Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

03.08.2017 в провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири, в якій позивач просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача майнову шкоду в сумі 5 630, 00 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн, а також стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати, які складаються з судового збору та оплати витрат на правову допомогу. Окрім цього, 28.02.2018 позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач, просила суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 9 093,00 грн. та моральну шкоди 3000, 00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що їй на праві спільної часткової власності належить квартира, за адресою: [ADDRESS] та вказує, що внаслідок дій відповідача, які призвели до залиття квартири позивача, було завдано матеріальної та моральної шкоди. 20.10.2017 у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 08.02.2019 відповідно до розпорядження № 76 від 08.02.2019 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з відстороненням від посади судді Цокол Л.І. 13.02.2019 ухвалою суду була прийнята вказана позовна заява до провадження судді Ільєвої Т.Г. та призначено до розгляду в спрощеному порядку з повідомленням сторін. На підставі норми пункту 9 частини 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судове засідання 11.04.2019 сторони та їх представники не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і дату його призначення, місце проведення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та розписка, що містяться у матеріалах справи. Позивачем була подана заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги стороною підтримуються у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення суду заперечень немає, просить задовольнити позов. Від відповідача відзив та заяви з процесуальних питань до суду не надходили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, для участі у розгляді не з`явилася, про причини неявки не повідомила, не подала відзив, і представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, та оцінивши у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач зазначає, що вона є власником квартири, за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого надає копію договору дарування частини квартири від 1998 року. 31.07.2014 позивач, виявила, що у ванній кімнаті зі стелі та по стінах тече вода, окрім цього залиття було виявлено ще у кухні. Після виявлення залиття, позивачем було викликано комісію, яка ретельно обстежила приміщення та склала відповідний акт. Так, відповідно комісією 31.07.2014 у складі начальника виробничо-технічного відділу КП УЖГ «Печерськжитло» [PERSON] ., майстра технічної дільниці [PERSON] , слюсаря - сантехніка [PERSON] складено акт, в якому зазначено, що у квартирі №107 залито, приміщення кухні площею 8,5 кв.м., а саме: стеля 0,9 кв.м., стіни 1 кв.м., у приміщенні ванни площею кв. 7,5 залита стеля 3,5 кв.м. та вказано, що залиття квартири №107 сталося з вини власника квартири [ADDRESS] , [PERSON] . Окрім цього, на вказаному акті, стоїть відмітка про те, що відповідач ознайомлений з вказаним актом. З врахуванням даних обставин, у позивача виникла необхідність у відновленні ремонту квартири, в якій вона проживає. Даний факт підтверджується, висновком фахівців ТОВ «МПТВ», де зазначена вартість відновлюваних робіт, склала 5 630, 00 грн. (а.с. №5). Однак відповідач, відмовився добровільно повертати кошти за відновлення ремонту, що спричинило завдання матеріальних збитків позивачу та моральних страждань своїми неправомірними діями. Окрім цього, в заяві про збільшення позовних вимог позивач вказала, що відповідачем було повторно залита її квартира, а саме 27.11.2017, про що було складено відповідний акт у складі головного інженера ЖЕД «Печерськжитло», голови комісії ремонтної дільниці [PERSON] , слюсаря-сантехніка [PERSON] , в якому зазначено, що відбулось залиття ванної кімнати загальною площею 7,5 кв.м.,а саме: стеля вагонка, під нею цементна стяжка, пошкоджено по всьому периметру стелі, на стяжку між стелею та стіною декоративний багет, відшарування - 3,00 м.кв., коридор загальна площа 7,00 кв.м., стеля водоемульсійна пофарбування пошкоджено- 0,5 м.кв. та вказано, що причиною залиття є халатне відношення до сантехнічного обладнання мешканцями квартири [ADDRESS] . З врахуванням того, що відповідач відмовився відновлювати ремонт, позивач була змушена знову за свої кошти відновити попередній ремонт, на підтвердження чого надала Локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 на ремонт квартири № 107 , де зазначено, що вартість ремонту становила 3 463,00 грн, таким чином позивачем було збільшено розмір позовних вимог. У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 151 Житлового кодексу РСР України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Згідно з статтею 177 вказаного Кодексу, громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і при домової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку у під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Положеннями ст. ст. 319, 321 Цивільного кодексу України передбачено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно з нормами частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини, шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу. Частиною 3 статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач, у свою чергу, відсутність його вини в заподіянні шкоди. Доказів на підтвердження того, що залиття квартири позивача сталося не з вини відповідача суду не надано і встановлених обставин щодо факту залиття не ним не було спростовано. А документи, які подавалась відповідачем свідчать про те, що він проживає, за вказаною адресою у вказаній квартирі та не спростовує факту залиття квартири, а лише будь яким чином намагається не сплачувати вартості ремонту. Виходячи із встановлених обставин справи, доведеності факту залиття квартири позивача із-за винних дій відповідача, наявності причинно-наслідкового зв`язку між винними діями власника квартири та настанням негативних наслідків у вигляді пошкодження належної позивачу квартири, суд дійшов висновку, що винними діями відповідача, позивачу у справі завдано майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача. Визначаючи розмір майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд приймає до уваги надані позивачем кошториси робіт проведених у квартирі №107 , що належить [PERSON] , та акти приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму у розмірі 9093,00 грн. Так, листом від 18.10.2018 на запит суду Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надало відповідь про те, що за адресою : [ADDRESS] ., право власності зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Печерського районну, 03.11.1999 року. наказ №1011. Оскільки відповідач проживає у квартирі №110 , він несе відповідальність як власник за неналежне утримання майна, в даному випадку є залиття квартири позивача, яке сталося через неналежне утриманням та користуванням квартири. Відповідачем не доведено відсутність його вини в залитті квартири позивача. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що залиття квартири позивача сталося саме з вини відповідача, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі, оскільки протилежного стороною відповідача суду не доведено та не надано жодних доказів, які б підтверджували факт сплати ремонту позивачу, відтак, останній має відповідати за завдану шкоду, у зв`язку із залиттям квартири. Оскільки, під час розгляду даної справи знайшов своє підтвердження факт наявності причинного зв`язку між винними діями відповідача та настанням негативних наслідків у вигляді пошкодження належної позивачу квартири, вимога про відшкодування майнової шкоди у розмірі 9 093, 00 грн. підлягає задоволенню, шляхом стягнення на користь позивача. Так, частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності з п. 3) ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995р., згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що мало місце залиття квартири позивача з вини відповідача, внаслідок якого було пошкоджено його майно, також це залиття спричинило у позивача негативні зміни у звичайних умовах її життя, що зумовлено витрачанням часу на документальне оформлення випадку залиття, тривалого захисту свого порушеного права в суді, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн. Згідно з положенням пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правову допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу правничу допомогу, пов`язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. За частиною 3 статі 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Outcome: partial