Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

04.06.2015 р. представник ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВТБ БАНК» (далі за текстом Банк, позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі за текстом відповідач), в якій просить стягнути заборгованість за кредитним договором №R53700440233В від 09.07. 2013 р. (далі за текстом договір) на загальну суму 77\~983,59 (сімдесят сім тисяч девятсот вісімдесят три) гривні 59 копійок, судові витрати; посилаючись на те, що відповідно до зазначеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 70\~000,00 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 (двадцять чотири) відсотка річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору, відповідач зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 27.05.2015 р. виникла заборгованість перед позивачем. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність; позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити; у разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не зявився; про дату, час та місце розгляду справи 2 (двічі) повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки про виклик до суду та довідковий лист про сповіщення про день та час слухання справи. Клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) ухвалити рішення у справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, яка підлягає задоволенню із наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобовязального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним кодексом України (далі за текстом ЦК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до кредитного договору №R53700451593В від 16.08.2013 р. (а. с. 9 - 14), меморіального ордеру №30137 від 16.08.2013 р. (а. с. 15), відповідач отримав кредит у розмірі 70\~000,00 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 (двадцять чотири) відсотка річних строком на 48 (сорок вісім) місяців. Відповідач зобовязався здійснювати щомісячне погашення кредиту та відсотків за користування ним; крім того, відповідач зобовязався дотримуватись інших умов, встановлених кредитним договором. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Однак, всупереч умовам договору та вимог чинного законодавства, відповідач належним чином свої зобовязання по поверненню кредиту не виконав, не здійснив повернення кредиту у встановлені договором строки у повному обсязі, тому у позивача виникло право вимоги дострокового повернення кредиту і сплати процентів, належних йому. Крім того, відповідно до п. 5.1 договору, у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування та/або інших платежів, згідно кредитного договору позичальник зобовязаний сплатити банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 (нуль цілих пять десятих) відсотка від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязання, включаючи день погашення. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу, 3 (три) проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржниці та незалежно від сплати нею неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Індекс інфляції це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті гривні. Норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу, з урахуванням встановленої інфляції, поширюється на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні. Оскільки грошове зобов'язання між сторонами визначене у гривні, а боржник прострочив його виконання, з нього підлягають стягненню інфляційні витрати. Такі висновки суду узгоджуються з висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в ухвалі від 25.05.2011 р. по справі 6-5885св10. Таким чином, згідно розрахункам, наданим позивачем, які перевірені судом, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором станом на 27.05.2015 р. становить 77\~983,59 (сімдесят сім тисяч девятсот вісімдесят три) гривні 59 копійок, у тому числі: заборгованість за кредитом - 46\~989,90 (сорок шість тисяч девятсот вісімдесят девять) гривень 90 копійок; заборгованість за простроченим кредитом - 8\~088,83 (вісім тисяч вісімдесят вісім) гривень 83 копійки; заборгованість за простроченими відсотками - 431,97 (чотириста тридцять одна) гривня 97 копійок; заборгованість зі сплати прострочених процентів - 5\~084,83 (пять тисяч вісімдесят чотири) гривні 83 копійки; заборгованість за простроченою комісією за управління кредитом - 5\~915,00 (пять тисяч девятсот пятнадцять) гривень 00 копійок; суми штрафних санкцій - 11\~129,11 (одинадцять тисяч сто двадцять девять) гривень 11 копійок; суми 3 (три) відсотка річних на прострочені платежі - 127,05 (сто двадцять сім) гривень 05 копійок; суми інфляційних нарахувань за несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісії за управління кредитом - 216,90 (двісті шістнадцять) гривень 90 копійок (а. с. 17- 21). Позивачем вчинено всі дії, згідно із законом та\~\~умовами договору\~\~кредиту щодо\~\~досудового врегулювання спірних правовідносин (а. с. 22 - 23). Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частина 1 ст. 550 ЦК України передбачає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості відповідачем не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Судом не встановлено, що відповідач не виконав зобовязання в повному обсязі по поверненню кредиту внаслідок випадку непереборної сили, тому повинен сплатити штрафні санкції по кредиту. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, зібрані у справі докази, їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на загальну суму 77\~983,59 (сімдесят сім тисяч девятсот вісімдесят три) гривні 59 копійок. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням (а. с. 1).

Outcome: approved