Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

02 травня 2019 до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] з позовною заявою до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про захист прав споживача, в якій просила суд: -зобов`язати виконавця послуг - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», укласти з позивачем, яка є споживачем послуг, що надаються за адресою: [ADDRESS] , новий договір про надання послуг з утримання багатоквартирного будинку і споруд та прибудинкової території відповідно до умов Публічного договору, оприлюдненого в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 № 95/1 зі змінами, внесеними у 2007 та 2009 роках, та здійснити перерахунок заборгованості за особовим рахунком позивача, починаючи розрахунок з 04.12.2018, тобто без покладення на [PERSON] зобов`язання зі сплати заборгованості колишніх власників чи наймачів зазначеної квартири, що виникла до 04.12.2018, з наступною видачею [PERSON] квитанції як документа, що підтверджує укладення Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» з позивачем вищезазначеного договору; -припинити дії КП «Жилкомсервіс» з примушування [PERSON] - споживача послуг з утримання багатоквартирного будинку і споруд та прибудинкової території, до заміни на неї сторони договору - споживача, що отримував послуги за адресою: [ADDRESS] , до 04.12.2018, у зобов`язанні за договором про утримання багатоквартирного будинку і споруд та прибудинкової території між КП «Жилкомсервіс» та таким споживачем. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що04.12.2018 на підставі договору купівлі-продажу квартири [PERSON] стала власником квартири [ADDRESS] . Укладення даного договору за законом не передбачає перевіряти фінансовий стан продавця, наявність у нього будь-якої заборгованості тощо. Позивач зазначає, що саме з цього моменту вона вважається споживачем житлово-комунальних послуг за адресою знаходження купленої квартири. Після укладення договору та реєстрації за [PERSON] права власності на зазначену квартиру остання, як новий власник квартири та одночасно новий споживач, звернулась до підприємств, які надають житлово-комунальні послуги, з метою переоформлення особових рахунків на своє ім`я, своєчасної сплати комунальних платежів з дня набуття права власності і надалі, та можливості звернення до Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради для отримання житлової субсидії. Послугу з утримання будинку, в якому знаходиться вищевказана квартира, та прибудинкової території здійснює КП «Жилкомсервіс». Саме у господарському віданні цього підприємства знаходиться вказаний будинок. До КП «Жилкомсервіс» із письмовими заявами про укладення договору на надання послуг з утримання будинку, в якому знаходиться квартира позивача, та прибудинкової території, а також про відкриття на її ім`я особового рахунку, [PERSON] зверталась тричі. На перше звернення відповіддю від 29.01.2019 КП «Жилкомсервіс» повідомило позивача, що договори зі споживачами укладені шляхом оприлюднення публічного договору в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 № 95/1 (зі змінами, внесеними у 2007 та 2009 роках), а щодо відкриття особового рахунку [PERSON] необхідно звернутись на дільницю № 5 КП «Жилкомсервіс» в прийомні дні та часи. 22.02.2019 позивач звернулась до керівника вказаної дільниці із письмовою заявою, яку було прийнято лише після того, як представник [PERSON] почала викликати наряд поліції за телефоном 102, оскільки позивача було повідомлено про те, що за особовим рахунком № [NUMBER] , який відкритий на невідому їй особу, але який обліковується саме за квартирою позивача, наявна заборгованість зі сплати комунальних платежів, яка виникла до 04.12.2018 у колишнього власника чи користувача за тривалий період. При цьому з яких причин КП «Жилкомсервіс» не зверталось до суду з метою отримання судового наказу щодо колишнього власника чи користувача - позивачеві не відомо. Як зазначає [PERSON] , цю заборгованість, до якої вона не має ніякого відношення, за послуги, які вона не отримувала, керівництво КП «Жилкомсервіс» вирішило стягнути саме з неї, бо не відкрило позивачеві новий рахунок або не переоформило вже існуючий з нульовим балансом. Позивач вказує, що начальник та головний бухгалтер дільниці № 5 КП «Жилкомсервіс» вимагають з неї сплати заборгованості, що виникла у колишнього користувача за послуги утримання будинку та прибудинкової території, які він отримував тривалий час до укладення [PERSON] договору купівлі-продажу квартири. Проте, зазначає позивач, до придбання квартири вона не була споживачем послуг, які надавались колишньому споживачу у придбаній [PERSON] квартирі, а тому остання не несе відповідальності за обов`язки колишнього власника квартири чи інших суб`єктів зі сплати послуг. Як вказує позивач, керівник та головний бухгалтер дільниці № 5 КП «Жилкомсервіс» чинили [PERSON] перешкоди для укладення індивідуального договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком та прибудинковою територією, та до відкриття нового особового рахунку на ім`я позивача або переоформлення вже існуючого, але з нульовим балансом, тобто без заборгованості колишнього власника чи наймача квартири, вимагаючи сплати накопиченої до 04.12.2018 заборгованості. Вказані обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом про захист прав споживача. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 06.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про захист прав споживача. Призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 18.02.2019 року, підтримав позовну заяву у повному обсязі, просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача КП «Жилкомсервіс», в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що позивачеві [PERSON] належить на праві приватної власності квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 04.12.2018, посвідченим приватним нотаріусом Чуєвою О. Д., зареєстрованим в реєстрі за № 5814, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 148012234, сформованим 04.12.2018 (а.с. 14, 15). Позивач звернулася до відповідача - КП «Жилкомсервіс» з письмовим зверненням щодо укладення типового договору про надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій, відкриття особового рахунку за адресою: [ADDRESS] , на що отримала відповідь від 29.01.2019 за вих. № Д-19/194.0703, якою повідомлено [PERSON] , що у відповідності до цивільного законодавства України та у зв`язку з специфічністю житлових приміщень, договори про надання житлово-комунальних послуг між КП «Жилкомсервіс», як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова, та споживачами були укладені шляхом опублікування публічного договору в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 № 95/1 (зі змінами внесеними у 2007 та 2009 роках), відповідно до норм цивільного законодавства. Також, [PERSON] проінформовано, що з питання відкриття особового рахунку останній необхідно звернутись на дільницю № 5 КП «Жилкомсервіс» в прийомні дні та часи за відповідним графіком, при цьому мати при собі необхідні документи на житло та документи, які ідентифікують особу (а.с. 16). 22.02.2019 [PERSON] звернулася до відповідача з письмовою заявою, в якій повідомила КП «Жилкомсервіс» про те, що 04.12.2018 на підставі договору купівлі-продажу квартири вона стала власником квартири [ADDRESS] , та вважається споживачем комунальних послуг за вказаною адресою з 04.12.2018 - дня початку отримання таких послуг. [PERSON] також зазначила, що до придбання квартири вона не була споживачем послуг, які надавались колишньому споживачу, а тому вона не несе відповідальності за обов`язки колишнього власника квартири зі сплати послуг. У зв`язку з викладеним, позивач у своїй заяві просила КП «Жилкомсервіс» відкрити їй особовий рахунок на її ім`я, як власника з 04.12.2018 квартири [ADDRESS] , що приєдналась до публічного договору, оприлюдненому в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 № 95/1 (зі змінами внесеними у 2007 та 2009 роках) лише 04.12.2018; а також видати [PERSON] розрахунок заборгованості за новим відкритим особовим рахунком згідно метражу зазначеної квартири, починаючи з 04.12.2018 - дати приєднання як споживача послуг за вказаною адресою, до публічного договору. Вказана заява прийнята бухгалтером підприємства 22.02.2019, про що свідчить відповідна відмітка на копії заяви (а.с. 17-18). Позивач отримала лист КП «Жилкомсервіс» від 21.03.2019 за вих. № Д-19/3281.0703, з якого вбачається, що відповідач, розглянувши заяву [PERSON] від 25.02.2019 стосовно відкриття нового особового рахунку та укладення письмового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком на квартиру [ADDRESS] , повідомляє, що ствердження [PERSON] про те, що опублікований договір про надання житлово-комунальних послуг суперечить діючому законодавству не відповідає дійсності, тому що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.06.2007 в позові прокурору м. Харкова, який в інтересах громадян звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до КП «Жилкомсервіс» про визнання договору про надання житлово-комунальних послуг, опублікованого в газеті «Слобода» № 95/1 від 28.12.2006, не укладеним, відмовлено. Рішення суду набрало чинності. Таким чином, дане судове рішення підтвердило, що вказаний публічний договір вважається укладеним. Стосовно укладання з [PERSON] індивідуального письмового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком відповідач пояснює, що норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (Закон № 175-ІV), які регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій дійсно втратили чинність з 10.06.2018 на підставі прийнятого нового Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (Закон № 2189-VІІІ від 09.11.2017). Таким чином, з 10.06.2018 на законодавчому рівні передбачено нову класифікацію житлово-комунальних послуг, а саме: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Враховуючи викладене, зазначив відповідач, послуга з управління багатоквартирним будинком та послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не є подібними послугами. Окрім того, відповідачем роз`яснено порядок обрання управителя багатоквартирного будинку і що саме управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Також, підприємство звернуло увагу позивача на те, що відповідно чинного законодавства України, у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення новий власник набуває усіх прав попереднього власника як співвласника; тягар утримання майна покладається на власника майна, тобто власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить; відмова споживача від укладення договору виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем (а.с. 19). З квитанції КП «Жилкомсервіс» з розрахунком за листопад 2018 р., сформованої 04.12.2018, вбачається, що на особовому рахунку № [NUMBER] , який обслуговується за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.11.2018 борг складає 8909,09 грн, станом на 01.12.2018 борг складає 9 157,14 грн. При цьому у графі «кількість мешканців» вказаної квитанції зазначено «0 осіб» (а.с. 20). Аналогічна ситуація простежується і в копіях квитанцій з розрахунком за грудень 2018 р., де борг станом на 01.12.2018 становить 9 157,14 грн, а станом на 01.01.2019 - 9 405,19 грн; з розрахунком за січень 2019 р., де борг станом на 01.01.2019 становить 9 405,19 грн, а станом на 01.02.2019 - 9 653,24 грн; з розрахунком за лютий 2019 р., де борг станом на 01.02.2019 становить 9 653,24 грн, а станом на 01.03.2019 - 9 901,29 грн. (а.с. 20). Таким чином, заборгованість по сплаті комунальних послуг за вищевказаною адресою, яка рахувалась за попереднім власником квартири, нарахована [PERSON] після придбання останньою квартири 04.12.2018, тобто, особі, яка відношення до вказаної заборгованості не має. Представник позивача просив суд зобов`язати виконавця послуг - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», укласти з позивачем, яка є споживачем послуг, що надаються за адресою: [ADDRESS] , новий договір про надання послуг з утримання багатоквартирного будинку і споруд та прибудинкової території відповідно до умов Публічного договору, оприлюдненого в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 № 95/1 зі змінами, внесеними у 2007 та 2009 роках. З приводу цього, суд зазначає наступне. Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Статтею 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлено, що договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем, або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) з іншим виконавцем. 21.11.2006 року у спецвипуску газети «Слобода» було опубліковано договір про надання житлово-комунальних послуг, згідно якого передбачені предмет договору, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, оплата спожитих послуг, форс мажорні обставини. Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг) . У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не становлено законом. Так, судом було встановлено, що оскільки КП «Жилкомсервіс» надає послуги з утримання будинків та споруд на підставі публічного договору про надання житлово-комунальних послуг, опублікованого 21.11.2006 року у спецвипуску газети «Слобода», то позивач з моменту придбання квартири, а саме з 04 грудня 2018 року, приєдналася до умов публічного договору з КП «Жилкомсервіс» і стала споживачем послуг, які надає КП «Жилкомсервіс». Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов`язання відповідача укласти новий договір про надання послуг з утримання багатоквартирного будинку і споруд та прибудинкової території відповідно до умов Публічного договору, оприлюдненого в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 № 95/1 зі змінами, внесеними у 2007 та 2009 роках. Посилання позивача на вимоги ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживача» суд знаходить безпідставними, оскільки вказані вимоги не підлягають застосуванню до публічних договорів. Представник позивача в судовому засіданні просив суд зобов`язати відповідача відкрити на ім`я позивача новий особовий рахунок та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за особовим рахунком [PERSON] , щодо обслуговування квартири за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 04.12.2018 року. Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: - визнання права; - визнання правочину недійсним; - припинення дії, яка порушує право; - відновлення становища, яке існувало до порушення; - примусове виконання обов`язку в натурі; - зміна правовідношення; - припинення правовідношення; - відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; - відшкодування моральної (немайнової) шкоди; - визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; - суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності зі ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, утримання майна, яке знаходиться у власності є не правом, а обов`язком власника. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний платити за борги попереднього власника, якщо суд встановить, що він не брав на себе обов`язку про сплату таких боргів. Договори про надання послуг не обтяжують майно, таким чином за відсутності умови по сплаті боргів попереднього власника в договорі по відчуженню нерухомого майна, суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник нерухомого майна. Отже, враховуючи, те, що позивач не має можливості повною мірою користуватися своїм майном, утримувати його, через те що на її ім`я не було відкрито особовий рахунок КП «Жилкомсервіс», то суд приходить до висновку, що для захисту прав власника необхідно задовольнити позовні вимоги [PERSON] та зобов`язати Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» відкрити на ім`я [PERSON] новий особовий рахунок (з укладанням відповідних договорів у разі необхідності) щодо обслуговування квартири за адресою: [ADDRESS] . Судом також було встановлено, що Договір купівлі продажу квартири 04.12.2018 року, за яким позивач набула право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , не містить у собі умови по сплаті боргів попереднього власника. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не зобов`язана платити за борги попереднього власника, а тому вимоги позивача в частині зобов`язання КП «Жилкомсервіс» здійснити перерахунок заборгованості за особовим рахунком [PERSON] , щодо обслуговування квартири за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 04.12.2018 року підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача в частині припинення дії КП «Жилкомсервіс» з примушування [PERSON] - споживача послуг з утримання багатоквартирного будинку і споруд та прибудинкової території, до заміни на неї сторони договору - споживача, що отримував послуги за адресою: [ADDRESS] , до 04.12.2018, у зобов`язанні за договором про утримання багатоквартирного будинку і споруд та прибудинкової території між КП «Жилкомсервіс» та таким споживачем, то суд зазначає наступне. Так, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права в судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що КП «Жилкомсервіс» примушує [PERSON] - споживача послуг з утримання багатоквартирного будинку і споруд та прибудинкової території, до заміни на неї сторони договору - споживача, що отримував послуги за адресою: [ADDRESS] , до 04.12.2018, у зобов`язанні за договором про утримання багатоквартирного будинку і споруд та прибудинкової території між КП «Жилкомсервіс» та таким споживачем. Позивачем, всупереч зазначеним вище вимогам закону, не надано до суду доказів, які б давали підставу дійти до висновку, що КП «Жилкомсервіс», не мав права повідомляти позивача, який є споживачем житлово-комунальних послуг, про стан розрахунків, та примушував позивача до заміни на неї сторони договору - споживача, що отримував послуги за адресою: [ADDRESS] , до 04.12.2018. Суд приходить до висновку, що оскаржені дії відповідача по нарахуванню боргу мають інформативний зміст з метою спонукати позивача до погашення заборгованості і не містіть у собі вимог стосовно заміни на неї сторони договору - споживача, що отримував послуги за адресою: [ADDRESS] , до 04.12.2018. Отже, саме по собі направлення споживачу квитанцій із заборгованістю попереднього власника мають інформативний зміст і не змінює обсяг прав та обов`язків позивача. Відповідно до вимог ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Отже, враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що саме по собі направлення КП «Жилкомсервіс» квитанції із розрахунком заборгованості не є примушуванням позивача до заміни на неї сторони договору - споживача, що отримував послуги за адресою: [ADDRESS] , до 04.12.2018, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про захист прав споживача підлягає частковому задоволенню. Враховуючи те, що позивача на підставі положень Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial