Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

02.08.2013 року ректор Національного фармацевтичного університету звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані освітні послуги. Відповідно позовної заяви 30.11.2011 року між Національним фармацевтичним університетом, приватним підприємством «Сіл Ель Імад» та [PERSON] було укладено контракт № 93-11/в про підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Магістр» за спеціальністю «Фармація». Відповідач належним чином не виконав свій обов'язок щодо сплати вартості наданих освітніх послуг за Договором, заборгованість не сплатив. На день подання позовної заяви, загальна заборгованість Відповідача перед Позивачем за Контрактом № 93-11/в від 30.11.2011 року складає 1 750 доларів США, що складає 13 987, 75 грн. за офіційним курсом НБУ на день нарахування заборгованості. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, просив позов задовольнити у повному обсязі та ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, клопотання про перенесення розгляду справи або про розгляд справи без його участі від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), також ст. 224 цього Кодексу зазначає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, наведені в обґрунтування позову, вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, і підтверджується матеріалами справи, що 30.11.2011року між Національним фармацевтичним університетом, в особі ректора Черних В.П. (далі - позивач), приватним підприємством «Сіл Ель Імад» (далі - фірма), в особі директора Бочарова Л.Н., та [PERSON] (далі - відповідач) було укладено контракт № 93-11/в (далі - договір) про підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Магістр» за спеціальністю «Фармація». Сторонами договору є виконавець - Національний фармацевтичний університет та студент - громадянин Сірії [PERSON]. Згідно з статтею 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про вищу освіту», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на здобуття вищої освіти, крім права на здобуття вищої освіти за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає, що іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, а також яким надано статус біженця в Україні, мають право на освіту нарівні з громадянами України. Всі інші іноземці та особи без громадянства оплачують своє навчання, якщо інше не передбачено законодавством України та міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, прийняті до навчально-виховних закладів України, мають права і обов'язки учнів і студентів відповідно до законодавства України. Отже, іноземці та особи без громадянства, прийняті до навчально-виховних закладів України, мають права і обов'язки учнів і студентів відповідно до законодавства України. Відповідно до пункту 1.1 Договору виконавець взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів студента, направленого фірмою, здійснити його освітню підготовку для отримання освітньо-кваліфікаційного рівня «Магістр» за спеціальністю «Фармація» за денною формою навчання на рівні державних стандартів вищої освіти та відповідно до навчальних планів та програм виконавця, затверджених для обраної спеціальності. Термін навчання за договором складав 1 рік. Згідно з пунктом 3.1 Договору, загальна вартість послуги за підготовку фахівця становить 3 500 доларів США. Порядок здійснення оплати за навчання встановлено в пункті 3.2 - 3.5 Договору. Так, студент зобов'язаний вносити плату за підготовку кожного семестру, відповідно до встановленого виконавцем порядку оплати шляхом перерахування на валютний рахунок виконавця в доларах США або на розрахунковий рахунок виконавця в національних грошових одиницях України за курсом Національного Банку України на день внесення. Відповідно до пункту 3.6 Договору студент у відповідності з обраним порядком оплати в семестр сплачує Університету суму, еквівалентну 1750 доларів США. Наказом ректора Університету № 878 від 12.12.2011 року студента [PERSON] було зараховано на п'ятий курс Університету (9 семестр) 2011/2012 навчального року на денну форму навчання за контрактом у зв'язку з поновленням на навчання. Освітні послуги надавалися Студенту протягом 9-10 семестру 2011/2012 навчального року, чим Позивач виконав свої зобов'язання за Договором за вказаний період у повному обсязі. Наказом ректора Університету № 238 від 06.04.2012 Студенту [PERSON] було надано право проходити повторно курс навчання за сімейними обставинами з 01.02.2013 року. Станом на 06.04.2012 року, ще до надання Університетом права проходити повторно курс навчання, за відповідачем обліковувалась заборгованість по оплаті за освітні послуги у розмірі 1 750 доларів США. Відповідач належним чином не виконав свій обов'язок щодо сплати вартості наданих освітніх послуг за Договором, заборгованість не сплатив. Відповідно до пункту 6.2 Договору виконавець має право в односторонньому порядку відрахувати студента, зокрема за невиконання навчального плану та порушення зазначеного в Договорі порядку та розміру внесення плати за навчання - несплати вартості підготовки. Наказом ректора Університету № 63 від 11.02.2013 року студента [PERSON] було відраховано за порушення навчальної дисципліни та заборгованість за надані освітні послуги. 09.04.2013 року Національний фармацевтичний університет звернувся до відповідача листом з вимогою погасити заборгованість за навчання у розмірі 1 750 доларів США. Проте, відповідач вимоги позивача не задовольнив, жодної відповіді на лист не надав. Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 32 Закону України «Про вищу освіту» відрахування осіб, які навчаються в вищому навчальному закладі належить тільки до повноважень ректора вищого навчального закладу. Отже, на день подання позовної заяви, загальна заборгованість відповідача перед позивачем за контрактом № 93-11/в від 30.11.2011 року складає 1 750 доларів США, що складає 13 987, 75 грн. за офіційним курсом НБУ на день нарахування заборгованості. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлено в договорі. У статті 625 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, на підставі наведених норм,

Outcome: approved