Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

02 жовтня 2017 року позивач звернулась до суду із дійсним позовом в обґрунтування якого зазначила, що після смерті її бабусі [PERSON], [INFO], залишилось спадкове майно у вигляді земельного паю у землях колишнього КСП імені Горького, право власності на який підтверджується сертифікатом на право власності на земельну частку (пай) серії ЛГ №0067159. Спадкоємцями після смерті [PERSON] були її сини: [PERSON], який помер 14.10.2000 року та [PERSON], який помер 06.10.2003 року. На даний час вона, її рідна сестра відповідач [PERSON] та донька [PERSON] відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги за правом представлення. Однак відповідачі жодних дій з прийняття спадщини не здійснили, спадщину не прийняли і вирішити в добровільному порядку питання про розподіл спадщини відмовляються. Крім того, на даний час сертифікат про право власності на земельний пай втрачено. У звязку з чим вона звертається до суду за захистом свого порушеного права та просить визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно після смерті [PERSON] Сторони в судове засідання не зявились. Від позивача на адресу суду надійшла письмова заява, згідно якої вона просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] також надала суду письмову заяву, відповідно до якої просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Причини неявки відповідача [PERSON] суду невідомі. Про дату, місце та час судового засідання вона повідомлялась завчасно, належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211, а також п. 2 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні вимоги визначені у ст. 81 ЦПК України. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено наступне. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 13.12.2017 року №9-12-0.6-5547/2-17, 25 березня 1997 року [PERSON], яка була членом КСП ім. Горького, отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0067159, про що в книзі реєстрації видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) було зроблено запис №286 (а.с.44). З довідки №228 від 01.08.2017 року, виданої виконавчим комітетом Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області, згідно по господарської книги №7, особовий рахунок №524, [PERSON], [INFO], мешкала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. 16.03.1998 року [PERSON] вибула в м. Сватове. Інформацією щодо дати смерті [PERSON] Лантратівський старостинський округ Троїцької селищної ради не володіє (а.с.9). З листа Сватівської обласної психіатричної лікарні №1191/02 від 28.12.2017 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], яка була зареєстрована за адресою: [INFO], знаходилась на стаціонарному лікуванні в Сватівській обласній психіатричній лікарні з 10.12.1997 року та 24.06.1998 року була виписана в Славяносербський психоневрологічний інтернат (а.с. 48). Згідно інформації, наданої Троїцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 16.01.2018 року за №99/17.29-08, актовий запис про смерть [PERSON], [INFO], в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не виявлено (а.с.58). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00018465307 від 03.08.2017 року, [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00018465533 від 03.08.2017 року, [PERSON] є матірю [PERSON] (а.с.7). [PERSON] помер 14 жовтня 2000 року у с. Бабичеве Троїцького району Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕД №260856, виданого Лантратівською сільською радою Троїцького району Луганської області (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕД №40265, виданого відділом РАГС Троїцького райуправління юстиції Луганської області, [PERSON] помер 06 жовтня 2003 року у смт Троїцьке Троїцького району Луганської області (а.с.8) Згідно копій свідоцтва про народження серії І-ЕД №437519 від 13 березня 1975 року,копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, позивач [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.10, 15). З копі свідоцтва про народження серії І-ЕД №357650 від 31 жовтня 1973 року, а також копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕД, [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.21,23). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. В силу ст., ст. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину , або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», в якій зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Вирішуючи питання про визнання за позивачем права власності на спадкове майно суд виходить з наступного. Так як дата смерті [PERSON] невідома, неможливо встановити, за якими нормами має здійснюватись спадкування. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть [PERSON] відсутній, у звязку з чим суд позбавлений можливості зробити висновок про те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась взагалі, оскільки в силу вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідачами у справах щодо спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Наведене повністю відповідає вимогам ч. 1 ст. 1277 ЦК України, відповідно до якої у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. З матеріалів справи неможливо встановити, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями, які прийняли спадщину. Крім того позивач у позовній заяві сама зазначає про те, що відповідачі спадщину не прийняли. У звязку з чим суд приходить висновку, що [PERSON] та [PERSON] не є належними відповідачами у справі. Також суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували родинний зв'язок між [PERSON] та [PERSON], оскільки згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, у відомостях про батьків зазначені різні особи. Крім того, документів, які б підтверджували, родинний зв'язок між [PERSON] та [PERSON], матеріали справи також не містять, а тому неможливо зробити висновок, що вона взагалі має право на спадкування після смерті [PERSON] Учасники справи скористались наданим процесуальним правом заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, судом були задоволені клопотання позивача про витребування доказів та витребувана інформація щодо спадкового майна та інформації про смерть спадкодавця. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За таких обставин, зважаючи на те, що факт відкриття спадщини внаслідок смерті або оголошення спадкодавця [PERSON] померлою, підтверджений не був, як не було доведено й того, що [PERSON] та [PERSON] є належними відповідачами, і взагалі [PERSON] є спадкоємцем за правом представлення, в даному випадку у суду відсутні підстави додатково збирати докази з власної ініціативи, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не було доведено належними доказами обставини, на які вона посилається у позовній заяві. На підставі викладеного,\~ ст.\~ 25, 1216, 1223, 1261, 1262, 1268\~ ЦК України,

Outcome: dismissed