Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

04.04.2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 31 січня 2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 2400 грн., який у подальшому був зменшений, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов'язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач взяв на себе зобов'язання на умовах договору та у визначені договором строки повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі, строки та на умовах передбачених Договором, та Умовами та правилами надання банківських послуг. У порушення умов кредитного договору, відповідач не виконав свої зобов'язання, в наслідок чого станом на 28.02.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 45900,18 грн., з яких заборгованість за кредитом 724 грн. 76 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 38113 грн. 51 коп., 4400 грн. заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) - 500 грн., 2161 грн. 91 коп. штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитом та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. Заочним рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 29 травня 2018 року позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 31 січня 2013 року в розмірі 45900,18 грн., яка складається з 724,76 грн. заборгованість за кредитом, 38113,51 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4400 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2161,91 грн. штраф (процентна складова). 08 червня 2018 року Волноваським районним судом Донецької області ухвалено додаткове рішення, яким рішення Волноваського районного суду Донецької області від 29 травня 2018 року доповнено в частині зазначення у резолютивній частині рішення про стягнення з [PERSON] на користь Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] «Приватбанк» судового збору в сумі 1762 грн. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 17 липня 2018 року заочне рішення Волноваського районного суду Донецької області від 29 травня 2018 року по справі № 221/1950/18ц (2/221/562/2018) за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому прохав у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відзив обґрунтував тим, що кінцевий строк дії кредитної картки встановлено 03/16, тобто 31 березня 2016 року. Відповідно, позивачем заявлена вимога про стягнення процентів поза межами дії кредитного договору. Збільшення відсоткової ставки з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року до 34,8 % річних, з 01.04.2015 року до 43,2 % річних є незаконним та з відповідачем не узгоджувалось, відповідно наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає умовам договору та не ґрунтується на законі. Вимоги щодо нарахування/стягнення з відповідача пені та штрафів також необґрунтовані, оскільки Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, с.Калинове ( на той час Калініне) Волноваського району Донецької області віднесено до вказаного переліку. Позивач надав суду відповідь на відзив, у який визнав 31 березня 2016 року як строк дії платіжної картки, та зазначив, що розрахунок заборгованості є належним доказом, відповідач його не спростував. Посилаючись на пункти 4.8, 5.2, 5.3, 5.4, 5.5.1, 5.5.2. кредитного договору та приписи ст. ст. 629, 525, 612 ЦК України, зазначив, що розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, за суму залишку заборгованості за кредитом. Датою 31.03.2016 року (останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту, а не кінцевий термін спливу виконання зобовязань. Підвищення процентної ставки відбулось відповідно до пунктів 1.1.3.2.3, 1.1.3.1.9, 1.1.2.3, 1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Нарахування процентів було здійснено за формулою N *M/365*Y=Z (поточна/прострочена заборгованість) та формулою N*M/365*2*Y=Z (прострочена заборгованість, 2 коефіцієнт підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості), кількість днів у році 360/365. З 04.2014 року Банком були внесені зміни до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів, в частині розрахунку процентів, які затверджені Наказом № СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року, згідно якого у разі виникнення прострочених зобовязань проценти нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості. З 04.2014 року застосовувалась формула нарахування процентів N*M/365*(2 або 1)*Y=Z. Пунктами 1.1.3.2.3, 1.13.1.9, 1.1.2.3, 1.1.5.2, 1.1.6.1, 1.1.6.2, 2.1.5.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена: - можливість збільшення Тарифів та інших частин договору; - обовязок кредитору інформувати позичальнику щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку; - обовязок позичальника отримувати виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках; - неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє його від виконання зобовязань; банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів звязку, серед яких офіційний сайт банку, SMS-повідомлення, виписки; - у разі незгоди клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору. Відповідач розрахунок заборгованості не спростував, свій розрахунок не надав, судово-бухгалтерська експертиза не проводилась, а тому вважати наданий позивачем розрахунок заборгованості неналежним відсутні. На час подачі позову у позивача була відсутня інформація щодо місця проживання відповідача, відповідач з питанням списання штрафних санкцій до банку не звертався. Вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про зміну відсоткової ставки, умови договору не виконав, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. У судове засідання представник позивача не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач та його представник у судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги визнали частково, у межах дії платіжної картки, прохають застосувати позовну давність щодо щомісячних платежів та норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за якими на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів. Суд, ураховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до Анкети-заяви та Тарифів, Розрахунку заборгованості, Умов та Правил кредитування, 31.01.2013 року [PERSON] отримав кредит, який у подальшому був зменшений, у розмірі 724,76 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки ( а.с. 7-33). В результаті неналежного виконання відповідачем зобов'язань станом на 28.02.2018 року за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 45900,18 грн., яка складається з: 724 грн. 76 коп. заборгованість за кредитом, 38113 грн. 51 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом, 4400 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2161 грн. 91 коп. штраф (процентна складова). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, і складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 25) банківська картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні картки включно. По закінченню строку дії Картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Картки з новим строком дії) за зверненням клієнта до Банку. У відповіді на відзив представник позивача визнав, що строк дії випущеної картки останнього дня березня 2016 року, тобто - до 31 березня 2016 року включно (а.с. 178-187). Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 614 цс 14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії карти. Матеріалами справи підтверджено, що строк дії картки сплинув 31 березня 2016 року. Сторони не погоджували графік платежів, отже повну заборгованість за умовами кредитного договору відповідач мав сплатити до 31 березня 2016 року. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року по цивільні справі № 444/9519/12, оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Отже, враховуючи викладене та приписи статті 257 ЦК України, позивач не пропустив строки для пред'явлення вимог щодо стягнення кредитної заборгованості в межах строку позовної давності, звернувшись до суду 04 квітня 2018 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості, у звязку з неналежним виконання відповідачем кредитного обов'язку станом на 28.02.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 45900,18 грн., з яких заборгованість за кредитом 724 грн. 76 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 38113 грн. 51 коп., 4400 грн. заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) - 500 грн., 2161 грн. 91 коп. штраф (процентна складова). При цьому, з розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися з часу укладання договору по 31 серпня 2014 року виходячи з процентної ставки 30,00% річних , з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,80% річних, з 1 квітня 2015 року по 28 лютого 2018 року 43,20% річних. Відповідно до внесених у квітні 2014 року змін до Умов та правил надання банківських послуг, банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії (пункти 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4). Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час внесення змін до Умов та правил надання банківських послуг щодо права банку в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Частина 4 зазначеної статті передбачає, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять. Отже, заслуговують на увагу заперечення відповідача щодо необґрунтованого підвищення процентної ставки за кредитом, про що він не повідомлений належним чином. Враховуючи, що зміна умов договору по картковому рахунку в односторонньому порядку без згоди відповідача визнана судом порушенням Умов та правил надання банківських послуг, наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами підлягає коригуванню та розрахунку, виходячи з відсоткової ставки 30 % річних, яка була визначена при укладенні договору. Крім того, за змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 Постанови [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Оскільки строк дії кредитного договору, який укладений з відповідачем, відповідає строку дії карти, тобто сплинув 31 березня 2016 року, то з вказаного часу право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Таким чином, з відповідача підлягають до стягнення відсотки із розрахунку 30 % річних, в межах строку позовної давності та до закінчення строку дії договору, тобто за період з 04 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року. З урахуванням викладеного, з відповідача належить стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 724,76 грн. та нараховані за період з з 04 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року відсотки за користування кредитом з урахуванням первісно встановленої відсоткової ставки 30% річних, усього 219 грн. 24 коп., виходячи з розрахунку: 724,76 х 30 % : 360 х 363 = 219, 24 грн., де: 724,76 грн. - розмір заборгованості за кредитом; 30 % - процентна ставка; 360 кількість днів у році; 363 кількість днів прострочення. Вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих пені та штрафів не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, с.Калініне (на цей час Калинове) Волноваського району Донецької області, віднесено до вказаного переліку. Таким чином, позивачем безпідставно в порушення вимог зазначеного Закону нараховані: пеня в сумі 4400 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., 2161 грн. 91 коп. штраф (процентна складова), а тому в цій частині позовних вимог належить відмовити. При подачі позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 45900,18 грн. позивач сплатив судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог банку на загальну суму 944 грн. (724,76 грн. + 219 грн. 24 коп.). Відповідно до положень ч 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог 37 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial