Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

02.08.2014 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. Зазначає, що в період часу з початку 2010 року по травень 2013 року проживала з відповідачем [PERSON] спочатку в найманій квартирі по [ADDRESS], а згодом в придбаній за спільні кошти квартирі [ADDRESS] однією сімєю в цивільному шлюбі. За час спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу вони мали спільний бюджет, спільно витрачали кошти на утримання будинку. З цих спільних коштів вони купляли продукти харчування, оплачували комунальні послуги. 17.05.2010 року вони з відповідачем за спільні кошти купили квартиру [ADDRESS], житловою площею 17,6 кв.м. в якій проживали разом до травня 2013 року. Меблі у зазначену квартиру, а саме: диван, комод, комп'ютер, а також пральну машину і холодильник вона придбала за власні кошти які відповідач після розірвання відносин з нею їй не повернув. Враховуючи, що квартира, меблі та інші речі в квартирі є спільно нажитим майном, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності просить встановити факт спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу [PERSON] і і [PERSON] за період з початку 2010 року по травень 2013 року, визначити квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю сторін по ? частці цієї квартири і стягнути з відповідача [PERSON] на її користь вартість ? частки зазначеної квартири в розмірі 68 730 гривень. В судовому засіданні позивачі її представник підтримали позов обґрунтовуючи викладеними в ньому обставинами. Відповідач і його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову як безпідставному, про що також надали суду письмові заперечення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, встановивши факти і відповідні їм правовідносини суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову приймаючи до уваги наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу, своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Достатніх доказів того, що [PERSON] і [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу і під час проживання придбали майно, яке є спільною сумісною власністю позивачем суду, не надано. При вирішенні позову суд враховує наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Позивачка в обґрунтування своїх вимог по встановленню факту спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу посилається на те, що між нею і [PERSON] в присутності рідних відбувся процес «сватання», про що вона надала суду відповідні фотографії, відео-запис, а також, що цей факт підтверджується свідками. Дійсно, в матеріалах справи містяться фотографії, які підтверджують близькі стосунки [PERSON] і [PERSON], що також і підтверджено оглянутим в судовому засіданні відеозаписом цих подій. Разом з тим, цього недостатньо для того, щоб прийти до висновку про факт спільного проживання сторін однією сім»єю. В матеріалах справи містяться подібні фотографії [PERSON] де він зображений разом з іншими дівчатами при подібних обставинах (застілля, відпочинок), що зовсім не свідчить про наявність у нього з ними будь-яких сімейних стосунків. Фактично можливо дійти до висновку, що між сторонами був намір створити сім»ю, але було не сватання, а скоріше заручини. Сам по собі намір створити сім»ю без подальшої відповідної дії спільного проживання, спільного побуту, наявність взаємних прав та обов'язків не може слугувати підставою для визнання факту проживання однією сім'єю. Подальші взаємовідносини сторін не свідчать про наявність між ними сімейних відносин. Так, не доведений факт їх сімейного проживання по [ADDRESS], що зазначає в позовній заяві позивач [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки дали суперечливі покази з цього питання. Так допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що сторони проживали в цивільному шлюбі в квартирі [ADDRESS] з травня 2013 року , [PERSON] вибула з цього місця проживання і переїхала на проживання в с.Степанівку Теплицького району Вінницької області. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що допомагала власнику здавати [PERSON] та [PERSON] кімнату по [ADDRESS] . Коли вони заселились і виселились не пам'ятає. З кімнати вони виселились в зв'язку з тим, що купили квартиру по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в суді показала, що 17.05.2010 року продала кімнату в гуртожитку [PERSON]. Гроші за цю квартиру надав [PERSON] У нотаріуса при оформленні договору купівлі - продажу була вона, [PERSON] і його мати. Продала вона квартиру з усіма меблями. Ключі від квартири по вказівці [PERSON] передали [PERSON] Свідок [PERSON] (мати відповідача) в суді показала, що її син проживав і працював в Данії і в Англії, де заробив гроші, за які придбав в 2010 році квартиру. У придбані квартири позивачка участі не брала. Суд, оцінюючи наведені докази і покази свідків приходить до висновку, що доказів того, що [PERSON] і [PERSON] проживали в кімнаті квартири по [ADDRESS] як одна сім»я, пов'язана спільним побутом з взаємними правами та обов'язками по справі немає. Стосовно твердження позивача про те, що вони разом придбали за спільні кошти квартиру в [ADDRESS] і жили в ній однією сім»єю доказів немає. Дійсно позивач [PERSON] з дозволу власника квартири [PERSON] заселилась в квартиру в 2010 році. З 14.08.2012 року позивач зареєструвалась в цій квартирі в якості співмешканки і проживала в ній до травня 2013 року. Це факт встановлений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2014 року і не потребує в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України повторного доказування. Разом з тим, ця обставина не підтверджує факт проживання сторін в зазначеній квартирі однією сім»єю, придбання зазначеної квартири за спільні кошти. Як свідчать матеріали справи квартира [ADDRESS] придбана не за спільні кошти, а за особисті кошти [PERSON] Це підтверджується тим, що [PERSON] працював і навчався в період з 2003 року по 2008 рік в Англії, а в подальшому в Королівстві Данії. Відповідно до наявних в справі податкових декларацій з Королівства Данія за 2008 -2010 роки він заробив 222 224 данських Крон, що відповідно до курсу Національного Банку України дорівнює 340 000 грн. (за 100 данських Крон - 150, 0665 грн. (а.с. 127). Будь - яких підстав стверджувати, що позивач і її батьки та рідні дали на придбання квартири співвставлені кошти немає, поскільки позивач такої можливості фактично немає одержуючи стипендію в розмірі 590 грн. під час навчання в аграрному університеті (довідка № 219 та 218 (а.с.9), а її матір [PERSON] отримувала пенсію по втраті годувальника в розмірі від 558 до 706 гривень щомісячно (довідка пенсійного Фонду від 22.07.2014 року а.с. 20). Ці загальні суми прибутку позивача із врахуванням необхідності особистого харчування, придбання одягу тощо, не дають підстав погодитись з тим, що за ці кошти можна було придбати квартиру або надати на купівлю квартири якісь кошти. Твердження позивача про те, що вона за власні кошти придбала в квартиру меблі, холодильник, пральну машину, спростоване поясненням бувшого власника квартири, що вона продала квартиру з меблями, а будь - яких доказів підтвердження свого твердження що ці речі куплені нею, позивач суду не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 2 ст. 10 ЦПК України). З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку що позивачем суду не надано докази щодо того, що в період з початку 2010 по травень 2013 року вона з відповідачем [PERSON] жила однією сім»єю без реєстрації шлюбу і за спільні кошти ними придбано квартиру [ADDRESS]. Факт проживання позивача в квартирі по [ADDRESS] і в квартирі [ADDRESS] в якості співмешканки дійсно мав місце, але нею не наведено переконливих доказів, що вони з відповідачем проживали однією сім»єю, а тому підстав вважати що квартира придбана відповідачем [PERSON] за власні кошти належить сторонам на праві спільної сумісної власності немає, що виключає можливість задоволення вимог позивача і стягнення з відповідача на її користь 68 730 гривень ? частки квартири. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed