Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

04.12.2017 року позивач [PERSON] звернулася до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому 12 жовтня 1995 року шлюбі міським відділом запису актів громадянського стану м. Синельникове Дніпропетровської області, за актовим записом №281.Під час спільного проживання сторони втратили почуття любові один до одного та взаємоповаги, в звязку із чим з 2006 року спільні інтереси відсутні,проживають окремо, неповнолітніх дітей не мають. Подальше спільне життя з відповідачем суперечить інтересам позивача. Питання про поділ майна має намір вирішувати в позасудовому прядку або в іншому позовному провадженні. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, але в орган РАЦС не зявляється. В звязку із викладеним, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, строк для примирення не надавати. Відповідно до п.9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. До початку судового засідання позивач надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує повністю, прізвище після розірвання шлюбу просить залишити «Налівко», розгляд справи здійснювати без її присутності, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач не зявився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його присутності не надав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 12 жовтня 1985 року міським відділом ЗАГС м. Синельникове Дніпропетровської області, [PERSON] ІІІ-КИ №307368, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбів 12.10.1985 року зроблено запис за №281 (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Аналізуючи наведені правові норми, приймаючи до уваги, що фактично подружжям припинено сімейні стосунки більше 10 років, примирення між сторонами неможливе, сторони малолітніх/неповнолітніх дітей не мають, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому суд дійшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню як належним чином обґрунтовані. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного та ст.ст. 7, 110-113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved