Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

03.01.2017 року [PERSON] звернулася до Володимир-Волинського міського суду з позовом до свого сина [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. 13.02.2017 року від [PERSON] надійшла заява про зміну та уточнення позовних вимог, згідно якої вона пред?явила позов до свого сина [PERSON] та дочки [PERSON] про визнання права власності на майно. В своїй позовних вимогах [PERSON] посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина за законом на належне йому майно, а саме: ? квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Інша ? вказаної квартири повинна їй належати на праві власності, оскільки була придбана нею та її покійним чоловіком, коли вони перебували у шлюбі, тобто дана квартира була їх спільною сумісною власністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які є дітьми позивача та померлого [PERSON], мають право за законом на спадщину. Однак після смерті [PERSON], позивачем та відповідачами в добровільному порядку було здійснено перерозподіл спадщини, відповідачі відмовилися від її прийняття на користь позивача. Оформити власність у нотаріуса у встановленому порядку позивач не може, у зв?язку з відмовою останнього вчинити такі дії через пропущені строки подання відповідних заяв, тому змушена була звернутися із позовом в суд. Просить визнати за нею право власності на ? частки житлової квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], а також визнати за нею право власності на іншу ? частки тієї ж квартири, як частку в спільному майні подружжя. У відповідності до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову не заперечували, просили його задовольнити. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову за умови якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається з долучених до позовної заяви копій документів, 28 серпня 1976 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]. За час їхнього проживання у шлюбі у них народилися діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Під час перебування у шлюбі [PERSON] 08 червня 1992 року придбав квартиру, загальною площею 46 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 25 червня 1992 року, за [PERSON] зареєстроване право власності (реєстрова книга № 3 за реєстровим № 325) на дану квартиру. Вказаний факт також підтверджується технічним паспортом та будинковою книгою. У відповідності до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім?ю України (1969 року), який діяв станом на момент укладення зазначеного договору купівлі-продажу та реєстрації права власності на квартиру, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічна норма закріплена і у ст.60 Сімейного кодексу України, а саме, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, вищезгадана квартира, яка придбана [PERSON] 08 червня 1992 року та знаходиться за адресою: [ADDRESS], була спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та позивача [PERSON] Як стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO]. Оскільки [PERSON] заповіту після смерті не залишив, відкрилась спадщина на належне йому майно за законом. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.346 ЦК України смерть власника є однією з підстав припинення права власності. У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті. Отже, якщо квартира за адресою: [ADDRESS], була спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та позивача [PERSON], то, відповідно спадщина відкрилась лише на її ? частки, оскільки інша ? частки даної квартири належить позивачу [PERSON] так як є її часткою в спільному майні подружжя. Згідно ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Таким чином, позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом майна, яке залишилося після смерті [PERSON] На підставі ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Однак у судового засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] заявили та подали відповідні письмові заяви про те, що відмовилися від своїх часток у спадщині на користь позивача [PERSON], а тому просять її позовну заяву задовольнити повністю. Інших спадкоємців у [PERSON] немає. За таких обставин визнання позову відповідачем будь-чиїх прав та інтересів не порушує, а вимоги позивача є обґрунтованими та підставними. Судові витрати по справі суд покладає на позивача. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 346, 1217, 1218, 1226, 1261 ЦК України,

Outcome: approved