Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

03 вересня 2015 року представник позивача звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, на час навчання у Житомирському державному технологічному університеті. В обґрунтування позову зазначає, що син продовжує навчання в ЖДТУ на факультеті інформаційно-компютерних технологій на денній формі за контрактом, навчання закінчується 30.06.2017 року. Доходів позивача недостатньо для утримання та навчання сина, відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу, оскільки є особою працездатного віку та має стабільний дохід. Від позивача та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, вказавши, що батьки мають рівні обовязки по утриманню дитини, а відповідач будь-якої допомоги сину не надає. Відповідач позов визнав частково, погоджується сплачувати із своєї пенсії лише 150 грн.. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка або син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані їх утримувати до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття, виникає за обовязковою сукупністю таких юридичних фактів: продовження навчання після досягнення повноліття; недосягнення дочкою, сином 23 років; потреби в матеріальній допомозі у звязку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З матеріалів справи видно, що сторони перебували в шлюбі до 24.02.2009 року, мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 3-4). У січні 2014 року синові виповнилося 18 років. В даний час він навчається на першому курсі денної форми, договірної основи, факультету інформаційно-компютерних технологій Житомирського державного технологічного університету ІV рівня акредитації. Термін навчання, з 01.09.2015 року по 30.06.2017 року (а.с. 5). Навчання проводиться на платній основі, розмір якої становить 21800 грн. (а.с. 6). За таких обставин, суд вважає, що внаслідок навчання на стаціонарі повнолітній син сторін не має можливості працювати та у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач отримує пенсію, тому має спроможність надавати матеріальну допомогу синові. Оскільки відповідач хворіє, визнаний інвалідом третьої групи, йому протипоказана фізична праця, одержувана ним пенсія є невисокою 1049 грн., та беручи до уваги можливість надання утримання позивачем, середній місячний дохід якої становить 2960 грн. (а.с. 7), суд визначає розмір аліментів лише у розмірі 1/6 частки його доходу. В іншій частині вимог позивачу слід відмовити. Оскільки позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, то у відповідності із ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави мінімальний судовий збір у розмірі 487, 20 грн..

Outcome: partial