Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

04.07.2017 [PERSON] звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до Кремінської районної державної адміністрації про визнання права власності на квартиру у зв'язку із втратою правовстановлюючих документів. Ухвалою суду від 27.07.2017 за клопотанням позивача було замінено первісного відповідача належним відповідачем - Кремінською міською радою Луганської області, а також залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ КБ «ПриватБанк». В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01.11.2006 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу [PERSON] (реєстр № 1596) він придбав житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначений правочин було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів. Право власності на квартиру було зареєстроване в БТІ м. Кремінна 02.11.2006. Зазначена квартира була придбана позивачем у кредит, який він отримував у ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому були оформлені відповідні документи на іпотеку та накладено заборону на відчуження на квартиру. Оригінали документів на право власності на квартиру збереглися у ПАТ КБ «ПриватБанк» в Луганській обласній філії. Після виконання позивачем кредитних зобов'язань заборона та іпотека були припинені, у зв'язку з чим були здійснені відповідні реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак при цьому ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернув позивачеві оригінали документів щодо права власності на квартиру, які так і залишилися в м. Луганськ, який на даний час знаходиться на території України, наразі непідконтрольній українській владі. У позивача залишилися лише ксерокопії договору купівлі-продажу квартири. У лютому 2017 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою щодо повернення йому правовстановлюючих документів на зазначену квартиру, однак ПАТ КБ «ПриватБанк» у своєму листі від 22.02.2017 повідомило про те, що на теперішній час не може повернути документи з огляду на ситуацію в Луганській та Донецькій областях. Позивач також намагався отримати дублікат договору купівлі-продажу на квартиру, однак приватний нотаріус Кремінського районного нотаріального округу [PERSON], яка посвідчувала зазначений договір припинила свою приватну нотаріальну діяльність. Архів приватного нотаріуса був переданий протягом місяця після припинення діяльності до Луганського обласного державного нотаріального за адресою: Луганська область, м. Луганськ, вул. Оборонна, 112-А і знаходиться там по цей день, тобто на території України, наразі непідконтрольній українській владі. На сьогодні його перевезення неможливе у зв'язку з відсутністю гарантій забезпечення збереження вищезазначених документів, а також забезпечення безпеки життя і здоров'я працівників Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Таким чином позивач позбавлений можливості відновити свої права на нежитлову будівлю, що належить йому, в позасудовому порядку. 16.06.2017 з метою відновлення права власності позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Кремінської районної державної адміністрації з приводу реєстрації позивача права власності на квартиру, однак державний реєстратор винесла рішення про відмову у державній реєстрації права власності, пославшись на відсутність у позивача правовстановлюючих документів. На даний час вищезазначена квартира належить позивачу, зазначене майно нікому іншому не продане, не подароване, заборони відчуження (арешти) зазначеного об'єкт нерухомості не перебуває в іпотеці. У зазначеній квартирі наразі зареєстрований та проживає фактично сам позивач. У зв'язку з цим позивач просить суд визнати за ним право власності на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, голова Кремінської міської ради Луганській області Прокопенко Ю.О. надав суду письмову заяву, в якій вказав, що проти позову не заперечує та просить розглянути справу за відсутності представника відповідача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири житлової від 01.11.2006, посвідченого приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 02.11.2006 за № 1596, [PERSON] в особі представника [PERSON] передала у власність [PERSON], а останній прийняв у власність житлову квартиру з реєстраційним номером 15953212, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Зазначені обставини також підтверджуються витягом з Державного реєстру правочинів № 3103642 від 01.11.2006 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12367106 від 02.11.2006 (а.с. 7, 8, 9). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень № 86353404 від 04.05.2017 та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки 86831013 від 12.05.2017 вбачається, що обтяження та іпотека були припинені (а.с. 10, 11). З листа ПАТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-20170217/673 від 22.02.2017 на адресу [PERSON] вбачається, що надати правовстановлюючі документи на нерухомість, що виступає заставою за договором № LGZ0GK02790006 не вбачається можливим у зв'язку з неспокійною ситуацією в Луганській та Донецькій областях, внаслідок чого ПАТ КБ «ПриватБанк» тимчасово обмежив роботу відділень, офісів (в тому числі архівних приміщень), банкоматів і терміналів в цих регіонах (а.с. 12). Відповідно до листа Головного територіального управління юстиції в Луганській області № 5727/24/4 від 20.03.2017, 11 листопада 2011 року приватний нотаріус Кремінського районного нотаріального округу [PERSON] припинила свою приватну нотаріальну діяльність. Архів приватного нотаріуса був переданий протягом місяця після припинення її діяльності до Луганського обласного державного нотаріального архіву за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 112-А, та залишається за попереднім місцем розташування на території, непідконтрольній українській владі. На теперішній час його перевезення неможливе у зв'язку з відсутністю гарантій забезпечення збереження вищевказаних документів, а також забезпечення безпеки, життя і здоров'я працівників Головного територіального управління юстиції в Луганській області (а.с. 13). Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 16.06.2017 за № 35718697 позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю в нього правовстановлюючих документів (а.с. 16). В той же час, відповідно до інформаційної довідки № 90152577 від 21.06.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна право власності на квартиру що розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON], зазначене нерухоме майно нікому іншому не продане, не подароване, заборони відчуження (арешти) зазначеного об'єкту нерухомості відсутні (а.с. 14-15). Згідно зі звітом про експертну оцінку вартості квартири від 22.06.2017 дійсна вартість вищезазначеної квартири складає 81412 грн (а.с. 17-18). Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою,а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відсутність правовстановлюючого документа на квартиру створює об'єктивні перешкоди для реалізації прав власника позивачам. Так, у Постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Тобто, вказані дві підстави пред'явленння позову для захисту (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду України. Крім того, у Постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Таким чином, в даному випадку йдеться про підтвердження права власності позивача на зазначену квартиру, яке було набуто ним на законних підставах, однак потребує захисту у зв'язку із втратою правовстановлюючих документів на це нерухоме майно та неможливістю на даний час їх відновлення та вирішення цього питання у позасудовому порядку з незалежних від позивача обставин. Зазначені правові висновки Верховного Суду України суд враховує при винесенні рішення у цій цивільній справі в силу приписів статей 214, 3607 ЦПК України. Крім того, відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно із Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» від 16.09.2014 тимчасово, на три роки з дня набрання цим Законом чинності, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (окремі райони Донецької та Луганської областей). Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015, до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року. Таким чином, місто Луганськ розташоване на тимчасово окупованій території України. Судом встановлено, що відновити оригінал чи отримати дублікат правовстановлюючих документів позивач не має можливості, оскільки зазначені документи, так само як і нотаріальний архів знаходяться у м. Луганськ, яке розташоване на тимчасово окупованій території України, яка наразі непідконтрольна законній українській владі. Відповідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2008 вказано, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що представник відповідача надав суду письмову заяву, в якій безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оскільки правовстановлюючі документи на зазначену квартиру втрачені і відновити їх неможливо, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне визнати за позивачем [PERSON] право власності на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved