Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

03 березня 2015 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 жовтня 1997 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Сторони від спільного проживання мають сина - [PERSON], [INFO]. Спільне проживання позивача з відповідачем не склалось, протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З 20 грудня 2014 року вони проживають окремо один від одного, відповідач пішов із сім'ї та проживає з іншою жінкою. Вона зрозуміла, що їхні сім'я розпалась, шлюб має формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, стягнути з відповідача сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу у сумі 500 грн. Позивач надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розірвати шлюб. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом вживались заходи щодо примирення сторін з наданням терміну на примирення з 19 березня 2015 року по 20 квітня 2015 року, але примирення досягнуто не було. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 11.10.1997 року сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 11 жовтня 1997 року, серія [NUMBER], актовий запис № 381, шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Самарської районної ради м. Дніпропетровська (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис № 755 (а.с. 5). 02.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено згоду про надання юридичної допомоги, відповідно до якої [PERSON] сплатила 500 грн. за написання позовної заяви про розірвання шлюбу, що також підтверджується квитанцією від 02.03.2015 року та актом прийому - передачі виконаних послуг (а.с. 8-10). Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що дублює ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Крім того, відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, стягуються також у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved