Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

02 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.07.2018 року. У вказаній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], [INFO], яка є членом сім'ї колишнього власника житла. Відповідач у вказаній квартирі не проживає, участі у оплаті комунальних послуг не приймає, жодних договірних відносин з приводу користування квартирою з позивачем не має. Наявність реєстрації останньої в належній йому квартирі перешкоджає оформити соціальні пільги та повноцінно користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності майном. А тому, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив ухвалити заочне рішення та позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилась, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність та відзиву не подала. В звязку з неявкою відповідача у судове засідання, за згодою позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив у відповідності до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно вимог\~ст. 317 ЦК України\~кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~статті 321 ЦК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено в суді та вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 02.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №764, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2018 року № 129382938, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. З інформації, що надійшла з Шепетівського МВ УДМС України в Хмельницькій області від 16.11.2018 року та відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради від 09.11.2018 року № 1286 на запит суду на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 31.10.2018 року вбачається, що крім позивача у вказаній квартирі значиться зареєстрованою [PERSON]. Згідно акта про фактичне непроживання особи за місцем реєстрації № 811 від 31 жовтня 2018 року, складеного комісією у складі сусідів: [PERSON], жительки [ADDRESS], [PERSON], жителя [INFO], [PERSON], жительки [ADDRESS], [PERSON] зареєстрована [INFO], але фактично не проживає за вищевказаною адресою з 2002 року, особистих речей у даній квартирі немає. Даний факт підтвердили також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідками позивача. Так, останні показали, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є членом сім'ї колишнього власника житла [PERSON], у ній зареєстрована, однак з 2002 року не проживає, житлом не користується, особисті речі останньої в помешканні відсутні. Стаття 150 ЖК УРСР передбачає право громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Виникнення прав членів сім'ї власника квартири на користування нею та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на спірну квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Відповідач не надала суду належних та допустимих доказів того, що проживає у квартирі [PERSON] як член його сім'ї, а її право на користування житлом було похідним від прав колишнього власника цієї квартири і з припиненням права власності матері [PERSON], припинилося й право доньки [PERSON] на користування житлом. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним, що перебування відповідача на реєстраційному обліку у квартирі, яка належить на праві власності позивачу, порушує право позивача вільно розпоряджатися своїм майном. Порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користуватися квартирою № 24 в будинку № 1 по вул. Чкалова в м. Шепетівка Хмельницької області. Крім цього, у відповідності до вимог ч.1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст. 321, 383, 391 ЦК України,

Outcome: approved