберігався, дружиною позивача [PERSON] Так, судом встановлено, що 12.11.2011 року дружина позивача - [PERSON] самовільно вивезла з будинку відповідача [PERSON] 114 мішків цукру з цукрових буряків врожаю 2011 року, вагою по 50 кг кожен, тобто 5700 кг, на суму 43890 грн., що встановлено матеріалами кримінального провадження №152/55/14-к, оглянутого в судовому засіданні, яке закрито, а [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності 06.02.2014 року у зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с.63). Відповідно до рішення Шаргородського районного суду у справі №152/352/14-ц у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, позов задоволено частково: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 43890 грн. матеріальної шкоди; в решті позову - відмовлено (а.с.60-62). Означені судові рішення сторонами в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалися і набрали законної сили. Доказів на спростування цих обставин і вчинення щодо позивача шахрайства, крадіжки чи продажу цукру та присвоєння коштів відповідачами, позивачем суду не представлено. Відтак, судом не встановлено наявності між сторонами усного договору про спільну діяльність в розумінні ст.ст.1130, 1131 ЦК України, на що посилається позивач [PERSON], а також, не встановлено факту заподіяння позивачеві збитків, що витікають із невиконання чи порушення умов договору про спільну діяльність, відповідачами [PERSON] та [PERSON] на суму 42256 грн. Відповідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). З аналізу змісту норми ЦК України, яка регулює відшкодування збитків та шкоди, вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків або шкоди потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: 1) порушення зобов'язання або завдання шкоди майну; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання або завданням шкоди та збитками; 4) вина. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оскільки позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, суд визнає, що між позивачем та відповідачами склалися правовідносини, при яких вони навесні 2011 року домовилися про вирощування цукрових буряків на земельних ділянках загальною площею приблизно 11 га, які розташовані на території Мурафської та Клекотинської сільських рад Шаргородського району Вінницької області, при цьому, вони договору про спільну діяльність по вирощуванню цукрового буряка в розумінні ст.1130 ЦК України ні в письмовій формі, як того вимагає ст.1131 ЦК України, ні в усній формі - не укладали, відповідачами позивачеві збитків взагалі, або збитків на суму 42256 грн., що витікають із невиконання чи порушення умов договору про спільну діяльність, - не заподіяно. Позаяк судом не встановлено наявності між сторонами договору про спільну діяльність в розумінні ст.ст.1130, 1131 ЦК України, та не встановлено факту заподіяння позивачеві збитків взагалі , що витікають із невиконання чи порушення умов договору про спільну діяльність відповідачами [PERSON] та [PERSON] на суму 42256 грн., та враховуючи, що позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні не зазначили, якому саме майну [PERSON] завдана шкода і внаслідок яких дій відповідачів, посилаючись на те, що збитки відповідачі повинні відшкодувати в зв'язку з веденням спільної діяльності на підставі ст. ст.1130, 1166 ЦК України, а також враховуючи, що позивач взагалі не довів факту заподіяння йому відповідачами будь-яких збитків, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Доводи [PERSON], викладені в позовній заяві про те, що відповідач [PERSON] викрав та присвоїв цукор в кількості 92 мішки та кошти в сумі 4000 грн., які йому передав через [PERSON] [PERSON], тобто вчинив злочин, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не підтверджені в передбаченому законом порядку. А зазначені в позовній заяві як викрадені кошти в сумі 4000 грн. сам же позивач відніс до затрат, понесених ним при вирощуванні цукрового буряка в п.24 розрахунку затрат (а.с.16). Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування збитків і регулюються Конституцією України, ЦК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України. Згідно з ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з ст. 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Статтею 1131 ЦК України встановлено, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. За договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети (ст. 1132 ЦК України). Судом встановлено, що позивачем та відповідачами навесні 2011 року договір про спільну діяльність в розумінні ст.ст.1130, 1131 ЦК України - не укладався. Позивачем [PERSON] заявлено вимоги про стягнення збитків на підставі ст.1166 ЦК України. Відповідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України). При цьому, відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за №6 (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи. Таким чином, закон, у вказаних правовідносинах, ставить можливість покладання відповідальності за заподіяну шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. Позивач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів про наявність протиправних дій з боку відповідачів щодо позивача та щодо заподіяння позивачеві відповідачами матеріальних збитків. Відтак, виходячи з аналізу перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed