Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

03.03.2021року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: КП «Червонограджитлокомунсервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв`язку із затопленням квартири. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 07.07.2020 року відповідач, що проживає у квартирі [ADDRESS] проводив свої ремонтні роботи, а саме самочинно провів демонтаж внутрішньої квартирної розводки системи водовідведення у ванній кімнаті, внаслідок чого затопив її квартиру [ADDRESS] , яка розташована поверхом нижче. 07.07.2021року працівниками КП «Червонограджитлокомунсервіс» був складений акт про залиття її квартири. Зазначила, що відповідно до Дефектного акту від 18.11.2020року, після затоплення квартири необхідні здійснити ремонтні роботи, а саме: ремонт санвузла та кухні. Також, структурним підрозділом «Проектно-конструкторське бюро» ДП «Львіввугілля» була виготовлена кошторисна документація на ремонт квартири, пошкодженої після затоплення, згідно якої вартість ремонтних робіт становить 5 898 гривень. Крім того, зазначила, що крім матеріальної шкоди, їй також була завдана моральна шкода, яка виразилась у негативних емоціях, переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичайного способу життя. Зазначає, що відповідач відмовляється у добровільному порядку відшкодувати завдану ним шкоду, тому змушена звернутися з цим позовом. Просить задоволити відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 17.03.2021 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 31.03.2021 року, яке в подальшому відкладено на 26.04.2021року у зв`язку з неявкою відповідача. 26.04.2021року підготовче засідання відкладено за клопотанням представника позивача на 10.06.2021року. 11.05.2021року представник третьої особи надав письмові пояснення по справі. Зазначив, що позовні вимоги позивача до відповідача підтримують в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до Акту про залиття від 07.07.2020 року, комісією було встановлено, що квартира позивача неодноразово піддавалася впливу води (залиття) із квартири [ADDRESS] , що знаходиться поверхом вище. Під час встановлення причини залиття, комісією виявлено, що власник квартири [ADDRESS] проводить ремонтні роботи у ванній кімнаті, внутрішньо квартирна розводка системи водовідведення та ванна демонтовані. У зв`язку з наведеним, під час миття вода через підлогу та технічні отвори для стояка рушникосушки попадає у квартиру [ADDRESS] , відповідно у якій утворилися сліди підтоплення на стелі у ванній кімнаті та частково на стіні в кухні. Зазначений акт підписано працівниками підприємства, затверджено керівником підприємства та на ньому присутні відомості про ознайомлення мешканців з квартири [ADDRESS] [PERSON] , власник квартири [ADDRESS] від підпису відмовився. Отже, даним документом встановлюється факт залиття та описані його причини та наслідки. Також зазначив, що відповідальність за справну роботу внутрішніх квартирних труб несе обов`язок саме власник квартири. Крім того, зазначив, що звернення, які адресовані комунальному підприємству були розглянуті відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», на які надано відповідні відповіді. Судом 10.06.2021 року винесено ухвалу підготовчого судового засідання, якою підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду на 07.07.2021 року, у якому оголошено перерву до 02.08.2021року та в подальшому до 05.08.2021року. Позивач 05.08.2021року у судове засідання не з`явилася, а представник позивача у судовому засіданні позивач позов підтримав з тих же підстав, просив його задовольнити. Пояснив, що затоплення квартири з боку відповідача не вперше, такі затоплення ще були за життя батька відповідача. Відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодовувати майнову шкоду. Крім того, вказав, що неправомірними діями відповідача - позивачу була завдана також моральна шкода. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що він проживає у квартирі [ADDRESS] . Після смерті батька почав проводити ремонт у ванній кімнаті, демонтував ванну. Зазначив, що під час складання акту від 07.07.2020 року [PERSON] не була присутня, також йому не надали можливості ознайомитися з актом, від підпису не відмовлявся. Також зазначив, що кімнату позивача не міг він затопити через отвір стояка для рушникосушки, оскільки такий знаходиться вище місця стоку води. Також зазначив, що на його думку під час проведення ремонтних робіт в квартирі позивачки, була порушена система каналізації і тепер під час спуску через трапову систему, вода оминає каналізацію. В судових дебатах він частково визнав позов та просив суд зменшити судові витрати, оскільки отримує невелику пенсію. Представник третьої особи у судовому засіданні пояснив, що залиття квартири відбувалося неодноразово, про залиття квартири дійсно складався акт, який є у матеріалах справи. Також складався кошторис про вартість відновлювальних ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] . Окрім цього зазначив, що комунальне підприємство несе відповідальність за технічні отвори стояка у будинку, а за розгалуження стояка несе відповідальність власник квартири. Власник квартири повинен забезпечувати збереження технічного обладнання, а не псувати його. У разі його пошкодження, він і несе відповідальність за завдану шкоду. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача та показання свідка, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 07.07.2020року комісією представників КП «Червонограджитлокомунсервіс» був складений акт про залиття квартири [ADDRESS] .(а. с. 18). Згідно з даним актом протягом червня 2020 року в буд. [ADDRESS] трапилося залиття, внаслідок чого сліди підтоплення видно на стелі у ванній кімнаті та частково на стіні у кухні. Під час огляду вищерозміщеної квартири [ADDRESS] , було виявлено, що власником квартири проводиться ремонт у ванній кімнаті. Демонтована внутрішня квартирна розводка системи водовідведення та ванна. Під час миття вода через підлогу, механічний отвір для стояка рушникосушки у ванній кімнаті попадає у квартиру [ADDRESS] . Від ознайомлення з актом відповідач відмовився. 18.11.2020року КП «Червонограджитлокомунсервіс» був складений дефектний акт на ремонт кв. [ADDRESS] після затоплення (а.с. 15)згідно якого зазначено наступні ремонтні роботи: - санвузла: 1) очищення в ручну поверхні стелі від вапняної фарби - 3.15 м.кв.; 2) часткова антигрибкова обробка вапняної поверхні стелі та стін-1.0 м.кв.; 3) обшивання стелі листами гіпсокартону по готовому каркасу- 3.17 м.кв.; 4) перетирання поверхні стелі - 3.17 м.кв.; 4) емульсійне фарбування стелі - 3.17 м.кв.; кухні: 1) виведення жовтих плям на стелі- 0,5 м.кв.; 2) часткове перетирання поверхні стелі та стін-1.0 м.кв.; 3) емульсійне фарбування поверхні стелі - 5.2 м.кв.; 4) заміна шпалер на стінах-3,7 м.кв. Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта від 04.01.2021року, вартість відновлювальних робіт у квартирі [ADDRESS] складає 5898 грн. 00 коп. (а. с. 6-7). Згідно копії довідки № 30 від 01.09.2020р. Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс», власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] та співвласником [PERSON] (а. с. 20). В судовому засіданні судом було встановлено, що [PERSON] являється сином [PERSON] , який помер. Згідно довідки № 4121 від 05.03.2021року відділу реєстрації Червоноградської міської ради - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 06.10.2005року. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 222779251 від 04.09.2020 року, квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності (а. с. 16). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює начальником дільниці КП «Червонограджитлокомунсервіс», сторін знає, оскільки вони є жителями її дільниці. Зазначила, що багато років вже відбувалося затоплення квартири, ще за життя батька відповідача. Відповідач проводив ремонт ванної кімнати і каналізаційну систему він знищив. Їх викликали сусіди, вони склали акт про затоплення квартири. Також зазначила, що п. Кінах була присутня при складанні акту, а відповідач відмовився підписувати акт при свідках. Також відповідач не дозволив їй впустити воду, щоб перевірити чи дійсно він заливає квартиру. За траповою системою повинен доглядати мешканець квартири, оглядати її та не засмічувати. Затоплення квартири відбувається через засмічений трап та його неправильне використання. При ухваленні рішення суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Суд, оцінюючи зібрані докази у справі в їх сукупності, дійшов висновку про те, що пошкодження, які були виявлені у квартирі позивача відбулися з вини жителя та володільця квартири [ADDRESS] , що підтверджено актом комісії КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 07.07.2020 року. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності їх вини у завданні шкоди позивачам. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Долучені копії заяв відповідача, адресовані КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 22.06.2020р. щодо порушення власницею квартири [ADDRESS] системи каналізації, та від 20.07.2020року щодо відсутності акту комісії про проведення перевірки, не спростовують його вини у залитті квартири позивача. Більше того, з відповіді КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 13.07.2020 року підтверджується, що вина відповідача у залитті квартири [ADDRESS] полягає у недбалому користуванні сантехнічними приладами в квартирі [ADDRESS] . На час огляду вся сантехніка демонтована, а під час миття після ремонту вода може просочуватись в нижню квартиру, тому рекомендовано відновити каналізаційну систему у квартирі. Відтак, відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляв та не надав інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди, що зазначено у висновку щодо застосування норм права, висловленого у Постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5 898 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача було пошкоджено майно позивача, порушився її звичайний спосіб життя, внаслідок чого [PERSON] зазнала душевних страждань. Враховуючи глибину душевних хвилювань та порушення нормального порядку життя позивача, суд приходить до висновку про те, що у зв`язку з пошкодженням квартири позивача було заподіяно моральну шкоду у розмірі 2000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача, як це передбачено ст. ст. 23, 1167 ЦК України. Разом з тим, суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача про стягнення моральної шкоди у більшому розмірі - 10 000 грн. 00 коп. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а з відповідачки слід стягнути на користь позивача 5 898 грн. 00 коп. майнової шкоди та 2000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. Щодо вимоги про стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне. Відповідно до приписів частини 1 та 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача. При поданні позову позивач судовий збір не сплачувала, оскільки судом звільнена від його сплати на підставі її клопотання. Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позов задоволено частково, відтак з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 963,17 грн. (10729грн./20229,06грн х 1816грн. судового збору, які б мала сплатити позивач при подачі позову). В свою чергу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина 3 статті 133 ЦПК України). У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Так, відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Згідно копій квитанцій: - № 0.0.1966346887.1 від 05.01.2021 р. [PERSON] сплатила 486,00грн. за виготовлення проектно-кошторисної документації (+комісія банку 25грн); - № 16 від 01.09.2020 р. [PERSON] сплатила 153,60грн. за надання інформації з Бюро приватизації, (+комісія банку 25грн); - № 82 від 18.01.2021 р. [PERSON] сплатила 125грн. за надання довідки з реєстру про право власності та комісію банку 15грн.; - № 0.0.1934698947.1 від 09.12.2020 р. [PERSON] сплатила 381,46 грн. за виготовлення Дефектного акту від 18.11.2020 р. та 25 грн. комісії банку; - від 20.08.2020р. 110 грн. за виготовлення фотографій, що підтверджують пошкодження квартири - на загальну суму 1331,06грн. Зазначені витрати позивача є витратами, пов`язаними з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, такі витрати слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . Також, позивач просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно Постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 року №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження сплати витрат на правову допомогу долучено: договір про надання правничої допомоги № 63 від 31.08.2020 року (а.с.35-36), ордер на надання правничої допомоги між позивачем та адвокатом Левицьким І.С. (а.с.37); розрахунок виконаних робіт (послуг) по договору про надання правничої допомоги від 31.08.2020 року (а.с.28). Суд також враховує положення ч.2 ст. 141 ЦПК України за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач просив зменшити розмір судових витрат, посилаючись на незначну пенсію. Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. є завищеними, тому з врахуванням часткового задоволення позовним вимог, підлягають стягненню з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Outcome: partial