Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

02.11.2016 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив усунути йому перешкоду у здійсненні права власності на будинок № 2-А по провулку Вчительської вулиці 2 в м. Одесі шляхом виселення [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що його бабуся [PERSON] за життя була власником житлового будинку з надвірними спорудами за спірною адресою. За життя [PERSON] подарувала йому спірний будинок. Позивач у встановленому законом порядку зареєстрував за собою право власності на спірне домоволодіння. Поряд із тим, позивач стверджував, що не може вільно розпоряджатися спірним майном, несе додаткові витрати по комунальних послугах через проживання та реєстрацію без його згоди в будинку відповідача [PERSON] Позивач в процесі розгляду справи позов підтримав, в останнє в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином (розписка учасників процесу). Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, надані учасниками цивільного процесу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у м. Одесі, провулок Вчительської вулиці 2, будинок № 2-А. Право власності набуто позивачем на підставі договорів дарування від 16.07.2014 року та 17.07.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] реєстровий № 495, № 499. За вказаними договорами позивач отримав спірне майно у дар від бабусі [PERSON], яка померла 29.07.2016 року. За життя спірне майно належало останній згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Жилкомвідділом виконкому Іллічівської районної ради народних депутатів м.Одеси, 28.02.1996 року зареєстрованого в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі №245, на стор.№10, номер запису 39677. Позивач у встановленому законом порядку зареєстрував своє право власності, що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.07.2014 року за №24322539, від 17.07.2014 року за №24375866. [PERSON] проживання відповідача [PERSON], як член сімї колишнього власника (бабусі [PERSON]С.) зареєстровано у спірному майні з 1959 року, що підтверджується довідкою випискою з будинкової книги про склад сімї та прописку №1408 від 29.09.2016 року. На час розгляду справи відповідач фактично проживає там. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду України, зокрема, по справі №6-158цс14. Так, з матеріалів цивільної справи та доводів сторін вбачається, що відповідач, як родич колишнього власника [PERSON], за її згодою був вселений у спірне домоволодіння. Із переходом права власності на спірне приміщення до позивача право користуватись жилим приміщенням для відповідача як члена сім*ї [PERSON] припинилось. Позивач як новий власник спірного домоволодіння, дозволу на вселення відповідача не надавав, при цьому, категорично заперечував проти його проживання в будинку. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.04.2017 року [PERSON] забезпечений житлом, йому на праві приватної власності належить квартира №90 у будинку№2 в Овідіопольському районі Одеської області с.рада Таїровський «Радужний» масив. Самовільно виселитися із спірного приміщення відповідач відмовляється. Враховуючи викладене, вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними ним в процесі розгляду справи, спосіб захисту порушеного права обраний правомірно. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає в рішенні. Так, за Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» N 1382-IV, 11.12.2003 року реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань реєстрації. За ст. 7 вказаного закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). При таких обставинах, суд вважає можливим встановити порядок виконання рішення суду відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за яким рішення суду є підставою для органів реєстрації для зняття з реєстрації місця проживання відповідача за спірною адресою: м.Одеса, провулок Вчительської вулиці 2, будинок № 2-А. Судовий збір, документально підтверджений позивачем підлягає стягненню на його користь у розмірі 551, 20 грн. в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved