Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

02 вересня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 1203 гривні 65 копійок інфляційних витрат та 353 гривні 84 копійки 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду. Ухвалою судді від 03 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 червня 2018 року стягнуто з відповідача на користь позивача неустойку за прострочення виконання зобов`язання за договором в сумі 12300 гривень. Рішення суду набрало законної сили 16 липня 2018 року. Відповідач не вчиняв жодних дій на його виконання, тому 26 грудня 2018 року позивач звернув до виконання виконавчий лист до Рожнятівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. 1 липня 2019 року відповідач перерахував суму заборгованості за вказаним судовим рішенням. У зв`язку з невчасним виконанням зазначеного грошового зобов`язання за період з 16 липня 2018 року по 1 липня 2019 року позивачем втрачені кошти від знецінення національної валюти. Відповідач у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк не направив суду відзив на позов, хоч копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі отримав 10 вересня 2020 року, тому суд вважає за можливе справу розглянути за наявними в ній матеріалами. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за змістом ст. 20 зазначеного кодексу, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 4 ст. 82 зазначеного кодексу, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 червня 2018 року у справі № 569/1949/16-ц позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача послуг задоволено частково, стягнув з відповідача на користь позивача неустойку за прострочення виконання зобов`язання за договором на будівництво від 28 червня 2014 року в сумі 12300 гривень, що підтверджується копією вказаного судового рішення (а. с. 5-9). Рішення суду, яке набрало законної сили 16 липня 2018 року було звернуто до примусового виконання до Рожнятівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області та 29 січня 2019 року відкрито виконавче провадження, що підтверджується копіями виконавчого листа № 569/1949/16-ц, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 30 серпня 2018 року (а. с. 10), витягом з Інформації з Єдиного реєстру боржників (а. с. 11) та роздруківкою результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП (а. с. 12). 1 липня 2019 року відповідач перерахував позивачу суму заборгованості за вказаним судовим рішенням в розмірі 12300 гривень, що підтверджується меморіальним ордером № 601416 SB (а. с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, а відповідно до ч. 2 цієї ж норми зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи надані позивачем докази у їх сукупності, судом встановлено, що рішенням суду, яке набрало законної сили 16 липня 2018 року з відповідача на користь позивача стягнуто неустойку за прострочення виконання зобов`язання за договором в суму 12300 гривень. Рішення суду відповідачем виконано 01 липня 2019 року, тобто через рік з часу набрання ним законної сили. Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути три проценти річних та інфляційні витрати у зв`язку з невчасним виконанням грошового зобов`язання відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області за період з часу набрання цим рішенням законної сили до моменту його фактичного виконання відповідачем, тобто з 16 липня 2018 року до 01 липня 2018 року. При цьому, суд приймає до уваги наведені у позовній заяві розрахунки (а.с.2 зворот) та погоджується, що індекс інфляції від присудженої судом суми за вказаний період становить 1203 гривні 65 копійок, а сума 3% річних - 353 гривні 84 копійки. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач поніс документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в розмірі 840 гривні 80 копійок. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати слід повністю стягнути з відповідача, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved