Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

04.08.2017 року позивач звернулася до суду з позовом в якому вказала, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS]. Даний факт підтверджується технічним паспортом. Відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, хоча фактично з дня прописки та по даний час за місцем реєстрації не проживає. Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, у відповідача виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, які нараховуються і на відповідача, чим об'єктивно порушуються права позивача, тому вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. В судове засідання позивач надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України, шляхом опублікування у газеті «Урядовий кур'єр» №157 від 23 серпня 2017 р. оголошення про виклик відповідача в судове засідання на 30 серпня 2017 р., причину своєї неявки суду не повідомив. Таким чином, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України та ст.158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.150 Житлового кодексу України: «Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди». Згідно ст.391 ЦК України: «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.03 р. №1382-ІV: «Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням…». Згідно ст.11 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: «Орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці». Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. В суді встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 16.06.2000 р., продавець [PERSON] продав, а покупець [PERSON] купила жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], на земельній ділянці Піско-Радьківської с/ради Борівського р-ну Харківської обл. (а.с.7). Відповідно до довідки виконавчого комітету Піско-Радьківської с/ради, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно копії паспорта громадянина України [PERSON], його місцем проживання зазначено - [ADDRESS] (а.с.9). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 12 червня 2017 р., який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 9 березня 2016 р., під час обстеження житлово-побутових умов [PERSON] було виявлено, що він за місцем реєстрації фактично не проживає з квітня 2016 р., місце проживання його власнику домоволодіння [PERSON] невідоме; будь-яка інформація щодо даного громадянина відсутня (а.с.12). Відповідно до акту обстеження домоволодіння по [ADDRESS] від 12 червня 2016 р., станом на вказану дату в цьому домоволодінні зареєстрованим значиться [PERSON], але він за цією адресою не проживає (а.с.22). Відповідно до акту обстеження домоволодіння по [ADDRESS] від 16 вересня 2016 р., станом на вказану дату в цьому домоволодінні зареєстрованим значиться [PERSON], але він за цією адресою не проживає, зі слів власниці домоволодіння, [PERSON] не проживав у її домоволодінні жодного дня, він тільки значиться у неї зареєстрованим (а.с.23). Крім того, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до закону №175/97-ЕР від 17 липня 1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, суд вважає доведеними обставини, на які посилається позивач: відсутність [PERSON] понад один рік без поважних причин за місцем його реєстрації [ADDRESS]. Реєстрація місця проживання відповідача в будинку обмежує права позивача у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved