Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

04.11.2014 року [PERSON] звернулася з позовом про розірвання договору №ОТ-019 щодо виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій, вартістю 2 050,00 грн., укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON], стягнення з відповідача 2 050,00 грн. за товар, 5 002,00 грн. пені за прострочення виконання зобов'язань, стягнення 3 000,00 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.09.2013 року сторони уклали договір №ОТ-19, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався організувати роботи з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій (вироби), вартість виробів становить 2 050,00 грн., завдаток - 140,00 грн., термін виконання робіт - 32 робочих дні з моменту укладення договору. Позивач зобов'язання за вказаним договором виконала, в повному обсязі сплатила вартість виробів, відповідач умови договору не виконав, виробів не передав. Наведеними обставинами позивачу завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 3 000,00 грн. та яка полягає в душевних стражданнях, пов'язаних з невиконання договору. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач до суду не з'явився, причин неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 18.09.2013 року між [PERSON] (далі - Замовник) та ФОП [PERSON] (Виконавець) укладено договір ОТ-19 (а. с. 7), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (виробів) за розцінками виконавця. Замовник зобов'язується оплатити та прийняти готові вироби і роботу, відповідно до умов договору (п. 1.2 договору). Вартість виробів складає 2 050,00 грн. (2.1 договору). Пунктом 3.1 договору встановлено, що замовник зобов'язується оплатити вартість виробів, що складає 2 050,00 грн. Після виконання п. 3.1, виконавець зобов'язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 32 робочих днів з моменту укладення договору (п. 3.2 договору). [PERSON] зобов'язання за вказаним договором виконала, відповідно до п. 3.1, сплатила вартість виробів в розмірі 2 050,00 грн., яка складається з завдатку в розмірі 140,00 грн., що була сплачена в момент укладення договору, та залишку в сумі 2 035,00 грн., що підтверджується товарним чеком (а. с. 8). Відповідач зобов'язання за договором ОТ-19 від 18.09.2013 року, не виконав, не передав у власність позивача вироби протягом встановленого в договорі терміну. В разі невиконання п. 3.2 договору, виконавець зобов'язаний виплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості договору за кожний робочий день прострочки (п. 4.2 договору). З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір через невиконання відповідачем умов договору №ОТ-19 від 18.09.2013 року щодо організації роботи по виготовленню і передачі у власність ПВХ конструкцій. Зі змісту правовідносин, які склалися між сторонами, вбачається, що позивач є споживачем у розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим на спірні правовідносини поширюється дія даного закону. Пунктом 8 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовник), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (ч. 2, ч. 3 ст. 849 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків (п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Частинами 1-3 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його становлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором (ч. 1 ч. 2 ст.623 ЦК України). Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч. 1 ст. 624 ЦК України). Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Встановлено, що з 2013 року ФОП [PERSON] не приступив до виконання зобов'язань за договором №ОТ-019, не виготовив та не передав [PERSON] у власність ПВХ конструкції (вироби), чим порушив умови договору та вимоги ст. 526, 629, 837 ЦК України. За таких обставин, на підставі ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 2, ч. 3 ст. 849 ЦК України, договір №ОТ-019 щодо виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій, вартістю 2 050,00 грн., укладений 18.09.2013 між [PERSON] та ФОП [PERSON] - підлягає розірванню. Оскільки договір розірвано, з відповідача підлягають стягненню сплачені кошти (збитки) у розмірі 2 050,00 грн., а також пеня за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 5 002,00 грн., згідно ч. ч. 2, 3 ст. 849, п. 4 ч. 1 ст. 611, ст. ст. 623, 624 ЦК України п. 4.2 договору. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне. Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Для відшкодування моральної шкоди, в силу наведених норм, необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього або приниження честі та гідності позивача. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. В підтвердження завдання моральної шкоди, позивач посилається на завдання душевних страждань, внаслідок невиконання умов договору, у встановлений термін. Відповідач більше року не виконував та ухилявся від виконання взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого позивач не отримала вироби та не мала можливості повернути сплачені кошти, такими діями їй заподіяно душевних страждань, які виразилися у переживаннях, а тому суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди і стягнути 1 000 грн.

Outcome: partial