Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

03 грудня 2015 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих умисним пошкодженням майна. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25 жовтня 2015 року між ним та [PERSON] відбулася сварка, в результаті якої останній завдав йому тілесних ушкоджень та через неприязні відносини розбив йому залізною трубою його автомобіль, чим завдав йому збитків на суму 44\~212,25 гривень. Факт їх спричинення підтверджується витягом з кримінального провадження №12015040480000362. Неприязні стосунки між ними склалися вже давно. 21 липня 2015 року відповідач вже намагався йому нашкодити, навмисно переїхавши своїм транспортним засобом посіви соняшника, що підтверджується висновком Межівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, проте [PERSON] тоді повністю відшкодував шкоду і він забрав свою заяву з міліції. Але з приводу пошкодження автомобіля відповідач не визнає свою провину і не бажає добровільно відшкодовувати йому збитки. Посилається на приписи ст.22, ч.1 ст.1166 ЦК України, постанову Пленуму ВСУ №6 від 27 березня 1992 року, зазначаючи, що збитки, спричинені особі в результаті порушення її цивільного права, підлягають відшкодуванню в повному обсязі особою, яка їх заподіяла. Просить суд стягнути на його користь з [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 44\~212,25 гривень. У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали вимоги, викладені у позовній заяві, просять суд позов задовольнити у повному обсязі. Позивач під час надання пояснень підтвердив факти, викладені у позові, та доповнив, що події відбулося біля кафе в с. Словянка, Межівського району, Дніпропетровської області, куди він підїхав з [PERSON] Купили кофе, сигарет, хотіли піти, але вибіг [PERSON], вдарив його в обличчя, а коли прийшов до тями, побачив, що відповідач залізякою почав бити автомобіль. З цього приводу звертався до міліції, але до сьогоднішнього дня ситуація не вирішена. Вважає, що цим злочином йому спричинена матеріальна шкода, яку повинен відшкодувати відповідач. Представник позивача наголосив суду, що люди просто так не звертаються до міліції. Наявність давнього конфлікту підтверджується висновком Межівського РВ ГУМВС, з якого вбачається, що [PERSON] до цього інциденту вже звертався 21 липня 2013 року до міліції з заявою про спричинення йому збитків невідомими особами шляхом пошкодження посівів, але внаслідок відшкодування шкоди [PERSON], відмовився від своєї заяви. Вважає, що був мотив (неприязні стосунки) та засіб вчинення злочину (металева труба), а саме тому [PERSON] заявив до міліції по інциденту, що розглядається. Таким чином, є всі підстави для звернення до суду за захистом порушеного права. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він не робив всього того, що зазначено у позові. В нього не було жодного мотиву так зробити, сварок з позивачем ніколи не було. Зазначення про те, що він, начебто відшкодував шкоду раніше позивачу за пошкодженні посіви соняшника, є неправдивим, підтверджується лише словами позивача. Все є наклепом. Просить суд відмовити йому в задоволенні позовних вимогах у повному обсязі. Сідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він перебуває в товариських стосунках зі сторонами по справі, позивачу є кумом, відповідач є чоловіком його двоюрідної сестри. Повідомив, що дату подій не памятає, але тоді стояв з [PERSON] біля його автомобіля у с. Словянка, Межівського району, Дніпропетровської області. Вже хотіли уїжджати, підбіг [PERSON], вдарив по машині: спочатку кулаком розбив скло водія, потім бив по корпусу автомобіля якимось металевим предметом. Бачив, що були подряпини на автомобілі, пошкоджені дзеркала. Оскільки було вночі, дуже не видно. Не чув, щоб хтось кому-небудь щось казав. Про конфлікти між ними, які були раніше, йому нічого не відомо. Сказати, що відповідач є конфліктною особою, не може. Чому пошкодив автомобіль позивача, йому невідомо. В той час, коли [PERSON] бив автомобіль, [PERSON] знаходився поряд з авто. В поліцію для надання свідчень його не викликали. Вислухавши сторони, представника позивача, свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши та надавши оцінку доказам, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. У підтвердження розміру збитків надано звіт №6615 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, від 04 листопада 2015 року, згідно якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Kia Rio 1/6 MPi Luxe 5 MT(DX), державний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження складає 44\~212,25 гривень. Звіт проведено належним субєктом оціночної діяльності, з необхідним обсягом повноважень, що підтверджується свідоцтвом, сертифікатом, посвідченням про підвищення кваліфікації оцінювача та кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача. Відповідач розмір збитків не спростовував, доказів іншого їх розміру суду не надав. Позивачем та його представником у підтвердження спричинення шкоди [PERSON] додано витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12015040480000362 від 25 жовтня 2015 року. Згідно заяви [PERSON], 25 жовтня 2015 року, приблизно о 00 годин 30 хвилин, [PERSON], знаходячись біля кафе-бару «Зоря» по вул. Леніна, 42, с. Словянка, Межівського району, Дніпропетровської області, в присутності [PERSON], безпричинно спричинив йому тілесні ушкодження, після чого пошкодив автомобіль. Правова кваліфікація: ч.1 ст.296 КК України. Таким чином вбачається, що пошкодження автомобіля, матеріальні збитки, за що просить відшкодувати позивач, за його думкою сталося внаслідок скоєння злочину. При цьому його представник також зазначає, що це саме злочин, оскільки для його скоєння були відповідний мотив (неприязні стосунки) та знаряддя вчинення (металева труба). У підтвердження неприязних стосунків надали висновок ДІМ, затверджений начальником Межівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, від 29 липня 2015 року, згідно якого 22 липня 2015 року о 17.00 годині до Межівського РВ по телефону повідомив [PERSON] про те, що 21 липня 2015 року, приблизно о 21.00 годині, невідомі особи пошкодили посіви соняшнику на полі, яке він орендує, площею 0,1га. При подальшому розгляді даного матеріалу було встановлено, що [PERSON] звернувся до Межівського РВ з заявою, в якій прохає не розпочинати кримінальне провадження, так як [PERSON] та [PERSON] йому повністю відшкодували матеріальну шкоду, претензій ні до кого не має. Аналізуючи цей висновок в сукупності з поясненнями відповідача [PERSON], свідка [PERSON], суд приходить до висновку, що наявність конфлікту між сторонами, окрім пояснень самого позивача, в судовому засіданні нічим не доведена. Окрім того мова у висновку йдеться про особу за прізвищем [PERSON], а не [PERSON]. Показання свідка [PERSON] з приводу вчинення злочину [PERSON] суд не може оцінити в порядку цивільного судочинства, оскільки це є виключною компетенцією суду під час розгляду кримінального провадження. Але й при цьому, до свідчень цього свідка суд ставиться критично, оскільки вони не узгоджуються ні з поясненнями позивача в частині спричинення йому відповідачем тілесних ушкоджень, наявності будь-яких конфліктів між сторонами, ні з поясненнями відповідача стосовно пошкодження автомобіля. Він перебуває з обома в товариських стосунках та може замовчувати певну інформацію. П.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 вказує на те, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Так, дійсно, відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст.1166 ЦК України, на які посилався позивач, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Проте, оскільки обставини справи, з урахуванням думок позивача та його представника, витягу з ЄРДР, вказують на завдання позивачу збитків внаслідок скоєння злочину, до цих правовідносин слід застосовувати спеціальну норму, передбачену чинним законодавством. Ч.1 ст.1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Вина особи у скоєнні кримінального правопорушення підтверджується виключно в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, а саме: вироком, який набрав законної сили. Таким чином, внаслідок передчасності висновку позивача про скоєння у відношенні нього кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що в задоволені позову необхідно відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed