Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

03.06.2014 року позивачка звернулась до Шосткинського міськрайонного суду з вищевказаним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини з 03.06.2014 року до досягнення сином [PERSON], [INFO], повноліття у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи тим, що вона з 28.09.2001 року по 31 травня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO], який проживає з нею та находиться на її утриманні. Причиною звернення з позовом до суду стали ті обставини, що відповідач не тільки порушив п. 2 умови укладеного договору від 16 липня 2013 року про сплату аліментів на дитину щомісячного у розмірі 500 грн., а й взагалі припинив здійснювати виплату аліментів та у зв'язку з цим вважає таку угоду, що не відбулась, тобто недійсною та просить в судовому порядку встановити розмір аліментів. Так, відповідач згідно вказаного договору з часу його укладання, тобто протягом року, здійснив таку сплату всього чотири рази. Вперше сплатив аліменти у серпні 2013 року, але не в повному розмірі, а лише 400 грн., другу сплату здійснив лише у березні 2014 року в сумі 500 грн., в квітні 2014 року взагалі не здійснював виплату, а за квітень 2014 року здійснив виплату на початку травня 2014 року в розмірі 500 грн., за травень 2014 року в кінці травня 2014 року в розмірі 500 грн. Враховуючи, що дитина є хворою, внаслідок ЗЧМТ, що сталася 03.05. 2013 року, а тому періодично лікується як амбулаторно так і стаціонарно, як в м. Шостка, так і в м. Києві, що підтверджується витягом з історії хвороби, тому вона потребує саме щомісячної матеріальної допомоги на лікування сина, а не із затриманням, або не в повному обсязі чи взагалі з припиненням. Відповідач іншим особам аліментів не платить, є працездатним, працює та отримує заробітну плату, а тому має постійний дохід. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, мотивуючи тими ж самими обставинами. Пояснила, що відповідач не виконує умови угоди, а саме п. 2 щодо сплати щомісяця по 500 грн.00 коп., а тому вона є недійсною та на підставі п. 6 цього договору звертається до суду для стягнення аліментів у судовому порядку. Пояснила, що посилання відповідача на той факт, що в серпні 2013 року справа за її позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, яка знаходилась в провадженні Шосткинського міськрайонного суду, тобто за тим же самим позовом з тих же самих підстав, була закрита за заявою позивачки та їй роз'яснені положення ч. 3 ст. 206 ЦПК України, а також на те, що вони тимчасово примирилися і у період укладання цього договору проживали разом до 19 січня 2014 року, хоча відповідач необґрунтовано стверджує, сумісне проживання до 19 лютого 2-14 року, та що за цей час він також ніс матеріальні витрати на дитину, тому й не сплачував аліменти, є необґрунтованими. Так, як, відповідач умовив її, що буде надавати добровільно кошти, оскільки вони проживають разом, проте, проживаючи разом у них виникали суперечки щодо витрат та розподілу коштів, вона сплачувала за комунальні послуги в той час, коли відповідач посилався, що у нього немає на даний час грошей, а також сплачувала за лікування сина. Надані відповідачем кошти в сумі 800 грн., на лікування сина в м. Києві, є недостатньо, оскільки взагалі лікування обійшлося у 6700 грн.., на що вона вимушена була позичатися коштів у батьків та у інших осіб. У період часу лікування дитини у лікарні у м. Шостка, відповідач надавав мінливу допомогу двічі по 25 грн., що є вкрай мізерною сумою у порівнянні з необхідними витратами. Посилання відповідача на те, що у нього є кредитні зобов'язання також є необґрунтованими, оскільки куплений за кредитні кошти комп'ютер, відповідач забрав собі де проживає на даний час з іншою жінкою. Відповідач позов не визнав та заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у судовому порядку в розмірі 1/4 частини, просить відмовити в позові, посилаючись на укладений договір від 16.07.2013 року, який вважає таким, що не порушував його умови. Дійсно він з часу укладання зазначеного договору здійснив тільки чотири виплати у зазначені позивачкою терміни та розмірах. Проте, вважає, що на це є обґрунтовані причини. Так, як на час укладання договору вони проживали разом і він приймав участь в утриманні дитини, тому вони домовилися, що він не буде сплачувати згідно договору аліменти, а надавати допомогу добровільно, що ним і виконувалося. Крім, цього, також зазначив, що в серпні 2013 року справа за позовом позивачки до нього про стягнення аліментів на утримання дитини, яка знаходилась в провадженні Шосткинського міськрайонного суду, тобто за тим же самим позовом з тих же самих підстав, була закрита за заявою позивачки та їй роз'яснені положення ч. 3 ст. 206 ЦПК України, тому повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. З часу подачі позивачкою позову до суду з 03.06.2014 року, він дійсно не сплачує аліменти позивачки, оскільки чекає рішення суду та таким чином вважає, що не припинив виплату аліментів по договору. За час хвороби сина забезпечував його всім необхідним для лікування. Крім цього, у нього є кредитні зобов'язання, які він сплачує на даний час. На отримані в кредит кошти вони купили комп'ютер, а решту коштів витратили на потреби сім*ї. Дійсно, оскільки у позивачки є комп'ютер, тому куплений комп'ютер він забрав собі, де зараз проживає з іншою жінко. Таким чином вважає, що оскільки позивачка відмовилась в серпні 2013 року від позову про стягнення аліментів та вони 16.07.2013р. домовились та визначили розмір, порядок, форму та строки виплати аліментів, а саме в твердій грошовій сумі 500 грн.. щомісяця, тому вимоги позивачки є необґрунтовані. Пояснив також, що він має постійне місце роботи чергового по переїзду Хутір-Михайлівської дистанції ст. Терещенська та отримує заробітку плату. Вислухавши сторони та дослідивши подані докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження дитини, відповідач є його батьком, а згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх батька і (або) у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами виник спір щодо утримання сторонами неповнолітнього сина та щодо розміру стягнення аліментів. 16 липня 2013 року сторони уклали договір про сплату аліментів на дитину. Даний договір нотаріально не посвідчувався. Згідно п. 2 цього договору встановлений обов'язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти щомісячного у розмірі 500 грн. та відповідно до п. 13 вступає в силу з моменту його підписання та діє до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO]. Сторонами не оспорюється той факт, що відповідач згідно вказаного договору з часу його укладання, тобто протягом року, здійснив таку сплату всього чотири рази. Вперше сплатив аліменти у серпні 2013 року, але не в повному розмірі, а лише 400 грн., другу сплату здійснив лише у березні 2014 року в сумі 500 грн., в квітні 2014 року взагалі не здійснював виплату, а за квітень 2014 року здійснив виплату на початку травня 2014 року в розмірі 500 грн., за травень 2014 року в кінці травня 2014 року в розмірі 500 грн. Пунктом 6 вказаного договору передбачено, що у разі невиконання батьком своїх обов'язків за даним договором, аліменти або додаткові витрати на дитину з нього можуть стягуватися на підставі рішення суду. Таким чином, в судовому засіданні встановлено що відповідачем порушені умови щодо сплати аліментів, які мають місце як несплати їх в повному розмірі, так і нерегулярно, мають пропуски несплати більше місяця, а починаючи з червня 2014 року взагалі припинив їх сплату, посилаючись при цьому на різні причини, які на думку суду на увагу не заслуговують, оскільки вказані причини є надуманими та такими, що суперечать умовам договору. Також, за вказаних вище підстав не заслуговують на увагу суду посилання відповідача на ч. 3 ст. 206 ЦПК України, та є такими, що необґрунтовані. В судовому засіданні також встановлено, що не оспорюється відповідачем, те, що дитина в наслідок отриманої травми, хворіє та потребує періодичного лікування як амбулаторного так і стаціонарного в тому числі й за межами області та у зв'язку з цим певних матеріальних затрат. Крім цього в судовому засіданні встановлено, що сторони намагалися врегулювати питання сплати аліментів в добровільному порядку, змінюючи умови договору під час спільного проживання, проте внаслідок суперечок та непорозумінь щодо участі кожного з батьків витрат на утримання дитини та додаткових витрат на її лікування, до позитивних наслідків не призвели. Тому, аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи позивачки про недійсність угоди та встановлення нового розміру та порядку сплати аліментів у судовому порядку заслуговують на увагу та підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів в судовому порядку, суд враховує матеріальний стан позивачки, яка працює та на її утриманні знаходиться неповнолітній син, який хворіє та потребує періодичного лікування та у зв'язку з цим певних матеріальних затрат, матеріальний стан відповідача, який працює, має певний дохід, аліментів іншим особам не платить, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку на утримання сина є обґрунтованими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача на користь державного бюджету м. Шостка підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved