Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

03 серпня 2016 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 392 з надвірними будівлями та спорудами по пр. Богоявленському в м. Миколаєві після смерті її матері [PERSON]. В обґрунтування позову позивачка вказувала, що 29.08.2015 року померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок № 392 по проспекту Богоявленському в м. Миколаєві. Вона є спадкоємцем першої черги за законом, яка фактично прийняла спадщину у вигляді вказаного житлового будинку. Однак позивачка не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті її матері, оскільки право власності спадкодавця не зареєстровано належним чином у відповідному органі. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.09.2003 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФП № 173358, який був чоловіком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 25.01.1968 р. серії ІІ-ЯК № 0849313. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 01.10.1963 р. належав житловий будинок № 392 по проспекту Богоявленському в місті Миколаєві. [PERSON] була спадкоємцем першої черги за законом та мала право на спадкування майна після смерті її чоловіка. За час життя [PERSON] не отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] 29 серпня 2015 року померла мати позивачки - [PERSON], що підтверджується актовим записом № 682 від 31.08.2015 року, який складений Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції. Позивачка є донькою [PERSON] та спадкоємицею першої черги за законом після її смерті, що підтверджується копією свідоцтва про народження IV УР № 1793232, копією свідоцтва про укладення шлюбу від 17.12.1983 р. серії І-ФП № 414294, після реєстрації якого позивачка змінила своє прізвище на «Сімак». 02.06.2016 року державним нотаріусом пятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] була винесена постанова про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на житловий будинок № 392, який розташований за адресою: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, оскільки позивачкою не було надано правовстановлюючих документів, на вказаний житловий будинок. Відповідно до ст.ст. 100, 101 ЦК УРСР в редакції 1963 року громадяни могли мати у власності житловий будинок (квартиру), при цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Як вбачається з довідки КП Океан за адресою: просп. Богоявленський, 392, разом з [PERSON] була зареєстрована дружина [PERSON]. Як вбачається з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 р. у разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 р., спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Як вбачається з ч. 3 ст. 1268 ЦК України: спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1296 ЦК України: відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі викладеного суд вважає, що відмова нотаріусом позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом носить формальний характер, в зв'язку із чим визнає за позивачем право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], яка померла 29.08.2015 року.

Outcome: approved