Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

03.07.2017 року позивач звернулася до суду із заявою, в якій просила розірвати шлюб, укладений між сторонами по справі 02 грудня 2011 року, який зареєстрований Великорогозянською сільською Золочівського району, Харківської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 05. Підставою позовних вимог позивач зазначила наявність у сторін малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що проживають разом із позивачем. Причиною розірвання шлюбу було зазначено відсутність взаєморозуміння між сторонами, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обовязки по веденню спільного господарства та вихованню спільних дітей. Ухвалою суду від 29.01.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання, визначений порядок та строки подання відповідачем відзиву на позов та запропоновано сторонам подати суду клопотання, вирішення яких потребує участь суду, зобовязано позивача надати суду у підготовче судове засідання оригінали поданих нею документів (а.с.13). Ухвалою суду від 26.02.2018 року підготовче засідання по справі було відкладено у звязку з неявкою позивача та відповідача (а.с.20). Ухвалою суду від 19.03.2018 року підготовче судове засідання по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.32). Позивач [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час та місце підготовчого судового засідання (а.с.35), у судове засідання не прибула, від її представника адвоката [PERSON], повноваження якої були підтверджені 19.03.2018 року, через канцелярію суду 19.03.2018 року надійшла заява про розгляд справи по суті без участі позивача та її представника (а.с.29). Відповідача [PERSON] у судове засідання не прибув, надавши заяву від 19.04.2018 року, в якій позовні вимоги позивача визнав та просив розглядати справу без участі відповідача (а.с.36). Враховуючи неявку сторін по справі фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, діюче законодавство з предмету позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони на території України 02.12.2011 року уклали шлюб, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ №179300, виданого Великорогозянською сільською радою Золочівського району Харківської області (актовий запис №5)(а.с.5). При реєстрації шлюбу позивач своє дошлюбне прізвище не змінювала. Позивач по справі є громадянинкою [PERSON] Федерації, яка офіційно мешкає на території України, а відповідач по справі громадянином України. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЛЄ №890028, виданим адміністрацією Безіменного сільського поселення муніципального району «Грайворонський район» Бєлгородської області [PERSON] Федерації (актовий запис №8 від 11.09.2015 року)(а.с.7), та сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЛЄ №890027, виданим адміністрацією Безіменного сільського поселення муніципального району «Грайворонський район» Бєлгородської області [PERSON] Федерації (актовий запис №7 від 11.09.2015 року)(а.с.8.) Причини розпаду сімї, на які посилається позивач, є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, зберегти її не видається можливим, тому шлюб потрібно розірвати. Питання місця проживання дітей суд не вирішує, оскільки сторони вказане питання перед судом не ставили. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, а згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей, створення позивачем фактично нової сім'ї та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до норм ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач, яка прізвище при укладанні шлюбу не змінювала, а тому підстав для зміни її прізвища у суду немає. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України №2709-ІV від 23.06.2005 року «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Статтею 60 зазначеного закону визначено, що право наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний звязок іншим чином. Відповідно до ст.63 закону припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу на території, де шлюб припиняється. Відповідно до ст.28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, підписану у м. Мінську, ратифіковану Україною законом від 10.11.1994 року №240/94-ВР (далі - Конвенція) по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Ст.29 Конвенції передбачено, що по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 28, компетентні установи Договірної сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо на момент подачі заяви подружжя проживає на території іншої Договірної сторони, то компетентні також установи цієї Договірної Сторони. По справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на території яких проживає подружжя. Відповідно до п. а) ч.1 ст.51 Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає та виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних сторін: рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобовязань. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved