Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

03 травня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року, надійшла вказана цивільна справа. У відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), для розгляду якої визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. У позовній заяві [PERSON] , з врахуванням уточненої позовної заяви, що надійшла до суду 03 червня 2019 року, просив суд стягнути з відповідача на його користь 6 233, 00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати в розмірі 769, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 лютого 2019 року працівниками ПАТ «Київгаз» без попередження був перекритий та опломбований кран газопроводу, через який природній газ надходить до квартири позивача. Після з`ясування причин та підстав такого рішення та дій, позивач вимушено придбав електричний водонагрівач, матеріали для підключення, електричну плитку та оплатив монтаж. Позивач вказав, що незаконні дії представників ФЕЕГ-2 ПАТ «Київгаз» порушили його конституційне право на достатній життєвий рівень, порушили сталий спосіб життя, позбавили таких життєво необхідних потреб як готувати їжу і митися, завдали матеріальної шкоди, яка виразилася у вимушеній, незапланованій витраті у розмірі 6 233 грн. Ухвалою судді від 08 травня 2019 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження /а. с. 19-20/. Від відповідача ПАТ «Київгаз» 28 травня 2019 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнав та зазначив, що у квартирі позивача було виявлено самовільну заміну газової колонки для підігріву води, у зв`язку із чим було проведено відключення від газопостачання газової колонки, про що складено відповідний акт, та встановлено, що відбулося незаконне перенесення газових мереж, у результаті чого останні не відповідають проектній документації. У зв`язку із виявленими порушеннями, співробітниками Оператор ГРМ було відключено від газопостачання всі газові мережі розміщені у квартирі позивача /а. с. 21-37/. Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення сторін у справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 квітня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В. П., зареєстрованого у реєстрі за № 1545 /а. с. 4, 5/. Стороною відповідача надано суду копії відомостей проведення технічного обслуговування внутрішньо будинкового газового устаткування та інструктажу абонентів у будинку [ADDRESS] , згідно з якими у березні 2017 року та лютому 2018 року працівники ФЕГГ-2 не отримали доступу до квартири № 3 , яка належить позивачеві, у вказаному будинку /а. с. 24-32/. Позивач отримав письмове попередження від 08 лютого 2019 року від ПАТ «Київгаз» про порушення ним Правил безпеки систем газопостачання України ДБН В.2.5-20.2001 «Газопостачання» та вказівкою на те, які недоліки слід усунути /а. с. 8/. Як вбачається з акту № б/н повторної перевірки та прочищення димових і вентиляційних каналів комунально-побутових об`єктів, житлових та громадських будинків від 11 лютого 2019 року, у вказаній квартирі № 3 , що належить позивачеві, виконана перевірка та прочистка каналів, встановлено розташування газової колонки. Згідно з актами на відключення газу від 12 лютого 2019 року № 2, складеного представником ФЕГГ № 2 сл. [PERSON] , у присутності споживача газу - [PERSON] , проведено відключення від газопостачання квартири № 3 на вводі, з причин порушення «Правил безпеки систем газопостачання України» /а. с. 7/. Відповідно до п. 5.7. Правил безпеки систем газопостачання України, підлягає відключенню від системи газопостачання обладнання житлових і громадських будинків за умови не відповідності системи газопостачання житлового будинку проектній та виконавчо-технічній документації. Аналогічна вимога щодо необхідності відключення від газорозподільних систем, обладнання або газопроводів, не передбачених проектом та виявлені під час перевірок міститься в п. 7 глави 6 розділу p. X Кодексу газорозподільної системи. За пунктом 3.2. розділу III ПБСГ власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач)) повинен забезпечити утримання систем газопостачання відповідно до вимог чинного законодавства України. Пунктом 3.3 ПБСГ визначено, що власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач)) відповідає за технічний стан і безпечне користування газопроводами, газовими приладами, димовими та вентиляційними каналами. Таким чином, у разі виявлення порушень, співробітники Оператор ГРМ повинні відключити від газопостачання всі газові мережі, що і було здійснено у квартирі позивача, що підтверджується відповідним актом від 08 лютого 2019 року на відключення газу. Відповідно до частини першої ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За пунктом 1 частини другої ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пленум Верховного суду України у постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, а саме: у пункті 2 роз`яснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Так, необхідними елементами складу цивільного правопорушення як підстави для деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди. Оскільки позивач не надав працівникам ФЕГГ-2 ПАТ «Київгаз» належні документи відносно заміни газового обладнання, що ним не заперечується, а позов мотивується тим, що працівники ФЕГГ-2 і до лютого 2019 року відвідували його квартиру, проте ніколи щодо порушень, виявлених 08 лютого 2019 року, не вказували, суд приходить до висновку про його необґрунтованість, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, яким доводи позову і є, з огляду на відсутність доказів протилежного. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed