Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

04.08.2021 [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області, як орган опіки та піклування. Позовна заява обґрунтована тим, що 17 січня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 червня 2016 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу, згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Миргородської міської ради від 11.08.2016 місце проживання дітей визначене з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Майже п`ять років відповідачка з дітьми не проживає, до них не з`являється та участі у їх вихованні не приймає, ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх навчанням, станом здоров`я, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток. Тому [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітніх дітей. Ухвалою судді від 17.08.2021 відкрито провадження в цивільній справі (а.с.26). Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи належно повідомлена за адресою останнього відомого місця реєстрації, у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Крім того, відповідачка повідомлена про день та час судового розгляду справи шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, офіційного веб-порталу судової влади (а.с. 24,31,32,33,39). Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 02.11.2021 про проведення заочного розгляду справи. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що відповідачці відомо про розгляд справи про позбавлення її батьківських прав. [PERSON] направила заяву на адресу служби у справах дітей Миргородської міської ради в якій не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON] . Зазначила, що батько дітей добре впорається із батьківськими обов`язками, оскільки в нього кращі матеріальні та побутові умови ніж у неї. Представник додала до матеріалів справи копію заяви [PERSON] датовану 06.10.2021. Суд, заслухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 червня 2016 року у справі № 541/1120/16-ц, яке набрало законної сили 17 червня 2016 року, розірвано шлюб укладений 17 січня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , дошлюбне прізвище « [PERSON] » у відділі РАЦС по м. Миргороду Миргородського МРУЮ Полтавської області, актовий запис № 2 (а.с.6) [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 10 березня 2009 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 10 березня 2009 року (а.с.7,8). Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Миргородської міської ради від 11.08.2016, після розірвання шлюбу, місце проживання дітей визначене з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] .(а.с.9). За змістом ст.ст. 3,9,18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Приписами ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати , батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. У висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миргородської міської ради про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав від 22.09.2021, зазначено, що комісією з питань захисту прав дитини були уважно вивчені документи, подані [PERSON] , та з`ясовано, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком [PERSON] , мачухою [PERSON] та маленькою сестричкою [PERSON] , 2017 р.н., за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання родини добрі, є всі необхідні умови для повноцінного життя та розвитку дітей. [PERSON] займається вихованням доньок, забезпечує їх потреби, піклується про їх здоров`я, навчання, дбає про фізичний та духовний розвиток дітей, про що свідчать довідки з медичної установи, характеристика з місця роботи заявника та характеристики з навчального закладу. Під час бесіди з малолітніми [PERSON] та [PERSON] стало відомо, що дівчатка вже декілька років не бачилися з матір`ю, вона не телефонує їм не вітає з днем народження. Де на даний час проживає [PERSON] , дітям не відомо. Працівниками відділу «Служба у справах дітей» було здійснено виїзд за місцем останньої відомої адреси реєстрації та проживання [PERSON] , а саме: [ADDRESS] ), та з`ясовано, що відповідачка там не проживає. Зі слів завідувача гуртожитку [PERSON] , вона взагалі не пам`ятає, щоб громадянка [PERSON] проживала за даною адресою. Доказів на спростування наведених фактів, відповідачкою суду не надано. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007). Судом встановлено, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітнії [PERSON] та [PERSON] . Участі у їх вихованні, лікуванні не приймає, не турбується про їх здоров`я, взагалі не спілкується з ними, місце проживання дітей їй відоме. Фінансової допомоги для виховання та утримання дітей не надає, не виявляє у відношенні до дітей батьківської турботи, що дійсно вказує на неналежне виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, в розумінні законодавчих положень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам дітей та підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, оскільки позивач не заявив клопотання по стягнення із відповідачки на його користь суму сплаченого ним судового збору, суд вирішив не стягувати із відповідачки судовий збір.

Outcome: approved