Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

04 липня 2018 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.02.2011 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди, відповідно до умов якого орендодавець (позивач у справі) передає, а орендар (відповідач у справі) приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення. Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за оренду майна позивач був змушений звернутись до Господарського суду м. Києва із позовною заявою про стягнення з ФОП [PERSON] заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення. Рішенням господарського суду м. Києва від 08.06.2018 р. у справі № 910/1785/16 за позов ФОП [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості за договором нежитлового приміщення задоволено частково та стягнуто з ФОП [PERSON] на користь ФОП [PERSON] : заборгованість у розмірі 110 000, 00 грн., 3% річних у розмірі 6 581, 92 грн. (за період з 01.01.2014р. по 29.12.2015р.), інфляційне збільшення боргу у розмірі 86 849, 75 грн. (за період з 01.01.2014р. по 29.12.2015р.), судовий збір у розмірі 3 051, 47 грн. Постановою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця [PERSON] залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2016р. у справі №910/1785/16 - без змін. У відповідності до листа Печерського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві (далі - ДВС) № 7195/6 від 20.06.2018р. з Божника ( [PERSON] ) на користь [PERSON] було стягнуто в примусовому порядку: 18.04.2018р.- 404,18 грн., 22.05.2018р.- 676,91грн., всього 1 081 грн., 09 коп. Враховуючи прострочення відповідачем виконання своїх грошових зобов`язань перед позивачем, уточнивши в подальшому позовні вимоги, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 44 297,31 грн., що складається з: інфляційних втрат - 35 055,42 грн. та 3% річних - 9 241,90 грн. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою від 30.11.2018 року суд призначив розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач не направив на адресу суду відзив з запереченнями проти задоволення позовних вимог. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Просив задовольнити позов та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.02.2011 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення. Рішенням господарського суду м. Києва від 08.06.2018 р. у справі № 910/1785/16 за позовом ФОП [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості за договором нежитлового приміщення задоволено частково та стягнуто з ФОП [PERSON] на користь ФОП [PERSON] : заборгованість у розмірі 110 000, 00 грн., 3% річних у розмірі 6 581, 92 грн. (за період з 01.01.2014р. по 29.12.2015р.), інфляційне збільшення боргу у розмірі 86 849, 75 грн. (за період з 01.01.2014р. по 29.12.2015р.), судовий збір у розмірі 3 051, 47 грн. Постановою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця [PERSON] залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2016р. у справі №910/1785/16 - без змін. У відповідності до листа Печерського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві (далі - ДВС) № 7195/6 від 20.06.2018р. з Божника ( [PERSON] ) на користь [PERSON] було стягнуто в примусовому порядку: 18.04.2018р.- 404,18 грн., 22.05.2018р.- 676,91грн., всього 1 081 грн., 09 коп. Ст. 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. В ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом. За ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Також наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Відтак, встановлені ст. 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно розрахунку, доданого до позовної заяви, враховуючи невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем та зважаючи на зазначене вище з відповідача на користь позивача за період з 30.12.2015р. - 26.06.2018р., підлягає стягненню 31 896,77 грн. - інфляційних втрат; 8 221,34 грн. - 3% річних, що разом становить 40 118 грн. 10 коп. 29 листопада 2018 року від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат. Згідно розрахунків, доданих до вищевказаної заяви, позивач збільшив позовні вимоги на 4179,20грн., що складається з: 3158,65 грн. - індекс інфляції та 1020,56 грн. - 3% річних. Враховуючи прострочення відповідачем виконання своїх грошових зобов`язань перед позивачем, з відповідача загалом необхідно стягнути заборгованість у розмірі 44 297,31 грн., що складається з: інфляційних втрат - 35 055,42 грн. та 3% річних - 9 241,90 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено часткового, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З відповідача на користь підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved