Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

02 вересня 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно. 19.08.2013 року по дорозі до ВРАГСу (з метою отримати копії свідоцтва про смерть батька) [PERSON] зазнала серйозного ушкодження у вигляді забою ноги, синців, крововиливів і гематоми. Внаслідок отриманої травми вона деякий час лікувалася, не маючи можливості самостійно пересуватися, у зв'язку з чим пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини. [PERSON] вказує, що даний строк пропустила з поважних причин. Крім того, вона дізналась, що її покійний батько 27.11.1993 року склав заповіт на ім'я своєї дружини - [PERSON]. [PERSON] вважає даний заповіт недійсним, оскільки впевнена, що він посвідчений не її батьком, а також вказує, що її батько не мав наміру складати такого заповіту. У зв'язку з наведеним, [PERSON] просить суд визнати заповіт, посвідчений 27.11.1993 року, [PERSON], [INFO], на ім'я [PERSON], недійсним; визнати її право власності на частину всього майна, яке належало батькові; визначити їй додатковий строк (поновити строк), як такий, що пропущений з поважних причин, достатній для подання нею заяв на прийняття спадщини. Ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору було залучено приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON]. 23 вересня 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що вона є донькою [PERSON], яка померла [INFO]. [INFO] помер її дідусь - [PERSON], [INFO], Після його смерті залишилось спадкове майно. 22.08.2013 року її опікун - [PERSON], звернулась до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] для оформлення заяви про прийняття спадщини, однак, приватний нотаріус відмовила їй у прийнятті даної заяви в зв'язку з пропуском нею строку на прийняття спадщини. [PERSON] вказує, що пропуск [PERSON] строку на прийняття спадщини стався з поважної причини, тому що вона отримала травму ноги, і тому не могла з'явитись до нотаріуса для оформлення заяви про прийняття спадщини. [PERSON] також не змогла звернутися до приватного нотаріуса для оформлення заяви про прийняття спадщини, через те, що являючись особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії та інвалідом 2-ї групи (копія посвідчення інваліда 2-ї групи додається), проходила профілактичне лікування в пансіонаті «Нефтяник», с.м.т. Лазурне Херсонської області, з 14.08.2013 року по 22.08.2013 року. Крім того, приватний нотаріус повідомила її опікуна в усній формі, що її покійний дідусь 27.11.1993 року склав заповіт на ім'я своєї дружини - [PERSON]. [PERSON] вважає даний заповіт недійсним, оскільки його [PERSON] не підписував, а також вказує, що дідусь бажав скласти заповіт на користь її матері і її тітки, однак зробити це чомусь не зміг. У зв'язку з наведеним, [PERSON] просить суд визнати заповіт, посвідчений 27.11.1993 року [PERSON], [INFO], на ім'я [PERSON], недійсним; визнати її право власності за заповітом на частину майна померлого; визначити її додатковий строк (поновити строк), достатній для подання заяви на прийняття спадщини. Ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору було залучено приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON]. Ухвалою суду від 03.10.2013 року цивільні справи за позовами [PERSON] та за позовом [PERSON] були об'єднанні в одне провадження. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] та її представник вимоги позовів підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представники в судовому засіданні проти задоволення позовів заперечили. Третя особа - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо вирішення справи поклалась на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог [PERSON] та [PERSON] з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що [INFO] помер [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO], є його доньками. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON], та її опікуном являється [PERSON] Вказані обставини ніким не оспорюються та підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи. 27.11.1993 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого заповідав належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] його дружині [PERSON] Даний заповіт був посвідчений старшим нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно висновку експертів № 2097/2098/14-32 від 24.03.2014 року, підпис в даному заповіті від імені [PERSON] виконано самим [PERSON] Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявляючи вимогу про визнання заповіту від 27.11.1993 року недійсним, позивачі [PERSON] та [PERSON] вказували, що [PERSON] даний заповіт не підписував, що було спростовано висновком експертів № 2097/2098/14-32 від 24.03.2014 року. Також позивачі зазначали, що [PERSON] мав намір передати своє спадкове майно донькам [PERSON] та [PERSON], проте позивачами жодним чином не доведено вказаного твердження, пояснення допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] і [PERSON] не підтвердили фактів, що б свідчили про недійсність заповіту. Натомість, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що померлий [PERSON] та його дружина [PERSON] були у добрих відносинах, тому [PERSON] не приховував факту написання ним заповіту на [PERSON]. У зв'язку з наведеним, суд не знаходить підстав для задоволення вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним заповіту від 27.11.1993 року підписаного [PERSON] Вимоги [PERSON] про визнання її права власності на частину всього майна, яке належало її батькові, а також вимога [PERSON] про визнання її права власності за заповітом на частину майна померлого [PERSON] також не підлягають задоволенню, оскільки позивачами не конкретизовано на яке саме майно (яку саме частину майна) вони просять суд визнати їх право власності, не зазначено що це за майно, де воно знаходиться, та які є перешкоди у оформленні їх спадкових прав. Також відсутні будь які підстави для визнання права власності за позивачами. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Щодо вимоги [PERSON] про визначення їй додаткового строку (поновлення строку), пропущеного нею з поважних причин, достатнього для подання нею заяви на прийняття спадщини після смерті [PERSON], то судом не знайдено підстав для визначення такого додаткового строку, оскільки [PERSON] помер [INFO], після чого позивач мала змогу на протязі 6-ти місяців подати заяву на прийняття спадщини, проте не скористалась своїм правом. Посилання ж [PERSON] на отримання нею травми ноги 19.08.2013 року не є поважною причиною пропуску даного строку, оскільки вона мала змогу подати заяву про прийняття спадщини в період з 21.02.2013 року по 18.08.2013 року. Щодо вимоги [PERSON] про визначення їй додаткового строку (поновлення строку), пропущеного нею з поважних причин, достатнього для подання нею заяви на прийняття спадщини після смерті [PERSON], то судом не знайдено підстав для визначення такого додаткового строку, оскільки [PERSON] помер [INFO], після чого позивач мала змогу на протязі 6-ти місяців подати заяву на прийняття спадщини, проте не скористалась своїм правом. Посилання ж [PERSON] на перебування на лікуванні в пансіонаті в період з 14.08.2013 року по 22.08.2013 року не є поважною причиною пропуску даного строку, оскільки вона мала змогу подати заяву про прийняття спадщини в період з 21.02.2013 року по 13.08.2013 року. Крім того, [PERSON] не надано належних доказів перебування на лікуванні в пансіонаті в період з 14.08.2013 року по 22.08.2013 року. Підсумовуючи викладене суд прийшов до об'єктивного та вмотивованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: dismissed