Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

04.03.2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 05.05.2006 року між ним та відповідачем було укладено письмовий договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ-2103, 1974 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], але нотаріальний договір не укладався в звязку з відсутністю коштів. Для подальшого належного оформлення права власності на вказаний автомобіль відповідачем було видано довіреність на розпорядження вказаним автомобілем на ім.»я позивача, а також на ім.»я [PERSON] та [PERSON] Постановою державного виконавця від 05.10.2015 року накладено арешт на все належне відповідачу майно, в тому числі на вищевказаний автомобіль. На даний час відповідач є лише титульним володільцем спірного автомобіля, тому просить визнати його добросовісним набувачем вищевказаного транспортного засобу та скасувати постанову відділу ДВС Апостолівського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.10.2015 року в частині спірного автомобіля. За заявою позивача справу розглянуто без його участі. Відповідач в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що не заперечує проти позовних вимог, оскільки дійсно у 2006 році він по розписці продав позивачу автомобіль ВАЗ-2103 та отримав від позивача повний розрахунок Представник 3-ї особи в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника на підставі письмових пояснень, наданих до суду. З письмових пояснень представника 3-ї особи встановлено, що на виконанні у відділі перебуває 2 виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] аліментів та стягнення коштів в сумі 3457,08 гр. на користь Головного ВК госпіталю. Згідно даних реєструючих органів за [PERSON] значиться на праві власності а/м ВАЗ-2103, н/з [NUMBER]. З метою повного та своєчасного виконання судових рішень постановою державного виконавця від 03.10.2011 року вказаний автомобіль оголошено у розшук та затримку транспортного засобу. 05.10.2015 року відомості про реєстрацію обтяжень внесено до ДРОМ. На звернення [PERSON] до відділу ДВС останньому надано розяснення у порядку ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження». Суд, дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ЯАА № 833851, виданого 11.03.2005 року Апостолівським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, власником автомобіля марки ВАЗ-2103, 1974 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], являється [PERSON]. 05.05.2006 року [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу [PERSON], уповноважив [PERSON], [PERSON] або [PERSON] розпоряджатися від його імені (продати, обміняти, передавати в оренду, позичку, заставляти в забезпечення його власних зобовязань тощо) з правом передоручення, а також при здійсненні повноважень за цією довіреністю керувати належним йому автомобілем ВАЗ-2103, 1974 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. З копії розписки, наданої позивачем, встановлено, що 05.05.2006 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 6000 гр. в рахунок придбання вищевказаного автомобіля та зобовязався до 05.05.2007 року нотаріально оформити договір купівлі-продажу автомобіля. З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 08.10.2015 року встановлено, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.10.2015 року, винесеної державним виконавцем відділу ДВС Апостолівського РУЮ [PERSON], накладено арешт на рухоме майно, належне боржнику [PERSON]. У відповідності до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Ч.1 ст.328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст.ст.237, 244, 245 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст.240 ЦК України представник зобовязаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Торгівля транспортними засобами здійснюється відповідно до Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції від 31.07.2002 року № 228, які були чинними на момент видачі довіреності. Видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. Таким чином, судом встановлено, що власником автомобіля ВАЗ-2103, 1974 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], являється відповідач [PERSON], на майно якого накладено арешт та оголошено заборону на відчуження вказаного майна в звязку з наявністю виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні у Апостолівському РВ ДВС. Видача відповідачем [PERSON] генеральної довіреності на ім.»я позивача та отримання коштів відповідачем в рахунок вартості спірного автомобіля не являється підставою для переходу права власності на спірний автомобіль до позивача, тобто позивач, отримавши генеральну довіреність від відповідача та передавши кошти відповідачу в рахунок придбання автомобіля, не набув права власності на спірний автомобіль. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що підстав для скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.10.2015 року, а також звільнення спірного майна з-під арешту не має, тому у задоволенні позовних вимог в даній частині слід відмовити в звязку з безпідставністю вимог. Позивачем також заявлено вимогу про визнання його добросовісним набувачем спірного транспортного засобу - автомобіля ВАЗ-2103, 1974 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. У задоволенні вказаної вимоги також слід відмовити, оскільки позивачем обрано спосіб захисту своїх інтересів, який не передбачений ч.2 ст.16 ЦК України. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Суд у відповідності до ч.4 ст. 174 ЦПК України не бере до уваги визнання позову відповідачем, оскільки визнання відповідачем позову суперечить закону.

Outcome: dismissed