Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

02 листопада 2015 року [PERSON], як власник квартири [ADDRESS], звернулася в суд з позовом до попереднього співвласника цієї квартири [PERSON], про визнання його таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням внаслідок припинення його права власності на квартиру та у звязку з тим, що він в цій квартирі не проживає без поважних причин понад один рік. Позивач в судовому засіданні підтримала позов і пояснила, що за договором купівлі-продажу від 31.05.2015 року їй належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (Маломіський ) у місті Словянську. Цю квартиру вона купила у співвласника [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені онука-відповідача [PERSON] за довіреністю. Після продажу квартири [PERSON] знялася з реєстраційного обліку та виїхала в іншу країну на постійне мешкання, а щодо зняття з реєстрації співвласника [PERSON], то вона завірила, що останнього також знімуть з реєстрації, так як він відсутній вже більше року і живе фактично в [PERSON] На теперішній час відповідач залишається зареєстрованим у належній їй квартирі,що є перешкодою для здійснення її права власності, так як вона не може розпорядитися цією квартирою. Відповідач без поважних причин не проживає в квартирі з квітня 2014 року, він видав довіреність на продаж квартири від свого імені, тобто він втратив право користування квартирою. Просить ухвалити рішення і визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у зазначеній квартирі, що є її власністю. Відповідачі [PERSON], місце перебування якого невідоме, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через житлово-експлуатаційну організацію - ТОВ «Ліра ЛТД», якою складено акт про неможливість вручення йому судової повістки внаслідок відсутності за адресою: [ADDRESS]. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідка та дослідивши інші письмові докази, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 31.03.2015 року попередні власники [PERSON] та [PERSON] продали, а позивач [PERSON] купила трьохкімнатну квартиру № 11, що знаходиться в будинку № 5, розташованому по провулку Маломіському ,що у місті Словянську Донецької області. Квартира належала продавцям на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Словянською міською радою 26.01.2006 року та право власності [PERSON] га ? частку цієї квартири і право власності [PERSON] на ? частку квартири зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом 31.03.2015 року.( а.с. 8-9 ) Після здійснення вказаного правочину договору купівлі-продажу квартири право власності на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], зареєстровано 31.03.2015 року, реєстраційний номер 35728998, в цілому на праві приватної власності за [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. ( а.с. 10 ) Як вбачається з довідки № 1620 від 29.06.2015 року, виданої житлово-експлуатаційною організацією - ТОВ «Ліра ЛТД», в квартирі [ADDRESS], значиться зареєстрованим [PERSON], [INFO], власником квартири є [PERSON], [INFO], яка в квартирі не зареєстрована. ( а.с. 7 ) Статтею 47 Конституції України гарантовано кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є попереднім співвласником відчуженої ним квартири [ADDRESS]. Відчуження відбулося від його імені іншим співвласником цієї квартири [PERSON], яка діяла на підставі виданої [PERSON] довіреності, посвідченої нотаріусом Шемуршинського нотаріального округу Чуваської Республіки. Із вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири від 31.03.2015 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований за місцем перебування за адресою: Російська Федерація, [ADDRESS].( а.с. 8 ) Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку ), квартиру, користуються ним ( нею ) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпорядитися цією власністю на свій розсуд: продати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати,закладати,укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог статті 346 ЦК України, право власності припиняється у разі, зокрема, припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Враховуючи, що [PERSON] здійснив своє право власності на квартиру, розпорядившись нею та продавши її позивачці, то це нерухоме майно не може йому належати та його право власності на цю квартиру припиняється. Згідно акту, складеного 23.10.2015 року комісією житлово-експлуатаційної організації -ТОВ «Ліра ЛТД», зі слів сусідів було встановлено, що [PERSON], зареєстрований у [INFO], не проживає в цій квартирі з квітня 2014 року. ( а.с. 6 ) Статтею 405 ч.3 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 163 ЖК України передбачені умови збереження жилої площі за тимчасово відсутніми наймачем та членами його сімї, а саме у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до приписів статей 71,72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У разі відсутності вказаних осіб в жилому приміщенні понад встановлені строки без поважних причин, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що проживає по сусідству у квартирі [ADDRESS] і добре знав та спілкувався з [PERSON], який із своєю бабусею [PERSON] жив у квартирі № 11 їхнього будинку. [PERSON] у квартирі фактично не проживав, а тільки навіщав бабку, іноді залишався у квартирі, а приблизно у квітні 2014 року він зовсім перестав зявлятися у квартирі. Тоді він дізнався,що [PERSON] переїхав жити в [PERSON]. Бабка у березні 2015 року квартиру продала позивачці, вона сама і речі перевозила і, як він зрозумів, вона поїхала до відповідача. Більше півтора роки [PERSON] не жив у спірні квартирі і не зявлявся в ній по теперішній час, без поважних причин. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає у [INFO], яка належить на праві особистої власності позивачці, понад один рік, а саме з квітня 2014 року і по теперішній час без поважних причин, він як попередній співвласник цієї квартири втратив право власності на квартиру, здійснивши своє право на її відчуження, а тому він втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. Аналізуючи всі докази по справі, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст. 47 Конституції України, ст.405 ЦК України,ст.ст. 9,64, 71,72, 150,163 ЖК України,

Outcome: approved