Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

03.06.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просить суд: визнати право власності та перереєструвати за [PERSON] автомобіль марки Toyota, моделі Land Cruiser 200, тип ТЗ - загальний легковий універсал - В, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , білого кольору, об`єм двигуна - 4461, реєстраційний номер [NUMBER] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 17 січня 2019 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір застави автомобіля з одночасною позикою грошових коштів, посвідчений Черняком А. Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 17 січня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за №29. Згідно з п. 1.1 Договору, Позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів в терміни та на умовах, викладених цим Договором. Сума позики за цим договором становить 840255,00 грн., що еквівалентно 30000,00 доларів США, зі строком повернення до 01 лютого 2019 року. Відповідно до п. 1.2 Договору, в забезпечення виконання зобов`язання, що викладено в п. 1.1 цього Договору, Позичальник передає в заставу Заставодержателю (Позикодавцю) належний йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Центром ГБС 3241 30 грудня 2015 року. автомобіль марки Toyota, моделі Land Cruiser 200, тип ТЗ - загальний легковий універсал - В, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , білого кольору, об`єм двигуна - 4461, реєстраційний номер [NUMBER] , предмет застави оцінюється сторонами в сумі 850000,00 грн.. Однак, у визначений за домовленістю між сторонами строк, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, борг до цього часу не повернув, у зв`язку з чим позивач вимушений звенутись з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 10.06.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 14 червня 2019 року (вх.. №38000) відповідач звернувся до суду з заявою про визнання позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, та ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно положень ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. ( ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України) Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що 17 січня 2019 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір застави автомобіля з одночасною позикою грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А. Л (а. с. 8-10) Відповідно до п. 1.1 Договору, позичальник Позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів в терміни та на умовах, викладених цим Договором. Згідно п. 1.1.1, 1.1.4 Договору, сума позики за цим договором становить 840255,00 грн., що еквівалентно 30000,00 доларів США, зі строком повернення до 01 лютого 2019 року. Згідно п. 1.1.2 Договору, сторони погодили, що позика надається без нарахування відсотків. Згідно п. 1.2 Договору, сторони домовились, що в забезпечення виконання зобов`язання, що викладено в п. 1.1 цього Договору, Позичальник передає в заставу Заставодержателю (Позикодавцю) належний йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Центром ГБС 3241 30 грудня 2015 року. автомобіль марки Toyota, моделі Land Cruiser 200, тип ТЗ - загальний легковий універсал - В, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , білого кольору, об`єм двигуна - 4461, реєстраційний номер [NUMBER] , предмет застави оцінюється сторонами в сумі 850000,00 грн.. 28 травня 2019 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір про внесення змін до Договору застави автомобіля з одночасною позикою грошових коштів, посвідченого 17.01.2019 року Черняком А. Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №29, відповідно до якого, сторони домовились викласти п. 2.10 Договору застави автомобіля в наступній редакції: у випадку невиконання чи неналежного виконання Заставодавцем зобов`язань за цим Договром Заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет зстави здійснюється шляхом визнання права власності за Заставодержателем на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; або в позасудовому порядку відповідно до ст.ст. 24, 26, 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень». Спосіб звернення стягнення на предмет застави Заставодержатель визначає самостійно в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством України. Якщо суми отримані від реалізації заставленого майна недостатньо для повного задоволення вимог Заставодержателя, він має право отримати суму, яку недостає для повного погашення заборгованості за рахунок звернення стягнення на інше майно Заставодавця в порядку, передбаченому чинним законодавством. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положень частини першої статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. (ч.1 ст.1051 Цивільного кодексу України) При цьому, за змістом ч.2 ст.1051 Цивільного кодексу України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не можу ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. (ч.2 ст.58, ст.59 Цивільного процесуального кодексу України) Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов`язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів з метою задоволення власних потреб відповідача, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов`язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). (ст. 572 Цивільного кодексу України) Згідно ст. ч. 1,2 ст. 590 Цивільного кодексу України, Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено статтею 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору позики в частині своєчасного повернення грошових коштів, на час звернення позивача до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики, грошові кошти позивачу в повному обсязі не повернув, крім того, наведене не заперечується відповідачем, який в межах розгляду даної справи, звернувся до суду з заявою про визнання позовних вимог, за таких обставин, позивачем правомірно пред`явлено позовні вимоги про визнання права власності за [PERSON] автомобіль марки Toyota, моделі Land Cruiser 200, тип ТЗ - загальний легковий універсал - В, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , білого кольору, об`єм двигуна - 4461, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи у свправі докази, у їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль є обгрунтованими та такими що підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір у розмірі 4201 гривні 27 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 4201 гривні 27 копійок. Враховуючи наведене та

Outcome: approved