Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

02 листопада 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання договору договором купівлі-продажу. 29 березня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання договору договором купівлі-продажу В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 25 серпня 1990 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], проживала з ним до 2011 року. За час шлюбу 30 січня 2003 року вона та відповідач [PERSON] придбали житловий будинок по [ADDRESS]. Зазначений будинок був придбаний на підставі договору даруванні, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар зазначене нерухоме майно. Позивач [PERSON] посилалася на те, що будинок, фактично, був придбаний нею та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, оскільки [PERSON] передав власнику будинку 3 500 доларів США, договір дарування був укладений з метою економії грошових коштів. Позивач посилалася на те, що у відповідності до ст. 717 ЦК України, договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, вчинений з сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Вона вважає, що договір дарування є удаваним, оскільки між сторонами був фактично укладений договір купівлі-продажу. В зв'язку з наведеним, [PERSON] просила суд: -визнати договір дарування житлового будинку по [ADDRESS], укладений 30 січня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] - удаваним. -визнати, що 30 січня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити вимоги, позивач [PERSON] зазначила, що їй було відомо у 2003 році, що укладений не договір купівлі-продажу а договір дарування спірного нерухомого майна. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що між ним та [PERSON] був укладений договір дарування, дружина знала про це, ніяких коштів за будинок ні він ні позивач [PERSON] не платили. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що підстав для визнання договору удаваним немає, крім того, просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності. Відповідач [PERSON] в судову засідання не з'явився, згідно до пояснень сторін, виїхав на постійне місце проживання до Канади. Третя особа - приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 серпня 1990 року у виконавчому комітеті Меліоративної селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. 30 січня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар житловий будинок по [ADDRESS], договір посвідчений нотаріально. Оскільки оспорюваний договір був укладений у 2003 році, до правовідносин повинні застосовуватися норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, який діяв на зазначений період часу. У відповідності до ст. 243 ЦК України (в редакції 1963 року), за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Згідно до ст. 58 ЦК України ( в редакції 1963 року) недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Згідно ст. 41 ЦК України (в редакції 1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав або обов'язків. На підставі ст. 44 ЦК України (в редакції 1963 року) повинні укладатись у письмовій формі: угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців. У відповідності до ст. 46 ЦК України (в редакції 1963 року) недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (стаття 44 цього Кодексу), позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків. У відповідності до ст. 46 ЦК України (в редакції 1963 року) суд не може прийняти до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили в судовому засіданні, що їм відомо про те, що між сторонами була укладена угода купівлі-продажу житлового будинку. У відповідності до ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна надати докази тим обставинам, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог. Позивачкою [PERSON] не надано суду жодного письмового доказу удаваності договору дарування, та укладення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна. Крім того, у відповідності до ст. 71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Аналогічні норми містяться і у ст. 256 ЦК України (в редакції 2003 року), відповідно до якої, позовна давність - це строк, у межа якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. На підставі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На підставі ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позивач [PERSON] з 2003 року знала про те, що був укладений договір дарування спірного нерухомого майна, представником відповідача заявлено про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у позові.. В зв'язку з наведеним, в задоволенні позову [PERSON] належить відмовити Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed