Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

03.10.2017 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] , про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просить суд визнати недійсним договір №974 від 17.12.2001 року купівлі-продажу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] ; витребувати квартиру [ADDRESS] , від набувачів - [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] вказує, що він є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , та належить йому на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.Б. 26.08.2001 року та зареєстрованого комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 31.08.2001 року за реєстровим номером №П-1-3379. У вказаній квартирі він не проживав, але періодично навідувався з метою перевірки санітарно-технічного стану квартири. В вересні 2017 року до квартири позивач не зайшов, оскільки не зміг відчинити двері. Після цього позивач отримав довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої дізнався, що право власності перереєстровано на інших осіб. 29.12.2016 року право власності на квартиру державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області зареєстровано за [PERSON] , підставою для реєстрації права власності за [PERSON] вказано дублікат договору купівлі-продажу нерухомості №974 від 17.12.2001 року (реєстраційний номер дублікату Д-11 від. 22.08.2008 року, виданого Харківською товарною біржею. Позивач зазначає, що звернувшись до біржі він отримав відповідь, що біржею дублікат договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] не видавалось. В подальшому квартира була відчужена [PERSON] на користь [PERSON] за договором дарування, від 25.01.2017 року реєстраційний №77. 15.02.2017 року [PERSON] продала цю квартиру [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу, реєстраційний №147. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.11.2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.01.2018 року витребувано копію договору дарування від 25.01.2017 року №77 та копію договору купівлі-продажу квартири №147 від 15.02.2017 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.03.2018 року, витребувано копію дублікату Д-11 від 22.08.2008 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.10.2018 року витребувано докази. Представники позивача в судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, з обставин викладених у ньому. Представник відповідачів - [PERSON] та [PERSON] , в судове засідання з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечував. Надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що жодних доказів, про те, що нерухоме майно-квартира вибула з володіння [PERSON] . Позивачем подано відповідь на відзив Вх. №33028 від 16.07.2018 року, в якій зазначив, що в грудні 2005 року ним було укладено договір з житлово-експлуатаційною дільницею №26 ДКВЖРЕП Дзержинського району про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, проводились оплати за опалення, водопостачання, квартплати. 18.06.2014 року дільницею №3 КП «Жилкомсервіс видавалась довідка про склад сім`ї, відповідно до якої він проживає у вказаній квартирі та особовий рахунок відкрито на його ім`я. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлений завчасно та належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлений завчасно та належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року. Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.08.1993 року та на пісдставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 28.08.1998 року. (т. 1 а.с.210-212) 26.08.2001 року [PERSON] отримав у власність квартиру [ADDRESS] , на підставі договору Дарування № 1-3057 посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В. (т. 1 а.с. 6) 22.08.2008 року Харківською Товарною біржею видано дублікат договору купівлі-продажу нерухомості Д-11 від 17.12.2001 року, виданий 22.08.2008 року. (т. 1 а.с.120-121) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності реєстраційний №1138571563101 23.12.2016 року зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] . 25.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування №77 посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. (т. 1 а.с.104) [PERSON] надав до суду докази утримання спірної квартири, а саме Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від грудня 2005 року (т. 1 а.с. 160) та копії квитанцій про сплату квартплати 16.05.2003 року (т. 1 а.с. 162), централізоване опалення 12.12.2005 року (т. 1 а.с. 163), квартплата та опалення 18.12.2003 року (т. 1 а.с. 164), опалення 07.12.2004 року (т. 1 а.с. 165), водопостачання 12.12.2005 року (т. 1 а.с. 166) Даний договір та квитанції підтверджують лише факт сплати комунальних платежів, також суд звертає увагу, що останній платіж здійснено в грудні 2005 року. Дослідивши копії інвентаризаційної справи, судом встановлено, що в інвентаризаційну справу внесено зміни про власника 31.08.2001 року - [PERSON] . В інвентаризаційній справі міститься «Замовлення 23-26978» від гр. [PERSON] датоване 27.08.2001 року в якій він просить видати довідку про оцінку видунковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , необхідну для подання в нотаріальну контору для оформлення спадкоємних прав, в якій власноруч зазначено «для продажи». (т. 1 а.с. 243) В інвентаризаційній справі міститься Довідка-Характеристика від 31.08.2001 року видана [PERSON] на предмет оформлення відчуження нерухомого майна квартири [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 254) Тобто станом на 27.08.2001 року [PERSON] мав намір відчужити квартиру, та готував документи для продажу (як сам і зазначив у замовленні №23-26978). Позивач просить суд визнати недійсним договір №974 від 17.12.2001 року купівлі-продажу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , з підстав передбачених ст. 47,227 ЦК України ( в редакції 1963 року), адже він не був нотаріально посвідченим, тому повинен бути визнаний недійсним. Представник відповідача посилається на ст. 215 ЦК України, і зазначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог. Однак суд не може погодитись з висновками представника відповідача, з огляду на те, що правові відносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] під час укладання договору №974 від 17.12.2001 року регулюються ЦК України ( в редакції 1963 року). Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору купівлі-продажу виконали умови договору, передали один-одному об`єкт нерухомості та грошові кошти, прийняли їх. Однак нотаріально сторони договір не посвідчили, він був укладений на товарній біржі. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. У статті 47 ЦК Української РСР визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Аналогічні положення містять статті 220, 657 ЦК України. Згідно зі статтями 71, 75 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Відповідно до статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначені і в статті 261 ЦК України, згідно з якою перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Згідно із статтею 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Відповідно до частини шостої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом, тобто до 01 січня 2004 року. Отже, у протилежному випадку до правовідносин застосовуються норми ЦК Української РСР. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Встановивши, що договір купівлі-продажу від 17.12.2001 року укладений і зареєстрований на Харківській товарній біржі, проте нотаріально не посвідчений, а отже, є недійсним, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що перебіг строку позовної давності почався з моменту укладення спірного договору купівлі-продажу, тому, звертаючись у жовтні 2017 року до суду із цим позовом, позивач пропустив трирічний строк звернення до суду. Доводи позивача про поважність причин пропуску строку для звернення до суду із цим позовом є безпідставними, з огляду також і на те, що квартира вибула з володіння позивача у 2001 році, тобто протягом 16 років [PERSON] не цікавився належним йому майном, враховуючи також презумпцію цивільного права про те, що власність зобов`язує. Саме позивач повинен довести поважність причин пропуску строку позовної давності та факт своєї необізнаності щодо укладення спірного договору купівлі-продажу квартири. При цьому особа, здійснюючи право власності на належне їй майно (особливо нерухоме), має діяти відповідально, зокрема проявляти турботу щодо цього майна, бути обізнаним про його стан, тощо. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог. Суд,

Outcome: dismissed