Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

02.08.2019 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказує на те, що 19.03.2013 уклала шлюб з відповідачем. За час шлюбу у них народилося троє дітей : син [PERSON], [INFO], донька Віолетта, [INFO], син [PERSON], [INFO]. Крім того, у неї є ще старша дитина від попереднього шлюбу. З самого початку спільного проживання відносини між ними складалися нормально. Вони проживали окремо від батьків у будинку, який винаймали. Через певний час спільного проживання, вона зрозуміла, що поспішила стосовно одруження з відповідачем. Таке виразилось в тому, що між ними постійно виникали сварки через будь-яку дрібницю. Дуже часто відповідач приходив у нетверезому стані та влаштовував скандали, свідками такого були їхні малолітні діти. Останнім часом відповідач почав піднімати на неї руки, часто перепадало дітям. Через таке її старша дочка вимушена була переїхати проживати до її матері у сусіднє село. Також нещодавно їй стало відомо, що у відповідача є інша жінка. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, не допомагає їй у ведені господарства. Збереження шлюбу неможливе. Разом вони не проживають з липня 2018 року. Позивач у вступному слові позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті і змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Вказала, що наданий термін для примирення не дав позитивного результату. Позов просила задоволити. Прізвище після реєстрації шлюбу просила замінити на дошлюбне. Відповідач після наданого судом терміну для примирення не зявився, не повідомивши причин своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Вислухавши вступне слово сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 19.03.2013 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Дрогобицькому району Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис за №20. У даному шлюбі народилися : син [PERSON], [INFO], донька Віолетта, [INFO], син [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що подружнє життя позивача з відповідачем не склалося, за час спільного проживання вони виявили несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. На даний час позивач прийшла до висновку, що їхній шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо, подружжя не проживає разом з липня 2018 року, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд дійшов висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст. 55 СК України, те, що наданий судом термін на примирення не дав позитивного результату, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, так як у позов задоволено, сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved