Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

03 березня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем [PERSON] , 07.02.2015 року у виконавчому комітеті Кальницької сільської ради Мукачівського району, Закарпатської області, актовий запис № 01. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя між ним та відповідачем не склалося через те, що кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю, у подружніх відносинах відсутні розуміння та повага. Позивач переконаний, що збереження сім`ї та примирення є неможливими. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Спір про розподіл майна відсутній. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте в заяві просив розглянути справу без його участі, де зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 18.03.2020 року подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, позовні вимоги визнає та не заперечила проти розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу просила залишити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім того, просила доньку [PERSON] , [INFO] залишити проживати разом з нею. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.206 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 07.02.2015 року у виконавчому комітеті Кальницької сільської ради Мукачівського району, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.02.2015 року (а.с. 5). Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . ( а.с. 6-7). Відповідно до виписки з АТ «Ідея Банк», [PERSON] перераховано на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] за січень, лютий 2020 року в сумі 4060 гривень ( а.с. 9-10). Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною третьою ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З доводів позивача вбачається, що спільне життя між ним та відповідачем не склалося, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, а примирення є неможливим. За таких обставинах, а також з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, являються обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому позов підлягає задоволенню. Статтею 113 СК України передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За заявою відповідача після розірвання шлюбу відновити їй прізвище « [PERSON] ». Що стосується вимоги відповідача про залишення доньки на вихованні у матері, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Всупереч вимогам ст.ст. 12,13 ЦПК України, згідно із якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, відповідачем не було доведено порушення її прав та прав доньки щодо місця її проживання, про що було зазначено відповідачем у відзиві, що спору щодо місця проживання доньки у сторін не має, а відтак відсутні підстави для задоволення цієї вимоги. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved