Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

03.07.2018 р. [PERSON] (далі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідач), в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] (13.06.2002 р. н.) у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 500,00 (дві тисячі пятсот) гривень 00 копійок, щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з моменту подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу при зверненні до суду в сумі 1 500,00 (одна тисяча пятсот) гривень 00 копійок. Свій позов позивач мотивувала наступними обставинами. Шлюб з відповідачем розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну доньку, яка постійно проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. В свідоцтві про народження дитини відповідач записаний батьком. Позивач вказує на те, що їй одній важко утримувати дитину, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 06.08.2018 р. провадження у справі відкрито та прийнято судом рішення розглядати цивільну справу за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 27.08.2018 р. Ухвалою суду від 27.08.2018 р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не зявилася, від 27.08.2018 р. надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити їх повністю. Крім того, позивач просила суд про розглядати справу в її відсутність. В разі неприбуття в судове засідання відповідача, згодна на прийняття заочного рішення у справі /а. с. 23/. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки у судові засідання відповідач суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Поштова кореспонденція (ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з позовної заявою) направлялась відповідачу за останньою відомою адресою проживання. Крім того, ухвалу суду від 06.08.2018 р. про відкриття провадження у даній справі розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Арцизького районного суду Одеської області, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, що викладена у письмовій заяві, суд ухвалив, на підставі ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального Кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) прийняти рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з обовязком батьків утримувати неповнолітніх дітей, тому при вирішенні спору слід керуватися Сімейним Кодексом України (далі за текстом СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Саратського\~районного суду\~Одеської області\~від 04.03.2013\~р.\~шлюб між\~позивачем та\~відповідачем розірвано\~/а.\~с.\~7/.\~ Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] (13.06.2002 р. н.) її батьком записаний [PERSON] відповідач по справі /а. с. 6/. Зі змісту довідки №1439 від 02.07.2018 р., виданої Зорянською сільською радою Саратського району Одеської області вбачається, що донька проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні /а. с. 8/. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-XII\~та набула чинності для України від 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обовязків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах ст. 21 Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками, відповідно до ст. 24 Конституції України. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обовязок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобовязані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обовязок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Відповідно до розяснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, відповідно до ст. 183 СК України. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, на підставі ст.184 СК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про її народження та не заперечувалося відповідачем, тому, проживаючи окремо, відповідач зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які відповідач повинен виплачувати на користь позивача на утримання дитини до її повноліття, у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Також, враховуються положення ч. 2 ст. 182 СК України, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом при\~визначенні розміру\~аліментів враховується,\~що Законом\~України «Про\~державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років (в якому перебуває дитина сторін), встановлений з 01.07.2018 р. у розмірі 1 944,00 (одна тисяча девятсот сорок чотири) гривні 00 копійок. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному позивачем. Позивач не надав суду жодного переконливого доказу такої можливості відповідача, зокрема сплачувати аліменти на його користь у розмірі 2 500,00 (дві тисячі пятсот) гривень 00 копійок на дитину, чим не виконав вимоги ст. ст. 12, 81 ЦПК України. З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів та обставин справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача щомісячно на утримання неповнолітньої дитини до її повноліття, підлягають стягненню аліменти у розмірі 1 200,00 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок на дитину, щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 03.07.2018 р. до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимоги позивача про відшкодування понесених витрат на оплату правової допомоги в розмірі 1 500,00 (одна тисяча пятсот) гривень 00 копійок, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». \~Необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й при виконанні окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також для надання правової допомоги вчиняються й інші дії, необхідні для розгляду справи, а саме складаються позовні заяви, надаються консультації, несуться витрати у звязку з відрядженнями тощо. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України про «Державний бюджет України на 2018 рік» зі змінами та доповненнями встановлено мінімальний розмір заробітної плати з 01.01.2017 р. 3\~723,00 грн. Згідно частин першої, третьої статті 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожен має право на професійну правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦПК України,\~представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, визначено, що витрати на професійну правничу допомогу - це витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, які несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин до суду позивачем надана квитанція №112 від 03.07.2018 р., згідно якої позивач сплатила адвокату [PERSON] за складання позовної заяви 1 500,00 (одну тисячу пятсот) гривень 00 копійок /а. с. 9/. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що для складання позову такої категорії справ, достатньо одної години роботи адвоката, тому вважає доцільним задовольнити понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 1\~489,00 (однієї тисячі чотириста вісімдесяти девяти) гривень 00 копійок. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судового рішення в межах суми платежів аліментів за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.1ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд вважає покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 704,80 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Outcome: partial