Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

03 червня 2014 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області (далі відповідач) з вимогою про визнання права власності на землю. Позов обґрунтований тим, що 22 жовтня 2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS]. Також, був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вказаною раніше адресою, але при укладені договору купівлі-продажу будинковолодіння та земельної ділянки земельна ділянка не була переоформлена. Позивач вважає, що набув у власність крім купленого будинку і земельну ділянку на якій він розташований, а оскільки місцезнаходження попереднього власника невідоме, вирішення даного питання можливе лише в судовому порядку. У судове засідання сторони не з'явилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач позовні вимоги визнав (а.с.14,15). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини Згідно із договором купівлі-продажу житлового будинку від 22 жовтня 2011 (а.с.8-9) позивач придбала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS]. Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 22 жовтня 2011 року (а.с.10) підтверджується, що позивач придбала земельну ділянку, площею 0,1500 га, що розташована за адресою [ADDRESS] та передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Продавець будинку та спірної земельної ділянки [PERSON] мала у власності земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована за адресою [ADDRESS] та передана для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель (присадибна ділянка), що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 523489 (а.с.11). Рішенням виконавчого комітету Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області № 21 від 06 травня 2014 року (а.с.15) було проведено уточнення адреси житлового будинку позивача, а саме [ADDRESS]. Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 29 травня 2014 року № 06-15/7069 (а.с.17) підтверджується місце розташування та нормативно грошова оцінка вказаної земельної ділянки. Позивач не має можливості оформити право власності на спірну земельну ділянку, що підтверджується листом Відділу Держземагенства у Бахмацькому районі Чернігівської області від 30 травня 2014 року № 06-15/7082 (а.с.18). З встановленого випливають наступні висновки. Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частинами першою та другою статті 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогічна норма передбачена в статті 377 Цивільного кодексу україни (далі ЦК України). Таким чином, законодавством передбачений механізм, підстави та способи набуття права власності або права користування щодо земельної ділянки при переході права власності на будівлю. Оскільки позивач набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями на підставі договору купівлі-продажу, то, згідно з положеннями статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України до нього від відчужувача переходить належне йому право власності на земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок, при цьому інше не передбачалось у договорі відчуження. Спір про право власності на зазначену земельну ділянки підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а визнання права власності не порушує права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved