Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

02.12.2020 [PERSON] звернулася із вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 07.08.2007 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області. На обґрунтування позову [PERSON] вказала, що з 07.08.2007 вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Спільне життя не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю. Останні три роки проживають окремо, шлюб існує формально, примирення неможливе. Відзив на позовну заяву не надходив. Ухвалою від 11.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 15). Сторони у судове засідання не з`явилися, до суду спрямували заяви, відповідно до яких позивачка підтримала позовні вимоги, відповідач позов визнав. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб 07.08.2007 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 7). Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями частини п`ятої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з сторін, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки кожен із сторін наполягав на розірванні шлюбу, зважаючи на підстави позову, твердження позивачки про фактичне припинення шлюбних відносин, з огляду на те, що добровільність шлюбу одна з основних його засад, суд доходить висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати. За положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на визнання відповідачем позову, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд повертає позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 420, 40 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 420, 40 грн витрат позивачки по сплаті судового збору.

Outcome: approved