Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

03 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 11 вересня 2010 року вона та відповідач зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства з березня 2014 року. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надає нерегулярно та в незначному розмірі. Відповідач аліменти нікому не платить, інших дітей, непрацездатних батьків у нього не має. Позивач просить визначити і стягнути з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі 2000 грн. з відповідною індексацією щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка просила задовольнити позов посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач позов про стягнення з нього аліментів на утримання дитини визнав частково, зазначив, що проти твердої грошової суми не заперечує оскільки дійсно має мінливий дохід, однак сума, яку просить позивач є завеликою. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 вересня 2010 року [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 11 вересня 2010 року, актовий запис № 326 (а.с. 2). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], від 09 листопада 2010 року, актовий запис № 637 (а.с.3). Судом встановлено, що сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, дитина проживає з позивачем. Відповідач в повному обсязі матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, допомога має е регулярний характер. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 підкреслено, що за відсутності домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначається кожного року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України». У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом роз'яснювалось сторонам положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини у розмірі 1500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, оскільки він фізично здоровий, знаходиться у працездатному віці та будучі батьком дитини, зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial