Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

03 лютого 2015 року [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою він перебуває у шлюбі з 05 травня 1984 року; шлюб зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 234. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися у січні 2014 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна сторони не мають. В судовому засіданні позивач [PERSON] зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати, на примирення категорично не погоджується; пояснив, що з січня 2014 року з відповідачкою припинені подружні стосунки. За час, що був наданий судом для примирення за клопотанням відповідачки кроків до відновлення подружніх стосунків ні він, ні відповідачка не робили. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає, що подружні стосунки відновлені бути не можуть, подав до суду письмову заяву про підтримання позову та закінчення розгляду справи без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`являлась, за її клопотанням судом був наданий строк для примирення, після закінчення якого надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що з позовними вимогами згодна та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, взявши до уваги позицію позивача та відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 05 травня 1984 року Заводським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 234 (л.с. 6). Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Як зазначив позивач, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо з січня 2014 року, що визнала відповідачка. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачкою подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна сторони не мають. Як позивач, так і відповідачка не назвали суду будь-яких спроб з їх боку протягом часу для примирення тривалістю два місяці до налагодження подружніх стосунків. З письмової заяви відповідачки (л.с. 19) вбачається, що вона не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачем в позовній заяві. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати інтересам сторін; адже, незважаючи на те, що суд надавав можливість сторонам зберегти сім'ю, надаючи час для примирення, позитивним результатом для збереження сім'ї це не стало, тому суд вважає, що за таких обставин шлюб між сторонами збережений бути не може і позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved