Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

02 вересня 2015 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого вказує, що вона є власником будинку 82 по вул. Набережній в сел. Сартана м. Маріуполя. В зазначеному будинку зареєстрована її колишня невістка - відповідачка [PERSON], яка з липня 2014 року в будинку не проживає, не оплачує комунальні послуги та не бере участі в його утриманні. На підставі ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням в належному їй будинку. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що в червні 2014 року відповідачка розірвала шлюб з її сином і після цього виїхала з будинку, але залишила в ньому свої речі, взуття та деякі меблі. Коли в селищі відбувались бойові дії, відповідачка повернулась до будинку та проживала там на протязі вересня 2014 року, після чого пішла та до будинку не поверталась. У звязку з необхідністю оформити субсидію, просить суд визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснила, що дійсно після розірвання шлюбу в липні 2014 року виїхала з будинку, але на протязі вересня 2014 року проживала в ньому, зазначила, що деякі її речі знаходяться в будинку, але позивачка перешкоджає їх забрати. Просила суд відмовити в позові. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 405 ЦК України, відповідно до яких підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає родину [PERSON]. Відповідачка після розірвання шлюбу пішла з будинку, але коли був обстріл селища повернулась та проживала в будинку у серпні та вересні 2014 року, після чого знову пішла та більш не поверталась. Свідок [PERSON] дочка позивачки в судому засіданні пояснила, що відповідачка не проживає в будинку її матері приблизно рік. В липні 2014 року вона пішла з будинку, у серпні 2014 року повернулась та жила в будинку приблизно місяць, потім пішла з нього. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачка проживала в будинку з моменту реєстрації шлюбу, після розірвання шлюбу виїхала з будинку, повернулась у вересні 2014 року, коли відбувались бойові дії. В будинку залишились деякі її речі та предмети вжитку. Суд, вислухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 лютого 2009 року є власником будинку 82 по вул. Набережній в сел. Сартана м. Маріуполя. Відповідно до копії домової книги відповідачка зареєстрована в будинку позивачки з 10 грудня 2003 року. Відповідно до рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 02 червня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім*ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім*ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні із власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім*ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, зокрема, дружина наймача, їх діти та батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 3 ст. 64 ЖК України, якщо особи перестали бути членами сім*ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні вони мають такі ж права та обовязки, як наймач і члени його сім*ї. В судовому засіданні з пояснень відповідачки, які підтвердила і позивачка, встановлено, що відповідачка дійсно не проживала в будинку з липня 2014 року, але повернулась до будинку і проживала там на протязі вересня 2014 року, в будинку знаходяться деякі її особисті речі. Зазначені обставини підтверджені і свідками. Таким чином, суд вважає, що позивачка не набула права вимагати визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки її вимога не ґрунтується на законі, відповідно до якого передбачена відсутність члена сім*ї за місцем проживання без поважних причин понад один рік. Позивачкою в підтвердження своїх вимог надані акти від 05 листопада 2014 року та 21 квітня 2015 року щодо не проживання відповідачки, між тим, вони не можуть бути прийняті судом в якості належного доказу, оскільки, як зазначила позивачка, вони складені депутатом з її слів без відвідування будинку. Посилання позивачки на самостійну оплату нею комунальних послуг та надання відповідних квитанцій в підтвердження цього не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а є обовязком власника утримувати своє майно, що передбачено ст. 322 ЦК України. Вказівку позивачки на ст. ст. 71, 72 ЖК України суд вважає безпідставною, оскільки дані норми права застосовуються при вирішенні спору про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду. Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed