Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

03.02.20 р. АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором в сумі 33 928,20 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідно до підписаної Заяви № б/н від 23.02.2016р. [PERSON] отримала у банку кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку» складає між нею і банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Однак, остання не надала своєчасно грошові кошти банку для погашення заборгованості, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, що станом на 10.12.2019р. становить - 33 928,20 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 12 803,07 грн., заборгованість по відсоткам на прострочений кредит - 2 152,01 грн., пеня - 16 881,30 грн., 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 1591,82 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача разом з позовною заявою скерував в суд заяву, в якій просив слухати справу без його участі, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, причини неявки суду невідомі. Копія позовної заяви з додатками скерована відповідачу за вказаною у матеріалах справи адресою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Лист повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення про повернення «за закінченням терміну зберігання». Отже, суд вважає що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи судом. У встановлений строк, відзиву на позов не подав. Враховуючи наведене, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з відсутністю сторін в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового розгляду технічними засобами не здійснювалось. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів. Як вбачається з оглянутої судом анкети-заяви [PERSON] про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку від 23.02.2016р., відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку. До заяви долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», проте у самій заяві не зазначено бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою і який саме тип картки «Універсальна» бажає оформити [PERSON] . З наданих банком розрахунків заборгованості, якими позивач обгрутновував свої вимоги вбачається, що станом на 10.12.2019 року 10.12.2019р. має заборгованість у розмірі 33 928,20 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 12 803,07 грн., заборгованість по відсоткам на прострочений кредит - 2 152,01 грн., пеня - 16 881,30 грн., 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 1591,82 грн. - штраф (процентна складова)., які підписані невідомою особою без вказання будь-яких даних, що його ідентифікують (а.с.8-16). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, судом встановлено, що 23.02.2016р. між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Між тим, у заяві не зазначено яку саме платіжну картку оформила відповідач. Інформації про тип картки і кредитний ліміт також не зазначено. Анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі 500 грн., а також на умовах, обумовлених у позові. Крім того позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування відповідною платіжною карткою. Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача. У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки. АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки та розміру наданого [PERSON] кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим. Відтак, суд дійшов переконання, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду № 703/3063/18 від 27 березня 2020 року. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, яким обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України, відмовляючи у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed