Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

02 квітня 2020 р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення коштів, підстава отримання яких відпала. У своєму позові посилається на те, що рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2018 р. по цивільній справі № 201/15312/16 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] було стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2008 р. в загальному розмірі 9711,37 доларів США, що згідно розпорядження НБУ від 06 травня 2016 р. за курсом 25,12 грн. за один долар США становить 243949,61 грн. Для примусового виконання вказаного рішення державним виконавцем Магдалинівського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження. Також у даному виконавчому провадженні виносились постанови про стягнення виконавчого збору від 06 лютого 2019 р. та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04 жовтня 2019 р. Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, де він працював, відповідно до постанови державного виконавця Магдалинівського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші боржника від 04 жовтня 2019 р. по ВП № 58306243 було здійснено відрахування з його заробітної плати на користь Магдалинівського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на загальну суму 3450,77 грн. для оплати виконавчого збору. Твердження про першочергове погашення виконавчого збору відповідає положенням ст. 45 ЗУ «Про виконавче провадження», яким визначено черговість розподілу стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 р. по цивільній справі № 179/1887/19 провадження № 4-с/179/1/19 було, зокрема, скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 06 лютого 2019 р. у ВП № 58306243; скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 06 лютого 2019 р. у ВП № 58306243; скасовано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04 жовтня 2019 р. у ВП № 58306243. Ухвала набрала законної сили негайно після її підписання, тобто 27 листопада 2019 р. Отже, починаючи з 27 листопада 2019 р. відпала підстава, у зв`язку з якою Магдалинівським РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області було отримано належні йому 3450,77 грн., відраховані із його заробітної плати та перераховані в якості виконавчого збору у виконавчому провадженні № 58306243. Тому звернувся до суду і прохає стягнути з відповідача грошові кошти, підстава отримання яких відпала, у сумі 3450,77 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши до суду письмову заяву, в якій прохав розглядати справу без його участі. Свій позов підтримав у повному обсязі та прохав задовольнити. У своїй відповіді на відзив вказав, що відповідач підміняє підставу для стягнення виконавчого збору: відповідності до ст. ст. 26, 27 Закону № 1404 такою підставою є відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про стягнення виконавчого збору, натомість відповідач стверджує, що це - існування (чинність) виконавчого листа Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2018 р. № 201/15312/16, який не визнано судом таким, що не підлягає виконанню, а рішення, що підлягає виконанню на його підставі, не скасовано. Справи взагалі не стосується, що на підставі виконавчого листа Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2018 р. № 201/15312/16 було відкрито нове виконавче провадження № 613880185. При цьому твердження про те, що спірна сума 3450,77 грн., що була стягнута за виконавчим провадженням № 58306243, буде врахована у виконавчому провадженні № 613880185 не ґрунтується на приписах чинного законодавства та вказує на вчинення дій державним виконавцем з перевищенням наданих повноважень. У відзиві вказано, що відповідач спірну суму 3450,77 грн. фактично направив на погашення виконавчого збору, який стягується в іншому виконавчому провадженні на підставі відповідної постанови про стягнення виконавчого збору. При цьому не зазначалося, чим саме передбачено таке право державного виконавця або встановлено його обов`язок діяти у такий спосіб. Представник відповідача в судовому засідання прохав у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, про винесенні рішення прохав врахувати відзив на позовну заяву. У своєму відзиві на позовну заяву прохає відмовити позивачу у задоволенні його вимог, посилаючись на те, що [PERSON] помилково вважає, що у зв`язку із скасуванням постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.02.2019 р. ВП № 58306243, згідно ухвали Магдалинівського районного суду від 27.11.2019 р. по цивільній справі № 179/1887/19 провадження № 4-с/179/1/19, підстава стягнення отриманих коштів виконавчого збору відпала. Скасування постанови про відкриття виконавчого провадження не позбавляє стягувача можливості повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. У зв`язку з чим 24.02.2020 р. повторно до Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби надійшла заява про примусове виконання виконавчого листа № 2/179/720/18, виданого 27 грудня 2018 р. Магдалинівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором. Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Сума виконавчого збору у розмірі 3450,77 грн., що була стягнута за виконавчим провадженням № 58306243, врахована у виконавчому провадженні № 61380185. На даний час на депозитний рахунок відділу від ГУ Держпродспоживслужби надходять кошти, що утримуються із заробітної плати [PERSON] з примусового виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості на користь АТ КБ «Приватбанк» та виконавчого збору (з врахуванням сплаченого виконавчого збору у розмірі 3450,77 грн.) [PERSON] відомо щодо наявності відносно нього відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/179/720/18, виданого 27 грудня 2018 р. Магдалинівським районним судом та постанови про стягнення виконавчого збору, однак у позовній заяві він зазначає, що підстава стягнення виконавчого збору перестала існувати, що не відповідає дійсності. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст. 12 ЦПК). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи предмет спору в даній справі та заявлені межі позовних вимог, суд розглядає справу в межах наявності та достатності підстав для стягнення грошових коштів, підстава отримання яких відпала, правомірності його утворення та існування. Вказане відповідає вимогам ст. 129 Конституції України та закріпленим в ній основним засадам судочинства. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Ковель Волинської області, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий 10 листопада 2016 р. Магдалинівським РС ГУДМС України в Дніпропетровській області. (а. с. 5-6). Отримав ідентифікаційний номер [NUMBER] . (а. с. 7) 04 жовтня 2019 р. державним виконавцем Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] . (а. с. 10-11) Довідка про доходи № 03 від 16.01.2020 р. видана [PERSON] у тому, що він дійсно працює в Управлінні захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, займає посаду фахівець та отримує заробітну плату (вказано з травня 2019 р. по грудень 2019 р.) (а. с. 12) Згідно платіжного доручення № 16 від 09 грудня 2019 р. ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області перераховано 1605,01 грн. як виконавчий збір на проведення виконавчих дій з перерахунку зарплати за листопад 2019 р. [PERSON] , ВП № 58306243 від 04.10.2019 р. (а. с. 13) Згідно платіжного доручення № 957 від 30 жовтня 2019 р. ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області перераховано 1845,76 грн. як виконавчий збір на проведення виконавчих дій з зарплати за жовтень 2019 р. [PERSON] , ВП № 58306243 від 04.10.2019 р. (а. с. 14) Виконавчий лист № 201/15312/16, 2/179/720/18 від 21 листопада 2019 р., виданий Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором. (а. с. 54) Постановою про відкриття виконавчого провадження від 24 лютого 2020 р. державним виконавцем Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення із [PERSON] заборгованості на користь АТ КБ «Приватбанк», та виконавчого збору. (а. с. 55) Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10 березня 2020 р. державного виконавця Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] (а. с. 59) Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд виходить з того, що ч. 5 ст. 177 ЦПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Твердження про першочергове погашення виконавчого збору відповідає положенням ст. 45 ЗУ «Про виконавче провадження», яким визначено черговість розподілу стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум. Починаючи з 27 листопада 2019 р., тобто з дати набрання законної сили ухвалою Магдалинівського районного суду про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження у ВП № 58306243, відпала підстава, у зв`язку із якою Магдалинівським РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області було отримано належні позивачу 3450,77 грн., відраховані з його заробітної плати та перераховані в якості виконавчого збору у виконавчому провадженні № 58306243. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору. Таким чином, після скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про стягнення виконавчого збору, підстава для стягнення такого збору перестала існувати. Як вказано у ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Посилаючись на зазначені обставини та положення ст. ст. 530, 1212 ЦК України, позивач пред`явив до виконавчої служби відповідну вимогу, яка була отримана, але залишена без відповіді (копія вимоги, роздруківка трекеру додаються - а. с. 15-16). Про невиконання даної вимоги також свідчить й відсутність надходження коштів на рахунок позивача. Таким чином, всупереч приписам закону відповідач не повернув позивачу коштів, підстава отримання яких останнім відпала через скасування такої постанови судовим рішенням, яке набрало законної сили. Підставами позову позивач вказав скасування судом постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.02.2019 р. та постанови про стягнення виконавчого збору від 06.02.2019 р. у ВП № 58306243, відкритому на підставі виконавчого листа Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2018 р. № 201/15312/16, відповідно до ухвали Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27.11.2019 р. по цивільній справі № 179/1887/19 провадження № 4-с/179/1/19, яка не оскаржувалась й на теперішній час набрала законної сили. Посилаючись на положення ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 1212 ЦК України, предметом позову позивач визначив стягнення грошових коштів, підстава отримання яких відпала. Заперечуючи позов, відповідач посилався на відсутність підстав, передбачених ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», для повернення виконавчого збору та на відкриття нового виконавчого провадження ВП № 61380185 на підставі виконавчого листа Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2018 р. № 201/15312/16. У відповідності до ст. ст. ЗУ № 1404 підставою для стягнення виконавчого збору є відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про стягнення виконавчого збору, натомість відповідач стверджує, що це - існування (чинність) виконавчого листа Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2018 р. № 201/15312/16, який не визнано судом таким, що не підлягає виконанню, а рішення, що підлягає виконанню на його підставі, не скасовано. На підставі виконавчого листа Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2018 р. № 201/15312/16 було відкрито нове виконавче провадження № 613880185. Твердження про те, що спірна сума 3450,77 грн., що була стягнута за виконавчим провадженням № 58306243, буде врахована у виконавчому провадженні №613880185 не ґрунтується на приписах чинного законодавства. І хоча у відзиві спірні кошти названо виконавчим збором, хоча цей виконавчий збір виник, мав місце тільки у виконавчому провадженні № 58306243, дії щодо відкриття якого було визнано судом неправомірними, а тому стягнутий виконавчий збір у такому провадженні трансформувався у грошові кошти, підстава отримання яких відпала (судом скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 06.02.2019 р. у ВП № 58306243). Суд звертає увагу на те, що правомірність утримання відповідачем грошових коштів необхідно оцінювати, виходячи з нормативного припису, визначеного у ч. 2 ст. 19 Конституції України для органів державної влади та їх посадових осіб (відділ державної виконавчої служби міжрегіонального управління Міністерства юстиції України є територіальним органом виконавчої влади, про що вказано у Типовому положенні про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016 р. № 1183/5). Так, у відзиві вказано, що відповідач спірну суму 3450,77 грн. фактично направив на погашення виконавчого збору, який стягується в іншому виконавчому провадженні на підставі відповідної постанови про стягнення виконавчого збору. При цьому не зазначалося, чим саме передбачено таке право державного виконавця або встановлено його обов`язок діяти у такий спосіб. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Судові витрати по справі відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved