Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

03 серпня 2021 року [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) звернулась до Новосанжарського районного суду Полтавської області з цивільним позовом до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ), про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначення місця проживання дітей з позивачем. Ухвалою від 09 серпня 2021 року позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення її недоліків (а.с. 22). 16 серпня 2021 року позивач усунула недоліки позовної заяви, надавши до суду позовну заяву, в якій уточнила позовні вимоги та просила: - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17 вересня 2005 року Крутобалківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області, актовий запис № 6; після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] »; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. 19 серпня 2021 року на запит суду про зареєстпроване місце проживання відповідача від Виконавчого комітету Драбинівської сільської ради надійшла інформація № 60 від 18.08.2021 про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с 34). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20 серпня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 36). Аргументи учасників справи В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 17 вересня 2005 року вона з [PERSON] уклали шлюб, про що Крутобалківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області зроблено відповідний актовий запис № 6. Сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких у свідоцтвах про народження, відповідно, серії [NUMBER] від 01 серпня 2006 року та серії [NUMBER] від 16 листопада 2012 року, записаний відповідач [PERSON] . Позивачем зазначено, що сімейне життя з [PERSON] не склалось, вони з відповідачем припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Фактично сім`я припинила своє існування через конфлікти та зловживання спиртними напоями [PERSON] . Зазначила, що вона намірів врятувати сім`ю не має. Подальше спільне життя в якості подружжя неможливе. Після припинення сімейно-шлюбних відносин діти залишились проживати з позивачкою. [PERSON] зазначила, що коштів на утримання дітей не вистачає, а відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання дітей. З огляду на викладене, вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів та розірвання шлюбу. Позивач в судове засідання не з`явилась. Надала до суду письмову заяву, в якій вказала, що просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 40). Відповідач, в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву, в якій вказав, що просить суд розглянути справу без його участі. Крім іншого, в такій заяві відповідач зазначив, що позовні вимоги він визнає (а.с. 39). Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за даної явки, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи, суд прийшов до наступних висновків. Обставини справи, встановлені судом Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17 вересня 2005 року вбачається, що 17 вересня 2005 року Крутобалківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис № 6 (а.с. 15). Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини « [PERSON] ». З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 01 серпня 2006 року (а.с. 11), [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16 листопада 2012 року (а.с. 12). Враховуючи те, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, а спільні діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні матері і сторони не дійшли згоди щодо добровільної сплати аліментів відповідачем, [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Надаючи оцінку позовним вимогам [PERSON] , суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу Згідно з частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно з частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Висновки щодо правозастосування Вирішуючи позовну вимогу про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , суд виходить з наступного. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, є підстави для розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки позивач наполягала на розірванні шлюбу, то, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Надаючи оцінку позовним вимогам про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд зазначає таке. Суд враховує матеріальне становище дітей, які є неповнолітніми, та не мають самостійного заробітку чи доходу. Зазначає, що [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні матері [PERSON] . Відповідачем даного факту не спростовано. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідача та дітей, матеріальне становище дружини, те, що відповідач є особою працездатного віку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Також, суд акцентує увагу на тому, шо у поданій до суду заяві від 15.09.2021, відповідач позовні вимоги визнав. Отже, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Згідно зі статтею 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки в даній справі має місце визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, тому, згідно з частини 1 статті 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за вимогою про розірвання шлюбу, що становить суму 454 грн 00 коп. В той же час, із відповідача мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору в частині - 454 грн, оскільки інша частина судового збору відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК повернута позивачці із державного бюджету. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір за подання позову за вимогою про стягнення аліментів в сумі 908 грн 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Але, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача 50 відсотків судового збору у сумі 454 грн 00 коп. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved