Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

04.06.2015 р. та 22.09.2015 р. уточнено, Харківський національний університет внутрішніх справ (далі Університет) звернувшись до суду з позовом до [PERSON], просить стягнути з відповідача витрати пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі в сумі 11213, 52 грн. Вказує що наказом ректора Університету від 10.08.2013 р. [PERSON] з 16.08.2013 р. зараховано курсантом першого курсу та присвоєно звання «рядовий міліції». Наказом Університету від 17.06.2014 року [PERSON] було відраховано зі складу курсантів та звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням. З 16.08.2013 р. по 17.06.2014 р. відповідач в період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Відповідачу було запропоновано укласти договір про підготовку фахівця, але [PERSON] відмовився, про що було складено акт від 04.09.2013 р. З урахуванням наведеного на підставі ст.18 ч.7 Закону України «Про міліцію» позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Університету 11213, 52 грн. вартості та розмір сплаченого судового збору в сумі 243,60 грн. Представник позивача [PERSON] подав до суду клопотання про підтримання позову та розгляд справи в відсутності позивача. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали письмові заперечення, вказують що ні відповідачу, ні його батькам не було надано Університетом проект договору про підготовку фахівця, також з приводу укладання даного договору не надходило до відповідача та до його батьків жодних пропозицій, тобто Університет прийняв [PERSON] на проходження служби без обов'язків щодо відшкодування витрат на її проходження. Оскільки між сторонами не було укладено договору про підготовку фахівця, Лінговський не зобов'язувався сплачувати будь-які витрати, тому просять відмовити в задоволенні позову. Вислухавши представників відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено поясненнями сторін відповідно до ст.61 ч.1 ЦПК України що не потребує доказуванню, що наказом ректора Університету від 10.08.2013 р. [PERSON] з 16.08.2013 р. зараховано курсантом першого курсу та присвоєно звання «рядовий міліції», а.с.5. Наказом Університету від 17.06.2014 року [PERSON] було відраховано зі складу курсантів та звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням а.с.6. Згідно акту від 04.09.2013 року, [PERSON] було ознайомлено та повідомлено про необхідність підписання договору про підготовку фахівця, але Лігновський пояснив, що підписувати вказаний договір не буде, оскільки йому не виповнилося 18 років та повідомив, що його батьки також не будуть підписувати такий договір а.с.10. Згідно довідок-розрахунків , а.с.11-15, загальна сума витрат на продовольче забезпечення за період з 16.08.2013р. по 17.06.2014р. складає 4921,55 грн., сума грошового забезпечення складає 2019,55 грн., речове забезпечення-1221,40 грн., вартість житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв складає 3051,02 грн., а всього 112013,52 грн. В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не надано доказів того, що відповідач зобов'язався нести витрати пов'язані з харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Як встановлено судом, [PERSON] народився [INFO] року а.с.7, тобто на час складання акту від 04.09.2013 року, [PERSON] був неповнолітнім а відтак, не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладання договору про підготовку фахівця. Також позивачем не надано доказів того, що батьки відповідача зобов'язалися нести витрати пов'язані з харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Відповідно до ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановленим законом. Статями 31, 32 ЦК України визначено перелік правочинів які може укладати фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років до таких провочинів відносяться: дрібні побутоавві правочини, особисті немайнові права на результати інтелектуальної власності, розпорядження заробітком, стипендією, грошовим вкладом, участь у товариствах. Зазначений позивачем правочин згідно ч.2 ст.32 ЦК України потребує згоди батьків, оскільки не передбачений законом як такий, який неповнолітня особа може укласти самостійно. Оскільки позивачем не надано доказів щодо укладання договору про підготовку фахівця між відповідачем та Університетом /зі згоди батьків/, або між батьками відповідача та Університетом, відповідно якого сторони домовилися про обов'язок сплати витрат пов'язаних з харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг, вказаний договір повинен укладатися в письмовій формі, відповідно вимог ст. 208 ЦК України, тому суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову. В зв'язку з обов'язковістю письмової форми договору, суд не може прийняти до уваги додаткові доводи Університету з посиланням на поведінку відповідача який своїм мовчанням засвідчив позитивне волевиявлення щодо правочину з посиланням на ст.205 ЦК України. Слід зазначити що правила ст.205 ЦК України застосовуються лише у разі коли письмова форма правочину не є обов'язковою згідно закону. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. ст.79,88 ЦПК України, в стягненні судових витрат із відповідача слід також відмовити. На підставі ст.ст 30, 32, 208 Сімейного Кодексу України,

Outcome: dismissed