Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

03 березня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона з 28 квітня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 20 березня 2014 року шлюб було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач в утриманні дитини участі не приймає, матеріальної допомоги не надає, інших осіб на утриманні не має, тому на утримання дитини позивачка бажає стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, також стягувати з відповідача аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. В судове засідання відповідач з'явився, позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що суму, яку просить стягувати позивач завелика. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що з 28 квітня 2012 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому виконкомом Ларинської селищної ради Будьонівського район м. Донецька шлюбі, актовий запис № 2 (а.с. 4), рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 20.03.2014 року шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції міста Донецька, актовий запис № 603 (а.с. 3). В судовому засіданні встановлено, що сторони не дійшли домовленості стосовно утримання дитини, відповідач в утриманні дитини участі не приймає, матеріальної допомоги не надає, інших осіб на утриманні не має. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно свідоцтва про народження дитини, батьками [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] В судовому засіданні було встановлено, що дитина мешкає з позивачем, відповідач ухиляється від свої обов'язків щодо утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що позивач знаходиться у відпустці по догляду з дитиною, не працевлаштована, отримує допомогу від держави у розмірі 130 гривень на місяць, відповідач не надає матеріальної допомоги ні на утримання дитини, ні на оутримання непрацездатної дружини. Згідно ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має один із подружжя, який є непрацездатним, якому необхідна матеріальна допомога, при умовах, що інший із подружжя має можливість надати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 77 СК України утримання одного із подружжя надається іншим в натуральній чи грошовій формі за їх згодою. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку з [PERSON] підлягають частковому задоволенні. У відповідності до ст. 79 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судові витрати у виді судового збору. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а саме - у сумі 243,60 гривень. На підставі ст. ст. 75, 77, 84, 180, 182, 184 СК України,

Outcome: partial