overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

03.07.2018 року заявниця звернулася до суду з вказаною заявою та просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт належності державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 007038, виданого 25 квітня 2001 року на підставі рішення №86-ХХІІІ Кагарлицької сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області від 02 листопада 2000 року №213, [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що їй відповідно до рішення №86-ХХІІІ Кагарлицької сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області від 02 листопада 2000 року №213, було передано у власність земельну ділянку площею 5,59 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області та було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД № 007038. На теперішній час виявилось, що у державному акті по батькові заявниці зазначено як «Сельвестрівна», тоді як в паспорті зазначено як «Сильвестрівна». У звязку із чим вона не може у повній мірі використовувати майно, що належить їй на праві власності, тому була змушений звернутись до суду. До судового засідання заявниця не з`явилася, але надала заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, на заявлених вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Представник Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області до судового засідання не з'явився, але надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю, вказав, що Кагарлицька сільська рада з позовною заявою ознайомлена та погоджується з нею. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 02.11.2000 року заявниці було видано Кагарлицькою сільською радою народних депутатів державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 007038, який був виданий на імя [PERSON]. Згідно вказаного державного акту заявниці належить земельна ділянка площею 5,59 га, яка розташована на території Кагарлицької сільської ради (а.с.4). Однак, у державному актів імені заявниці допущена описка, а саме вказано по батькові «Сельвестрівна» замість вірного «Сильвестрівна». Той факт, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 007038, на підставі якого заявниці належить земельна ділянка площею 5,59 гектарів, яка розташована на території Кагарлицької сільської ради, який був виданий на ім`я [PERSON] належить [PERSON] підтверджується паспортом серії КК 575492, виданого Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 15.12.2000 року (а.с.4), з якого вбачається, що по батькові заявниці записано «Сильвестрівна». З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява [PERSON] законна, обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

03.07.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що 06.01.2012 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. Позивач стверджує, що одруження виявилося невдалим через несумісність характерів, втрати поваги та любові один до одного. Їх фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Намагання зберегти сім`ю не мало успіху. Оскільки добровільно розірвати шлюб відповідач відмовляється, тому позивач вимушена була звернутися із цим позовом до суду. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання, яке було призначено на 06.09.2018 року, не з'явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просила позовні вимоги задовольнити та справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання, яке було призначено на 06.09.2018 року, не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив справу розглядати без його участі. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Стаття 105 ч. 1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 06 січня 2012 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Мар'їнського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 06.01.2012 року. Позивач та відповідач однією сім'єю не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони по справі є різними людьми. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

03.07.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового двомісячного строку для подання нею заяви про прийняття спадщини батька - [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що вона пропустила встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини в зв'язку з хворобою. Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Позивач надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності; представник відповідача про причини своєї неявки суд не повідомила. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є донькою [PERSON], який помер [INFO], і спадкоємцем усього належного йому майна на підставі заповіту від 21.11.2014 року (а.с. 3-8). У встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України (далі - Кодекс) шестимісячний строк з дня відкриття спадщини позивач не подала заяву про прийняття спадщини батька. Як убачається з матеріалів справи (а.с. 2, 17), позивач мала намір звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини наприкінці шестимісячного строку, який закінчився 10.06.2018 року; проте позивач захворіла і в період з 30.05.2018 року по 12.06.2018 року включно перебувала на амбулаторному лікуванні в Чернігівській міській лікарні № 1, що підтверджується довідкою від 02.07.2018 року. 14.08.2018 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Борисової Т. А. з приводу заведення спадкової справи після смерті батька, в чому було відмовлено у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с. 35). Згідно положень частини третьої статті 1272 Кодексу за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи хворобу позивача та перебування на амбулаторному лікуванні, суд погоджується з її доводами та доходить висновку про поважність причини пропуску позивачем шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини батька та можливість визначення додаткового двомісячного строку для подання позивачем цієї заяви до нотаріуса. За таких обставин, пред'явлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

03.07.2018 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 09 жовтня 2014 року виконавчим комітетом Зимогір'ївської міської ради Слов'яносербського району Луганської області. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і спору про його місце проживання після розірвання шлюбу немає. Шлюбні відносини фактично припинились на початку 2016 року через різні погляди на життя, в зв'язку з чим втрачені фізичні і духовні зв'язки, вони проживають окремо, примирення за цей час не відбулося. Позивач вважає, що сім'я розпалась остаточно і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам дитини. Позивач просила справу розглянути без її участі. Відповідач просив розглянути справу без його участі, позов визнав повністю, про що надав заяву. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, який відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу зареєстрований 09.10.2014 року виконавчим комітетом Зимогір'ївської міської ради Слов'яносербського району Луганської області, актовий запис № 27. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем і спору про його місце проживання після розірвання шлюбу немає. Згідно зі ст. 104,112 СК України шлюб розривається шляхом розводу за заявою одного з подружжя або обох. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Шлюб розривається тоді, коли буде встановлено, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Шлюбні відносини сторін припинились три роки тому і не відновлювались, тривалий час сторони проживають окремо, на примирення не погоджуються, суд вважає, що збереження шлюбу за таких обставин буде суперечити інтересам сторін. Відповідно ж до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Тому підстав для відмови у задоволенні позову немає. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як убачається із матеріалів справи, позивач при реєстрації шлюбу прізвище не змінювала. Судовий збір на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн., а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

03.07.2018 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають у неї на утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Просить позов задовольнити і стягнути з відповідача на утримання спільних дітей аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття на її користь. Справа за заявою позивача розглянута без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відповідач здоровий, працює, ніяких стягнень з нього не проводиться, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

03.07.2018 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі. Від шлюбу у них є спільна дитина - [PERSON], [INFO], який перебуває у неї на утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просить позов задовольнити і стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття на її користь. Справа за заявою позивача розглянута без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], відповідач здоровий, працює, ніяких стягнень з нього не проводиться, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,8 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

03.07.2018 року позивачка подала до суду позов про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розімірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов обґрунтувала тим, що з 03.05.2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого має сина - [PERSON], [INFO]. Вказала, що подружні відносини між ними припинені з лютого місяця 2018 року через відмінність характерів, відсутність взаєморозуміння і поваги. Шлюб носить формальний характер, подальше збереження шлюбу не можливе. На даний час сторони проживають окремо, син знаходиться на повному утриманні позивачки, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка в судове засідання не зявилась. Про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому законом порядку. Подала до суду заяву, у якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Також заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не зявився. Про дату, час і місце судового засідання оповіщений належним чином. Заяв, клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). \~ \~ \~ \~З огляду на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не зявився в судове засідання без повідомлення причин, неподання ним відзиву на позов, згоду позивача, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

03.07.2019 [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалась на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім`єю. У підготовчому засіданні позивач пред`явлений позов підтримала та наполягала на задоволенні; відповідач позов визнав; від надання судом строку на примирення сторони відмовились. В силу положень частини третьої статті 200 ЦПК України визнання відповідачем позову дає суду підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 17.12.2016, при цьому мають спільного малолітнього сина [PERSON] , 2013 року народження. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім`ї. Як випливає з позовної заяви та пояснень сторін, подружжя припинили сімейні відносини та не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки натепер шлюб носить формальний характер, при цьому сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сім`єю, пред`явлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. За приписом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

03.07.2019 [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі - відповідач) на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову послалася на ухилення відповідача від матеріального утримання свого сина. Ухвалою судді від 18.07.2019 відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У встановлений судом строк сторони процесуальні заяви по справі (відзив на позов і відповідь на відзив) суду не надіслали, в зв`язку з цим суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 17.12.2016 року (а. с. 4). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). Як убачається з позовної заяви натепер дитина проживає разом із позивачем і знаходиться на її утриманні, водночас відповідач не надає позивачеві матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) батьки зобов`язані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Отже, пред`явлений позов ґрунтується на законі, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

03.07.2019 [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім`єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні представник позивачки пред`явлений позов підтримав і наполягав на задоволенні. Він повідомив, що позивачка не бажає проживати в шлюбі з відповідачем і просила не надавати строк для примирення. Відповідач не з`явився; у відзиві на позовну заяву вказав, що не згодний на розірвання шлюбу. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 11.12.2007, при цьому мають двох спільних малолітніх дітей: дочку [PERSON] , 2008 року народження, та сина [PERSON] , 2013 року народження (а.с. 4, 8, 9). Як убачається з позовної заяви і пояснень представника позивачки, вже більше року сторони проживають окремо; подружжя припинили сімейні відносини та не ведуть спільне господарство, подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивачки. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За приписом частини третьої статті 106 цього Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи те, що натепер шлюб носить формальний характер і позивачка не бажає його збереження та спільного проживання однією сім`єю з відповідачем, пред`явлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved