Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

02.11.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в сумі 3000 гривень (з урахуванням індексації), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, нараховуючи їх з дати подачі позовної заяви.( а.с.1). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 23.03.2016 року було розірвано. Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Зазначила, що відповідач всіляко ухиляється приймати участь в утриманні дітей, грошові кошти надає рідко та не регулярно. У судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач позов визнав частково, не заперечував сплачувати аліменти на дітей в розмірі 2000 гривень, та зазначив, що був звільнений з місця роботи, на даний час не працює, шукає роботу. Суд, перевіривши повноваження представника позивача [PERSON], заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 23.03.2016 року розірвано (а.с.6). Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.4,5). Встановлено, що факт проживання дітей разом з позивачем та перебуванням їх на утримані позивача, відповідачем не оспорюється. Згідно з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції закону, чинній з 08.06.2017 року, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, за змістом ч. 1 та ч.2 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому суд враховує, що відповідно до ст.ст.7,8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; а також, що мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить - 3200 гривень. Судом роз'яснено, що відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках, а також, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання дітей, суду надано не було. З урахуванням викладеного, а також, враховуючи рівний обов'язок позивача та відповідача брати участь у матеріальному забезпеченні дітей, відсутність будь-яких інших належних і допустимих доказів на обґрунтування розміру аліментів та щодо матеріального стану відповідача, який є особою працездатного віку, а також враховуючи вищенаведений розмір прожиткового мінімуму, визначений законом, суд дійшов висновку, що зазначений позивачем розмір аліментів є необґрунтовано завищеним, і розмір аліментів слід визначити в твердій сумі, в розмірі 2000 гривень щомісячно, у визнаному відповідачем розмірі, який не є меншим за 1/2 прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку на кожну дитину та не перевищує 70% мінімальної заробітної плати, визначеної чинним законодавством та тієї суми, яку, як визнано відповідачем, він отримує від оренди будинку та є на даний час його джерелом доходів. За змістом ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь держави, від сплати якого позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною вимогою. Суд стягує аліменти від дня пред'явлення позову, що передбачено ст.191 Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial