Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

02.06.2020 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, у якому позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.04.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 18.12.2015 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. З листопада 2019 року подружні стосунки між сторонами припинились і з того часу відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча позивачка неодноразово зверталась до нього з проханням допомогти матеріально, однак відповідач відмовив у цьому не дивлячись на те, що офіційно працевлаштований. У зв`язку з відсутністю з боку відповідача матеріальної допомоги позивачка звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу, однак ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.04.2020 року у видачі судового наказу було відмолено у зв`язку із тим, що боржник зареєстрований на тимчасово окупованій території. За таких обставин позивача була змушена звернутись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів. Відповідач іншим особам аліментів не сплачує та офіційно працевлаштований у АТ КБ «Приватбанк». Дитина знаходиться у вкрай важкому матеріальному стані та могла б отримувати аліменти на своє утримання з 01.04.2020 року. Позивачка вказує, що оскільки вона подала заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів 01.04.2020 року та не отримала судовий наказ у зв`язку з реєстрацією місця проживання відповідача на тимчасово окупованій території, позивачка просить стягнути аліменти на утримання дитини саме з 01.04.2020 року. Ухвалою суду від 05.06.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 23.06.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що позивач частково визнає позовні вимоги та просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення аліментів за минулий час присудивши стягнення з дня подачі позову, з 02.06.2020 року, з іншими позовними вимогами відповідач згодний. Відповідач зазначає, що не відмовляється від сплати аліментів, але не згоден, що аліменти мають бути присуджені з 01.04.2020 року, адже згідно ст. 191 СК України, аліменти присуджуються від дня подачі позову. На думку відповідача, вимога позивачки про стягнення аліментів не з дня подачі позову, а на два місця раніше є незаконною та необґрунтованою. Відповідач стверджує, що не ухиляється і раніше не відмовлявся від сплати аліментів на утримання своєї доньки. Більше того, неодноразово пропонував позивачці добровільно сплачувати аліменти уклавши нотаріально посвідчений договір, однак позивачка прийняла рішення звернутись до суду. 02.07.2020 року та 07.07.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що позивачка підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та додатково зазначає, що нею були вжиті всі необхідні заходи для отримання аліментів з 01.04.2020 року, а саме: неодноразово протягом останнього року просила відповідача допомогти дитині, однак він відмовився, тому позивачка була змушена вийти на роботу; 01.04.2020 року позивачка звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу. Про цей факт відповідачу було відомо, він дзвонив та погрожував не надати дозвіл на виїзд дитини за кордон тощо. Також позивачка вказує, що 19.05.2020 року відповідач перерахував аліменти на дитину у сумі 1180,00 грн., і на її думку, тим самим відповідач підтверджує, що мав у цей період сплачувати аліменти, але ця сума не є ј частиною його доходу і відповідач самостійно вирішив саме стільки сплачувати на утримання доньки. Таким чином, позивачка вважає, що відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів в повному обсязі, передбаченому законодавством України з 01.04.2020 року. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 18.12.2015 року (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Дитина проживає за місцем проживання позивачки, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб (а.с. 8-9). Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Визначаючи розмір аліментів у частці від доходу батька, яка має стягуватись на утримання його неповнолітньої дитини, суд враховує працездатний вік платника аліментів, відсутність даних про його незадовільний стан здоров`я, наявність будь-яких інших утриманців. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, тож має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання доньки, тому, з урахуванням також визнання відповідачем розміру заявлених до стягнення аліментів, суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір аліментів на утримання дитини є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стосовно вимог позивача про стягнення аліментів за минулий час починаючи з 01.04.2020 року, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають і аліменти мають бути присуджені з 27.05.2020 року - з часу подання позовної заяви до суду через засоби поштового зв`язку, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Отже, вказана норма закону передбачає, що для присудження аліментів за минулий час позивач має довести наявність у сукупності одразу двох обставин: вживання заходів щодо одержання аліментів з відповідача; відсутність одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивачка посилаючись на те, що зверталась до відповідача з вимогою про сплату аліментів, що відповідачу було відомо про подану стосовно нього заяву про видачу наказу про стягнення аліментів, тим найменш на підтвердження цих обставин не надала суду жодних належних доказів у розумінні положень ст. 76 ЦПК України. Квитанція АТ КБ «ПриватБанк» від 19.05.2020 року надана позивачем, навпаки підтверджує відсутність ухилення відповідача від сплати аліментів. Саме по собі звернення до суду із заявою про видачу наказу про стягнення аліментів не створює сукупності обставин, передбачених ч 2 ст. 191 СК України для можливості присудження аліментів за минулий час. На підставі викладеного,

Outcome: partial