Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

03.02.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття старшої дитини, а після цього 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця з дня звернення до суду на період навчання і до листопада 2021 року включно. Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, представник позивачки надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 23 січня 1998 року між матірю позивачки [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом РАГСу адміністрації м. Талнаха, Красноярського краю РФ. Від цього шлюбу 20 листопада 1998 року у них народилась позивачка [PERSON] (свідоцтво про народження серії І-ФП №072079). 25 липня 2002 року відділом РАГС Центрального району м. Миколаєва вищевказаний шлюб було розірвано (актовий запис № 413). 19 березня 2001 року рішенням Норильського міського суду від 11.04.2001 року на відповідача було покладено обов'язок по сплаті аліментів в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку до досягнення позивачкою повноліття. Оскільки, у листопаді 2016 року позивачці виповнилось 18 років стягнення аліментів за вказаним рішенням суду припинились. З вересня 2016 року позивачка почала навчання в Одеському національному медичному університеті державної форми власності (договір № 1145, довідка №68/м1 від 12.01.2017 року). Тому позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років. Також відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обовязок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття, виникає за обовязковою сукупністю таких юридичних факторів: -Досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; -Продовження ними навчання; Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. -Потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям. Частиною 1 ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин зазначених у ст. 182 СК України. На теперішній час позивачка проживаю з матір'ю, що підтверджує довідка №37 від 10.01.2017 року. Загальна вартість навчання позивачки у ВНЗ становить 129\~520,00 грн. Фактично матірю позивачки сплачено 18\~200 грн. за 2016-2017 рр., що відповідності до офіційного курсу валют НБУ що діяв на момент укладання договору складає 47\~508,42 рубля РФ, а відповідно 1/2 цієї суми складає 23\~754,21 рубля РФ. Крім того позивачка є інвалідом третьої групи з дитинства, що підтверджує довідка МССК від 20 грудня 2016 року.. Відповідач натепер не надає ні позивачці, ні її матері жодної фінансової допомоги, що свідчить про його безвідповідальне ставлення до своїх батьківських обовязків і порушення ним вимог ст. 180 СК України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це належить переш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Статтею 150 СК України визначені обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобовязані піклуватися за виховання дитини, про її здоровя, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Як роз'яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Угоди про сплату аліментів між сторонами в порядку ст. 189 СК України не укладено. За такого, при визначенні розміру аліментів, які належить стягнути з відповідача, суд враховує його матеріальний і сімейний стан та вважає за можливе стягнути аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 від всіх видів доходів щомісячно на період навчання і до листопада 2021 року включно. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 640,00 грн., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved