Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

02.08.2018 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] « Про позбавлення батьківських прав » в якому зазначила, що вона з 31.10.2003 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від яких мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дзержинського райсуду м. Харкова від 02.12.2011 шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Дзержинського райсуду м. Харкова від 28.04.2010 стягнуто з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. З березня 2009 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини, мешкають окремо та сумісного господарства не ведуть. Дитина мешкає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, його долею не цікавиться, участі в вихованні не приймає, аліменти стягненні за рішенням суду не сплачує, має відповідну заборгованість по сплаті аліментів, тим самим не виконує покладені на нього законодавством обов`язки по вихованню та утриманню неповнолітнього сина. Заборгованість по сплаті аліментів становить 65866,67 гривень. Вона, як мати неповнолітньої дитини, сумлінно виконує свої батьківські обов`язки у відношення сина, забезпечує його матеріально, піклується що до його здоров`я, навчання та розвитку. Через те, що відповідач не виконує покладені на нього законодавством обов`язки по вихованню та утриманню дитини, її долею не цікавиться, позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , яка діє на підставі відповідного договору про надання правової допомоги ( а.с.а.с. 60, 61 ), заявлені позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримали і просили їх задовольнити, з підстав на які позивач посилається в своєї позовної заяві ( а.с.а.с. 2-6 ), наголошуючи на тому, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем, їх син мешкає разом з позивачем. Утримання, виховання, навчання дитини потребує значних матеріальних витрат, які відповідач не надає, долею дитини не цікавиться. При цьому зазначили, що відповідач веде нормальний спосіб життя, однак самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Також позивачем було зазначено, що на теперішній час відповідач хоча і не регулярно, однак сплачує аліменти на утримання сина, сплатив основну частину заборгованості по аліментам. Метою позбавлення батьківських прав відповідача, також є і перешкоди батька для виїзду дитини на кордон для оздоровлення та спілкування з родичами. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , яка діє на підставі відповідного договору про надання безоплатної вторинної правової допомоги та ордеру ( а.с.а.с. 114-116 ) у судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав викладених відповідачем в своєму письмовому відзиві на позов ( а.с.а.с. 69-75 ), в якому наголошували на тому, що відповідач свої батьківські обов`язки сумлінно виконує, фактично заборгованості по сплаті аліментів не має, веде нормальний спосіб життя, працює так як є ФОП. З дитиною не бачиться, так як позивач не бажає їх спілкуванню, однак доказів на підтвердження перепон у спілкуванні суду не надано. В наступні судові засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не прибули, про дати, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, неодноразово надали суду заяви про відкладення розгляду справи, однак причини відкладення розгляду судом були визнані неповажними. Представники третьої особи - органу опіки та піклування - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явилися, надав суду заяву з проханням слухати справу за відсутності представників та при винесенні рішення врахувати інтереси дитини та відповідний письмовий висновок органу опіки та піклування. ( а.с. 37 ). При таких обставинах, суд враховуючи позицію позивача, представника позивача та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON] , представник позивача [PERSON] та представників органу опіки та піклування, так як їх неявка не є перешкодою для розгляду справи по - суті. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є батьками відповідача [PERSON] , свідок [PERSON] , який є братом відповідача [PERSON] , у судовому засіданні пояснили, що відповідач після припинення шлюбних відносин з позивачем з сином не спілкується, причини їм невідомі. Чи є перешкоди для спілкування їм невідомо. Дитина мешкає з позивачем та її теперішнім чоловіком, з якими вони підтримують стосунки. З відповідачем вони не спілкуються на протязі тривалого часу, де він працює їм невідомо. Останнім часом відповідач сплачує аліменти на утримання сина. У відповідача нова родина та діти. Відповідача характеризують з позитивної сторони, як порядну людину. Відповідач не надає позивачу своєї згоди на виїзд неповнолітнього сина за кордон. Допитаний в судовому засіданні, в присутності педагога [PERSON] , неповнолітній син сторін [PERSON] пояснив, що він мешкає разом з позивачем та вітчимом, які його виховують та утримують. З батьком він не спілкується на протязі тривалого часу та не має наміру з ним спілкуватись, так як у нього відсутні до батька родинні почуття. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, неповнолітнього [PERSON] та дослідивши матеріали справи, вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права й обов`язки у відношенні своїх дітей. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ст.ст. 150, 151 СК України батьки мають право і зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їхнє здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, готувати їх до самостійного життя. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть однакову відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п. п. 15. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст.150 СК України. Судом встановлено, що сторони з 31.10.2003 по 02.12.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, в якому батьками дитини записані : мати - позивач [PERSON] та батько [PERSON] ( актовий запис № 20 від 27.04.2004, складений ВРАЦ Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова ). ( а.с. 8 ). З копій рішень Дзержинського райсуду м. Харкова, відповідно, від 02.12.2011 та 28.04.2010 шлюб між сторонами було розірвано, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. ( а.с.а.с. 12-13 ). Відповідно до довідки наданої КП « Жилкомсервіс » дільниця № 10 та копії загальногромадянського паспорту позивача, остання разом з неповнолітнім сином [PERSON] , відповідно з 24.05.1994 та з 02.11.2009 зареєстровані та мешкають за адресою : [ADDRESS] . ( а.с.а.с. 9, 23, 24 ). Згідно до інформаційної довідки наданої з Реєстру територіальної громади м. Харкова відповідач [PERSON] зареєстрований та мешкає за адресою : [ADDRESS] . ( а.с. 27 ). Відповідно до довідки, наданої державним виконавцем Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Х\\О від 20.07.2018 станом на 01.07.2018, з урахуванням сплачених сум в розмірі 6000 гривен, заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина становить 65866,67 гривен. ( а.с. 25 ). Крім того, суду надана інформація з АТ « УкрСиббанк » від 14.08.2018 з якої вбачається, що відповідач [PERSON] в період 2010 - 2017 років регулярно перераховував на банківський рахунок позивача [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітнього сина, в загальній сумі 96000 гривен. ( а.с.а.с. 81-84 ). Відповідно до банківських квитанцій в період 2018 року відповідач перераховував на рахунок Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Х\\О відповідні кошти аліментів на утримання свого неповнолітнього сина в загальній сумі 12100 гривен. ( а.с. 85 ). Також відповідно до довідки, наданої державним виконавцем Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Х\\О від 26.12.2018 станом на 01.12.2018, з урахуванням сплачених сум в розмірі 101900 гривен за період 2013-2018 років, заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина становить 4300 гривен. ( а.с. 88-89 ). Суд не приймає до уваги зазначену інформацію, так як вказаний розрахунок заборгованості по сплаті аліментів на теперішній час є предметом оскарження в судовому порядку за відповідною заявою відповідача [PERSON] ( а.с.а.с. 76-80 ). Вказані досліджені в судовому засіданні докази спростовують твердження позивача [PERSON] в частині ухилення відповідача від обов`язку щодо матеріального утримання їх неповнолітнього сина. Крім того, судом зазначається, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дітям належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. З інформації наданої установами за місцем перебування дитини під лікарняним наглядом та за місцем навчання, вбачається, що розвиток неповнолітнього сина здійснює позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] вказані заклади не відвідував. ( а.с.а.с. 19, 22, 172 ). Суд не приймає до уваги зазначену інформацію, так як остання свідчить лише про те, що позивач займається вихованням та розвитком неповнолітнього сина, в той же час інформація щодо невиконання батьком [PERSON] своїх батьківських обов`язків носить вирогідний характер. З дослідженого в судовому засіданні висновку, наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради від 24.10.2018 за № 680, орган опіки та піклування, на підставі вивчення відповідних документів, дійшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина [PERSON] , так як він не виконує свої батьківські обов`язки. ( а.с.а.с. 38-39 ). Згідно зі ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та встановлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до положень ч. 6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що зазначений висновок органу опіки та піклування ґрунтується лише на заяві матері дитини - позивача [PERSON] та наданих нею довідках, які об`єктивно не можуть бути належними доказами для підтвердженням факту умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, який при розгляді вказаного питання не був присутнім. За таких обставин, суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки. Крім того, як зазначала у судовому засіданні позивач [PERSON] , а також допитані свідки відповідач веде нормальний спосіб життя, спиртні напої та наркотичні засоби не вживає, працює, щодо позивача та сина жорстокого поводження не допускав, сплатив заборгованість по аліментам та продовжує сплачувати аліменти на утримання сина. У судовому засіданні позивач [PERSON] наголошувала на тому, що однією з причин прагнення в судовому порядку позбавити батьківських прав відповідача, є бажання без участі відповідача, одноособово вирішувати питання щодо виїзду дитини за межі України. Враховуючи викладене суд вважає, що позивачем не доведено саме винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, що могло бути підставою для позбавлення його батьківських прав на підставі п. 2 ч.1 ст.164 СК України. На підставі викладеного, ст.ст. 19, 150, 151, 154, 164, 180 СК України,

Outcome: dismissed