Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

03 грудня 2010 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг, який складається із заяви клієнта, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, що підтверджується заявою відповідача від 03.12.2010. Відповідно до зазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Згідно з пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Станом на 04.07.2017 відповідач через неналежне виконання умов договору від 03.12.2010, згідно з доданим до позовної заяви розрахунком, має заборгованість у розмірі 2 427,51 грн. - заборгованість за кредитом; 999,64 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 13 065,22 грн. - пеня; 1 324,62 грн. - штрафи. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сума основного боргу в розмірі 2 427,51 грн. та нараховані проценти в розмірі 999,64 грн. відповідачем не оспорюється і підтверджується належними доказами, наданими позивачем. Стосовно застосування позовної давності, про що заявлено відповідачем, суд виходить з такого. Останній платіж за кредитним договором в розмірі 118,00 грн., згідно з розрахунком заборгованості, відповідач провела 12.08.2015, що не спростовано відповідачем. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З огляду на викладене, востаннє перебіг строку позовної давності було перервано 12.08.2015, а отже з 13.08.2015 заново почався перебіг трирічного строку позовної давності, зокрема щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентами, а відтак в цій частині позов пред'явлено в межах строку позовної давності. Водночас, позовні вимоги про стягнення пені, на які поширюється спеціальна (річна) позовна давність, підлягають частковому задоволенню в межах одного року, що передував зверненню позивача до суду з цим позовом. Згідно з п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна 55 днів пільгового періоду», що підписана відповідачем 03.12.2010, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості розраховується наступним чином: пеня = пеня(1) + пеня (2), де: пеня(1) = (базова процентна ставка за договором)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочки за кредитом або процентами 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше. Базова процентна ставка в місяць, згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна 55 днів пільгового періоду», становить 2,5% (нараховується з розрахунку 360 днів на рік). Заборгованість відповідача за кредитом і процентами становить: 2 427,51 + 999,64 = 3427,15 грн., отже пеня(1) за рік становить: 2,5%/30 = 0,083%; 3427,15*0,083/100*360дн. = 1 022,40 грн., а пеня(2) становить 3427,15/100*12 місяців = 411,24 грн. Загальна сума пені за 1 рік становить: 1 022,40 + 411,24 = 1433,64 грн. Водночас, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. (фіксована частина) та 824,62 грн. (процентна складова), суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке. За змістом ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, стягненню з відповідача полягає лише пеня, що нараховується першочергово, а саме за кожний день прострочення, незалежно від кількості днів прострочення, на відміну від штрафу, що за умовами укладеного між сторонами договору застосовується при порушенні строків платежів більш ніж на 30 днів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову на суму 4 860,79 грн., з яких: 2 427,51 грн. - сума основного боргу, 999,64 грн. - проценти; 1433,64 грн. - пеня. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До позовної заяви додано платіжне доручення від 20.10.2017, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1600,00 грн., отже, враховуючи часткове задоволення позову на суму 4 860,79 грн., що становить 27,28% від заявленої позивачем суми, розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 1600,00*27,28% = 436,48 грн. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial