Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

03 липня 2018 року [PERSON] звернувся до Васильківського районного суду Дніпропетровської області з позовом в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 07 серпня 2018 року справа передана для розгляду до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю. В обґрунтуваннях позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачка являється матір`ю малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , а він є його батьком. Позивач проживає разом з сином, відповідачка проживає окремо, про сина не піклується, не приймає участі у його вихованні та догляді, його фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не має ні постійного місця роботи, ані житла. Таку бездіяльність матері малолітньої дитини позивач розцінює як умисне ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків. Розпорядженням голови Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 263-р-12 від 05 червня 2012 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , 22.09.2010 року разом з батьком. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] , як мати, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не хоче і не має бажання спілкуватися з сином, і свою відповідальність за сина перекладає на інших, у зв`язку з чим, посилаючись на ст. 164 Сімейного кодексу України, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та стягнути на його користі на утримання сина аліменти в розмірі 1500 грн. щомісяця. Ухвалою суду від 28 серпня 2018 року відкрите провадження у справі. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 06 серпня 2018 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 19). Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року по справі було залучено третю особу - службу у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 14 грудня 2018 року по справі було залучено третю особу - орган опіки та піклування Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Позивач в судове засідання не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, вважається такою, що повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, вирішив заочно розглядати справу на підставі доказів, що є у справі. Представники третіх осіб, кожен окремо, в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, представник служби у справах дітей Васильківської райдержадміністрації надала висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] . Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Суду подані копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а.с. 5), батьком якого значаться позивач, а матір`ю - відповідачка по справі. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, вимоги ст. 150 СК України, свідчать про спільний обов`язок батьків виховувати дитину. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що [PERSON] свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно розпорядження голови Васильківської районної державної адміністрації № 263-р-12 від 05 червня 2012 року встановлено місце проживання [PERSON] [INFO] за місцем проживання батька (а.с. 6) Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є учнем 1 класу Великоолександрівського НВК (а.с. 11), характеризується як активний, товариський хлопчик. Вихованням хлопчика займається батько, дідусь та бабуся зі сторони батька. Батько систематично контролює процес навчання і виховання сина. Мати жодного разу, за період знаходження хлопчика в НВК не з`являлася, життям та здоров`ям сина не цікавиться. Суду також надано характеристику дошкільного навчального закладу Великоолександрівського НВК, де перебував [PERSON] з вересня 2013 року по липень 2017 року (а.с. 12). Згідно характеристики [PERSON] проявив себе як слухняний, спокійний, доброзичливий хлопчик. Батько [PERSON] [PERSON] , брав активну участь у вихованні дитини та громадському житті дошкільного закладу, завжди був присутнім на батьківських зборах, допомагав у вирішенні різних питань. За час знаходження [PERSON] у дошкільному закладі мати дитини не з`являлась жодного разу та не цікавилась життям та розвитком своєї дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно довідки № 109 від 08 лютого 2018 року та № 968 від 02 грудня 2017 року, вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з батьками та сином - [PERSON] , 2010 року народження (а.с. 7, 8) Так, матеріали справи містять акт обстеження житлово-побутових умов проживання малолітнього [PERSON] від 01 грудня 2017 року, згідно якого вбачається, що родина проживає у власному будинку, з газовим опаленням та централізованим водопостачанням, за адресою: [ADDRESS] . Дитина забезпечена всім необхідним для нормального розвитку і проживання: має власну кімнату, власне ліжечко, місце для вивчення уроків, іграшки, одяг, предмети гігієни у достатній кількості. Вихованням хлопчика займається батько, який забезпечує хлопчика повністю всім необхідним. За результатами обстеження умов проживання комісією було встановлено, що для дитини створені належні умови, хлопчик забезпечений всім необхідним. (а.с. 9). Батько хлопчика [PERSON] за місцем проживання характеризуються виключно з позитивної сторони (а.с. 10). Служба у справах дітей Васильківської райдержадміністрації надав суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина від 13.12.2018 року, у відповідності до якого вбачається, що мати малолітнього [PERSON] , [INFO] покинула дитину і хлопчик залишився проживати разом з батьком. Мати дитини життям сина взагалі не цікавиться, участі у його житті та вихованні не приймає, жодного разу не була в школі , на зв`язок з класним керівником не виходить. Тому, враховуючи всі обставини, вважають за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно правил, викладених у ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України стосовно того, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що з моменту припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами і до цього часу, всі обов`язки, визначені ст. 150 СК України, виконує позивач, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а діти фактично ростуть під опікою, моральною та матеріальною забезпеченістю батька. Крім того, відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). У своєму позові [PERSON] зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, не спілкується з дитиною. А тому суд погоджується з позивачем, що така поведінка та бездіяльність відповідача, як матері, суперечить інтересам дитини, порушує його права, гарантовані міжнародним та національним законодавством. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, однак відповідач ухиляється від виконання даного обов`язку, що вимусило позивачку звернутись з даним позовом до суду. Статтями 183, 184 СК України встановлено можливість визначення розміру аліментів у частці від заробітку батька або в твердій грошовій сумі. При визначення розміру аліментів суд враховує стан здоров`я дитини, її матеріальне становище, матеріальне становище відповідача, стан його здоров`я. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідачки підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути відповідача на користь позивача понесені ним, документально підтверджені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. (а.с. 2), а також на користь держави судовий збір щодо вимоги про стягнення аліментів в розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved