Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

04.09.2015 року ПАТ «[PERSON] ВОРОТА» звернулось до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 15955 гривень 64 копійки, з яких: 7169 гривень 16 копійок - сума простроченої заборгованості за кредитом, 1461 гривня 92 копійки сума простроченої заборгованості за відсотками, 2725 гривень сума простроченої заборгованості за комісійною винагородою, 4599 гривень 56 копійок пеня за простроченою заборгованістю за кредитом, відсотками, комісійною винагородою за період 10.08.2012 по 11.08.2015. Одночасно позивач просить в рахунок погашення відповідачем [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 15955 гривень 64 копійки, з яких: 7169 гривень 16 копійок - сума простроченої заборгованості за кредитом, 1461 гривня 92 копійки сума простроченої заборгованості за відсотками, 2725 гривень сума простроченої заборгованості за комісійною винагородою, 4599 гривень 56 копійок пеня за простроченою заборгованістю за кредитом, відсотками, комісійною винагородою за період 10.08.2012 по 11.08.2015, звернути стягнення на предмет застави, згідно договору застави від 07.08.2008, що належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії АІС №212410, виданого Бориспільським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 05.08.2008 року автомобіль марки CHERY, модель А15 AMULET, тип ТЗ легковий комбі-В, 2007 року випуску, шасі №VINLVVDA11A08D010548 LVVDA11A08D010548, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Бориспільським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 05.08.2008 року, шляхом надання дозволу Позивачу Публічному акціонерному товариству «[PERSON] ВОРОТА» на укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Позивач також просить зобовязати відповідача [PERSON] передати за актом приймання-передачі у володіння позивача вищевказаний автомобіль на період його реалізації (а.с.1-7). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 07.08.2008 між Акціонерно-комерційним банком «[PERSON] ворота», яке змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «[PERSON] ВОРОТА», та відповідачем [PERSON] був укладений договір №183/08-А про надання споживчого кредиту, за умовами якого [PERSON] зобовязався 07.08.2008 року надати позичальникові грошові кошти у розмірі 43000 гривень, а позичальник зобовязався на умовах, передбачених кредитним договором, повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в строки та в розмірах, визначених п.1.1 Кредитного договору не пізніше 06.08.2015 року. Згідно з п.3.2.1 договору, позичальник зобовязаний здійснити погашення кредиту та сплату процентів в повному обсязі та на умовах, передбачених кредитним договором. У випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п.1.1 Кредитного договору, та/або строків сплати процентів, комісійної винагороди позичальник сплачує [PERSON] пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення (п.4.1.1Кредитного договору). Згідно з п.5.9 Кредитного договору позовна давність про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в три роки. Позивач стверджує, що позичальником порушені умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів в строки, передбачені договором, внаслідок чого станом на 12.08.2015 року заборгованість позичальника перед [PERSON] за кредитним договором становить 15955 гривень 64 копійки, з них: 7169 гривень 16 копійок - сума простроченої заборгованості за кредитом, 1461 гривня 92 копійки сума простроченої заборгованості за відсотками, 2725 гривень сума простроченої заборгованості за комісійною винагородою, 4599 гривень 56 копійок пеня за простроченою заборгованістю за кредитом, відсотками, комісійною винагородою за період 10.08.2012 по 11.08.2015 року. Крім того, позивачем зазначено, що у забезпечення виконання всіх вимог банку до позичальника за кредитним договором, між банком та позичальником було укладено договір застави від 07.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №7241, предметом якого є належний заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АІС №212410, виданого Бориспільським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області, автомобіль марки CHERY, модель А15 AMULET, тип ТЗ легковий комбі-В, 2007 року випуску, шасі №VINLVVDA11A08D010548 LVVDA11A08D010548, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Бориспільським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 05.08.2008 року. Відповідно до п.2.3 [PERSON] застави, у випадку порушення заставодавцем умов кредитного договору, заставодавець має право одержати задоволення своїх вимог з вартості автомобіля на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами, звернувши стягнення на автомобіль на підставі вчиненого виконавчого напису нотаріуса, або в судовому порядку. Позивач, посилаючись на вимоги ч.1,6 ст.20, ч.1 ст.24, ч.2 ст.25, п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про заставу», зазначає, що як кредитор у грошових правовідношеннях, забезпечених заставою, набув права звернення стягнення на предмет застави для задоволення власних грошових вимог до позичальника. Також позивач зазначає про те, що в забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, між банком та [PERSON] укладено договір поруки №183/П-А-08 від 07.08.2008. Відповідно до п.1.1 [PERSON] поруки поручитель поручається перед банком за виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором. Позичальник зобовязується відповідати перед банком у повному обсязі за порушення позичальником зобовязань за кредитним договором, та відповідно до п.1.3 [PERSON] поруки, позичальник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, тобто банк має право вимагати виконання зобовязань за кредитним договором як від позичальника з поручителем разом так і від будь-якого з них окремо. У судове засідання сторони не зявились, про час та місце судового розгляду були повідомлені. Позивачем направлено до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позов підтримує повністю, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]. про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в судове засідання не зявилися, про причину неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутність, а також заперечень проти позову не подали. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 07 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком «[PERSON] ворота», яке змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «[PERSON] ВОРОТА», та відповідачем [PERSON] був укладений Договір №183/08-А про надання споживчого кредиту (а.с.13-17). Відповідно до умов п.1.1 [PERSON] зобовязався 07.08.2008 року надати позичальникові грошові кошти у розмірі 43000 гривень, шляхом видачі готівки через касу [PERSON] з позичкового рахунку №2203 4501 701438, а позичальник зобовязався на умовах, передбачених кредитним договором, повернути кредит у терміни, встановлені Графіком платежів у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплатити проценти за користування кредитом, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобовязань позичальника за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредиту (Додаток №1 до [PERSON] , який є невідємною частиною [PERSON]), але в будь-якому випадку не пізніше 06 серпня 2015 року та сплатити проценти за користування ним зі ставкою 16,5% річних. За змістом п.2.1 [PERSON] проценти є платнею за користування кредитом і сплачуються за весь час користування кредитом до дня ого фактичного повернення, у тому числі і після закінчення строку, на який було надано кредит. Згідно з п.3.2.1 [PERSON], позичальник зобовязався здійснювати погашення кредиту та сплату процентів в повному обсязі та на умовах, передбачених договором. Відповідно до умов п.4.1.1 у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п.1.1 [PERSON], та/або строків сплати процентів, та/або комісійної винагороди, позичальник сплачує [PERSON] пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. За змістом п.5.9 Кредитного договору сторони домовились, що позовна давність про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в три роки. Вищезазначений договір підписаний сторонами та скріплений печаткою банку (а.с.17). Встановлено, що в той же день 07 серпня 2008 року в забезпечення виконання умов кредитного договору між Акціонерно-комерційним банком «[PERSON] ворота» [PERSON] був укладений Договір поруки №183/П-А-08 (а.с.2-21). За змістом п.1.1 [PERSON] поруки, поручитель зобовязується перед Кредитором за виконання [PERSON], своїх зобовязань за кредитним договором №83/08-А про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2008 року, укладеним між кредитором та Боржником, а саме: повернення кредиту у сумі 43000 гривень не пізніше 06 серпня 2015 року, сплату проценті з користування кредитам за ставкою №16.5, сплату неустойки за несвоєчасну сплату процентів та повернення кредиту, сплату збитків кредитора у звязку з неналежним виконанням боржником зобовязань за кредитним договором. 19 січня 2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Додатковий договір до договору №183/08-А про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2004 року (а.с.22). Встановлено, що 07 серпня 2008 року між АКБ «[PERSON] ворота» та відповідачем [PERSON] був укладений і нотаріально посвідчений Договір застави, реєстровий № №7241, предметом якого є належний заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АІС №212410, виданого Бориспільським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області, автомобіль марки CHERY, модель А15 AMULET, тип ТЗ легковий комбі-В, 2007 року випуску, шасі №VINLVVDA11A08D010548 LVVDA11A08D010548, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Бориспільським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 05.08.2008 року, який сторони оцінюють у 43000 гривень (а.с.23-24). За змістом п.1.1 [PERSON] застави, даний договір забезпечує вимоги заставодержателя, що випливає з [PERSON] №183/08-А про надання споживчого кредиту, укладеного між заставодержателем та заставодавцем 07 серпня 2008 року, за умовами якого заставодавець зобовязаний повністю повернути заставодержателя не пізніше 06 серпня 2015 року кредит у сумі 43000 гривень, сплатити 16,5% річних за користування кредитом, а також сплатити в разі порушення умов кредитного договору штрафні санкції і завдані збитки. З наданих позивачем розрахунку заборгованості станом на 12.08.2015 (а.с.8), а також розрахунків пені за простроченні тіла кредиту (а.с.9-10), за прострочення процентів (а.с.11), за прострочення комісії (а.с.12) за відповідачем [PERSON] за [PERSON] №183/08-А про надання споживчого кредиту від 07.08.2008 року рахується заборгованість: за кредитом в сумі 7169,16 грн., за відсотками 1461,92 грн., за комісійною винагородою 2725 грн., за пенею за простроченою заборгованістю 4599,56грн.( в т.ч. пеня за кредитом- 3340,20грн., пеня за відсотками 461,82 грн., пеня за комісійною винагородою 797,54 грн.), - а всього на загальну суму 15955,64 грн. Правильність розрахунку не викликає у суду сумнівів. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За визначенням ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1,2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За містом ч.1 ст.585 ЦК України та ч.1 ст.16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом. Звернення стягнення на предмет застави, реалізації заставленого майна здійснюється в порядку, визначеному ст.ст.590, 591 Цивільного кодексу України, ст.ст.20,21 Закону України «Про іпотеку» та ст.ст.24,25,26,27,29,30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що звернення стягнення на предмет застави здійснювалось в позасудовому порядку та що відповідно до вимог ч.3 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивачем до початку процедури звернення стягнення було зареєстровано в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, суду надано не було. Відповідно до вимог ч.1 ст.20 ЦК України та ст.ст.3,4 ЦПК України, а також відповідно до розяснень, викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві. Проте позивачем одночасно предявлено вимоги як про стягнення всієї суми заборгованості з відповідача [PERSON], який є як з позичальником так і заставодавцем, так і про звернення стягнення на предмет застави, що є власністю відповідача [PERSON], що у разі задоволення позовних вимог в повному обсязі, призвело б до подвійного стягнення суми боргу з відповідача [PERSON] Крім того, встановлено, що на момент укладення договору застави, сторони оцінили спірне заставне майно в сумі 43000 гривень (п.2.1 [PERSON] застави, а.с.23), будь-які належні і допустимі докази на підтвердження вартості предмету застави на час звернення позивача з даним позовом, суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. При цьому судом встановлено, що загальна сума заборгованості за кредитним договором, яка становить 15955 гривень 64 копійки, є майже в 2,7 разів меншою за вартість предмету застави, визначеної на момент укладання договору застави від 07.08.2008, а отже не є співмірною з вартістю предмету застави. У звязку з цим застосування звернення стягнення на предмет застави в даному випадку суперечить загальним засадам цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3\~ЦК України). На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 15955 гривень 64 копійки солідарно з відповідачів, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, та що в іншій частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави та зобовязання передати предмет застави у володіння позивача задоволенню не підлягають. Оскільки позивач відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», в редакції, що діяла до 01.09.2015, був звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду (а.с.25-26), відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 243 гривні 60 копійок, що була мінімальною ставкою за позовом з майновими вимогами, підлягають стягненню на користь держави з відповідачів в рівних частках по 121 гривня 80 копійок з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial