Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

02 липня 2020 року [PERSON] звернувся до Бориспільського суду Київської області з позовом, яким просив визнати виконавчий напис від 25 січня 2017 року за № 822, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі по тексту - АТ «Альфа-Банк») заборгованості по угоді про надання особистого кредиту № 500989480 від 08 лютого 2016 року в розмірі 156 901 грн. 25 коп. таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що АТ «Альфа-Банк», при зверненні до нотаріуса, не виконав умов п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів» за № 1172 від 29 червня 1999 року, оскільки не було подано документів, які б підтвердили факт безспірності заборгованості боржника та встановлювали прострочення виконання заборгованості. Банк не направив боржнику вимогу щодо усунення порушень за кредитним зобов`язанням та, відповідно, не надав таких доказів нотаріусу. Відтак, [PERSON] не був обізнаним про обсяг наявного боргу та не міг визнати його чи заперечити, що свідчить про відсутність підстав стверджувати про безспірність заборгованості. Також позивач зазначив, що розрахунок заборгованості, який надано для проставлення виконавчого напису, здійснено за період з 09 березня 2016 року по 09 грудня 2016 року, в той час як нотаріус провів стягнення за період з 09 жовтня 2016 року по 09 грудня 2016 року. У виконавчому написі зазначено, що він вчинений 25 січня 2017 року, набирає чинності з дати його реєстрації в реєстрі нотаріальних дій та має бути пред`явленим до виконання до відділу державної виконавчої служби протягом трьох років з дня його вчинення. Однак, згідно ст. 91 Закону України «Про нотаріат», в редакції, чинній на момент проставлення виконавчого напису нотаріуса, він міг бути пред`явленим до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення. Зважаючи на вказане, з метою захисту порушених прав, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 03 липня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Також даною ухвалою суду до участі у справі залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідач ТОВ «Вердикт - Капітал» скористався процесуальними правами та 17 серпня 2020 року подав до суду відзив, яким позов не визнав та просив відмовити у задоволення оскільки через порушене грошове зобов`язання банк набув права вимоги до [PERSON] .. Для вчинення нотаріального напису АТ «Альфа-банк» нотаріусу подало передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Сам по собі факт звернення позивача до суду з даним позовом, не є підставою для визнання заборгованості спірною, оскільки спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не зав суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у переліку. Не погоджуючись з даними твердженнями, представник позивача захисник Чемерис І.В. 03 грудня 2020 року подав відповідь на відзив, обґрунтовуючи який спростовував доводи представника ТОВ «Вердикт - Капітал» та наполягав на задоволенні позову. Інші сторони у справі своїми процесуальними правами не скористались, відзиву на позов чи відповіді на відзив до суду не подали. Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Позивач та його представник, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, до суду не з`явились. Натомість захисник Чемерис І.В. подав заяву, якою позов підтримав, просив задовольнити, а розгляд справи здійснити у його відсутність. Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв чим клопотань на адресу суду не направили. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено та не спростовується сторонами, що 08 лютого 2016 року між позивачем та ПАТ «Альфа - банк» дійшли обґрунтованої згоди щодо оферти на укладання угоди про надання особистого кредиту № 500989480, згідно якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 149 645 грн. 92 коп., процентна ставка за користування кредитом вказана в розмірі 15,99%. Датою остаточного повернення кредиту, є дата припинення нарахування відсотків та комісій - 09 лютого 2021 року (а.с. 106 - 112). 25 січня 2017 року ПАТ «Альфа-банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. з заявою про вчинення виконавчого напису, у зв`язку з чим останнім цього ж числа задоволено вимоги банку та вчинено оскаржуваний напис, який зареєстровано в реєстрі за № 882 (а.с. 104). Згідно виконавчого напису нотаріуса від 25 січня 2017 року з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-банк» підлягає стягненню заборгованість за період з 09 жовтня по 09 грудня 2016 року, яка складається з : заборгованості за кредитом - 147 735 грн. 51 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 5 888 грн. 48 коп., заборгованості по комісії - 3 277 грн. 26 коп.. Загальна сума заборгованості - 156 901 грн. 25 коп. Строк пред`явлення виконавчого напису до виконання до відділу ДВС визначено протягом трьох років з дня його вчинення. 28 січня 2019 року між ПАТ «Альфа-банк» та ТОВ «Фінансова компанія Веста» укладено договір факторингу за № 2019-1АБ/веста, на підставі якого товариство набуло право вимоги до боржника [PERSON] (а.с. 64-69). 29 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги за № 29-01/19/2, у зв`язку з чим ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до боржника [PERSON] (а.с. 70-81). Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З урахування вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України вищевказані обставини не підлягають доказуванню в суді, оскільки визнаються і не заперечуються сторонами по справі. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердже-ним Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. За приписами п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172. Згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172, для одержання виконавчого напису надаються : оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняється нотаріусами. Статтею 89 Закону України «Про нотаріат» визначено, що у виконавчому написі повинні зазначатися : дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі за № 6-141цс14, - згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 2. 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Враховуючи вищевикладене, суд не може безальтернативно стверджувати про направлення Банком позивачу вищезазначеного письмового повідомлення, враховуючи, що хоча матеріали цивільної справи і містять копію реєстру № 1048 рекомендованих поштових відправлень з прізвищем позивача, яке направлено 16 грудня 2016, проте відсутній опис вкладення до цього листа, що тягне за собою неможливість встановити факт, що саме це повідомлення направлено [PERSON] .. В свою чергу документ, наявний на а. с. 136, надано в нечитабельному виді, що унеможливлює суд ознайомитись з його змістом. Разом з тим, надані належним чином завірені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. матеріали, що слугували підставою вчинення оскаржу-вавного виконавчого напису, не містять доказу направлення позивачу вимоги банку в порядку п. 2. 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та доказів отримання [PERSON] цього відправлення. Це, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав стверджувати, що на момент вчинення виконавчого напису заборгованість була безспірною та такою, що визнавалась [PERSON] . Пунктом 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Варто також звернути увагу на те, що згідно вимоги про усунення порушень, надісланих боржнику, банком зазначалось, що станом на 09 грудня 2016 року загальна сума заборгованості за договором становить 157 301 грн. 25 коп., яка складається з заборгованості за : кредитом в розмірі 147 735 грн. 51 коп., за відсотками - в розмірі 5 888 грн. 48 коп., по штрафам в розмірі 400 грн. 00 коп., по комісії в розмірі 3 277 грн. 26 коп. Тобто, сума вимоги за даним листом є відмінною від тієї, що вказана у виконавчому написі нотаріуса. Відповідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджує-ться відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала за боргова-ність взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. По суті, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. З матеріалів справи вбачається, що строк, за який проводилось стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса - з 09 жовтня 2016 року по 09 грудня 2016 року. Проте, з наданого нотаріусу розрахунку заборгованості від 09 грудня 2016 вбачається, що заборгованість за тілом кредиту розпочалась з вересня 2016 року, а за відсотками з жовтня 2016 року. Крім того, заборгованість [PERSON] банком обраховано за період за інший період, а саме з 08 лютого по 09 грудня 2016 року. Доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від Банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), відповідачем не надано, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми процентів, зазначені у написі, є безспірними. Згідно ст. 91 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на дату проставлення нотаріусом виконавчого напису) виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року його вчинення. Незважаючи на вказане, у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса Чуловського В.А від 25 січня 2017 року вказано, що він набирає чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та має бути пред`явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби протягом трьох років з дня його вчинення. Наведене свідчить про порушення нотаріусом вимог ст. 91 Закону України «Про нотаріат» та неправомірне збільшення банку строку для пред`явлення виконавчого напису до виконання у органах ДВС. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що спірний виконавчий напис від 25 січня 2017 року за № 822 вчинений з порушенням норм законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову. Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Відтак, враховуючи, що ТОВ «Вердикт Капітал» є правонаступником ПАТ «Альфа-Банк», суд приходить висновку про стягнення саме з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] витрат по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved