Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

04 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітній дитині без згоди батька. У позові [PERSON] зазначила, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 06 серпня 2005 року. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 червня 2015 року шлюб було розірвано. Має з відповідачем спільну дитину неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею. Відповідач у 2014 році виїхав на заробітки до Російської Федерації, припинив будь-який зв'язок з дитиною, місце його знаходження позивачу не відоме. Наразі в неї виникла можливість виїхати з дитиною на відпочинок за кордон, але для цього необхідна згода батька дитини. Такими діями відповідач чинить перешкоди духовному та фізичному розвитку дитини, його повноцінному відпочинку, чим порушує права дитини. Просить суд надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] без згоди та супроводу батька до країн світу: Туреччина, Арабські Емірати, Єгипет, Чехія, Словакія, Франція, Німеччина; надати позивачу або її офіційному представнику дозвіл оформлювати документи для тимчасового виїзду чи супроводу дитини. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився Судові повістки відповідачу вручалися виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування, відповідача за місцем реєстрації виявлено не було, про що був зроблений відповідний запис. Відповідно до ст.76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Суд вважає, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування Дружківської міської ради у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 червня 2015 року. Рішення набуло чинності 22 червня 2015 року Сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами дитина мешкає разом з матір'ю [PERSON], яка має намір тимчасово виїхати з дитиною за межі України з метою оздоровлення дитини. Відповідно до правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Через відсутність можливості отримати відповідну згоду від відповідача позивач [PERSON] позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд з дитиною за кордон для відпочинку, оздоровлення, розширення кругозору дитини. Суд вважає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків і зловживає своїми батьківськими правами, оскільки не забезпечує дитині повноцінного відпочинку, перешкоджаючи своїми діями повноцінному фізичному, моральному, інтелектуальному, духовному, соціальному розвитку дитини. Дії відповідача як батька суперечать інтересам дитини, порушують його права, гарантовані міжнародним та національним законодавством. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, виїзд та оформлення проїзних документів для виїзду за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Суд, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про надання дозволу неповнолітній дитині на виїзд за межі України без згоди одного з батьків до країн світу: Туреччина, Арабські Емірати, Єгипет, Чехія, Словакія, Франція, Німеччина протягом року з часу набрання рішенням законної сили та надання дозволу матері дитини або її офіційному представнику дозволу на оформлення проїзних документів дитині для виїзду за межі України у супроводі одного з батьків. Оскільки зазначені країни, в які тимчасово виїжджає дитина, а також встановлений період, суд вважає, що права батька дитини щодо можливості спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, передбачені ст.ст. 153, 157 СК України, не порушені.

Outcome: approved