Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

03.06.2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , Управління Державної реєстрації Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, про скасування державної реєстрації та визнання права власності, мотивуючи вимоги тим, що позивачу та відповідачу [PERSON] належить по 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] та [PERSON] державними нотаріусами було видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] з помилковим зазначеним розміром частки по 1/3. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.05.2016 року зазначені свідоцтва скасовані та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки по [ADDRESS] . На виконання зазначеного рішення державним реєстратором було скасовано реєстрацію свідоцтв про право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] та зареєстровано за [PERSON] право власності на 1/2 частку зазначеної земельної ділянки. В той же час в реєстрі речових прав залишився запис щодо реєстрації за позивачем 1/3 частки даної земельної ділянки, що робить неможливим належне оформлення позивачем права власності на її частку земельної ділянки. На теперішній час між [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо розміру частки у праві власності на земельну ділянку по [ADDRESS] . Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду. Представник позивача адвокат Куценко Ю.О. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивача та їх представника, позовні вимоги повністю підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в який просила розглядати справу за її відсутності, викладені в позові обставини підтвердила, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник відповідача Управління Державної реєстрації Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в який просив розглядати справу без участі представника Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, а рішення прийняти на підставі матеріалів у справі. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.05.2016 року, яке набрало законної сили 07.06.2016 року, встановлені наступі обставини: [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.03.1973 року, являвся власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] , на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.04.1990 року, є співвласниками 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Об`єктом права власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є земельна ділянка, на якій розташований зазначений вище житловий будинок, що підтверджено ксерокопією державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] , виданий на підставі рішення Миколаївської міської ради від 21.03.2002 року за №41/8. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Міським відділом РАЦС Миколаївського міського управління юстиції. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Косоротовій В.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . Також, після смерті [PERSON] нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Косоротовій В.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 753 кв.м., яка розташована в [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Міським відділом ДРАЦС Миколаївського міського управління юстиції. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Денисовій С.К. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві приватної спільної часткової власності на житловий будинок, з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також, після смерті [PERSON] державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Денисовій С.К. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку в праві приватної спільної часткової власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0753 га, кадастровий № 4810136300:01:018:0020, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Земельна ділянка по [ADDRESS] була передана співвласникам на підставі рішення Миколаївської міської ради від 21.03.2002 року №41/8. Відповідно до п.6.5 вказаного рішення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] була передана у спільну сумісну власність земельна ділянка площею 753 кв.м. по [ADDRESS] . Вищезазначеним рішенням суду крім іншого визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою 06.04.2011 року [PERSON] про спадкування після смерті [PERSON] 1/3 частки земельної ділянки по [ADDRESS] . На виконання вказаного рішення державним реєстратором скасовано реєстрацію свідоцтв про право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] . Проте в реєстрі речових прав залишився запис щодо реєстрації, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №41270591 від 27.07.2015 року. Також судом встановлено, що 28.11.2018 року позивач [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою державного нотаріуса відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована в [ADDRESS] , в зв`язку з тим, що із наданих [PERSON] документів вбачається неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, у зв`язку з невизначеністю частки померлої у праві спільної власності на вказану частку земельної ділянки в державному акті на право власності на вказану земельну ділянку. Відповідно до положень статті 89 Земельного кодексу України, - земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Більш того, у разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності. Крім того, згідно із пунктом «г» частини 1 статті 87 Земельного кодексу України, - право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Згідно із положеннями статті 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Так, відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Нормами частин 1 та 2 статті 370 Цивільного кодексу України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача, сплачений останньою судовий збір у розмірі 2024,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved