Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

02 червня 2016 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] із позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, по якому просив визнати за ним право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що право користування зазначеним приміщенням отримав зі згоди основного квартиронаймача [PERSON], яка в 2012 році померла, однак він продовжував користуватись вказаною квартирою та сплачувати комунальні послуги, вважає, що користується квартирою правомірно, що стало підставою для звернення позивачем до суду. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши доводи, думку та пояснення учасників судового розгляду, допитавши сторін, ознайомившись з матеріалами справи, наданими доказами, вважає позов, таким що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. У\~статті 11 ЦПК України\~зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статей\~58,59 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставин справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Водночас,\~статтею 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 201/1000 квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради 22 грудня 2011 року та зареєстрованого за №6347213. З позовної заяви вбачається, що позивач при обґрунтуванні позовних вимог виходив з положень ст.ст. 61,64 ЖК Української РСР. Так, згідно ст.\~64,\~65 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням. Відповідно до п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2\~зі змінами, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була\~письмова згода\~на це всіх членів сім'ї наймача, чи\~прописані\~вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення\~постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем\~спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Між тим, матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] є членом сім'ї колишнього наймача квартири [PERSON] Також матеріали справи не містять доказів, на підтвердження, що позивачем дотримано встановлений порядок при його вселенні, та була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача. Також суд критично ставиться до посилань позивача що саме він оплачував житлово-комунальні послуги, оскільки з копій квитанцій долучених до матеріалів справи не вбачається ким саме вони сплачувались. Посилання позивача на його постійне проживання в квартирі до смерті наймача за її згодою не підтверджено належними та допустимими доказами, що в свою чергу, не давало суду підстав для задоволення вимоги про визнання права користування жилим приміщенням. Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повно і всебічно зясував обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні, вирішив справу згідно із законом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони є рівними учасниками судового розгляду та згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст.60 \~ЦПК України, \~доказування \~не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON].

Outcome: dismissed