Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

02 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «НВО «Созидатель» про захист честі, гідності та ділової репутації. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є головою ОСББ «Космічний». 17.12.2015 року відповідач звернувся до усіх мешканців будинку з листами, що містять неправдиву інформацію про позивача (створення конфліктних ситуацій між власниками та керуючою компанією, незаконний захват приміщень, несанкціоноване проникнення до службових приміщень, створення передумов для розірвання з мешканцями договорів на обслуговування будинку). Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання вказаної інформації такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, спростування вказаної інформації шляхом у такий же спосіб, у якій вона була поширена, відшкодування моральної шкоди в сумі 81\~000,00 грн. та судових витрат (т. 1 а.с.а.с. 3 12, 94). Позивач, його представник у судових засіданнях позов підтримали, а представниця відповідача заперечувала проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що позивач є головою ОСББ «Космічний», яке обслуговує будинок №3А по вул. Космічній в м. Дніпрі. Позивач також є власником низки приміщень вказаного будинку. 17 грудня 2015 року листами №№1158-2015/1 1158-2015/81,79,78,77,76, виготовленими на фірмових номерних бланках відповідача та підписаними керівником (а.с.а.с. 27 92), останній поширив серед мешканців вказаного будинку наступну інформацію: -протягом останніх кількох місяців позивач умисно створює конфліктну ситуацію у взаєминах між власниками квартир та керуючою компанією, звинувачуючи її в неякісному обслуговуванні будинку та прибудинкової території, завищенні тарифів на послуги теплопостачання; -під час реконструкції власних нежитлових приміщень позивач незаконно присвоїв неналежні йому площі; -16 грудня 2015 року позивач разом з невідомими особами проник у приміщення дахової котельні; -ураховуючи таку поведінку позивача, відповідач вимушений до 01.01.2016 року розірвати договори на обслуговування будинку та прибудинкової території. Відповідно до статей 3, 32 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У відповідності з частиною першою статті 277 Цивільного кодексу України (далі ЦК) фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). За правилами, встановленими частиною третьою статті 277 ЦК, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Аналіз приведених норм у контексті спірних правовідносин дає суду підстави дійти висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог з огляду на наступне. Так, висновок суду про неправдивість твердження про умисне створення позивачем конфліктної ситуації у взаєминах між власниками квартир та керуючою компанією шляхом звинувачень її в неякісному обслуговуванні будинку та прибудинкової території, завищенні тарифів на послуги теплопостачання базується на наступному. За змістом пункту 2 статті 7 Закону України від 24.06.2004 року №1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону належить до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з листом Фінансово-економічного департаменту Дніпропетровської міської ради від 05.06.2015 року №10/15-388 тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що надаються ПрАТ «НВО «Созидатель» для житлових будинків, розташованих по вул. Космічній, 3 та вул. Космічній, 3А, виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради не встановлювались (т. 1 а.с. 14). Цю обставину відповідач підтвердив у своєму листі від 03.08.2015 року №0653-2015, у якому зазначив, що тарифи ним затверджуються наказом по підприємству (а.с. 15). Відтак, вимоги позивача, що ним висувалися відповідачеві з приводу необґрунтованості тарифів, є слушними, отже інформація, поширена у листі від 17.12.2015 року, у цій частині є неправдивою. Стверджуючи те, що позивач під час реконструкції власних нежитлових приміщень незаконно присвоїв неналежні йому площі, відповідач також поширив недостовірну інформацію. Так, це твердження базується на тому, що, на думку відповідача, який є власником приміщення офісу №80 у будинку №3А по вул. Космічній в м. Дніпрі, позивач (який є власником суміжного приміщення №81) встановив перегородку, зайнявши таким чином частину приміщень, належних відповідачеві. При цьому по відновлення порушеного права відповідач звернувся з відповідним позовом до суду. 21 вересня 2016 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №201/1023/16-ц було ухвалено рішення, яким відповідачеві було відмовлено у позові, оскільки останній не довів твердження про порушення його права позивачем (т. 1 а.с.а.с. 18, 19). Ураховуючи викладене, суд вважає поширену відповідачем інформацію щодо присвоєння позивачем неналежних йому площ недостовірною. Що стосується інформації в частині проникнення 16.12.2015 року позивача з невідомими особами до приміщення дахової котельні, то суд при її аналізі виходить з наступного. Згідно з відтвореним відеозаписом вказаної події позивач дійсно 16.12.2015 року (за поточним часом о 1551 год.) увійшов до приміщення дахової котельні, проте жодних даних про несанкціонованість входу та наявність інших сторонніх осіб цей запис не містить (т. 1 а.с. 234). За твердженням позивача та його представника у суді він увійшов до приміщення через відчинені двері, коли там знаходився представник відповідача, і усі дії позивача полягали у вербальному спілкуванні з останнім. Ці пояснення цілком збігаються з відтвореним відеозаписом, достовірність якого було визнано представницею відповідача. Відтак, листи від 17.12.2015 року у цій частині також містять неправдиву інформацію. Розвязуючи спір у частині аналізу інформації щодо вимушеності від 01.01.2016 року розірвати договори на обслуговування будинку та прибудинкової території у звязку з поведінкою позивача, суд виходить з наступного. Статтею 629, частиною першою статті 651, статтею 654 ЦК передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до пунктів 7.2 договорів про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території (житловий фонд), укладених з мешканцями будинку, договори можуть бути припинені виключно в разі укладення такого договору з іншою організацією, а також у разі переходу права власності на приміщення іншій особі (т. 1 а.с.а.с. 24 26). Таким чином, попередження про припинення договорів на обслуговування будинку 01.01.2016 року з посиланням на поведінку позивача за своєю суттю є спробою тиску на мешканців будинку з певною метою. Поширена відповідачем інформація не є оціночним судженням у розумінні статті 30 Закону України від 02.10.1992 року №2657-ХІІ «Про інформацію». Відтак, суд доходить висновку про обґрунтованість заявленого позову в частині поширення відповідачем інформації, що зашкодила честі, гідності та діловій репутації позивача, оскільки така інформація є недостовірною та була доведена до усіх мешканців (співвласників) будинку №3А по вул. Космічній в м. Дніпрі. Такий висновок, у тому числі побудовано на презумпції добропорядності, з огляду на яку відповідач у свою чергу не довів протилежного викладеному у позові. Згідно з частиною першою, пунктом 4 частини другої, частиною третьою статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом було встановлено порушення відповідачем немайнового права позивача, яке полягає у поширенні недостовірної інформації, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, отже позов у частині відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим. Між тим, ураховуючи характер протиправних дій відповідача, ступінь моральних страждань позивача та інші обставини, передбачені приведеною нормою, суд вважає їх перебільшеними. На думку суду, вказана позовна вимога підлягає задоволенню частково у сумі 3\~000,00 грн. У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню компенсація його судових витрат у сумі 2\~880,00 грн. (т. 1 а.с.а.с. 1, 99).

Outcome: partial