Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

04.07.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2126, місце розташування якої: [ADDRESS] В судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Фіксуванння судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст . 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 13.12.2016 року рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10). Вказаним рішенням суду також було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] Згідно договору купівлі-продажу від 04.05.2007 року [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7404627832017 від 19.04.2017 року [PERSON] є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі -СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Також, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК Україниу разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положення ч. 2 ст. 60 СК України гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Така норма закону встановлює презумпцію права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі. Аналогічне положення міститься і в ч. 3 ст. 368 ЦК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як передбачено ч. 1 ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, розірвання шлюбу, як передбачено ч. 1 ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Положення ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, має аналогічний зміст та яким передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як випливає зі змісту ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, [PERSON] має право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2126, місце розташування якої: [ADDRESS]. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення.

Outcome: approved