Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

03 червня 2020 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12192,18 грн. Позов мотивований тим, що [PERSON] підписала заяву б/н від 07.06.2007 року, згідно якої отримала кредит, однак станом на день смерті не повернула борг. Разом із нею на час відкриття спадщини мешкала [PERSON] , яку ПАТ КБ «Приватбанк» вважає спадкоємицею в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. 19.06.2018 року позивачем була направлена претензія до Третьої миколаївської нотаріальної контори. 25.11.2019 до [PERSON] направлено лист-претензію, згідно яких Банк пред`явив вимоги, але ніяких дій не виконано. У зв`язку з цим Банк змушений звернутись до суду. 17 червня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, витребувано докази. 05 серпня 2020 року до суду надійшла відповідь Третьої миколаївської державної нотаріальної контори, відповідно до якої, вини не мають спадкової справи після смерті [PERSON] , така справа знаходиться у приватного нотаріуса Поліщук Л.В. 20 липня 2020 року витребувано докази у позивача. 23 вересня 2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення письмових доказів до матеріалів справи. 12 жовтня 2020 року судом отримано від позивача копії документів на виконання вимог ухвали. 15 жовтня 2020 року витребувано докази у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Поліщук Л.В. 21 жовтня 2020 року судом отримано від позивача копії документів на виконання вимог ухвали. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що [PERSON] її мама. Вона проживала окремо і про існування у неї боргу [PERSON] не знала. Про існування кредитної та пенсійної картки в [PERSON] вона знала, тому після її смерті приблизно 16 грудня 2016 року чоловік повідомив АТ КБ «ПриватБанк» про смерть мами. Йому повідомили, що внесли інформацію до бази. А 25.11.2019 р. вона отримала лист ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому вони вимагали повернути кредит [PERSON] . Вона пішла до відділення банку, де їй повідомили, що потрібно сплачувати кредит і вона почала виплачувати. Також пояснила, що [PERSON] користувалась кредитною карткою і погашала борг, оскільки вона знайшла у документах чеки. Спадкоємцем після смерті матері є тільки вона і вона прийняла спадщину, вартість якої не визначалась. Банк у позові зазначає, що на момент смерті борг 12192,18 грн, але згідно виписки по рахунку 368,00 грн. Кредитною карткою матері після її смерті вона не користувалась, кредитну картку не знайшла, а борг погашала на рахунок, всього погашено 647 грн. Просила відмовити у задоволенні позову, оскільки на дату смерті не було заборгованості 12192,18 грн. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного. Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 07.06.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» підписав з [PERSON] заяву, згідно якої отримала кредит. Банк свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно виписки по рахунку, [PERSON] користувалась кредитними коштами, здійснювала погашення боргу. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . У позовній заяві зазначено, що заборгованість [PERSON] станом на 29.01.2020 року заборгованість складає 12\~192,18 грн. прострочене тіло кредиту. 02 квітня 2018 року Банк направив претензію кредитора до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, в якій просив повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті померлого боржника - [PERSON] , включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у сумі 12\~639,18 грн., а також надіслати на адресу Банку інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину. 08 травня 2018 року державний нотаріус Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори повідомив ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що спадкова справа після смерті померлого [PERSON] , вказаною нотаріальною конторою не заводилась. Крім того, претензію повернуто, оскільки з наданих документів неможливо встановити місце відкриття спадщини, надані документи не прошиті і не пронумеровані, а також не сплачено за пошук відомостей, не надано документів що підтверджують наявність заборгованості і її розмір. Надані роз`яснення щодо необхідності надання Банком належним чином оформлених документів для з`ясування обставин чи заводилась спадкова справа в інших нотаріальних конторах, а також прийняття претензії з обґрунтуванням заборгованості. 07.11.2019 року [PERSON] направлено лист-претензію, відповідно до якої, станом на дату смерті заборгованість позичальника становить 13\~139,18 грн. З наведеного вбачається, що суми, які Банк просив стягнути зі спадкоємців позичальника суттєво різняться, що викликає сумніви в їх достовірності. Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно з статтею 1282 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України. Відповідно до статті 1281 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц ( провадження № 14-53цс18). Згідно статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] . Дані щодо повідомлення відповідачем АТ КБ «Приватбанк» про смерть матері матеріали справи не містять. Однак, звертаючись до суду з позовом Банк надає копію свідоцтва про смерть [PERSON] , не зазначаючи при цьому ким вона надана Банку та коли. Так само, Банк не зазначає про те, коли їм стало відомо про смерть позичальника. Враховуючи пояснення відповідача, яка пояснювала що через день після смерті матері Банк повідомили про її смерть, аналізуючи викладене у позові і відсутність належних доказів на підтвердження коли саме Банк дізнався про смерть позичальника та прийняття спадщини її дочкою [PERSON] , а також розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини позивачем не надано, що є його процесуальним обов`язком, суд вважає, що встановлені обставини свідчать про те, що Банк починаючи з 16 грудня 2016 року пропустив, встановлений статтею 1281 ЦК України строк для пред`явлення вимог до спадкоємця, а відтак дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Посилання позивачем на те, що претензія кредитора Банком була направлена до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори у строки, встановлені статтею 1281 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки претензія направлена до нотаріальної контори 02 квітня 2018 року не була прийнята та повернута, а 19 червня 2018 року отримана банком, через неналежне оформлення необхідних документів відповідно до Закону України «Про нотаріат». Що стосується дійсного розміру вимог кредитора, то слід врахувати наступне. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, заборгованість 12\~192,18 грн. нарахована станом на 29.01.2020 року та складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту. З виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається що станом на 01 грудня 2016 року заборгованість за кредитом складала 368,00 грн., а станом на 26.12.2016 330,81 грн. Тобто, станом на дату смерті позичальника [INFO] , борг становив 368,00 грн. 30.11.2019, 03.12.2019, 03.01.2020 і 07.07.2020 здійснено погашення заборгованості на загальну суму 647,00 грн. Проаналізувавши викладене та, з огляду на те, що заборгованість наявна на день смерті позичальника у розмірі 368,00 грн. повернута, на думку суду, відсутні підстави вважати наявним розмір заявлених в позові вимог банку за кредитним договором. Твердження позивача про наявність боргу позичальника у більшому розмірі не підтверджена належними та допустимими доказами. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Підсумовуючи викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем позовні вимоги жодним чином не доведені та не обґрунтовані, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити в повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed