Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

04 квітня 2014 року до суду звернулась [PERSON] до [PERSON], 3-я особа: Харківський РВ Державної міграційної служби України про усунення перешкод у здійсненні права власності на житловий будинок та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 16.08.2003 р. з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, в якому була народжена дочка [PERSON] [INFO] В період шлюбу [PERSON] стала власником будинку на підставі договору дарування укладеного 21 жовтня 2006 року між [PERSON](її батьком) та позивачем /нотаріально посвідченого/ житлового будинку, згідно якого [PERSON] подарував, а позивач прийняла у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 51,30 кв.м., житловою площею 27,20 кв.м. Шлюб між сторонами було розірвано 15.07.2013р. Отриманий в дар від батька будинок, на думку позивача, є її приватною власністю. На підставі цього, позивач, як власник житлового будинку, в порядку ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України та ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнати відповідача особами, що втратили право користування житловим будинком. Зробити це добровільно відповідач відмовляється. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечували, вказавши, що дійсно [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], однак проживаючи в шлюбі і ведучи сумісне господарство збудували прибудову, веранду та гараж. Неодноразово відповідач звертався до позивачки з проханням узаконити самовільні споруди та розділити майно в установленому законом порядку, однак цього не зробили. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про день та час слухання справи, подали до суду заяву у якій просили слухати справу без присутності представника 3-ї особи. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 11 лютого 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області, 16 серпня 2003 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], актовий запис № 49, прізвища після одруження: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON] (а.с. 5). Від шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка - [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження останньої серії [NUMBER], виданого 29 квітня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 171 (а.с. 8). 21 жовтня 2006 року, між [PERSON] (батьком позивача) та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, який було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за № 1658415, згідно якого Дарувальник передав, а Обдарований прийняв у дар житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 51,30 кв.м., житловою площею 27,20 кв.м., що підтверджується договором дарування житлового будинку (а.с.6-7). Згідно п. 9 Договору та ст. 722 Цивільного кодексу України, право власності на житловий будинок виникає у обдарованого з моменту прийняття ним будинку в дар, тобто з дня отримання ключів від будинку, яке відбулося 21.10.2006р. (а.с.6). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування - є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. 15 липня 2013 року рішенням Харківського районного суду Харківської області шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. (а.с.9). Згідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Таким чином, після розірвання шлюбу відповідач залишився проживати у будинку позивача. Між тим, після розірвання шлюбу, відповідач став постійно порушувати правила співжиття, що робить неможливим проживання позивача із відповідачем в одному будинку, таким чином перешкоджаючи здійсненню позивачу права власності на житловий будинок, без згоди, як власника житла, відповідач вселив у займаний ним будинок невідому особу, яка не є членом його сім'ї, а також відповідач, всупереч вимогам ч. 3 ст. 156 ЖК України не бере участі у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території. Крім того, відповідач, знаходячись з позивачем в одному помешканні постійно вчиняє конфлікти та сварки, принижує та ображає її, погрожує вижити її із власного житла та відібрати його. Під час чергового конфлікту, 03.02.2014р., відповідач застосував до позивача фізичну силу, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження, які кваліфікуються як легкі, відповідно до висновку експерта № 397-а/14 в зв'язку з чим остання була вимушена звертатися до правоохоронних органів та лікарні (а.с.11, 28). Відповідно до ст. 157 ЖК України, виселення членів сім'ї власника житла здійснюється за рішенням суду на підставах, визначених ч. 1 ст. 116 ЖК, тобто на підставах, аналогічних виселенню членів сім'ї наймача. До таких підстав закон відносить: а) систематичне руйнування або псування житлового приміщення, б) систематичне порушення правил співжиття, що виключає спільне проживання з порушниками інших осіб в одному житловому приміщенні. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В будинку крім [PERSON] зареєстрований і проживає [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном згідно вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України. Суд вважає, що залишення проживання відповідача за адресою житлового будинку, який не належить йому на праві власності, який систематично порушує визначені законом умови проживання є значною перешкодою у здійснені позивачем свого права щодо вільного користування та розпорядження належним йому на праві власності житловим будинком. Згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням), визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про власність» та положень ст. 319 ЦК України, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Оскільки після укладення договору дарування позивач набула права власності на вказане нерухоме майно, тому суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] без надання останньому іншого житлового приміщення та виселити його. На підстави ст. 88 ЦПК України, суд відносить за рахунок на позивача за її усною заявою.

Outcome: approved