Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

04.02.2020 р. [PERSON] звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заподіяної шкоди у сумі 130 951,53 грн, посилаючись на те, що 16 липня 2019 року близько о 20:40 на перехресті вулиці Стеценка та проспекту Академіка Палладіна у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю мотоцикла марки BMW, д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу, та автомобіля марки «Toyota CHR», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 02.08.2019 року встановлено вину відповідача у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди мотоцикл позивача отримав механічні пошкодження. Загальна сума збитків, яких позивач зазнав внаслідок ДТП становить 171102,53 грн. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Toyota CHR», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в АТ СК «АРКС-Страхування», яка за зверненням позивача відшкодувала йому 50151 грн. Таким чином, сума витрат, які не були покриті страховий відшкодуванням становить 120 951,53грн. Також позивач просить стягнути моральну шкоду яку оцінює у 10 000 грн., та понесені ним судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Ірпінського міського суду від 07.04.2020 р.справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 31.12.2020 р. справу передано за підсудністю до Святошинського районного суду м.Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2021 р. визначено головуючого суддю Горбенко Н.О. Ухвалою судді від 05 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Повідомленням суду учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. У судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду з заявою в якій просив справу розглядати за його відсутності та не заперечував про винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений, причини не явки суду не відомі. Згідно частини першої статті 174 ЦПК України, що регулює питання видів та змісту заява про суті справи, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Означене є правом учасників справи. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України, та, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про те, що 16 липня 2019 року близько о 20:40 на перехресті вулиці Стеценка та проспекту Академіка Палладіна у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю мотоцикла марки BMW, д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу, та автомобіля марки «Toyota CHR», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 02.08.2019 р. по справі № 759/13349/19 вирішено визнати винною [PERSON] у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. (а.с.17) Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку експертного автотоварознавчаго дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 282/19 від 19 вересня 2019 р. вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 164 760,89 грн. також сплатив 2304,00 грн. за дефектування після ДТП, та банківська комісія у розмірі 1643,81 грн (під час оплати за відновлювальний ремонт). Загальна сума збитків, яких позивач зазнав внаслідок ДТП становить 171102,53 грн. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Toyota CHR», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в АТ СК «АРКС-Страхування», яка за зверненням позивача відшкодувала йому 50151 грн. Таким чином, сума витрат, які не були покриті страховий відшкодуванням становить 120 951,53грн. Згідно частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Отже право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань: деліктному та договірному. Він вільно на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди, у такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 14.09.2016 р. у справі №6-725цс16). Згідно пункту четвертого постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправильними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід врахувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоду, що складається з різниці між страховою виплатою та фактичними збитками у розмірі 120 951,53 грн. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до такого. Відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Отже моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Отже, позивачем доведений той факт, що йому були спричинені моральні страждання з боку відповідачки, які призвели до погіршення здоров`я, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнала позивачка, суд вважає, що сума у розмірі 10000 грн. є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди. Відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір за подання позову у розмірі 1309 грн підлягають стягненню з відповідача. Витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню частково в розмірі 10 000 грн. з огляду на те, що представник позивача не приймав безпосередньо участь у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: partial