Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

04.12.2014 року [PERSON]П, [PERSON]Б, [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, а пізніше з уточненнями до нього, в яких просили суд визнати недійсним договір іпотеки серії ВМА № 515332, укладений 22 жовтня 2008 року в м. Нова Каховка Херсонської області, між [PERSON], з одного боку та [PERSON]П, [PERSON] [PERSON], [PERSON]М, яка діяла в інтересах [PERSON], з іншого боку, посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі за № 5349; поновити строк на звернення до суду із зазначеним позовом, як такий, що пропущено з поважних причин. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що їм на праві спільної часткової власності в рівних долях належить квартира № 29, розташована за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, м. Таврійськ, вулиця Івана Франко, будинок № 4. 22 жовтня 2008 року між [PERSON], [PERSON]П, [PERSON]Б, [PERSON], [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON], був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 5349, для забезпечення повернення позики, виданої [PERSON] за договором позики від 22 жовтня 2008 року, посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 5336, на суму 100000 грн., строком до 22 жовтня 2010 року. Предметом іпотеки зазначена квартира № 29, розташована за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, м. Таврійськ, вулиця Івана Франко, будинок № 4. Позивачі вважають вказаний договір іпотеки недійсним, бо при його укладанні були порушенні права малолітніх дітей позивачів, які мали право користування спірною квартирою, але при укладанні спірного договору іпотеки не було виконано вимоги ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», оскільки належним органом опіки та піклування не було здійснено контроль за додержанням батьками житлових прав дітей та відповідно не було надано дозвіл належним органом опіки та піклування на укладання договору іпотеки. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON], [PERSON]- адвокат [PERSON] позов підтримав з тих же підстав, просив суд його задовольнити, а строк позовної давності відновити, як такий, що пропущено з поважних причин. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилися, в своїх заявах просили розглядати справу в їх відсутність; позов підтримують. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, в своїх письмових запереченнях позов не визнав, посилаючись на те, що чинним на час укладання оспорюваного договору іпотеки законодавством не було передбачено отримання згоди органу опіки та піклування, оскільки на момент укладання угоди малолітні діти не були зареєстровані в спірній квартирі. Крім того, вважає, що позивачами пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. В письмовій заяві, адресованій до суду, просив розглядати справу в його відсутність. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що згідно наданих позивачами нотаріусу документів, на момент укладання спірного договору іпотеки малолітні діти позивачів не мали права власності на спірне житло та не мали права користування спірним житлом, оскільки були зареєстровані в іншому житловому приміщенні, з чого вбачається, що згода органу опіки та піклування взагалі не була потрібна при укладанні спірного договору іпотеки. Також зазначив, що позивачами пропущений строк позовної давності, просив відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник третьої особи: органу опіки та піклування виконкому Новокаховської міської ради Херсонської області [PERSON] позов підтримала, посилаючись на те, що неповнолітні діти фактично проживали за місцем реєстрації своїх батьків в м. Таврійськ, по вул. І.Франка, 4/29; органом опіки та піклування дозвіл на укладення оспорюваного договору за місцем проживання дітей не надавався. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі в їх сукупності, встановив: Відповідно до свідоцтва про право власності від 20.03.2008 року квартира № 29, яка розташована за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, м. Таврійськ, вулиця Івана Франко, будинок № 4 належить на праві спільної часткової власності в рівних долях [PERSON]П, [PERSON]Б, [PERSON] (дошлюбне прізвище Сіра, [PERSON]) С.Б., [PERSON] 22 жовтня 2008 року між [PERSON], з одного боку, та [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON], з іншого боку, був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі за № 5349, для забезпечення повернення позики, виданої [PERSON] за договором позики від 22 жовтня 2008 року, посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 5336, на суму 100000 грн., строком до 22 жовтня 2010 року. Предметом іпотеки є зазначена двокімнатна квартира № 29, розташована за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, м. Таврійськ, вулиця Івана Франко, будинок № 4, житловою площею 27,9 кв.м, загальною 49,1 кв.м. (а.с.140-142, том І) . В п. 19 спірного договору іпотеки вказано, що цей договір укладається за згодою органів опіки та піклування, оформлених у вигляді рішення виконавчого комітету Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області № 91 про дозвіл на передачу в іпотеку частки квартири від 25.09.2008 року та рішення виконавчого комітету Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області № 99 про надання дозволу на передачу в іпотеку квартири від неповнолітнього від 25.09.2008 року. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло. Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Аналізуючи встановлені по справі обставини та наведені норми законодавства, які були чинними на момент укладання оспорюваного договору, суд вважає правомірними дії приватного нотаріуса при укладанні оспорюваного договору іпотеки щодо вимоги до позивачів про надання дозволу органів опіки і піклування та зазначення про наявність таких дозволів в тексті оспорюваного договору (п. 19). Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу. Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) в кожному конкретному випадку суди повинні: 1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Таким чином, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає. Однак місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не вважається безумовним, якщо суд установить інше постійне місце проживання дитини. Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник майна одночасно є законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Передбачене статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору. Укладаючи іпотечний договір від 22 жовтня 2008 року [PERSON] подала нотаріусу довідку від 22 жовтня 2008 року (том 1, а.с.154), відповідно до якої окрім неї в переданій в іпотеку двокімнатній квартирі №29, розташованої за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, м. Таврійськ, вулиця Івана Франко, будинок № 4 зареєстровані [PERSON],[PERSON], [PERSON] При цьому [PERSON], [PERSON], [PERSON], як законні представники малолітніх на час укладення договору іпотеки, особисто надали нотаріально посвідчену заяву від 20 жовтня 2008 року, якою підтвердили відсутність малолітніх та неповнолітніх дітей в спірній квартирі, а також інших непрацездатних осіб, які б згідно із законом, мали право користуватися квартирою, що є предметом цього договору і чиї права та охоронювані законом інтереси порушувалися б унаслідок укладення цього договору (а.с.146). Представником позивачів [PERSON], [PERSON] адвокатом [PERSON] надані суду довідки КЗ ЦМЛ м. Нова Каховка, я/с «Джерельце», «Дзвіночок», ЗОШ № 7 на підтвердження фактичного проживання малолітніх дітей позивачів за місцем реєстрації їх батьків, а саме в квартирі № 29, по вул. І.Франка, 4, в м. Таврійськ. Відповідно довідок від 09.10.2008 року Львівської сільської ради слідує, що [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрований в [INFO] будинок належить на праві особистої власності його дідусеві [PERSON], Олександровичу. [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрована в [INFO] будинок належить на праві особистої власності її бабусі [PERSON]. З довідки від 10.10.2008 року, виданої Зміївською сільською радою Бериславського району, Херсонської області слідує, що неповнолітній [PERSON], [INFO] зареєстрований в [INFO] за місцем реєстрації батька [PERSON], 1975 р.н (а.с.162) Станом на 22 жовтня 2008 року Рішенням виконавчого комітету Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області № 91 від 25.09.2008 року « Про дозвіл на передачу в іпотеку частки квартири» [PERSON] надано дозвіл на передачу в іпотеку належної їй частки квартири, що розташована в м. Нова Каховка м. Таврійськ по вул. І.Франка, 4/29 при наявності неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який прописаний за адресою: с. Львове Бериславського району Херсонської області, по вул. Миру, 19; [PERSON] надано дозвіл на передачу в іпотеку належної йому частки квартири, що розташована в м. Нова Каховка, м. Таврійськ, по вул. І.Франка, 4/29 при наявності неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка прописана за адресою: с. Львове Бериславського району Херсонської області, по вул. Кустарна, 2 (а.с.163). Рішенням виконавчого комітету Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області № 99 від 25.09.2008 року « Про надання дозволу на передачу в іпотеку квартири від неповнолітнього» [PERSON] надано дозвіл на передачу в іпотеку належної їй частки квартири, що розташована в м. Нова Каховка, м. Таврійськ по вул. І.Франка, 4/29 при наявності неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який прописаний за адресою: с. Зміївка Бериславського району Херсонської області, по вул. Робоча, 41(а.с.163). Таким чином, під час укладення спірного іпотечного договору позивачі підтвердили відсутність дітей, що мають право користування квартирою, у зв'язку з чим ні у нотаріуса, ні у [PERSON] не було підстав вважати, що [PERSON]П, [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали недостовірні відомості та на їх підтвердження відповідні документи, ігноруючи приписи п. 6 ст. 3 ЦК України. Відповідно до чч. 2 - 4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30вересня 2015 року № 6-384цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Підставою позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним позивачі зазначили факт відсутності дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору, проте не посилалася на факти порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору. Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти України» (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «[PERSON] проти України» (пункт 32) констатує, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Порушення умов договору позики і у зв'язку із цим звернення відповідачем стягнення на предмет іпотеки - можливі. Проте можливість виникнення такої ситуації в майбутньому не повинна слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність захисту шляхом визнання недійсними іпотечних договорів примарного права малолітніх чи неповнолітніх дітей на збереження саме цієї квартири як місця їх проживання. Враховуючи, що позов предявлено батьками, які є одночасно законними представниками малолітніх дітей, та які неправдиво повідомили про відсутність прав дітей на майно, яке передається в іпотеку, тобто які зловживали своїм законним правом законного представника дитини, позов не може бути задоволений. Також позов подано [PERSON], яка є бабусею малолітніх дітей, та не є за життя батьків останніх законним представником малолітніх дітей, а тому, суд вважає безпідставними позовні вимоги [PERSON] щодо визнання договору іпотеки недійсним саме з підстав порушення прав малолітніх дітей позивачів. Що стосується посилання представника відповідача на пропуск позивачами строку позовної давності, суд зазначає, що в даному випадку цей строк підлягає поновленню, як пропущений з поважних причин, оскільки позов заявлений в інтересах неповнолітніх дітей, які позбавлені можливості самостійно здійснювати захист своїх прав. На підставі ст. ст. 16, 29, 203, ст. 215 ЦК України, ст. 12 Закону України Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей, ст. 17-18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України;

Outcome: dismissed