Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

04 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю його та [PERSON] з лютого 2010 року по грудень 2012 року за адресою: [ADDRESS], без реєстрації шлюбу В заяві зазначається, що встановлення даного факту необхідно заявнику для того щоб уникнути можливих претензій майнового характеру у майбутньому. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просив її задовольнити з підстав викладених в ній. Зацікавлена особа підтвердила викладене в заяві та проти її задоволення не заперечувала. Вислухавши пояснення представника заявника, зацікавленої особи, покази свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази зібрані в справі, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований проживаючим в [ADDRESS] та є власником цієї квартири. З наданих стороною заявника фотознімків та копій закордонних паспортів заявника та зацікавленої особи, можна припустити, що [PERSON] разом [PERSON] їздили відпочивати за кордон. Разом з тим, з вказаних доказів не вбачається, що з ними відпочивала малолітня дитина заінтересованої особи. Як пояснив представник заявника та заінтересована особа, з лютого 2010 року по грудень 2012 року [PERSON], [PERSON] та її малолітня дитина разом проживали за адресою: [ADDRESS], робили спільні покупки, разом їздили на відпочинок за кордон, неодноразово приймали в гостях своїх друзів та колег по роботі. Відповідно до Довідки від 12.02.2015 року Вих.№3 ЖБК «Медик», [PERSON] проживала разом зі своєю малолітньою дитиною у період 2010 - 2012 рік за адресою: [ADDRESS], власником особового рахунку цієї квартири є [PERSON] Разом з тим, суд критично ставиться до вказаного доказу, оскільки така форма довідки з місця проживання особи не передбачена нормативними актами, в ній навіть не зазначено імені малолітньої дитини, яка ніби то проживала у вказаній квартирі, а відповідно до передбаченої нормативними актами довідки форми № 3, в зазначеній квартирі зареєстрованими проживаючими рахуються три особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], а зацікавлена особа та її малолітня дитина зареєстрованими не значаться. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON], які є співробітниками [PERSON] та її приятельками, факт спільного проживання заявника та зацікавленої особи за адресою [ADDRESS], в 2010 - 2012 роках підтвердили. Разом з тим зазначили, що [PERSON] у вказаний період окремо винаймала іншу квартиру, в якій були її меблі, і в якій вона періодично проживала зі своєю малолітньою дитиною, в тому числі коли в гості приїздила її мати. Також свідки достеменно не змогли підтвердити, що сторони вели спільне господарство, здійснювали спільні придбання, мали один перед одним зобов'язання. Натомість наголошували, що між [PERSON] та [PERSON] були гарні стосунки, вони кохали одне одного, разом жили та відпочивали. Відповідно до п.2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Отже з викладеної норми закону вбачається, що факт спільного проживання чоловіка і жінки в одному помешканні, а також їх спільний відпочинок, сам по собі не є підставою вважати їх однією сім'єю, для цього необхідно крім спільного проживання, щоби вони були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права і обов'язки. У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що заявником не надано достатніх доказів для встановлення того факту, що він з [PERSON] в період з лютого2010 року по грудень 2012 року, крім того, що разом проживали в належній йому квартирі та декілька разів відпочивали разом, були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права і обов'язки. Натомість судом встановлено відсутність спільного побуту заявника та зацікавленої особи, а також відсутність у них взаємних прав та обов'язків. Зазначене підтверджується тим, що [PERSON] винаймала у вказаний період окрему квартиру, де зберігала свої особисті меблі та речі, та де зупинялася її мати коли приїздила до неї в гості, вони здійснювали окремо придбання нерухомого майна, як пояснив представник заявника та сама заінтересована особа. Також стосунки між заявником і заінтересованою, як встановлено судом, ніяким чином не враховували інтереси малолітньої дитини [PERSON], про неї навіть жодним чином не зазначено в самій заяві, та в інших доках не зазначається імені цієї дитини та дати її народження, хоча вона в першу чергу є членом сім'ї зацікавленої особи. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявником та його представником не було доведено факту спільного проживання його та заінтересованої особи однією сім'єю без укладення шлюбу у період з лютого 2010 року по грудень 2012 року, а тому відмовляє в задоволення заява про встановлення цього факту. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed