Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

03 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] належали земельні ділянки площею 0,25 га за цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку та 0,04 га - для ведення підсобного господарства за адресою: [ADDRESS]. 26 лютого 2009 року [PERSON] склав заповіт на його ім'я, яким заповів все майно, що належатиме йому на момент смерті. [INFO] року спадкодавець помер. Він в установлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки у зв'язку із невідповідністю вимогам чинного законодавства правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця. Посилаючись на викладені обставини, просив визнати за ним право власності на зазначені земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Позивач, крім цього, вказав, що повністю підтримує заявлені вимоги; представники відповідача та третьої особи зазначили, що не заперечують проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Рішенням Парутинської сільської ради № 12 від 22 квітня 1993 року [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,29 га, що розташована на території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. На підставі вказаного вище рішення 05 листопада 1993 року [PERSON] одержав державний акт на право приватної власності на земельний наділ площею 0,29 га, за цільовим призначенням: для обслуговування будинку - 0,25 га, для ведення підсобного господарства - 0,04 га, що підтверджується копією цього державного акту (а. с. 12). 26 лютого 2009 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все належне йому майно позивачеві [PERSON], що було посвідчено приватним нотаріусом Очаківського районного нотаріального округу Корчемахою С.С. за № 176 (а. с. 7). [INFO] року, не змінивши заповіту, [PERSON] помер, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.11.2013р. (а. с. 9). 29 жовтня 2014 року нотаріусом за вих. № 268/02-14 позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки за заповітом через невідповідність державного акту на ім'я спадкодавця вимогам чинного законодавства та запропоновано звернутися до суду (а. с. 14). З роз'яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вбачається, що особа, яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Згідно повідомлення Другої очаківської державної нотаріальної контори № 117/01-09 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 39824146 від 10 березня 2015 року (а. с. 49-51), наданих на запит суду, а також оглянутої в судовому засіданні спадкової справи, вбачається що після смерті [PERSON] заведено спадкову справу за заявою позивача [PERSON]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. ст. 56, 67 ЗК України, що діяв на час видачі державного акту на ім'я спадкодавця [PERSON], для ведення особистого підсобного господарства громадянам рішенням сільської ради в межах населених пунктів передавались у власність земельні ділянки у розмірі не більшому 0,6 га, для будівництва житлових будинків та їх обслуговування - у розмірі не більшому, ніж 0,25 га. Померлому [PERSON] за життя належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який він зареєстрував на своє ім'я, що об'єктивно підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а. с. 10) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 11). Як вбачається з випису із земельно-кадастрової книги Парутинської сільської ради від 05 грудня 2014 року, за спадкодавцем [PERSON] значиться земельна ділянка загальною площею 0,29 га, в тому числі: 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,04 га - для ведення особистого підсобного господарства (а. с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України 1990 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом із цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення. Проаналізувавши викладені обставини, суд бере до уваги той факт, що внаслідок порушень під час оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я спадкодавця, порушується право позивача на прийняття та належне оформлення у встановленому законом порядку спадкового майна, іншого шляху реалізувати своє право власності у останнього немає; обставин, які б вказували, що [PERSON] за життя набув право власності на спірні земельні ділянки неправомірно, або, що на них, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Таким чином позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved