Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

04 липня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що з 2012 року вони з відповідачем проживали як чоловік та жінка однією сімєю. В 2016 році у них народився син. На даний час шлюбні відносини припинені, дитина залишилась проживати з матірю і перебуває повністю на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, не бере участі у його вихованні. Відповідач взмозі надавати допомогу на утримання дитини, оскільки є працездатною особою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі та прохала розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про слухання справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В частині 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції яка діяла на момент звернення позивача з позовом до суду), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 08 липня 2017 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Відповідно до зазначеного закону, частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 17 Конвенції про захист прав дитини, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принцину загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Судом встановлено, що сторони з 2012 року проживали як чоловік та жінка однією сімєю. 26 червня 2016 року у них народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Дитина проживає з матірю і знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією довідки від 03 липня 2017 року виданої Глазівською сільською радою Шосткинського району Сумської області. (а.с. 11). З урахуванням вищевикладеного та відсутності заперечень, щодо позовних вимог з боку відповідача, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, а аліменти підлягають стягненню з відповідача за період з дня звернення позивача до суду по 07 липня 2017 року в розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а за період з 08 липня 2017 року по досягнення дитиною повноліття в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судовий збір.

Outcome: approved