Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

02 травня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів, в обгрунтування якого посилався на те, що згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2012р. по справі № 412/5181/2012 було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] на користь матері у розмірі ⅓ частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття, починаючи стягнення з 18.04.2012 р. Позивач зазначив, що його матеріальне становище наразі є скрутним, стан здоров`я суттєво погіршився внаслідок військової служби у зоні АТО, позивач не може забезпечити своє існування та належне лікування своїх хронічних захворювань через встановлений розмір аліментів, внаслідок чого просить зменшити розмір аліментів на утримання сина з ⅓ на ј частину всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача надала до суду заяву, у якій просила позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання вдруге не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за його відсутності і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що аліменти стягуються в межах виконавчого провадження виконавчою службою, заборгованості по аліментам немає, що підтверджується копією виконавчого листа, довідками з виконавчої служби. Судом встановлено, що позивач у періоди 2015-2018 років проходив військову службу у Збройних Силах України, в тому числі приймав участь в АТО, звільнений в запас за станом здоров`я, що підтверджується відповідними довідками про військову службу, мобілізаційним розпорядженням, повісткою з мобілізації, військовим квитком, довідкою про участь в АТО, посвідченням учасника бойових дій. З 2016 року стан здоров`я позивача суттєво погіршився під час військової служби, позивач багаторазово знаходився на стаціонарному лікування, про що свідчать виписки з медичної карти амбулаторного хворого. У позивача наявні декілька хронічних захворювань, внаслідок чого позивач перебуває на Д обліку у сімейного лікаря, що підтверджується довідкою ЛКК № 161 від 01.03.2019р. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з 2016 року стан здоров`я позивача суттєво погіршився, що впливає на його можливість сплачувати аліменти в бік погіршення. Судом встановлено, що 11.08.2018р. позивач зареєстрував шлюб із [PERSON] . Проте суд не знаходить цю обставину щодо зміни сімейного стану позивача такою, що впливає на можливість позивача сплачувати аліменти. Згідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 14.02.2019р. № 5799 з квітня 2018 року позивач не мав доходів. Згідно з Довідкою державного виконавця Чернової [PERSON] . В. станом на 01.03.2019р. щодо розміру нарахованих аліментів вбачається, що під час відсутності доходів у позивача заборгованість по аліментам нараховувалась у розмірі ⅓ частини від розміру середньої заробітної плати по регіону - 8 564 грн. Згідно Довідки Державного центру зайнятості № 542 від 02.04.2019 р. позивач був зареєстрований як безробітний з 22.02.2019 р. без виплати допомоги по безробіттю. Згідно Наказу № 1450-о від 18.04.2019р. КНП Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 7 Дніпровської міської ради позивач прийнятий з 22.04.2019р. на посаду лікаря-стажиста амбулаторії загальної практики-сімейної медицини з оплатою 1,0 ставки (оклад 3496 грн, без вирахування податків і зборів). Враховуючи вищенаведене, а також рівень прожиткового мінімуму для працездатної особи, вбачається, що з квітня 2018 року матеріальний стан позивача істотно погіршився, а стягнення аліментів в визначеному розмірі в ⅓ частини всіх доходів є надмірним для позивача, який має потребу у забезпеченні своєї життєдіяльності та покращення/підтримання стану свого здоров`я. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ч. 1. Ст. 183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2015р. у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Вказаний правовий висновок наведений також у постанові Верховного Суду від 03.09.2018 року по справі № 34/192/17. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. На підставі наявних у матеріалах справи доказів слід дійти до висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, а саме погіршення матеріального стану та суттєве погіршення стану здоров`я позивача - платника аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: approved