Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

03 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що він є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи. В 1995 році отримав 2 групу інвалідності. Листом Міністерства соціального забезпечення України від 16.12.1992 року № 02-3 надано роз'яснення стосовно виплати компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зокрема, роз'яснено, що виплата одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи нараховується та виплачується працюючим громадянам - за місцем основної роботи (служби, навчання). На момент отримання інвалідності [PERSON] працював в ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Охтирканафтогаз», тому в вересні 2017 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести належні йому виплати грошової компенсації відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Листом від 25.09.2017 року позивачу надано відповідь на його заяву, згідно якої твердження [PERSON] безпідставні, так як нормами вказаного закону, як в чинній редакції, так і в редакціях, які діяли раніше не передбачена виплата даної грошової компенсації працюючим громадянам за основним місцем роботи. З такою позицією позивач не згодний та просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати йому одноразової грошової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю як особі, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 15.09.2017 року; зобов'язати відповідача виплатити йому одноразову грошову компенсацію за шкоду, заподіяну здоров'ю як інваліду ІІ групи відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - 45 мінімальних заробітних плат і щорічну допомогу на оздоровлення 5 мінімальних заробітних плат. 26 грудня 2017 року [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог у якій уточнив, що при розрахунку розміру грошового відшкодування слід брати до уваги розмір мінімальної заробітної плати станом на 2011 рік (на момент виплати) - 960 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили задовольнити. Представник відповідача Панова Л.П. в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала письмовий відзив згідно якого зазначає, що [PERSON] у період з 17.07.1980 року по 27.09.2011 рік перебував у трудових відносинах з ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Охтирканафтогаз» на посаді водія ЦТТ АК-6. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 року №760 затверджено Порядок, який регулює питання здійснення виплат передбачених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян. Одноразова компенсація та щорічна допомога виплачується за рахунок коштів передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахувань та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад за місцем фактичного проживання громадянина. Таким чином, твердження [PERSON] є безпідставними, оскільки нормами ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як в чинній редакції, так і в редакціях, які діяли раніше, не передбачена виплата даної одноразової компенсації працюючим громадянам за основним місцем роботи. Крім того виходячи із пріоритетності законів над підзаконним актами, при здійсненні компенсаційних виплат за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, слід керуватися приписами діючої норми ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не листом Міністерства соціального забезпечення України від 16.12.1992 року №02-3. В зв'язку з чим просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Охтирканафтогаз» за їх недоведеністю та безпідставністю. Також зазначила про наявність підстав для відмови у задоволенні позову і через пропуск позивачем строку звернення до суду із зазначеним позовом. Свідок [PERSON], яка працює юрисконсультом в управлінні праці та соціального захисту населення Охтирської міської ради, в судовому засіданні пояснила, що в 1992 - 1995 роках Управління не проводило виплати одноразової компенсації, оскільки на той час було роз'яснення Міністерства соцзабезпечення України від 16.12.1992 року, згідно якого виплата одноразової компенсації працюючим громадянам здійснювалася підприємством за місцем роботи. Такі виплати здійснювалися за рахунок бюджету, можливо безпосередньо через фінуправління відшкодовувалися підприємству. Документів, які б свідчили, що [PERSON] виплачувалася соціальна допомога через Управління не збереглося. В 2004 році відбулася реорганізація Управління та були покладені додаткові обов'язки, зокрема, покладено обов'язок із виплати соціальної допомоги, які проводяться за рахунок державних коштів. Коли особа стає на облік, заводиться особова справа та підприємством видається довідка про виплату допомоги. По [PERSON] такої довідки немає. На даний час не передбачена жодна виплата підприємствами, оскільки будь - які виплати проводяться управлінням праці та соціального захисту населення. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідка, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 17.07.1980 року по 27.09.2011 року працював на посаді водія 1-го класу в ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Охтирканафтогаз», що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с. 8). 18 грудня 1992 року [PERSON] видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та громадянина, захворювання якого пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи. В подальшому, вищевказане посвідчення було перереєстроване та 27.02.1998 року управлінням соціального захисту населення [PERSON] видано посвідчення, згідно якого останній є інвалідом 2 групи (а.с. 5). Як пояснив в судовому засіданні [PERSON], в 1992 році він отримав статус постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії інвалід 3 групи, в 1995 році він отримав 2 групу інвалідності. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення встановлено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року N 796-XII. Згідно зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (в редакції Закону, яка діяла на момент встановлення позивачу інвалідності - статус особи, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії 3 групи інвалідності [PERSON] отримав у грудні 1992 року), одноразова компенсація особам, які стали інвалідами, та сім'ям, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується в таких розмірах: - інвалідам I групи - 60 мінімальних заробітних плат, але не менше 10 тисяч карбованців; - інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат, але не менше 7 тисяч карбованців; - інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат, але не менше 5 тисяч карбованців; - сім'ям, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, - 60 мінімальних заробітних плат, але не менше 10 тисяч карбованців; - батькам загиблого - 30 мінімальних заробітних плат, але не менше 5 тисяч карбованців. У разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: - інвалідам I і II груп - у розмірі трьох мінімальних заробітних плат; - інвалідам III групи - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; - учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: 1986-1987 років - у розмірі трьох мінімальних заробітних плат; 1988 року - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; 1989-1990 років - у розмірі однієї мінімальної заробітної плати; - кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, - у розмірі однієї мінімальної заробітної плати; - евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується працівникам за місцем роботи при наданні відпустки, непрацюючим громадянам - органами, що виплачують пенсію, в кінці року, дітям - за місцем основної роботи одного з батьків до 1 червня кожного року. У разі виникнення права на щорічну допомогу з різних підстав, передбачених частиною другою цієї статті, надається одна з них, за вибором особи. Відповідно до листа Міністерства соціального забезпечення України № 02-30 від 16.12.1992 року, виплата одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, провадиться: працюючим громадянам - за місцем основної роботи (служби, навчання); непрацюючим пенсіонерам - органами, які виплачують пенсії; тимчасово непрацюючим громадянам, а також тим, які займаються виключно індивідуальною трудовою діяльністю - органами, які визначаються місцевими органами державної виконавчої влади за місцем проживання. Також, пунктом 3.1 наказу Міністерства України у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Міністерства фінансів № 184/121 від 02.12.1994 року «Про затвердження Положення про порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення» визначено, що виплата допомоги і компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проводиться працюючим громадянам (у тому числі і працюючим пенсіонерам за умови подання ними довідки про неодержання пільг і компенсацій в органах, які виплачують пенсію) - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами, де громадяни працюють, навчаються або несуть службу. Відповідно до п. 3.5 Наказу № 184/121, виплата громадянам допомоги і компенсацій проводиться з дня набуття права на них, але не раніше дня одержання посвідчення встановленого зразка або інших документів, що підтверджують статус постраждалих, на підставі письмової заяви. Письмова заява подається громадянином один раз на всі види компенсацій і допомоги. Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи № 28 від 31.12.1996, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 квітня 1997 року за № 129/1932, визначено, що це Положення розроблено відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції Закону України від 19 грудня 1991 року (2001-12 ) із змінами і доповненнями від 1 липня 1992 року (2532-12) та 6 червня 1996 року (230/96-ВР), (далі - Положення) визначає порядок виплати одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою. Відповідно до п. 3 вказаного Положення, виплата одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, проводиться працюючим громадянам - за місцем основної роботи (служби, навчання). В 1992 та 1995 роках, на час встановлення [PERSON] 3 та 2 групи інвалідності, останній працював та всі компенсаційні виплати мав отримувати на ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Охтирканафтогаз». Абзацом 5 пункту 3 Положення визначено, що виплата одноразової компенсації проводиться на підставі посвідчення 1 категорії, довідки регіональної міжвідомчої експертної ради про встановлення інвалідності, пов'язаної з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та відповідної заяви особи. 15 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» із заявою, в якій просив виплатити йому одноразову компенсацію в розмірі, встановленому статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв'язку з інвалідністю ІІ групи як особі, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи - 45 мінімальних заробітних плат (а.с. 6). Листом від 26.09.2017 року НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» повідомило [PERSON], що законних підстав для виплати підприємством одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, не має, а тому його заява не підлягає задоволенню. Зазначили, що питання нарахування та виплати одноразової компенсації належить до компетенції органу з питань соціального захисту населення (а.с. 7). Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, [PERSON] підприємством відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплата одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, не проводилася. За період роботи в ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Охтирканафтогаз» [PERSON] із такими заявами не звертався. Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, що діяла на час звернення позивача), компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №760 від 26.10.2016 року був затверджений Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян (далі Порядок № 760). Вказаний порядок діяв на момент звернення позивача до відповідача з заявою про виплату одноразової компенсації. Порядок №760 регулює питання здійснення виплати передбачених статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї (далі - одноразова компенсація), та щорічної допомоги на оздоровлення (далі - щорічна допомога) деяким категоріям громадян. Відповідно до п. 2 Порядку №760, одноразова компенсація виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем фактичного проживання (перебування) громадян. Таким чином, оскільки позивач на час перебування у трудових правовідносинах із підприємством із відповідною заявою про виплату йому одноразової та щорічної грошової допомоги не звертався (таких доказів суду надано не було), а на момент звернення із підприємством у трудових відносинах не перебував і станом на час його звернення на підприємство законодавством обов'язок здійснення таких виплат покладений не був, а також на даний час відсутній визначений законом механізм відповідної компенсації державою підприємству понесених витрат на зазначені цілі, то у задоволенні вимог позивача слід відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed