overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

04 квітня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Бабушкінський р-н, вул. Тополя 3, 20/4/49. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.04.2016р. о 13 год. 40 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 03.04.2016р. о 13 год. 40 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря психіатра Воєцької лікарні КЗ „ДСШМД ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора злобна, роздратована, негативістична. Контакт малопродуктивний. Проявляє вербальну агресію в адресу матері, свою поведінку не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з синдромами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

04 квітня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ. Ленінський р-н, вул.. Навігаційна, 3/2. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.04.2016р. о 10 год. 15 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 03.04.2016р. о 10 год. 15 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Воєцької лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, агресивна. З важкістю тримається на місці. Активно висловлює маячні ідеї переслідування, збитку. Память, інтелект знижені. Критики до свого стану не має. [PERSON] було поставлено попередній діагноз маячний розлад органічного походження. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

04 квітня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул.. Цимлянська, 59/128. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.04.2016 р. о 03 год. 19 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, 02.04.2016 р. о 03 год. 19 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не спить, тривожний. Вважає, що його переслідують щоб вбити. [PERSON] було поставлено попередній діагноз Гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

04 квітня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, АНД р-н, пр. Воронова, 77/83. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 01.04.2016р. о 09 год. 33 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 01.04.2016р. о 09 год. 33 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КУ „ОЦСМД та МК ДОС. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий дезорієнтований у навколишньому. Мислення вязке, тугоподвижне, з елементами розірваності. Висловлює маячні ідеї збитку. Память знижена на поточні та минулі дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз судинна деменція з психотичними включеннями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

04 квітня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Самарський р-н, вул. Туркменська, 103. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.04.2016р. о 10 год. 16 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.04.2016р. о 10 год. 16 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням фельдшера КСП Шевченко. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої контакт непродуктивний, мова не по суті, не по суті, мністично дезорієнтована. Без психотіки. [PERSON] було поставлено попередній діагноз судинна (атеросклеротична) деменція, з психотичними включеннями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

04 квітня 2016 року заявниця звернулася до суду з заявою, мотивуючи її тим, що в 2012 році вона познайомилася із [PERSON]. Між ними склалися дуже теплі і щирі стосунки, вони мають взаємні міцні почуття любові та поваги один до одного. [PERSON] добра, чуйна людина і вона знає, що він буде хорошим чоловіком і батьком дітей. А тому вони вирішили зареєструвати шлюб. Коли звернулися до Коломийського районного відділу РАЦС Коломийського міськрайонного управління юстиції щоб подати заяву про реєстрацію шлюбу, у прийомі заяви та реєстрації шлюбу їм було відмовлено у звязку з тим, що вона не досягла шлюбного віку. 03 жовтня 2015 року вони справили весілля і з того часу проживають у фактичних шлюбних відносинах. Визнання права на укладення шлюбу для неї є необхідним і відповідає її інтересам, оскільки на даний час вона вже вагітна терміном 16-17 тижнів, а тому просить суд надати їй право на укладення шлюбу із [PERSON]. Заявниця подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Заінтересовані особи подали до суду заяви про слухання справи без їх участі, проти заяви не заперечують. Зясувавши обставини, на які заявниця посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що заяву слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] та [PERSON] бажають офіційно зареєструвати шлюб і створити повноцінну сімю. Заявниця перебуває на 16-17 тижні вагітності, що підтверджується довідкою № 62, виданою Коломийським пологовим будинком від 14 березня 2016 року /а.с.3/. Заявниці виповнилося 17 років і 4 місяці, що підтверджується копією паспорта /а.с. 4/. В звязку з тим, що вона не досягла шлюбного віку, то право на шлюб слід їй надати за рішенням суду. На підставі ст.,ст. 22, 23 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

04 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON], посилаючись в позовній заяві, що з 22 вересня 2009 року знаходиться з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спорів щодо розподілу майна, та виховання та утримання дітей відсутні. З відповідачем спільне життя не склалось, не зійшлися характерами. Сумісно не мешкають з 09 січня 2016 року. Позивач в позовній заяві просить розірвати шлюб, укладений зі [PERSON] Сторони в судове засідання не зявилися. Про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Сторони надали суду заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність. Позивачем надано до суду письмову заяву, в якій просить розірвати шлюб. Відповідачем до суду надано письмову заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає, примирення неможливе. Суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем мешкання сторін, для відома. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] знаходяться у шлюбі з 22 вересня 2009 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №235. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини зупинені 09 січня 2016 року. Відповідно до ст. 51 Конституції України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України, суд зясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом зясовано, що подружжя втратили почуття любові та поваги один до одного, майновий спір та спір щодо виховання та утримання дітей, відсутні. Дослідивши матеріали справи, та враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам як позивача, так і відповідача, також і неповнолітніх дітей. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

04 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 12 червня 2014 року зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] Від сумісного проживання сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть. Позивач вказує на те, що сумісне життя з відповідачкою не склалося у звязку з протилежними поглядами на життя, шлюб та сім'ю, що призвело до втрати почуття любові, поваги і взаємодопомоги. Позивач прийшов до впевненості, що їх сім'я з відповідачкою розпалася остаточно та примирення між ними неможливе. В зв'язку з чим позивач вимушений звернутися із зазначеним позовом до суду та просить його задовольнити. Позивач в судове засідання не зявився, до суду надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність та задовольнити позов, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та дату слухання справи повідомлена належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомила. Заперечень проти позову не надіслала, в зв'язку з чим суд допустив заочний розгляд справи. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого виконкомом Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, шлюб між сторонами зареєстрований 12 червня 2014 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис № 8. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на Дар'я (а.с.4). Сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сімї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

04 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 листопада 2006 року уклав шлюб з відповідачем, зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей-сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Шлюбні стосунки фактично припинено у вересні 2015 році, спільне господарство не ведеться, з відповідачем проживають окремо. Подальше збереження шлюбу неможливо, оскільки між сторонами втрачене взаємне порозуміння, повага та почуття одне до одного. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, справу розглянути за його відсутності. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала, просила справу розглянути за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с.4). Сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей сина - [PERSON], [INFO] та доньку- [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили у вересні 2015 року. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved