Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~03.07.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в. м. Вінниці. Свої вимоги мотивувала тим, що 17.05.2016 року між позивачем та ТОВ «БМУ-2 ЛТД» укладено договір купівлі - продажу квартири, відповідно до умов якого вона придбала належну продавцеві на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] в. м. Вінниці та сплатила її вартість. На момент продажу квартира під забороною відчуження (арештом), у податковій заставі чи іпотеці не перебувала. 17.05.2016 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] здійснено державну реєстрацію права власності на зазначену вище квартиру за [PERSON] Восени 2017 року до позивача звернувся [PERSON], який стверджував, що саме він є власником квартири №79, оскільки між ним та ТОВ «БМУ-2 ЛТД» 03.06.2014 року укладено договір майнових прав № 71, відповідно до умов якого [PERSON] купує майнові права на обєкт нерухомості, що має певні характеристики, за будівельною адресою між провулком Середнім та вулицею Ленських подій в м. Вінниці. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 16.04.2018 року, задоволено позов [PERSON], визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в. м. Вінниці від 17.05.2016 року, скасовано запис про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за [PERSON], скасовано запис про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ТОВ «БМУ-2 ЛТД». Рішення обґрунтоване тим, що ТОВ «БМУ-2 ЛТД» не мало права відчужувати спірну квартиру, однак [PERSON] на момент укладання договору про такі обставини не було відомо. З посиланням на положення ст. 392 ЦК України позивач вважає про наявні підстави для визнання права власності за нею. Одночасно вказує, що відповідно до положень ст. 330 ЦК України позивач є добросовісним набувачем, а тому майно не може бути витребуване у неї, у звязку із відсутністю обставин, передбачених положеннями ст. 388 ЦК України. \~ \~ \~ \~Позивач просить визнати за нею право власності на спірну квартиру та стягнути з відповідача судові витрати (а. с. 2-6, т.1). \~ \~ \~ \~Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 липня 2018 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а. с. 88, т. 1). \~ \~ \~ \~Відповідач скористався своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, та 14.08.2018 року надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає. Відповідач зазначив, що в листопаді 2017 року позивач [PERSON] вже зверталась до суду з тотожнім позовом, який за заявою представника [PERSON] залишений без розгляду. Одночасно зауважив, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2017 року по цивільній справі № 127/15408/17 є реально виконаним, зокрема скасовано і реєстрація права власності на спірну квартиру за [PERSON] та ТОВ «БМУ-2 ЛТД», а тому посилання на положення ст. 392 ЦК України є безпідставним, адже позивач не є власником спірної квартири. За наведеного просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] (а. с. 206-208, т. 1). Третя особа ТОВ «БМУ-2 ЛТД» скористалась своїм правом, передбаченим ст. 181 ЦПК України, та 31.08.2018 року надала письмові пояснення, в яких зазначила, що підтримує заявлені позовні вимоги [PERSON] Одночасно вказала, що позивача вважає добросовісним набувачем, а рішенням суду по цивільній справі № 127/15408/17 не встановлено обставин порушення [PERSON] вимог законодавства під час укладання договору купівлі-продажу квартири від 17.05.2016 року. Також зазначила, що ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2018 року зупинено виконання рішення по цивільній справі №127/15408/17. На думку третьої особи наявні підстави для визнання права власності на квартиру за позивачем відповідно до ст. 392 ЦК України, адже вона втратила документ, що засвідчує право власності з підстав незалежних від неї (а. с. 221-225, т. 1). Позивач [PERSON] подала відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказує, що скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на спірну квартиру в судовому порядку є безумовним невизнанням її права власності на вказану квартиру в розумінні положень ст. 392 ЦК України, а звернення [PERSON] до суду із зустрічною позовною заявою ще раз підтверджує невизнання такого права (а. с. 18-19, т.2). \~ \~ \~ \~14.08.2018 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ «БМУ-2 ЛТД», [PERSON] про визнання права власності на обєкт нерухомого майна. Свої вимоги мотивував тим, що 03.06.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «БМУ-2 ЛТД» укладено договір купівлі-продажу майнових прав №71 на обєкт нерухомого майна, будівельна адреса між провул. Середнім та вул. Ленських подій в м. Вінниці. Майнові права на обєкт нерухомості передаються за актом приймання-передачі не пізніше 20 днів з дати настання останньої з подій: здійснення 100% оплати вартості майнових прав, введення обєкта будівництва в експлуатацію, здійснення розрахунків. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.11.2015 року № 2511 квартирі житловою площею 34,6 кв. м присвоєно номер 79. До прийняття будинку в експлуатацію, [PERSON] станом на 22.07.2015 року повністю сплатив вартість майнових прав за договором №71 від 03.06.2014 року, а тому у відповідача ТОВ «БМУ-2 ЛТД» виник обовязок видати позивачеві акт прийому-передачі майнових прав на квартиру та здійснити остаточні розрахунки за різницею між проектною та фактичною площею спірної квартири. Відповідач, порушуючи договірні зобовязання, намагався в односторонньому порядку розірвати договір купівлі-продажу. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2015 року (справа №127/14409/15), залишеним в частині без змін рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 10.02.2016 року, в задоволенні зустрічного позову ТОВ «БМУ-2 ЛТД» до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право купівлі майнових прав на обєкт нерухомості, розірвання договору відмовлено. Позивач вважає, що виконав свої зобовязання за договором купівлі-продажу майнових прав, а відповідач ТОВ «БМУ-2 ЛТД» навмисно ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2016 року (справа №127/9870/16) зобовязано ТОВ «БМУ-2 ЛТД» виконати договір купівлі-продажу майнових прав №71, зокрема, шляхом підписання акту прийому-передачі. 11.08.2018 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2016 року, яке є досі не виконаним. Всупереч інтересам позивача за зустрічним позовом, 10.05.2016 року здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «БМУ-2 ЛТД», а 17.05.2017 року квартира за договором купівлі-продажу відчужена відповідачу [PERSON], за якою зареєстроване право власності в державному реєстрі. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2017 року договір купівлі-продажу спірної квартири від 17.05.2016 року визнано недійсним, скасовано запис про реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] від 17.05.2016 року та за ТОВ «БМУ-2 ЛТД» від 10.05.2016 року. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 16.04.2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Позивач у звязку із невиконанням відповідачем ТОВ «БМУ-2 ЛТД» умов договору та рішення суду, позбавлений можливості звернутись до державного реєстратора та зареєструвати право власності на спірну квартиру. За наведених обставин, з посиланням на положення ЦК України в частині виконання договірних зобовязань просить визнати право власності на спірну квартиру за [PERSON] та стягнути судові витрати (а. с. 95-101, т.1). \~ \~ \~ \~Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2018 року зустрічна позовна заява прийнята до розгляду з первісним позовом. \~ \~ \~ \~29.10.2018 року ТОВ «БМУ-2 ЛТД» надано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що вимоги [PERSON] безпідставні та не ґрунтуються на нормах закону. [PERSON] не був власником спірної квартири та не набував на неї права власності, а відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України №6-290цс-16 від 16.03.2016 року, право власності за особою, з якою укладено договір купівлі-продажу майнових прав, не може бути визнане. За твердженням відповідача [PERSON] не набув і права власності на майнові права у звязку із тим, що не сплатив в повному обсязі вартість майнових прав. Одночасно зауважив, що у позивача відсутній документ, який засвідчує перехід права власності на майнові права, а позивач намагається добитись від суду виконання останнім функцій державного реєстратора. За наведеного просить відмовити у задоволенні зустрічного позову (а. с. 1-7, т.2). 14.11.2018 року представником [PERSON] [PERSON] до суду надано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Крім того вказав, що [PERSON] є неналежним відповідачем за зустрічним позовом (а. с. 26-28, т. 2). \~ \~ \~ \~14.11.2018 року представником [PERSON] адвокатом [PERSON] подано до суду відповідь на відзив ТОВ «БМУ-2 ЛТД», в якому він зазначив, що правовими підставами для визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру не є положення ст. 392 ЦК України, як про це стверджує відповідач. Також вказав, що не відповідає дійсності твердження відповідача про те, що [PERSON] не набув права власності на майнові права по спірній квартирі, адже ці обставини встановлені судовими рішеннями. Крім того вказав, що визнання права власності в судовому порядку та наступна державна реєстрація такого права лежать в різних площинах та не підмінюють одна одну. Просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] (а. с. 42-47, т. 2). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а. с. 49, т. 2). В судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON] просив первісний позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. \~ \~ \~ \~Представник ТОВ «БМУ-2 ЛТД», третьої особи за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] Щодо позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом просила відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Представник відповідача-позивача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та задовольнити позовні вимоги [PERSON] за зустрічною позовною заявою з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази в справі, та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 03.06.2014 року між ТОВ «БМУ-2 ЛТД» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 71. Відповідно до умов вказаного договору сторони домовились, що обєкт нерухомості, майнові права на який передаються за договором, є обєкт будівництва розташований між вул. Ленських Подій та провул. Середній в м. Вінниці з характеристиками: 3 поверх, 2 кімнати, загальна площа 74,97 кв. м та відображений у додатку №1 до договору. Загальна вартість майнових прав становить 562275,00 грн. При укладанні договору покупцем сплачується 120000,00 грн., решта 442275,00 грн. частками, щомісячно до 10 числа за графіком згідно з додатком №2 (а. с. 103-108, т.1). Додатковою угодою №29 від 03.06.2014 року сторони погодили, що загальна вартість майнових прав становить 594116,00 грн., а також внесли зміни до графіку внесення авансових платежів, додаток №2 (а. с. 109, т. 1). Рішенням Вінницької міської ради від 25.12.2014 року № 2962 будинку ТОВ «БМУ-2 ЛТД» присвоєно адресу : м. Вінниця, провулок Середній, будинок 2А (а. с. 110-113, т. 1). Відповідно до Декларації про готовність обєкта до експлуатації, затвердженої 02.10. 2015 року, обєкт розташований між вул. Ленських Подій та провул. Середнім в м. Вінниця закінчений будівництвом та готовий до експлуатації (а. с. 114-117, т. 1). Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15.11.2015 року № 2511 квартирі в 2 підїзді на 3 поверсі загальною площею 72,7 кв. м по провулку Середньому 2А в м. Вінниця присвоєно номер 79 (а. с. 118, т. 1). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2015 року (справа 127/14409/13) визнано неправомірними дії ТОВ «БМУ-2-ЛТД» щодо неприйняття від [PERSON] платежу в 350 000 грн. збільшення вартості майнових прав та наявності заборгованості за авансовими платежами по договору купівлі - продажу майнових прав №71 від 03 червня 2014 року.; визнано відсутність у ТОВ «БМУ-2 ЛТД» підстав для складання та направлення [PERSON] письмового повідомлення № 54/01 від 22 травня 2015 року про розірвання договору купівлі - продажу майнових прав № 71 від 03 червня 2014 року в зв'язку з порушенням його умов; зобов'язано ТОВ «БМУ-2 ЛТД» виконати свої зобов'язання за договором купівлі - продажу майнових прав № 71 від 03 червня 2014 року в повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову ТОВ «БМУ-2-ЛТД» до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право купівлі майнових права на об'єкт нерухомості, розірвання договору, стягнення збитків відмовлено (а. с. 119-123, т. 1). Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 10.02.2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2015 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] скасовано, в задоволені його позову відмовлено. В решті рішення залишене без змін (а. с. 124-128, т. 1). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.10.2017 року касаційна скарга ТОВ «БМУ-2 ЛТД» відхилена, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2015 року в незмінній частині після апеляційного перегляду та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 10.02.2016 року залишені без змін (а. с. 291-132, т. 1). 10.05.2016 року ТОВ «БМУ-2 ЛТД» здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за собою. 17.05.2016 року квартира за договором купівлі-продажу відчужена [PERSON], за якою зареєстроване право власності в державному реєстрі (а.с.7-10,т.1). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2016 року (справа 127/9870/16-ц) частково задоволено позовні вимоги [PERSON], зобовязано ТОВ «БМУ-2 ЛТД» виконати договір купівлі - продажу майнових прав № 71 від 03.06.2014 року в частині здійснення перерахунку вартості обєкта нерухомості за результатами обмірів БТІ та передачі майнових прав на обєкт нерухомості [PERSON] шляхом підписання акту прийому передачі. (а. с. 133-137, т. 1). Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2016 року резолютивна частина рішення доповнена абзацом «В іншій частині позову відмовити» (а. с. 138, т. 1). \~ \~ \~ \~Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 10.11.2016 року задоволена скарга ТОВ «БМУ-2-ЛТД», рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2016 року скасоване. В задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а. с. 139-149, т. 1). \~ \~ \~ \~Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.03.2017 року касаційна скарга [PERSON] задоволена. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 10.11.2016 року скасоване, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2016 року залишене в силі (а. с.150-153, т.1). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2017 року (справа № 127/15408/17), яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 16.04.2018 року, задоволено позов [PERSON] до ТОВ «БМУ-2-ЛТД», [PERSON], визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між ТОВ «БМУ-2-ЛТД» та [PERSON] від 17.05.2016 року; скасовано запис № 14599661 від 17.05.2016року про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на об'єкт нерухомого майна квартиру№ 79 по пров. Середньому 2А в м. Вінниця; скасовано запис № 14492754 від 10.05.2016 року про державну реєстрацію права власності за ТОВ «БМУ - 2-ЛТД» на об'єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] (а. с. 11-21, 193-202, т. 1). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04. 2018 року, право власності, зареєстроване 17.05.2016 року за [PERSON] на квартиру [ADDRESS], скасоване 26.04.2018 року на підставі рішення суду (а. с. 203, т. 1). 26.04.2018 року на підставі рішення суду скасоване також право власності, зареєстроване 10.05.2016 року за ТОВ «БМУ-2-ЛТД» на квартиру [ADDRESS] (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04. 2018 року, скасоване 26.04.2018 року, а. с. 203а, т.1). Тобто, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2017 року є виконаним. Ухвалою Верховного суду від 07 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «БМУ-2-ЛТД» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року. Витребувано цивільну справі № 127/15408/17 та зупинено виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року до закінчення перегляду в касаційному порядку (а. с. 20-23, т.2). Визначаючись з позовними вимогами [PERSON] про визнання за нею права власності на спірну квартиру, суд звертає увагу, що правовими підставами для визнання за позивачем [PERSON] права власності, вона зазначає положення ст. 392 ЦК України. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом цієї норми, ст. 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. На підтвердження свого позову [PERSON] надала копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17.05.2016 року, укладеного між нею та ТОВ «БМУ-2-ЛТД» (а. с. 7-9, т. 1) та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.05.2016 року № 59570178, відповідно до якого право власності на спірну квартиру зареєстроване 17 травня 2016 року за позивачем-відповідачем (а. с. 10, т. 1). Зазначені документи позивач за первісним позовом вважає саме такими, що засвідчують її право власності на спірну квартиру та є втраченими внаслідок прийняття та виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2017 року в справі № 127/15048/17. \~ \~ \~ \~Як вказувалося, визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України можливе в тому разі, коли в позивача наявне суб'єктивне право, натомість воно не підтверджене відповідними доказами. Суд дійшов висновку, що у позивача-відповідача відсутнє субєктивне право на спірну квартиру, адже рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2017 року (справа №127/15048/17), яке набрало законної сили, договір купівлі-продажу квартири від 17.05.2016 року визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію права власності за судовим рішенням. При цьому, суд бере до уваги положення ст. 236 ЦК України, відповідно до якої, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Отже, внаслідок прийняття 18.12.2017 року рішення суду [PERSON] втратила своє субєктивне право на спірну квартиру з моменту вчинення правочину, тобто з 17.05.2016 року, а не документи, які посвідчують таке право, про що стверджують [PERSON] та її представники. Одночасно суд звертає увагу, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2017 року та постанова Апеляційного суду Вінницької області від 16.04.2018 року внаслідок відкриття касаційного провадження не є скасованими або зміненими (лише зупинено їх виконання), а тому є чинними на час розгляду справи. \~ \~ \~ \~Щодо твердження [PERSON] про те, що її право власності на спірну квартиру оспорюється та не визнається [PERSON], то суд зазначає, що між зазначеними особами дійсно наявний спір щодо права власності на квартиру [ADDRESS]. Нині, як зазначалось вище, [PERSON] не є особою, яка набула права власності на спірну квартиру (договір від 17.05.2016 року є недійсним з моменту його вчинення), тобто не є власником майна, який в розумінні положень ст. 392 ЦК України може предявити позов про визнання права власності. Надані [PERSON] докази користування квартирою, зокрема і щодо сплати вартості комунальних послуг (а.с. 27-75, т.1), не підтверджують обставини, які підлягають доведенню за обраним позивачем-відповідачем способом захисту. Щодо посилання [PERSON] на положення ст. 330 ЦК України із зазначенням, що вона є добросовісним набувачем, а спірна квартира не може бути витребувана у неї, то суд зазначає, що відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. \~ \~ \~ \~Як розяснено Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (п. 8 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»), виходячи зі змісту статті 330 ЦК, добросовісний набувач набуває право власності на майно і в тому разі, коли набрало законної сили рішення суду про відмову в задоволенні позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки згідно з\~частиною другою статті 328 ЦК\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що позов до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння на предявлявся, рішення суду про відмову у задоволенні позову не надано, відсутні підстави для набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру як добросовісним набувачем. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За наведених обставин позовні вимоги [PERSON] щодо визнання права власності на спірну квартиру задоволенню не підлягають. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до ТОВ «БМУ-2-ЛТД», [PERSON] про визнання права власності на спірну квартиру, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. \~ \~ \~ \~Як встановлено судом, відповідно до п. 3.1, 3.2 договору купівлі-продажу майнових прав №71 від 03 червня 2014 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «БМУ-2-ЛТД», сторони домовились, що майнові права на обєкт нерухомого майна передаються шляхом підписання акту прийму-передачі майнових прав на обєкт нерухомості. Акт підписується не пізніше 20 робочих днів з дати настання останньої з таких подій: здійснення покупцем оплати 100% вартості майнових прав, введення обєкту будівництва в експлуатацію та здійснення розрахунків. Право власності на майнові права переходить до покупця після підписання акту прийму-передачі майнових прав на обєкт нерухомості. \~ \~ \~ \~Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2015 року (справа №127/14409/13), відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ТОВ «БМУ-2-ЛТД» до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право купівлі майнових прав, розірвання договору та стягнення збитків, суд встановив, що [PERSON] в повному обсязі виконав умови договору купівлі-продажу майнових прав за договором від 03.06.2014 року та не порушив строки оплати вартості майнових прав. Рішення у зазначеній частині є незмінним та набрало законної сили. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. \~ \~ \~ \~Відповідно до статей 526, 527, 530-532 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, [PERSON] свої зобовязання за договором купівлі-продажу майнових прав від 03.06.2014 року виконав, що встановлено, зокрема і рішенням суду. Натомість відповідач за зустрічним позовом ТОВ «БМУ-2-ЛТД» свої зобовязання за зазначеним договором в частині підписання акту прийму-передачі майнових прав на обєкт нерухомого майна не виконує. Зазначена обставина підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2016 року (справа №127/9870/16-ц), що набрало законної сили, та відповідно до якого зобовязано ТОВ «БМУ-2-ЛТД», зокрема, виконати договір купівлі - продажу майнових прав №71 від 03.06.2014 року та передати майнові права на обєкт нерухомості [PERSON] шляхом підписання акту прийому-передачі. Крім того, суд бере до уваги, що за заявою [PERSON] державним виконавцем 18.05. 2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №127/9870/16-ц про зобовязання ТОВ «БМУ-2-ЛТД» виконати договір купівлі - продажу майнових прав № 71 від 03.06.2014 року (а. с. 155, т. 1). Вимоги державного виконавця щодо виконання боржником рішення суду залишені без виконання (а. с. 157-158, 169-170 т. 1). Державним виконавцем вчинялись примусові заходи щодо виконання цього рішення суду, зокрема, накладено штраф на боржника (а. с. 161-162, 164-165, т. 1), спрямоване подання до суду про обмеження виїзду боржника за межі України (а. с. 172-174, т. 1),а також повідомлено правоохоронні органи про вчинення кримінального правопорушення боржником (а. с. 166-168, т. 1). Крім того, за заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення Вінницьким відділом поліції ГУ НП у Вінницькій області внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та розпочато досудове розслідування (а. с. 204, т. 1). За наведених обставин слідує, що відповідач ТОВ «БМУ-2 ЛТД» ухиляється від підписання акту прийому-передачі майнових прав на нерухоме майно. Такі дії відповідача порушують права позивача [PERSON], адже за відсутності документу (акту прийому-передачі майнових прав), що підтверджує факт виконання умов договору, позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності на новостворене нерухоме майно в порядку передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. \~ \~ \~ \~Новостворене нерухоме майно стає обєктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким субєктом правовідносин здійснено такі дії та на якого субєкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно. \~ \~ \~ \~Суд враховує, що спірна квартира є новоствореним нерухомим майном, будівництво якого є завершеним та прийнята в експлуатацію, що підтверджено вищенаведеними письмовими доказами, а позивач виконав всі свої зобовязання за договором купівлі-продажу майнових прав №71 від 03.06.2014 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Суд звертає увагу, що чинні норми законодавства, зокрема Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не регулюють випадків відмови в передачі іншій стороні договору необхідних документів для реєстрації права власності, а тому суд вважає, що таке право особи повинно бути захищене судом. \~ \~ \~ \~Рішення суду про захист порушеного права та визнання за позивачем прав на спірне майно є підставою для реєстрації такого права. \~ \~ \~ \~ Згідно із частиною першою\~ст. 2 ЦПК\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. \~ \~ \~ \~Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату. Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Застосування\~конкретного способу захисту цивільного права\~залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес\~мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що\~відповідає змісту відповідного права чи інтересу,\~характеру його порушення, невизнання або оспорення та\~спричиненим цими діяннями наслідкам. \~ \~ \~ \~За наведених обставин, зважаючи на уникнення відповідачем ТОВ «БМУ-2-ЛТД» виконання своїх зобовязань за договором, а також ухилення його від виконання рішення суду про зобовязання виконати договір купівлі - продажу майнових прав № 71 від 03.06.2014 року, суд вважає, що право [PERSON] є порушеним, та підлягає захисту в судовому порядку в спосіб обраний позивачем [PERSON] \~ \~ \~ \~Щодо посилання представника ТОВ «БМУ-2-ЛТД» на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України №6-290цс-16 від 16.03.2016 року, про неможливість визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка не була власником такого майна, з якою укладено лише договір купівлі-продажу майнових прав, то суд зазначає. Так, у вказаній правовій позиції йдеться про те, що за договором купівлі-продажу майнових прав, особа набуває права на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно, а тому відсутні підстави для визнання права власності на майнові права на обєкт інвестування за особою на підставі ст. ст. 331, 329 ЦК України. Але позивачем [PERSON] вимога про визнання права власності на майнові права не заявлялась, а вимоги про визнання права власності на спірну квартиру заявлена не з підстав ст. 392 ЦК України. \~ \~ \~ \~Щодо твердження представника ТОВ «БМУ-2-ЛТД» про несплату в повному обсязі [PERSON] вартості майнових прав за договором від 03.06.2014 року, то вказане спростовується рішенням суду від 24.11.2015 року (справа №127/14409/13). \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову [PERSON] \~ \~ \~ \~Надані 06.02.2019 р. через канцелярію суду представником ТОВ «БМУ-2 ЛТД» разом з письмовими поясненнями письмові докази (а. с. 71-78, т. 2) після закриття підготовчого провадження до розгляду судом не приймаються з огляду на положення ч. 8 ст. 83 ЦПК України. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України на користь [PERSON]В підлягає стягненню документально підтверджений (а. с. 94а, т. 1) розмір судового збору сплачений останнім за подання суду позовної заяви, а саме 5941,16 грн. Такі витрати слід стягнути саме з відповідача ТОВ «БМУ-2-ЛТД», зважаючи, що права позивача-відповідача [PERSON] порушуються саме внаслідок дій відповідача ТОВ «БМУ-2-ЛТД». \~ \~ \~ \~За клопотанням представника відповідача-позивача [PERSON] питання про розподіл судових витрат на правову допомогу буде вирішуватись в судовому засіданні із встановленням строку для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved