Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

04 грудня 2015 р. до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 19 травня 2007 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір № ODXRRX10620149 (далі - Договір), відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2278,80 гривень з нарахуванням відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір укладено у формі заяви позичальника, якою відповідач погодилась з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт)», далі - «Умови». ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повністю виконав вимоги Договору, надавши [PERSON] кредит на вказану вище суму. Відповідач зобов'язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на момент подання позову у неї виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 52 495,00 гривень, а саме: -9 028,56 гривень (заборгованість по процентам за користування кредитом); -591,95 гривень (заборгованість за комісією); -39 898,54 гривень (заборгованість за пенею); -500,00 гривень (фіксована частина штрафу); -2 475,95 гривень (процентна складова штрафу). Саме цю суму позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання позивач свого представника не направив, додавши до матеріалів позовної заяви клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилась, не зважаючи на те, що своєчасно та належним чином (в порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 ЦПК України) була повідомлена про час та місце розгляду справи. 22 січня 2016 року судом винесено ухвало про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши подані докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходячи з наступного. Як визначено у ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Матеріалами справи підтверджується факт укладення кредитного договору між позивачем - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON]. Зазначений договір укладено в формі заяви позичальника № ODXRRX10620149 від 19 травня 2007 року (далі - Заява), яка підписана відповідачем. Відповідно до Заяви, банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 2278,8 грн., на строк 12 місяців з 19.05.2007 р. по 19.05.2008 р. включно з умовами сплати відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, а позичальник зобов'язується повернути кредит та інші супутні платежі - в тому числі й щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 55,83 гривень на місяць. При порушенні Позичальником зобов'язань, процентна ставка становитиме 15,17 % в місяць від суми непогашеної заборгованості за кредитом (а.с. 5). Обов'язок позичальника своєчасно сплачувати проценти за кредитом, встановлений також ст. 1048 ЦК України, з якою повністю кореспондують умови Заяви. Відповідно до розрахунку суми позову, заборгованість за процентами становить 9028,56 гривень (а.с. 4). Оскільки вказаний розрахунок не спростовано відповідачем, ця сума підлягає стягненню з неї на користь позивача відповідно до статей 1048 та 10561 ЦК України. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 55,83 гривень на місяць, яка передбачена Заявою, обліковується позивачем в графах «Комісія нарахована», «Сплачено комісії» та «Залишок заборгованості за комісією» (а.с. 4). Розмір заборгованості з комісії обґрунтований вказаним розрахунком, який не спростовано відповідачем, та становить 591,95 гривень Ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Стосовно частини позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, фіксованої та процентної складової штрафів, суд дійшов наступних висновків. Заява позичальника, яка підписана представником позивача та відповідачем, не містить положень, які б передбачали сплату позичальником на користь банку пені та штрафів за порушення строків виконання зобов'язань. Натомість, вказана Заява містить посилання на «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт)». Позивачем долучено до матеріалів справи «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт)», які не підписано відповідачем (а.с. 6-9). Оскільки правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є кредитними правовідносинами, суд вважає необхідним застосувати положення ч. 1 ст. 1055 ЦК України, відповідно до яких кредитний договір укладається у письмовій формі. Вказана норма кореспондується з нормою, встановленою п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України щодо форми правочинів, які вчиняються між фізичною та юридичною особою. Статтею 207 ЦК України встановлено вимоги до письмової форми правочину: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи вищевикладене та оскільки Умови не містять підпису відповідача [PERSON], суд констатує відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що при підписанні Заяви позичальника, сторонами кредитного договору розумілись саме ті Умови, які долучені позивачем до матеріалів справи. При цьому суд враховує правові висновки з аналогічних питань, яких дійшов Верховний Суд України в Постановах: № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року; № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та № 6-757цс15 від 01 липня 2015 року. У відповідності до абзацу 2 ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати надані позивачем Умови (а.с. 6-9) невід'ємною частиною кредитного договору № ODXRRX10620149 від 19 травня 2007 року, укладеного у формі Заяви позичальника. Будь-яких інших доказів щодо обґрунтованості заявлення до стягнення сум пені та штрафів, позивачем до справи не долучено. Вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення пені та штрафів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial