Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

02.08.2019 р. до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою, у якій, з врахуванням заяви про зміну предмету позову, просив: 1) визнати незаконною та скасувати нотаріальну дію, вчинену П`ятою Одеською державною нотаріальною конторою 19.01.2006 року у вигляді припинення дії договору довічного утримання між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого П`ятою Одеською державною нотаріальною конторою 24.07.1990 року, реєстровий № 3-С-1883 (далі - Договір) за заявою від 19.01.2006 року [PERSON] , а також: заяву від 19.01.2006 року [PERSON] про припинення Договору у зв`язку із смертю [PERSON] , відмовою його спадкоємців від прийняття майна згідно ст. 758 ЦК України; здійснення відповідного напису про це на Договорі; складання та направлення до Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» листа від 19.01.2005 вих. № 36 за підписом завідуючої П`ятою Одеською державною нотаріальною конторою Н.В. Северовою із свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданий Іллічівською райрадою народних депутатів м. Одеси 22.03.1990 року, житлового будинку [ADDRESS] , який належав [PERSON] , для подальшої перереєстрації на її ім`я із одночасним сповіщенням про те, що Договір втратив чинність у зв`язку із смертю [PERSON] , який помер [INFO] , згідно ст. 757 ЦК України дія вказаного договору припинено; направлення до Першої Одеської державної нотаріальної контори листа від 26.01.2006 року вих. № 73/2-11 за підписом завідуючої П`ятою Одеською державною нотаріальною конторою Н.В. Северовою про те, що Договір втратив чинність у зв`язку із смертю [PERSON] та вимогою про зняття заборони з житлового будинку [ADDRESS] ; повернення [PERSON] примірника цього Договору; 2) відновити становище, яке існувало до порушення права [PERSON] , шляхом скасування рішення про реєстрацію Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» з 31.01.2006 року права власності на житловий будинок із надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності, виданого 22.03.1990 р. виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів м. Одеси, листа П`ятої Одеської державної нотаріальної контори від 19.01.2005 р. вих. № 36; скасування про це запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно № [NUMBER] в книзі 213-106 від 31.01.2006 року та визнання чинними Договору та його реєстрацію та право власності Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 22.06.1991 за [PERSON] під № [NUMBER] в реєстровій книзі № 213 на сторінці 106 на підставі Договору; 3) визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок із надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 84,8 кв. м., житловою площею 38,4 кв. м., із надвірними спорудами: «Б» - гараж, «В» - літня кухня, «Г» - сарай-котельна, «Д» - сарай, «Е» - сарай, «Ж» - навіс, «З» - вбиральня, № 1-6 огорожа, І-ІІ мощення, розташованих на земельній ділянці площею 680 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті його батька - [PERSON] , який помер [INFO] .». В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що [PERSON] , яка є бабою позивача, на праві власності з 22.03.1990 р. належав житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Цей будинок 24.07.1990 р. [PERSON] передала у власність [PERSON] , батьку позивача, за Договором довічного утримання, видано відповідне свідоцтво про право власності. [INFO] помер [PERSON] , Позивач від народження та по даний час проживав з бабою та батьком за вказаною адресою, прийняв спадщину та виконував умови Договору, дбав про [PERSON] , будинок та інше майно, що в ньому було. Позивач вказує, що у 2005 р. звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак не пам`ятає, чи було її зареєстровано. [INFO] померла [PERSON] . Витрати на її поховання взяв позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] , тіткою позивача. Після звернення до нотаріуса 21.06.2019 р. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] отримано лист КП «БТІ» ОМР, відповідно до якого вбачається, що станом на 31.12.2012 р. право власності на будинок було зареєстровано за [PERSON] з 12.06.1991 р. по 31.01.2006 р., з 31.01.2006 р. за [PERSON] , оскільки згідно листа П`ятої одеської державної нотаріальної контори Договір втратив силу. [PERSON] залишила на користь [PERSON] заповіт. Отже, позивачу тільки в липні 2019 р. стало відомо про порушення його прав власності на будинок, який він успадкував після смерті батька [PERSON] . До цього позивач не знав та не міг знати про це, він володів та використовував будинок як власник. Договір незаконно припинено, оскільки у батька був спадкоємець - [PERSON] , який прийняв спадщину та не відмовився від неї та від Договору. Крім того, [PERSON] надав клопотання про визнання причин пропущення строку позовної давності поважними, просив поновити цей строк. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Кононюк В.О. проти задоволення позовних вимог заперечували. У наданому відзиві на позовну заяву [PERSON] вказала, що є донькою та спадкоємицею [PERSON] за заповітом від 22.05.2007 р. Доводи позивача про прийняття ним спадщини шляхом подання заяви у 2005 р. після смерті батька [PERSON] , яка складалася з названого будинку та виконання усіх зобов`язань за Договором є надуманими та безпідставними. Після смерті [PERSON] ніхто не прийняв спадщину. Отже, державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори законно та обґрунтовано направлено лист № 36 від 19.01.2006 р. до КП «БТІ» ОМР з повідомленням про припинення Договору у зв`язку зі смертю набувача. Таким чином, [PERSON] з 31.01.2006 р. знову стала власником спірного житлового будинку згідно ч. 2 ст. 757 ЦК України. Після смерті [PERSON] , усі обов`язки по утриманню та піклуванню матері, в тому числі сплату комунальних платежів, придбання продуктів харчування, одягу, ліків тощо взяла на себе [PERSON] , що підтверджується відповідними квитанціями. [PERSON] допомоги не надавав. В 2016 р. [PERSON] змушена була звертатися до органів соціального захисту з заявою про надання субсидії. Позивач зневажливо ставився до бабусі, про що свідчать її звернення до правоохоронних органів. Надані ним чеки про надання грошових коштів у 2008-2009 рр. на комунальні послуги не свідчать про належне виконання Договору. Частина квитанцій про придбання будівельних матеріалів датовані після смерті [PERSON] . Позивач чинить перешкоди у користування спірним будинком. Щодо того, що [PERSON] тільки у липні 2019 р. стало відомо про порушення права власності на будинок також не відповідає дійсності. Про те, що [PERSON] знову стала власником будинку позивачу стало відомо у 2005 р., оскільки 11.10.2005 р. вона видала йому довіреність на право представлення її інтересів у відповідних організаціях та установах з питання зібрання та підготовки відповідних документів, пов`язаних з продажем спірного майна. Йому було надано правовстановлюючі документи. Позивач декілька місяців займався підготовкою документів, але потім сказав, що йому це не цікаво. Крім того, 15.11.2005 р. [PERSON] склала заповіт на користь позивача, але через зневажливе ставлення позивача, зробила новий заповіт на користь [PERSON] . Таким чином, на момент звернення до суду сплив встановлений ЦК України трирічний строк позовної давності, що має наслідок відмови у позові. Позивач переслідує лише корисливі мотиви заволодіння спірним майном. Отже, клопотання про поновлення строку позовної давності не підлягає задоволенню. У відзиві представник Міністерства юстиції України у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Зазначено, що позовні вимоги не зачіпають права названого відповідача, який в даному випадку не є належним. Міністерство не приймає рішень про нотаріальні дії та не несе відповідальність за прийняті державними нотаріусами рішеннями, діями або бездіяльністю, вони є самостійними суб`єктами права. По суті позову зазначено, що державний нотаріус при відсутності спадкоємців [PERSON] та за заявою [PERSON] про припинення дії Договору, діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом. Представник відповідача Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просила відмовити, відзиву не надала. Представник відповідача Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. У відзиві на позовну заяву у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Управління не є належним відповідачем у справі, оскільки не має жодних правовідносин з КП «БТІ» ОМР. Позивач не звертався до Управління з будь-якими заявами, що свідчить про відсутність правовідносин з позивачем. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.09.2020 р. клопотання представника позивача - адвоката Ореза В.П. про витребування доказів задоволено, витребувано з Головного територіального управління юстиції в Одеській області відомості про наявність правонаступників у П`ятої одеської державної нотаріальної контори, ліквідованої у 2018 році, з наданням відповідних документів, рішень. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.10.2020 р. клопотання представника позивача - адвоката Ореза В.П. про витребування доказів задоволено, витребувано від Одеського державного нотаріального архіву відомості про заведення спадкової справи з 2005 року та пізніше за фактом смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У разі заведення спадкової справи витребувано завірені належним чином копії цієї спадкової справи. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.01.2020 р. клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Носенко І.І. про витребування доказів задоволено, витребувано від Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Одеської міської ради належним чином завірені виписки з історії хвороби (епікризи) щодо [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з вказівкою призначених ліків, які були необхідні для лікування хвороби [PERSON] . Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] народився [INFO] в сім`ї [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . (т. 1 а.с. 14, 184) Позивач [PERSON] народився [INFO] , його батьками записано [PERSON] та [PERSON] , про що видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . (т. 1 а.с. 14) Відповідач [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , рідною сестрою [PERSON] та рідною тіткою позивача [PERSON] . Згідно п. 1 Договору довічного утримання від 24.07.1990 р., посвідченого державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори Мельник І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3-С-188, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (далі - Договір), [PERSON] передала у власність [PERSON] будинок по [ADDRESS] . Вказаний будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого Житлокомунвідділом Виконкому Іллічівської районної Ради народних депутатів м. Одеси 22.03.1990 р. Відповідно до п. 4 Договору [PERSON] зобов`язувався довічно утримувати [PERSON] , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберегти в її безкоштовному користуванні одну житлову кімнату площею 10,0 кв.м., відображену на плані 1-2. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одяг догляд та необхідна допомога визначена сторонами у розмірі ста карбованців на місяць) (т. 1 а.с. 12, 183) Право власності на підставі зазначеного Договору було зареєстровано за [PERSON] в реєстрову книгу № 213 під реєстром 21984 стор. 106, що підтверджується Реєстраційним посвідченням від 12.06.1991 р. № 6912, виданим КП «ОМБТІ». (т. 1 а.с. 13) [INFO] у віці 43 років помер [PERSON] , про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . (т. 1 а.с. 15, 191) 19.01.2006 р. з заявою за індексним номером 33/2-01 в П`яту одеську державну нотаріальну контору звернулася [PERSON] , що [INFO] [PERSON] помер та у зв`язку з тим, що спадкоємці померлого « Набувача » за Договором відмовилися від прийняття майна, просила на підставі ст. 758 ЦК України припинити дію вказаного Договору та повернути їй правовстановлюючий документ для подальшої її перереєстрації на її ім`я. В цій заяві мається напис державного нотаріуса Н.В. Северової про те, що заявниця особисто розписалась у присутності нотаріуса, її особа перевірена за паспортом, дієздатність перевірена.(т. 1 а.с. 190) Відповідно до листа завідуючої П`ятої одеської державної нотаріальної контори Северової Н.В. № 36 від 19.01.2005 р., до КП «ОМБТІ та РОН» направлено Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок для подальшої перереєстрації на ім`я [PERSON] та повідомлено про те, що Договір втратив чинність у зв`язку зі смертю «Набувача» [PERSON] та згідно ст. 757 ЦК України дія вказаного Договору припиняється. (т. 1 а.с. 193) Вказаний лист містить описку у вихідній даті в зазначенні року, а саме помилково вказано 2005 р. замість 2006 р. Також листом завідуючої П`ятої одеської державної нотаріальної контори Северова Н.В. вих. № 73/2-11 від 26.01.2006 р. повідомлено заступника завідуючої Першої одеської державної нотаріальної контори Сажневу Т.А. про припинення Договору та необхідність зняття заборони з будинку. (т. 1 а.с. 194) З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.01.2006 р. № 9713300 видно, що право власності зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 22.03.1990 р., виданого ЖКВ Іллічівської районної ради народних депутатів. (т. 1 а.с. 84) Згідно відповіді КП «БТІ» ОМР від 04.07.2019 р. № 4508-07/1879 повідомлено, що станом на 31.12.2012 р. в КП з 12.06.1991 р. по 31.01.2006 р. право власності на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] на підставі Договору. З 31.01.2006 р. право власності на вказаний об`єкт зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого ЖКО Іллічівського РВК 22.03.1990 р. У листі П`ятої державної нотаріальної контори № 36 від 19.01.2006 р. вказано про те, що Договір довічного утримання втратив силу у зв`язку зі смертю [PERSON] (т. 1 а.с. 30) Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Набувач [PERSON] за договором довічного утримання заповіту за життя не склав. Тому спадкування його прав та обов`язків здійснювалось за законом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалась зокрема з права власності на зазначений будинок та з обов`язків довічно утримувати [PERSON] , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберегти в її безкоштовному користуванні одну житлову кімнату площею 10,0 кв.м., відображену на плані 1-2. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом постійно проживав та був зареєстрованим разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини у спірному будинку. (т. 1 а.с. 16) Ця обставина не спростована. Протягом шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, [PERSON] не заявив про відмову від спадщини. Таким чином, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину. За змістом статті 425 ЦК УРСР за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров`я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов`язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Відповідно до пунктів 4 та 9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. До договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Тому суд до спірних правовідносин застосовує відповідні норми цивільного права, що містяться в ЦК України. Згідно зі статтею 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 757 ЦК України обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання (догляду) припиняється. Частиною 1 ст. 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду) - у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення ( ч. 1 ст. 756 ЦК України). Таким чином, набуте спадкоємцем набувача право власності на майно за договором довічного утримання (догляду) ставиться в залежність від невиконання або неналежного виконання вже новим набувачем обов`язків за договором. В цій правовій конструкції встановлюється особливість правового положення набувача і відчуджувача, а також правового режиму майна, що було передане відчужувачем. Відповідно до п. 86 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 N 20/5, яка була чинною на час виникнення спірних відносин, у разі смерті фізичної особи - набувача за договором довічного утримання (догляду) при відсутності у неї спадкоємців або при відмові їх від договору довічного утримання (догляду) нотаріус за письмовою заявою відчужувача припиняє дію цього договору, про що на всіх його примірниках робить відповідний напис з посиланням на статтю 757 Цивільного кодексу України. Факт смерті набувача підтверджується свідоцтвом державного органу реєстрації актів цивільного стану про смерть. Відчужувачу повертається приєднаний до примірника договору довічного утримання (догляду) первинний правовстановлювальний документ на майно або його дублікат, який міститься у справах нотаріуса. Разом з листом нотаріуса про припинення дії договору довічного утримання (догляду) цей правовстановлювальний документ (або його дублікат) подається відповідному реєструвальному органу для перереєстрації. Зі змісту ст. 757 ЦК України, п. 86 названої Інструкції у поєднанні з нормами, що регулюють відносини складу спадщини та її прийняття у їх системному зв`язку, випливає, що у таких випадках припинення дії договору довічного утримання (догляду) можливе лише у разі підтвердження того, що спадкоємець набувача відмовився від прийняття майна, переданого за договором довічного утримання. Лише подання нотаріусу письмової заяви відчужувачем про відмову спадкоємця від договору довічного утримання (догляду) було недостатнім для його припинення. Тому нотаріальні дії П`ятої одеської державної нотаріальної контори від 19.01.2005 р. про втрату чинності Договору у зв`язку зі смертю «Набувача» [PERSON] і припинення його дії згідно ст. 757 ЦК України з подальшою перереєстрацією органом державної реєстрації - КП «ОМБТІ та РОН» на ім`я [PERSON] Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, а також направлення до Першої Одеської державної нотаріальної контори листа від 26.01.2006 року вих. № 73/2-11 про те, що Договір втратив чинність у зв`язку із смертю [PERSON] та вимогою про зняття заборони з житлового будинку [ADDRESS] , повернення [PERSON] примірника цього Договору були передчасними, такими, що порушили права спадкоємця [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що згідно відповіді Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 03.10.2019 р. № 20360/07-17 повідомлено, що П`ята одеська державна нотаріальна контора ліквідована без правонаступництва на підставі наказу Міністерства юстиції України від 28.12.2017 р. № 4333/5, архівні документи передано до Одеського державного нотаріального архіву. (т. 1 а.с. 170-174) Перереєстрація Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» з 31.01.2006 року права власності на житловий будинок із надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] згідно свідоцтву про право власності, виданого 22.03.1990 р. виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів м. Одеси, листа П`ятої Одеської державної нотаріальної контори від 19.01.2005 р. вих. № 36 була похідною від зазначеної нотаріальні дії П`ятої одеської державної нотаріальної контори від 19.01.2005 р., а тому такою, що порушила права спадкоємця [PERSON] . Судом також встановлено, що [PERSON] не виконував своїх обов`язків набувача. Між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про повернення [PERSON] права власності на будинок. Ця обставина підтверджується об`єктивними до достовірними доказами. 11.10.2005 р. [PERSON] надала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В., зареєстровану в реєстрі за № 4493, відповідно до якої уповноважила [PERSON] бути представником у відповідних організаціях та установах з питання зібрання та підготовки відповідних документів, пов`язаних з продажем належного їй на праві власності житлового будинку під [ADDRESS] ( т. 1 а.с. 85) [PERSON] прийняв довіреність. Про наявність на руках [PERSON] цієї довіреності [PERSON] зазначала у своїй заяві від 06.11.2007 року на ім`я начальника Хмельницького ВМ Малиновського РВ міліції м. Одеси. ( т. 1 а.с. 86-87) 15.11.2005 р. [PERSON] склала на користь [PERSON] заповіт, посвідчений П`ятою одеською державною нотаріальною конторою, в якому заповіла йому цей будинок. Через короткий час стосунки між [PERSON] та [PERSON] значно погіршилися, стали конфліктними. 22.05.2007 р. [PERSON] склала на користь [PERSON] заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Данкогло В.В., зареєстрований в реєстрі за № 2-692. (т. 1 а.с. 80) Цим заповітом скасовано попередній заповіт від 15.11.2005 р. на користь [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 1-463. (т. 1 а.с. 81-82) 06.11.2007 р. [PERSON] зверталася до начальника Хмельницького ВМ Малиновського РВ м. Одеси, 30.11.2007 р. 13.02.2008 р. до начальника Малиновського РВ міліції м. Одеси, зі скаргами на свого онука [PERSON] та його співмешканку щодо їх протиправних дій, ображання тощо. В цих скаргах вона зазначала, що онук проживає в її будинку, що у нього є її довіреність і він отримав в ОМБТІ документи на будинок, яким може розпорядитися. Також вона вказувала, що [PERSON] відмовляється сплачувати за світло, воду, опалення. (т. 1 а.с. 86-88) З 2006 року [PERSON] опікувалася лише її донька [PERSON] , яка її забезпечувала продуктами харчування та лікування, здійснювала оплату комунальних послуг за будинок по [ADDRESS] . [PERSON] надано фіскальні чеки на оплату комунальних послуг за 2007-2015, 2017, 2019, на придбання ліків та будівельних матеріалів за 2010, 2011, 2016-2019. (т. 1 а.с. 99-139) На заяву [PERSON] у 2016 р. їй призначення субсидію на ЖКП у 2016-2017 рр. до особової справи № 9680. (т. 1 а.с. 91-98) 13.09.2019 р. [PERSON] видано довідку дільничого лікаря [PERSON] про те, що в період з 2008 по 2019 рр. [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] , який їй був необхідний в зв`язку з лікуванням у гастроенторолога, неврапотолога і дільничого терапевта. Під час хвороби [PERSON] проживала у доньки [PERSON] (т. 1 а.с. 140) Відповідно до виписки з амбулаторної карти [PERSON] витребуваної судом з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Одеської міської ради [PERSON] хворіла на хронічне порушення мозкового кровообігу, дисциркуляторну енцефалопатію ІІ ст., гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом. ( 09.01.2019 р. ), церебральний атеросклероз, ішемічну хворобу серця, дифузний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу ІІІ ст., розповсюджений остеохондроз хребта, варикозну хворобу нижніх кінцівок, хронічний панкреатит, хронічний гастрит. В цій виписці також зазначено, що [PERSON] проживала за адресою : [ADDRESS] , тобто в квартирі [PERSON] [PERSON] надані суду розписки [PERSON] , в яких вона вказує, що отримала кошти від [PERSON] на оплату комунальних послуг з квітня 2008 р. по грудень 2009 р. ( т. 1 а.с. 18) Ця розписка також свідчить про те, що [PERSON] надавав ці кошти [PERSON] , як власнику будинку, після її скарг до органів поліції. Цілком очевидно, що [PERSON] не вважав себе власником будинку, як набувач за договором довічного утримання. Власник самостійно утримує і сплачує комунальні платежі за об`єкт своєї власності. [PERSON] надані суду накладні і фіскальні чеки щодо придбання будівельних матеріалів, з вибірковим зазначенням дат, зокрема 2009, 2012, 2016, 2019. (т. 1 а.с. 19-26) Самі по собі ці документи не свідчать, що [PERSON] виконував обов`язки набувача. Судом допитані свідки за клопотанням [PERSON] і [PERSON] . Свідки сторони позивача, його рідна тітка [PERSON] , сусідки [PERSON] вказали про добрі відносини між [PERSON] та бабусею [PERSON] . Разом з тим [PERSON] показала, що з [PERSON] вона не спілкувалася. Показання свідка [PERSON] про добрі відносини між [PERSON] та бабусею [PERSON] суперечать іншим доказам. Свідки сторони відповідача [PERSON] : [PERSON] , хрещеної мати дитини [PERSON] , [PERSON] , подруга [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , сусідки [PERSON] показали, що допомога бабусі [PERSON] надавалась лише [PERSON] , яка займалась доглядом, лікуванням, в квартирі якої [PERSON] проживала. Онук [PERSON] не допомагав. Ці відомості їм відомі з особистих спостережень. Показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є достовірними і такими, що відповідають письмовим доказам по справі. Таким чином, твердження [PERSON] , що він належним чином виконував обов`язки набувача за договором довічного утримання не підтверджені і спростовані. Згідно відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» ОМР від 08.01.2020 р. повідомлено, що [PERSON] померла [INFO] з діагнозом: Хронічно судинна-мозкова недостатність. Церебральний атеросклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. Наявність цих захворювань підтверджується випискою з амбулаторної карти хворого від 04.02.2020 р. [INFO] у віці 86 років померла [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (актовий запис № 1141). (т. 1 а.с. 26) Організацією поховання [PERSON] займався [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 27-28, 141-143) Зазначена обставина не оспорюється [PERSON] та [PERSON] . Згідно відповіді Малиновської державної нотаріальної контори від 07.04.2019 р. [PERSON] повідомлено про отримання та долучення його заяви про прийняття спадщини до спадкової справи № 109/2019, відкритої після смерті [PERSON] . Цим листом також повідомлено про наявність заповіту не на його користь. (т. 1 а.с. 31) Отже, достовірно знаючи, що власником спірного будинку була [PERSON] , позивач [PERSON] був переконаний, що має право на спадкування будинку по [ADDRESS] після смерті бабусі. Після отримання цієї відповіді Малиновської державної нотаріальної контори від 07.04.2019 р. [PERSON] 21.06.2019 р. звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Очевидно, що ця заява [PERSON] подана за порадою адвоката, щоб мати, на їх думку, підстави претендувати на спірний будинок. Спадкова справа № 24/2019 після смерті [PERSON] була заведена 21.06.2019 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною В.І. (т. 1 а.с. 29) Зазначене підтверджено відповіддю Одеського державного нотаріального архіву від 24.10.2019 р. № 3682/01-20 з посиланням на Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру від 17.10.2019 р. (т. 1 а.с. 181) Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.11.2019 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок під [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 219) Доводи сторони позивача, що підстави відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] мають значення для вирішення справи не приймаються до уваги. У нотаріуса Ланіної В.І . були відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок під [ADDRESS] . Тому вона не могла виносити постанову за іншими підставами. [PERSON] не виконав своєчасно свої обов`язки щодо звернення до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1222, частини перша та третя статті 1268, частина перша статті 1273, частина перша статті 1297 ЦК України) Посилання [PERSON] на те, що він протягом 6-ти місяців після смерті батька звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не підтверджено належними і допустимими доказами. Тому визнається судом недостовірним і неправдивим. [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] [PERSON] в установленому ЦК України порядку прийняла спадщину (ч. 3 ст. 1268) після смерті [PERSON] , яка відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (статті 256 і 257 ЦК) Для суду очевидним є факт пропуску строку позовної давності позивачем, цей факт визнається самим позивачем. При цьому, [PERSON] стверджує, що про порушення свого права він дізнався лише у липні 2019 р. Відповідно до частин 4 і 5 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. На спірні правовідносини, окрім визнання незаконною заяви від 19.01.2006 року [PERSON] про припинення Договору у зв`язку із смертю [PERSON] , поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Судом достовірно встановлено, що [PERSON] міг довідатися про порушення свого права з 01.02.2006 року, тобто з наступного дня після реєстрації права власності на будинок за [PERSON] , коли у нього з`явилась об`єктивна можливість дізнатися про обставини порушення його прав. Тим більше, що цьому передували видача довіреності і складання заповіту. Вирішуючи питання про поважність причин пропуску [PERSON] позовної давності, суд виходить з того, що позивач не навів такі причини, не встановлені вони й судом. У [PERSON] не було в наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання ним позову. З позовом він звернувся лише в серпні 2019 року, а його права були порушені в січні 2006 року, тобто більше 13 років тому. За спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі і відсутності поважності причин пропуску позовної давності, суд відмовляє [PERSON] у задоволенні позовних вимог, окрім вимоги про визнання незаконною заяви від 19.01.2006 року [PERSON] про припинення Договору у зв`язку із смертю [PERSON] . Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Європейський суд з прав людини також зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, від 22 липня 2014 року). Якби [PERSON] своєчасно захистив свої права спадкоємця і набувача, то у його відносинах з [PERSON] , а у останньої з [PERSON] , гарантувалася б правова визначеність та остаточність. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено право на справедливий суд. Задоволення позову [PERSON] при зазначених обставинах було б несправедливим. Суд неодноразово сприяв сторонам у досягненні компромісу, мирової угоди, але [PERSON] та [PERSON] не домовилися, що не перешкоджає їм домовитись у майбутньому. Суд не вирішував питання про право проживання [PERSON] у спірному будинку. Рішенням суду не порушується ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ст. ст. 317, 319 і 321 ЦК України. Позивач тривалий час, без поважних причин не піклувався і не захищав своє право власності. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, що визнається національним законодавством і практикою застосування ЄСПЛ Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Заява [PERSON] від 19.01.2006 року про припинення Договору у зв`язку із смертю [PERSON] , відмовою його спадкоємців від прийняття майна згідно ст. 758 ЦК України не може бути визнана судом незаконною та скасована, тому що така заява відповідала дійсності і сама по собі не породжувала правових наслідків. Тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє по суті. На підставі зазначеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed