Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

03 липня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Октябрського районного суду м.Полтави, Ленінського районного суду м.Полтави про відшкодування шкоди, мотивуючи свій позов тим, що перебуваючи в трудових відносинах з Східним регіональним спеціальним (воєнізованим) аварійно-рятувальним загоном ДСВАРС МНС України за контрактом №17-Т від 01.02.2004 року на посаді водія спеціального оперативного автотранспорту, 20.07.2004 року в результаті зіткнення автомобілів отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження по ознаці тривалого розладу здоров»я. Даний випадок Східним регіональним спеціальним (воєнізованим) аварійно-рятувальним загоном був визнаний нещасним випадком на виробництві, про що свідчить Акт №14 форма Н-1 від 05.08.2004 року. МСЕК встановила йому 15% втрати професійної працездатності 27.01.2005 року, згідно довідки серії МСЕ-В1 №000040. З даним висновком МСЕК позивач не згоден. Вважає, що у нього відбулося 30% стійкої втрати професійної працездатності. Крім того, при призначенні та нарахуванні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Полтаві щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, Фондом не враховані за перше півріччя 2004 року виплачені йому відпускні та виплати на оздоровлення, з чим також не згоден позивач. Не згоден позивач з розміром мінімального забезпечення життєво необхідних потреб у довічно хворих громадян України. Тому позивач неодноразово звертався в суд щодо захисту порушених прав та відшкодування шкоди. Просив суд захистити його порушені права та відшкодувати завдану відповідачами шкоду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представники Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Октябрського районного суду м.Полтави, Ленінського районного суду м.Полтави в судове засідання не з»явились, але надали суду письмові заперечення, в яких просили суд слухати справу у їх відсутності. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просили відмовити. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представників Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Октябрського районного суду м.Полтави, Ленінського районного суду м.Полтави. Суд, заслухавши позивача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю. Судом встановлено, що з 01.02.2004 року [PERSON] на підставі наказу №4-к від 30.01.2004 року був прийнятий на посаду водія спеціального оперативного автотранспорту воєнізованого оперативно-транспортного взводу спеціального (воєнізованого) інженерно-технічного загону за контрактом №17-Т від 01.02.2004 року між Східним регіональним спеціальним (воєнізованим) аварійно-рятувальним загоном ДСВАРС МНС України та [PERSON] Термін дії контракту з 01.02.2004 року по 30.07.2004 року. 20.07.2004 року з [PERSON] водієм Східного регіонального спеціального (воєнізованого) аварійно-рятувального загону, стався нещасний випадок на виробництві, про що складено Акт №14 форми Н-1 від 05.08.2004 року. МСЕК встановила [PERSON] 15% втрати професійної працездатності 27.01.2005 року, згідно довідки серії МСЕ-В1 №000040. В судовому засіданні встановлено і дану обставину не заперечував позивач, що Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань у м.Полтаві йому призначено і виплачено одноразову допомогу в розмірі 9 707 грн. 70 коп. та щомісячну страхову виплату 97 грн. 08 коп. з 27.01.2005 року з послідуючою індексацією. Крім того, в судовому засіданні встановлено і дану обставину не заперечував позивач, що відповідно до ухвали апеляційного суду Полтавської області від 17.08.2005 року [PERSON] йому сплачено на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] вважає, що судами на протязі десяти років йому безпідставно відмолено в призначенні та нарахуванні щомісячного довічного відшкодування в сумі 7 824 грн., з відшкодування заборгованості за 132 місяці в сумі 966 564 грн. з врахуванням відсутності відшкодувань завданих злочином і гарантованих страхових виплат згідно обов»язку держави і роботодавця за Контрактом №17-Т МНС України згідно обов»язкового державного страхування водія оперативного транспорту. Але з даним позовом [PERSON] суд не може погодитись з наступних підстав. Частиною 2 статті 6 Конституції України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 статті 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом»якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що діючи на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, державні органи, а саме апеляційний суд Полтавської області своєю ухвалою від 17.08.2005 року стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., МСЕК встановила [PERSON] 15% втрати професійної працездатності, а Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань у м.Полтаві позивачу призначено і виплачено одноразову допомогу в розмірі 9 707 грн. 70 коп. та щомісячну страхову виплату в сумі 97 грн. 08 коп. з 27.01.2005 року з послідуючою індексацією. Отже, на виконання вимог чинного законодавства України, державні органи в межах своїх повноважень здійснили захист порушених прав [PERSON]. Посилання позивача на те, що в нього збільшилась втрата професійної працездатності до 30% є безпідставною та не підтвердженою документально, в матеріалах справи такі дані відсутні. Отже, і розрахунки, які проведені [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підтверджені довідкою МСЕК. А тому не можуть бути взяті судом до уваги. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 1 статті 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої відповідачами, а саме Верховною Радою України, Президентом України, Вищою радою юстиції України, Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, Октябрським районним судом м.Полтави, Ленінським районним судом м.Полтави необхідно відмовити за безпідставністю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed