Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

02 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Глибоківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: вул.Лиманська, 12, с.Глибоке Татарбунарського району Одеської області, що залишився після смерті брата [PERSON], померлого 09 травня 2015 року. В обґрунтування вимог зазначив, що за життя [PERSON], успадкував за заповітом вказаний будинок від померлої 22 березня 1982року [PERSON] та отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину. Зазначив також, що у передбачений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено в оформленні спадщини з причини розбіжності площі житлового будинку, яка вказана у технічному паспорті обєкта та у правовстановлюючому документі на будинок, а саме у Свідоцтві про право на спадщину від 11.11.1983року за реєстровим №1690. Посилаючись на те, що зазначені розбіжності в документах перешкоджають йому в отриманні свідоцтва про право на спадщину, інші спадкоємці до майна померлого [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача у встановленому законом порядку, [PERSON] вважав, що є підстави для визнання за ним права власності на житловий будинок судом. Позивач та його представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу без його участі. Представник Глибоківської сільської ради, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Голова сільської ради надіслав заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував, просив розглядати справу без участі представника сільради. Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 12 травня 2015року в м.Білгород-Дністровський Одеської області помер [PERSON]. На підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про смерть серії І-ЖД №418060, виданого 14 травня 2015року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №261 (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого Борисівською сільською радою народних депутатів Татарбунарського району Одеської області 19.03.1982року, після смерті [PERSON], померлої 22.03.1982року, успадкував належний їй за життя житловий будинок площею 40кв.м., розташований в с.Глибоке по вул.Лиманська, 12 Татарбунарського району Одеської області на земельній ділянці колгоспу ім.Татарбунарського повстання, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 11.11.1983року за реєстровим №1690 (а.с.9). З технічного паспорту на житловий будинок по вул.Лиманська 12 в с.Глибоке Татарбунарського району, виготовленого на замовлення позивача 29.10.2015року, слідує, що будинок має загальну площу 40,5кв.м. та складається із двох кімнат, веранди та кухні. З технічного паспорту на будинок також вбачається, що всі прибудови, господарські споруди та інші споруди за вказаною адресою збудовані у період з 1965 по 1970 роки (а.с.а.с.10-13). З довідки ТОВ «Татарбунарське БТІ та РОН» 23.11.2015року №249 слідує, що згідно з архівними даними органу технічної інвентаризації станом на 31.12.2012року право власності на будинок №12 по вул.Лиманська в с.Глибоке Татарбунарського району Одеської області не зареєстроване (а.с.14). За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок №12 по вул.Лиманській в с.Глибоке Татарбунарського району Одеської області відсутні (а.с. 33). Крім того, за відомостями ТОВ «Татарбунарське БТІ та РОН» на час оформлення права на спадщину на зазначений житловий будинок від 11.11.1983року №150 держнотконторою, інвентаризація житлового фонду в сільській місцевості не проводилася. Самочинного будівництва за вказаною адресою не виявлено (а.с.15). З матеріалів справи вбачається, що батьками позивача та спадкодавця [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], які померли 12.10.1977 року та 09.10.2007року відповідно (а.с.а.с.5,7,8,46). З відповіді приватного нотаріуса від 22.02.2016року №103/02-14 слідує, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] померлого 09.05.2015року, з причини розбіжності площі житлового будинку, що розташований за адресою: Одеська область Татарбунарський район с.Глибоке вул. Лиманська, 12, яка вказана у технічному паспорті обєкта та у правовстановлюючому документі - свідоцтві про право на спадщину від 11.11.1983року за реєстровим №1690 (а.с.16). В судовому засіданні встановлено, що за заявою позивача приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] 20.10.2015року заведено спадкову справу №269/2015 до майна [PERSON], померлого 09.05.2015року (а.с.а.с.38, 39). З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після померлого [PERSON] на користь [PERSON], подавши нотаріусу відповідну заяву (а.с.40). Вирішуючи спір, що виник зі спадкових правовідносин, суд виходить з такого. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу (далі ЦК) України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК). Спадкуванням, згідно зі ст.1216 Цивільного кодексу України, є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК). Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з частинами 1, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом зазначеного вище строку. Частиною 2 ст.1274 ЦК України визначено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (ч.1 ст.1273 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Зазначене узгоджується з позицією, висловленою Пленумом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 37 постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав». Як вбачається з матеріалів справи, право власності позивача як спадкоємця не визнається, а відтак підлягає захисту в судовому порядку. З урахуванням того, що позивач є спадкоємцем другої черги за законом, позбавлений можливості оформити у позасудовому порядку спадкові права на спірний будинок, спадкодавець [PERSON] за життя набув право власності на нього, однак в подальшому не здійснив його реєстрацію, і на момент набуття права власності така реєстрація у реєстрі прав власності законом не вимагалася, беручи до уваги те, що позивач вчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, при цьому інші спадкоємці у встановленому законом порядку відмовилася від права на спадщину на користь [PERSON], враховуючи, що розбіжність у площі житлового будинку, зазначеній у правовстановлюючому документі та технічному паспорті складає менше 1 м, при цьому за відомостями відповідного органу технічної інвентаризації самочинне будівництво померлим не здійснювалося, що свідчить про допущення технічної неточності при здійсненні обмірів об'єкту нерухомості при його створенні (1965 рік) та у 2015році, суд доходить висновку про те, що є підстави для визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права власності на житловий будинок, що залишився після смерті брата. З огляду на викладене,

Outcome: approved