Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

02 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла, [PERSON] , її мати, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане 09.08.2016 року Сморжівською сільською радою Радехівського району Львівської області. За життя спадкодавець [PERSON] зробила розпорядженням своїм майном, склавши заповіт, що посвідчений 03.03.2012 року Сморжівською сільською радою Радехівського району Львівської області, та зареєстрований за №4, згідно якого заповіла земельну ділянку на користь позивача. Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , становить земельна ділянка площею 1,2141 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,8595 та, та площею 0,3547 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали спадкодавцю згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІ-ЛВ №073086, виданого 26.02.2001 року Радехівською РДА на підставі розпорядження голови Радехівської РДА №77 від 22.02.2001 року і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за №13534. Прийнявши спадщину за заповітом, вона мала намір оформити свої права на спадкове майно в нотаріальному порядку у Радехівській державній нотаріальній конторі, однак у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме державного акту на право приватної власності на землю, який спадкодавець втратив ще за життя, та неможливістю встановити родинні відносини між нею та її матір`ю, державний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, за загальним правилом здійснив це в усній формі, та рекомендував звернутися з позовом в суд. Крім цього, звертає увагу суду на те, що з метою встановлення її права на спадкове майно після смерті матері [PERSON] , їй необхідно встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт родинних відносин, оскільки у повторному свідоцтві про народження її матір`ю зазначено [PERSON] , (замість правильно [PERSON] ). Оскільки позивач, як спадкоємець, не має змоги оформити право власності відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю належних правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку. Просить ухвалити рішення, яким встановити факт, що [PERSON] , [INFO] є рідною дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] та визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку загальною площею 1,2141 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,8595 га, та площею 0,3547 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.2-5). Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить розгляд справи здійснювати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить ухвалити рішення про задоволення позовних вимог (а.с.27). Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву про визнання позову та про розгляд справи без її участі (а.с.28). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник відповідача. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] померла, [PERSON] , мати позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 09.08.2016 року Сморжівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.11). Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , становить земельна ділянка площею 1,2141 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,8595 та, та площею 0,3547 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали спадкодавцю згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІ-ЛВ №073086, виданого 26.02.2001 року Радехівською РДА на підставі розпорядження голови Радехівської РДА №77 від 22.02.2001 року і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за №13534 (а.с.14-14 зворот). За життя спадкодавець [PERSON] зробила особисте розпорядження, своє майно, зокрема земельну ділянку (пай) площею 1,2141 га, яка їй належить згідно Державного акту на землю ІІ-ЛВ №0736086 заповіла дочці [PERSON] , що підтверджується заповітом, посвідченим 3.03.2012 року секретарем Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області, та зареєстрований за №4 (а.с.12). Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №46591345 від 31.01.2017 року вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] Радехівською державною нотаріальною конторою 31.01.2017 року відкрито спадкову справу №13/2017, № у спадковому реєстрі 60171564 (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 11.02.1977 року, [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.10). Із свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 23.11.1974 року, [PERSON] та [PERSON] 23.11.1974 року зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловіку та дружині « [PERSON] » (а.с.9). Факт, що [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] підтверджується довідкою Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 17.07.2019 року №502 (а.с.15). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved