Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

03.06.2019 року позивач [PERSON] , [INFO] , через представника [PERSON] , звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , [INFO] , громадянина Республіки Сінгапур, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 30.04.2014 року в Бюро реєстрації шлюбів республіки Сінгапур, свідоцтво про одруження № [NUMBER] . Від вказаного шлюбу дітей немає. Із позовної заяви вбачається, що після реєстрації шлюбу подружжя деякий час перебувала у Республіці Сінгапур, проте з січня 2016 року шлюбні стосунки між сторонами було припинено, з цього часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть, місце проживання відповідача її невідомо, спору щодо поділу спільного майна не існує, тому просить розірвати шлюб. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2019 року вказану цивільну справу передано судді Гниличенко М.В. Позивач [PERSON] до судового засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] до судового засідання з`явився, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло заяви про причини неявки до судового засідання, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача та її представника, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та її представника, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] ( посвідчення особи Сінгапуру ( рожеве) [NUMBER] ) та [PERSON] /паспорт України [NUMBER] / 30.04.2014 року уклали шлюб, який зареєстрований у Бюро реєстрації шлюбів, Сінгапур, запис № 942901, що вбачається із свідоцтва про одруження від 30.04.2014 року /а.с. 21/. Вказане свідоцтво про одруження було перекладено з англійської мови на українську мову перекладачем Бічевою О.О. 22.03.2019 року та посвідчено 22.03.2019 року у м.Одеса, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. та скріплено печаткою. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін дітей немає. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з січня 2016 року , проживають окремо, спільного господарства сторони не ведуть, спору щодо поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють, позивачу невідомо місцеперебування відповідача. Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до ст.279 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між особою в Україні здійснюється за законом України. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved