Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

02 липня 2021 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В спірній квартирі зареєстровані її донька [PERSON] , та онуки: [PERSON] , [PERSON] , які є відповідачами по справі. З червня 2015 року відповідачі переїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації та отримали громадянство. Відповідачі не проживають в спірній квартирі, не сплачують комунальні платежі, в утримані житла участі не приймають, особистих речей в квартирі не мають. Крім того, [PERSON] яка діє від себе та в інтересах свої неповнолітніх дітей, надала позивачу згоду на зняття з реєстраційного обліку зі спірної квартири, оскільки повертатися до України не збирається. При зверненні до Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, позивачеві було відмовлено у знятті з реєстрації відповідачів, оскільки вони вже є громадянами іншої держави та рекомендовано звернутися до суду. Таким чином позивач просять суд визнати відповідачів, таким, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні поданого нею позову, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, за невідомих причин, відзиву на позов чи будь-яких інших заяв по суті справи не надали. Від представника третьої особи Мамаєвої С.В., яка діє на підставі довіреності, надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, максимально врахувати інтереси неповнолітніх дітей, остаточно рішення прийняти на розсуд суду. Також надала висновок орган опіки та піклування. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 25.03.2014 року, [PERSON] є власником 1/1 квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 25.03.2014 приватним нотаріусом Маріупольського міського територіального округу Одерій А.С., зареєстровано в реєстрі за № 196. Відповідно до інформації Департаменту адміністративних послуг управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Маріупольської міської ради від 30.06.2021 року по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки наданої ОСББ «Ломізова 5» від 01.07.2021 року, з якої вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають з 19.06.2015 року по теперішній час, що також підтверджується підписами сусідів. Згідно довіреності наданої [PERSON] від 10 червня 2021 року, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , не заперечує проти зняття їх з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно висновку Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради від 27 серпня 2021 року, з якого вбачається, що [PERSON] та її малолітні діти мешкають в Російській Федерації, мають реєстрацію, громадянство, постійне місце роботи, а також не заперечує проти зняття її з реєстрації та її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , про що написала відповідну заяву, надала документи про наявність місця проживання, на підставі вищезазначеного, комісія вважає можливим остаточне рішення по справі прияти на розсуд суду. Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Частиною 3 ст.29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. На підставі того, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства та ст.29 ЦК України, місцем проживання дитини є місце проживання її батьків, вирішення питання щодо користування дитиною житловим приміщенням окремо від них суперечить чинному законодавству та інтересам дитини. В силу ст.160 СК України місце проживання дитини визначається по місто проживання батьків. Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирані місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідачі з 2015 у квартирі [ADDRESS] не мешкають, фактичне проживать в [ADDRESS] . За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачі, залишаючись зареєстрованими у спірному житловому приміщенні, однак не користуючись ним понад передбачені законом строки без поважних причин, є таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved