Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

02.11.2020 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності [PERSON] ( [INFO] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Портофранківським ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 21 серпня 2007 року, картка фізичної особи платника податків від 16.11.2007 року РНОКПП: [NUMBER] ) правовстановлюючого документу: Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого 18.10.2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М. (зареєстрований у реєстрі під №3906). В заяві [PERSON] посилається на те, що у вказаному документі його ім`я зазначено як « [PERSON] » що на даний час є орфографічною неправильним та не співпадає з його іншими документами, де він зазначений, як « [PERSON] », яка перешкоджає заявнику реалізувати свої особисті права щодо частини вказаної квартири.. Представник заявника надав суду заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. [PERSON] у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі та зазначив, що заяву підтримує. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі; прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 18.10.2005 року посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М. (зареєстрований у реєстрі під № 3906), укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які виступили як продавці, з одного боку та [PERSON] і [PERSON] , які виступили у якості покупців з іншого боку, [PERSON] на праві власності належить 1/3 частка вищевказаної квартири, що підтверджується Витягом КП «ОМБТІ та РОН» від 28.10.2005 року № 8777975 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також Витягом з Державного реєстру правочинів № 1614631 від 18.10.2005 року. Як вбачається у вищевказаних Витягах та Договорі, ім`я [PERSON] зазначено як « [PERSON] », тобто без зазначення імені з апострофом, що на даний час є орфографічно неправильним та не співпадає з його іншими документами де він зазначений, як « [PERSON] ». Як вбачається з матеріалів справи на момент укладання вказаного Договору, заявник був неповнолітнім та відповідно не отримував паспорт громадянина України, а документом, який слугував для оформлення на нього 1/3 частини квартири за Договором, було його свідоцтво про народження складане на Російській мові. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.07.1991 року, Відділом РАЦС Жовтневого району м. Одеси, актовий запис № 338 вбачається, що заявник у свідоцтві зазначений як - [PERSON] (російською). Отже вбачається, що вказане свідоцтво про народження було складено на Російській мові а ім`я заявника у ньому було зазначено як « [PERSON] ». 21.08.2007 року заявник отримав паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Портофранківським ВМ Приморського РВОМУ ГУ МВС України в Одеській області, в якому ім`я заявника зазначено як « [PERSON] ». 16.11.2007 року заявник отримав картку фізичної особи платника податків виданої ДПІ у Приморському районі м.Одеси, в якій також заявника зазначено як « [PERSON] ». Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши матеріали справи, суд дійсно вбачає розбіжності в зазначенні імені [PERSON] в правовстановлюючих документах Договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 18.10.2005 року посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М. (зареєстрований у реєстрі під № 3906), Витягі КП «ОМБТІ та РОН» від 28.10.2005 року № 8777975 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, та Витягі з Державного реєстру правочинів № 1614631 від 18.10.2005 року, де ім`я [PERSON] зазначено « [PERSON] » та паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Портофранківським ВМ Приморського РВОМУ ГУ МВС України в Одеській області, в якому ім`я заявника зазначено як « [PERSON] », що є перешкодою для [PERSON] в реалізації особистих прав щодо 1/3 частки квартири [ADDRESS] . З огляду на вищевказані докази, знайшов підтвердження факт того, що вимоги заяви є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню, що надасть заявнику можливість вчиняти будь-які юридичні дії щодо вказаного майна. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні по справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Адже національним судам належить не тільки ефективно захищати людину, а й самим діяти у такий спосіб, щоб не порушувати права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року.

Outcome: approved