Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

02 квітня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд: стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років. Позов обґрунтовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], та повнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], та повнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Діти знаходяться на утриманні у позивача. Як вбачається з довідки № 1504 від 27 березня 2018 року [PERSON] є студентом першого курсу факультету транспортних та інформаційних технологій денної форми навчання Національного транспортного університету. Термін навчання з 01.09.2017 року по 31.01.2019 року (а.с.4). Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дітей сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 198 Сімейного кодексу України покладає обовязок щодо утримання своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, на обох батьків. Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, право на утримання припиняється у разі припинення навчання, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до вимог ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та повнолітню дитину, яка продовжує навчання є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved