Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

03.09.2019 позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] на підставі заяви б/н від 24.02.2011 отримав кредит у розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 27.08.2019 має заборгованість 13505,09 грн., яка складається з наступного: 6180,76 грн. - заборгованість за тілом кредита; 2430,59 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3674,45 - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 100 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 619,29 грн. - штраф (процентна складова). На підставі зазначеного, позивач АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором б/н від 24.02.2011 у розмірі 13505,09 грн., та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. 04.09.2020 представник відповідача - адвокат Тивоненко Д.Р., надав відзив на позовну заяву, мотивуючи його тим, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог. Зазначив, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки «Універсальна». Додатки до позову не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Приватбанку. Крім того зазначив, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка маже вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також зазначає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Крім того зазначив, що за період фактичного користування картками відповідач витратив 27013,03 грн., а поповнив на загальну суму 39082,63 грн., проте розрахунок заборгованості позивача містить лише інформацію про витрати відповідача, внесені на рахунок суми не плюсуються. Оскільки сума поповнення картки перевищує суму витрат, то у відповідача фактично відсутня заборгованість за анкетою-заявою. Також зазначає, що позивачем незаконно та безпідставно було стягнуто з відповідача проценти за користування кредитом з 24.02.2011 по 09.2019, тобто після закінчення строку кредитування за договором. Крім того зазначив, що довідка позивача про строки дії карток, що були видані відповідачу, не є належним доказом. Також зазначив, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові, про що надана заява про застосування строків позовної давності. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначив, що позивач пропустив строки загальної та спеціальної позовної давності, оскільки звернувся до суду із позовом лише у вересні 2019 року, тобто майже через дев`ять років після укладення спірного кредитного договору. На підставі викладеного, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, а також стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу. 21.09.2020 від представника позивача - Меркулової В.В. , до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що сторонами при укладенні кредитного договору були погоджені усі істотні умови договору. Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідачу надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів. Грошові кошти надавалися [PERSON] у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Виписка по картрахунку підтверджує, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт. Відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того зазначено, що до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,0% (36 % на рік), вказано розмір комісій та штрафів тощо. Також зазначено, що строк дії картки, отриманої [PERSON] до останнього дня 05.2022 року, а тому позивач звернувся до суду з позовом до відповідача до спливу строку позовної давності. 03.12.2020 від представника відповідача - адвоката Тивоненка Д.Р., надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких з доводами, наведеними у відповіді на відзив не погодився з підстав, аналогічних викладеним у відзиві на позовну заяву. Крім того зазначив, що спірна анкета-заява була укладена 24.02.2011, без зазначення номеру, а спірна довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» відноситься до договору № SAMDN50000041340368, тобто до іншого документу. 23.12.2020 від представника позивача - Меркулової В.В. , до суду надійшли пояснення, в яких просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, аналогічних викладеним у відповіді на відзив на позовну заяву. 05.01.2021 від представника позивача - Кусий Є.О. , надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 11.01.2021 від представника відповідача - адвоката Тивоненка Д.Р., надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідача за наявними в матеріалах справи доказами. Зазначив, що правові позиції викладені у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодеком. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст. 1055 ЦК України для кредитного договору обов`язкова письмова форма. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Судом встановлено, що 24 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг (т.1, а.с.89). На підтвердження умов кредитування, позивачем до позовної заяви надана Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по кредитному договору [PERSON] , яка підписана позичальником 24.02.2011, якою передбачались такі умови договору: тип кредитної лінії поновлювана; базова процентна ставка за користування кредитними коштами 3,0% на місяць на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів на рік; розмір щомісячного платежу (включаючи плату за користування кредитними коштами) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення платежів до 25 числа наступного місяця за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка вираховується як пеня (1) базова процентна ставка за договором/ 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, яка нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочки по кредиту чи процентам більше 50 грн. протягом 5 і більше днів; штраф у випадку прострочення будь-якого платежу терміном більше як 30 днів у сумі 500 грн. (фіксована частина) + 5 % від суми заборгованості (т.1, а.с.90). Крім того, банком надано також витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який не підписаний відповідачем (т.1, а.с.91-105). Враховуючи, що Умови та правила надання банківських послуг не були підписані відповідачем, а отже за положеннями статей 207, 1055 ЦК України вони не можуть бути складовими договору, оскільки кредитний договір укладається лише у письмовій формі, підписаній сторонами. Відповідно до абзацу 5 п. 1.7 Статуту АТ КБ «Приватбанк» в новій редакції, за рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (т.1, а.с.112-113). Позивач зазначив, що у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання за договором і надав відповідачу суму кредиту. А відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 27.08.2019 становить 13505,09 грн. та складається з наступного: 6180,76 грн. - заборгованість за тілом кредита; 2430,59 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3674,45 - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 100 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 619,29 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (т.1, а.с.82-88) та випискою руху коштів на рахунку відповідача (т.1, а.с.245-248). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. На підставі ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором. У анкеті-заяві від 24.02.2011 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг заявник бажав оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна», зазначивши бажаний розмір кредитного ліміту 2000,00 грн. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано іншого кредитного договору, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» в 2011 році за умовами, передбаченими Довідкою про умови кредитування, яка підписана позичальником 24.02.2011 (т.1, а.с.90), а тому суд приходить до висновку про те, що вказана довідка є складовою договору про надання банківських послуг, укладеного 24.02.2011 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій визначені істотні його умови. Отже, умови договору між сторонами були узгоджені лише у Довідці про умови кредитування, які були підписані відповідачем. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24.02.2011, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач по справі, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Банком надана Довідка від 11.09.2020 № 30.1.0.0/2-20190903/0842, в якій зазначено, що [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 24.02.2011 отримав три картки: № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , строк дії останньої - до травня 2022 року (т.1, а.с.251). Під час розгляду справи представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно матеріалів справи, з даним позовом банк звернувся до суду 03.09.2019, за наданим банком розрахунком останній платіж в сумі 700,00 грн. [PERSON] здійснив 23.07.2019, строк дії картки № [NUMBER] до останнього дня травня 2022 року. Відтак, позивачем не пропущений строк позовної давності. Факт отримання коштів за кредитним договором відповідачем не заперечується. Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 27.08.2019 заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 6180,76 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2430,59 грн. Зазначений розрахунок відповідачем та його представником не спростований, альтернативного розрахунку не надано. Згідно викладених у позовній заяві доводів, позивач не просить суд стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом, та відповідно до наданого розрахунку заборгованості станом на 27.08.2019 заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн. Пеня за прострочене зобов`язання нарахована банком згідно розрахунку у розмірі 3674,45 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 100 грн. Окрім пені позивач також просить стягнути з відповідачки штраф: фіксована частина - 500,00 грн. та процентна складова - 619,29 грн. Враховуючи правові позиції Верховного Суду, висловлені у постанові від 21.10.2015 року (справа № 6-2003цс15), суд дійшов висновку про безпідставність одночасного стягнення з позичальника пені та штрафів з наступних підстав. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З урахуванням викладеного, суд вважає вірним стягнути з відповідача штраф, що передбачено підписаною відповідачем Довідкою про умови кредитування, а саме: фіксованої частини штрафу - 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 619,29 грн., а всього 1119,29 грн. У одночасному стягненні з відповідача пені за одне і те ж саме порушення слід відмовити з вищенаведених підстав. Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі не повернуті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь банку підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6180,76 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 2430,59 грн., штраф у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 619,29 грн. (процентна складова), що разом складає 9730,64 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1384,11 грн. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. До матеріалів справи долучено: ордер на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Тивоненком Д.Р.; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Тивоненком Д.Р. ; копія договору про надання професійної правничої допомоги № 23/01 від 23.01.2020, укладений між адвокатським бюро «Данила Тивоненка «Пріорітет» та [PERSON] ; додаток № 1 до вказаного договору перелік та вартість послуг за договором від 17.08.2020; акт № 1 від 02.09.2020 та акт № 2 від 30.11.2020 надання послуг до договору № 23/01 від 23.01.2020 про надання професійної правничої допомоги; копії квитанцій до прибуткового касового ордера № 09/11 від 09.11.2020 на суму 10000,00 грн., № 30/11 від 30.11.2020 на суму 10000,00 грн. та № 01/12 від 01.12.2020 на суму 3500,00 грн. (т.1 а.с.185-189, т.2 а.с.24-25). Відповідно до ч.5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Беручи до уваги, що представником відповідача підтверджено належними й допустимими доказами витрати на професійну правничу допомогу, а клопотань щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу від позивача не надходило, а тому зазначена сума у розмірі 23500,00 грн., яка є видом судових витрат, підлягає розподілу між сторонами. Згідно з п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом частково задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, а саме на суму 9730,64 грн. з 13505,09 грн., отже пропорційно розміру задоволених вимог, з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6567,86 грн. Відповідно до положень ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Тому з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] підлягає стягненню різниця між сумами судових витрат, яка становить 5183,75 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial