Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

03 січня 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно укладеного договору між позивачем та відповідачем №б/н від 09.08.2013 року, відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ПриватБанку. Однак відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконував, у звязку з чим допустив заборгованість на загальну суму 104474,58 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 5644,34 грн. (в тому числі овердрафт в сумі 644,34 грн.); заборгованість за процентами за користування кредитом 98830,24 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.45/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач позов визнав частково та пояснив, що він дійсно отримав кредитну картку Приватбанку та знімав з неї кошти. Через деякий час, помітивши, що його картка зникла, він мав намір написати заяву до міліції про її викрадення та звернувся до працівника Приватбанку, щоб перевірити чи знімалися з неї кошти. В банку підтвердили, що дійсно за період відсутності у нього картки з неї знімалися кошти, але на відеозаписі, який йому показали, він упізнав свою колишню співмешканку, яка є матірю його дитини, та він дізнався таким чином, що саме вона знімала вказані кошти. Потім вони з співмешканкою помирились і він не подав заяву до міліції, але повертати кредит не має можливості, так як ніде не працює, а також вже чотири роки хворіє його співмешканка, у звязку з чим кошти витрачаються на її лікування. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09.08.2013 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, [PERSON] уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 09.08.2013 року, за яким отримав кредит в сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.10-11, 12, 13, 15-38/. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 1100 грн. В подальшому 13.09.2013 року кредитний ліміт збільшено до 2500 грн., а 26.11.2013 року зменшено до 5000 грн. /а.с.12/. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.33/. Крім того, п.п.1.1.2.7, 2.1.1.5.7 Умов та правил встановлено, що клієнт зобовязаний стежити за витратою коштів в межах платіжного ліміту, з метою запобігання виникнення овердрафту, яким відповідно до п.1.1.1.52 Умов є короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування /16, 20, 33/. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 30.09.2017 року заборгованість по кредитному договору склала 104474,58 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 5644,34 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 98830,24 грн. /а.с.10-11/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті зобовязання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Так як відповідач не виконав зобовязання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір. Відповідно п.п.1.1.2.10, 1.1.2.11, 1.1.2.12, 2.1.1.2.23 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний вживати заходів щодо попередження втрати (викрадення) карток, інформувати Банк та правоохоронні органи по факту втрати картки, а у випадку оспорювання операцій, здійснених з використанням картки - протягом 30 днів з моменту списання коштів з рахунку звернутися в Банк та заявити про оспорювані операції та про причини оспорювання, подати письмову заяву. Таким чином, посилання відповідача на те, що частина коштів знімалась не ним, а його співмешканкою, яка взяла його картку без його відома, у звязку з чим він вважав, що його картка була викрадена, не можуть бути прийнятими судом до уваги, оскільки, як в судовому засіданні повідомив сам відповідач, будь-яких заяв ні до Банку, ні до правоохоронних органів про втрату ним картки він не подавав. Крім того п.2.1.1.2.23 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що саме клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами. Що стосується посилань відповідача на неможливість здійснювати погашення заборгованості через відсутність роботи та хворобу співмешканки, то відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, тому ці посилання також не можуть бути прийняті судом до уваги.

Outcome: approved