Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

02 серпня 2018 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить: встановити факт прийняття [PERSON], [INFO], спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO], який в свою чергу прийняв спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO]; визнати за [PERSON], [INFO], право на земельну частку (пай) площею 7,20 га в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Інгулець», оформленої згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) від 17 лютого 1997 року серія [NUMBER], виданого на підставі рішення Великоолександрівської районної державної адміністрації від 10 лютого 1997 року № 46 на ім'я [PERSON], в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], після якого відкрилась спадщина у виді житлового будинку [ADDRESS] та права на земельну частку площею 7,20 га в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Інгулець», з яких за позивачем право на земельну частку оформлено не було, оскільки до теперішнього часу позивач не знав про її наявність, а спадщину в іншій частині позивач прийняв шляхом вступу в управління майном. В свою чергу вказане майно та права батько позивача прийняв у порядку спадкування за законом після смерті своєї дружини (матері позивача) [PERSON], яка померла [INFO]. Оскільки оформлення вказаних спадкових прав у позасудовому порядку неможливе, з причини відсутності у позивача оригіналу вказаного сертифікату, останній звернувся до суду із вказаними вимогами. Під час розгляду справи суд, за клопотанням представника, ухвалою суду від 06 серпня 2018 року витребував від: Великоолександрівської районної державної нотаріальної контори відомості про прийняття спадщини після смерті [PERSON] померлого [INFO]; Великоолександрівської філії Херсонського державного бюро технічної інвентаризації інвентарну справу на домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Відзив на позов не подано. На судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснивши, що право на земельну частку (пай) оформлене на мати позивача перейшло після її смерті до чоловіка тобто батька позивача у порядку прийняття спадщини, а отже таке право увійшло до спадкової маси, яка залишилась після смерті останнього. Часткове прийняття позивачем спадщини після смерті батька свідчить про прийняття спадщини в цілому, а отже слід визнати, що позивач прийняв спадщину також у виді вказаного права на земельну частку (пай). На судове засідання представник відповідача не з'явився, надав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені представником позивача обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується актовим записом № 26 зробленого 30 грудня 1996 року виконавчим комітетом Давидово-Брідської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 14 червня 2018 року). Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) від 17 лютого 1997 року серія [NUMBER], виданого на підставі рішення Великоолександрівської районної державної адміністрації від 10 лютого 1997 року № 46 встановлено, що на підставі вищевказаного рішення за [PERSON] було визнано право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Інгулець» розміром 7,20 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю). Відповідно до погосподарської книги на будинок [ADDRESS] та Договору купівлі-продажу жилого будинку від 27 грудня 1991 року, оригінал якого був оглянутий в інвентарній справі наданої на вимогу суду, вказана нерухомість на праві власності належала [PERSON] Відповідно до довідки Новодмитрівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 17 липня 2018 року та зазначеної погосподарської книги за вказаною адресою постійно проживав та був зареєстрований чоловік померлої [PERSON], з яким також до моменти його смерті проживав та був зареєстрований його син [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується актовим записом № 4 зробленого [INFO] виконавчим комітетом Давидово-Брідської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 19 червня 2018 року). Після його смерті спадкова справа не заводилася, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 04 вересня 2018 року. Зазначені родинні відносини вказаних осіб підтверджуються актовим записом № 49 зробленим 21 травня 1957 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Татуринського районного управління юстиції Одеської області (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15 грудня 2000 року). Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу спадкових прав позивача на майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, що врегульовані статтями 9, 525, 527, 529, 548, 549, 561 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пунктів чотири та п'ять Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК) ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, відповідно до пункту першого Прикінцевих та перехідних положень ЦК цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина відкрилася до вказанні дати та до 01 липня 2003 року спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР. Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв'язку зі смертю. Суд установив, що позивач, будучи віднесеним до спадкоємців першої черги за законом як син, прийняв спадщину, що відкрилась після смерті батька шляхом вступу в управління спадковим майном у виді вказаного житлового будинку, який попередньо набув його у власність в порядку фактичного вступу в управління після смерті своєї дружини, якій на той момент також належало право на земельну частку (пай), однак яке оформлене не було батьком позивача. Отже, позивач вважається таким, що прийняв спадщину в цілому та має право вимагати визнання за ним права на спадщину, що не була оформлена, при тому, що здійснення останнього не обмежено будь-якими строками. Отже, померлому на момент смерті, крім зазначеного житлового будинку, належало право на вказану земельну частку (пай), яке він за життя набув у спадок після смерті дружини, оскільки прийняття частини майна, що входить до складу спадщини, свідчить про прийняття спадщини в цілому. З огляду на те, що нотаріальним органом позивачу було відмовлено в оформленні спадкових прав правомірно, за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно, що виключає можливість видачі свідоцтва про право на спадщину, суд констатує невизнання прав позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, яке може бути захищене в судовому порядку. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Увалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який прийняв спадщину у виді права, що належало його батьку, так і відповідача, який не набув таке право на спірне майно у порядку встановленому законом. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки позивач будучи спадкоємцем першої черги за законом прийняв спадщину у встановленому законом порядку після смерті батька, у виді права на земельну ділянку (пай), яке належало останньому на момент смерті та не припинилось у зв'язку з цим. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України) судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції органу місцевого самоврядування, представником відповідача позовні вимоги не заперечувалися та учать відповідного органу обумовлена встановленими законом повноваженнями та особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved