Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

03 серпня 2020 року заявник [PERSON] та її представник - адвокат Савченко О.М. звернулися до суду із заявою, уточнивши вимоги, востаннє в судовому засіданні 07 жовтня 2020 року, просять суд: встановити факт перебування [PERSON] на утриманні годувальника - її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] - по день його смерті. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, офіційно зареєстрованому 26 квітня 1991 року Відділом записів актів цивільного стану Саксаганського районного виконкому м. Кривого Рогу, актовий запис №368. Увесь час після реєстрації шлюбу вони проживали разом однією сім`є за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали єдиний бюджет. У шлюбі в них народився син [PERSON] [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Після його смерті [PERSON] звернулася до Відділу з питань перерахунків пенсій Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою щодо переведення її на пенсію у зв`язку зі смертю годувальника - за померлого чоловіка [PERSON] , однак отримала відмову з огляду на те, що подружжя було зареєстроване за різними адресами, а тому для встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні рекомендовано звернутись до суду. Зазначила, що вона проживала однією сім`єю з [PERSON] до дня його смерті за однією адресою: [ADDRESS] , на момент смерті чоловіка досягла пенсійного віку, тобто була непрацездатною особою, не працювала та перебувала на його утриманні, оскільки її пенсія за віком, яку вона отримує з 24 липня 2017 року, була значно меншою, аніж пенсія [PERSON] . Інших джерел доходів заявник не мала та не має. Відтак, пенсія чоловіка була основним джерелом доходу їх сім`ї та засобом для існування. Метою встановлення факту її перебування на утриманні померлого годувальника для заявника є вирішення питання переходу на пенсію по втраті годувальника згідно зі ст.ст.37, 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року заяву прийнято до розгляду з відкриттям окремого провадження. В ході розгляду справи: ухвалою суду від 14 вересня 2020 року задоволено клопотання заявника та її представника про витребування доказів; ухвалами суду від 14 вересня 2020 року та від 07 жовтня 2020 року (постановленою на місці) задоволено клопотання заявника та її представника про виклик свідків. Інших заяв, клопотань не заявлено. Інші процесуальні дії по справі судом не вчинялись. Присутні в судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник - адвокат Савченко О.М. пред`явлені вимоги підтримали в уточненій редакції, просили їх задовольнити з підстав, зазначених в заяві та встановити факт перебування [PERSON] , [INFO] , що народилася в м. Жданов Донецької області, на утриманні її чоловіка - [PERSON] , [INFO] , по день його смерті - [INFO] . Правом на участь в судовому засіданні представник заінтересованої особи-1 - [PERSON] не скористалась, подавши клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заперечень проти задоволення заяви в частині встановлення факту перебування заявниці на утриманні чоловіка не навела, однак зауважила про безпідставність заявлення вимог в частині деталізації «перебування на утриманні не менше 5 років». Заінтересована особа-2 [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення вимог [PERSON] , підтвердивши обставини, викладені в заяві. Пояснив, що [PERSON] - його мати, а померлий [PERSON] - його рідний батько. За життя батька мати перебувала на його утриманні. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він є рідним братом [PERSON] , померлого [INFO] . Заявник [PERSON] - дружина його брата, стосунки з нею нормальні, знайомі з часу, коли брат з нею одружився. Жили [PERSON] та [PERSON] разом весь час їх шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Їх сім`ю забезпечував [PERSON] , який практично весь час до дня смерті працював та отримував пенсію. Як йому відомо, бюджет в їх сім`ї був спільний. [PERSON] отримує пенсію, однак вона є мінімальною, приблизно до 3 000 грн., а тим паче в розрізі з цінами, які зараз є на ринку. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що з сім`єю [PERSON] та [PERSON] знайомий, раніше проживав з ними по сусідству, перебували в дружніх стосунках. Йому відомо, що [PERSON] весь час перебувала на утриманні чоловіка [PERSON] , який працював та отримував пенсію, повністю матеріально забезпечуючи їх сім`ю. Пенсія [PERSON] була істотно більшою у порівнянні з пенсію [PERSON] . Наразі йому відомо, що [PERSON] помер, а пенсії [PERSON] ледь вистачає на існування. Як показала допитана судом в якості свідка [PERSON] , з [PERSON] вона знайома, перебували в дружніх стосунках. Їй відомо, що до смерті [PERSON] вона перебувала на його утриманні, оскільки чоловік за життя мав більший дохід в порівнянні з її мінімальною пенсією, працював на заводі. Весь час протягом їх шлюбно-сімейних стосунків вони проживали разом, сім`ю забезпечував [PERSON] . Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення учасників справи, враховуючи позицію заінтересованої особи-1, покази свідків, надавши оцінку наявним доказам в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , що народилася в м. Жданов Донецької області, перебувала в шлюбі з [PERSON] , [INFO] , з 26 квітня 1991 року, офіційно зареєстрованому Відділом РАЦС Саксаганського РВК м. Кривого Рогу, актовий запис №368, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26 квітня 1991 року (а.с.9). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.30) - заінтересована особа-2 по справі. [INFO] [PERSON] помер, свідченням чому є свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] від 11 березня 2020 року (а.с.10). Як слідує з акта з місця проживання, засвідченого ТОВ «Житлосервіс-КР» від 26 травня 2020 року (а.с.11), [PERSON] проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де й значилась зареєстрованою. [PERSON] був зареєстрований за іншою адресою. Вказані обставини також підтвердили допитані судом в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо. На момент смерті [PERSON] , заявник перебувала на обліку в Криворізькому центральному об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримувала пенсію за віком в середньомісячному розмірі 2920 грн. 79 коп. (відповідно до даних довідки про розмір пенсії за період з 01 березня 2019 року по 01 березня 2020 року, а.с.29). У свою чергу, [PERSON] також перебував на обліку в Криворізькому центральному об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримував пенсію за віком в середньомісячному розмірі 9395 грн. 12 коп. (відповідно до даних витребуваної судом довідки про розмір пенсії за період з 01 січня 2019 року по 01 березня 2020 року, а.с.58). Судовим розглядом також встановлено, що після смерті чоловіка [PERSON] звернулася до Відділу з питань перерахунків пенсій Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою щодо переведення її на пенсію у зв`язку зі смертю годувальника - за померлого чоловіка [PERSON] , однак отримала відмову (а.с.12-15) у зв`язку з відсутністю доказів перебування її на утриманні померлого годувальника, оскільки на момент смерті [PERSON] значився зареєстрований окремо від неї за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, єдиною підставою відмови в розгляді питання призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника стала відсутність документального підтвердження факту перебування [PERSON] на утриманні годувальника - чоловіка [PERSON] з огляду на відмінність адрес їх зареєстрованого місця проживання, що стало причиною її звернення до суду із заявою про встановлення такого факту в судовому порядку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст.293, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, яка кореспондується з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні (п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України). У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зі змісту вказаної статті вбачається, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18. Як слідує з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до ч.2, ч.4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 36 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у ч. 2 ст. 32 цього Закону - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону. З системного аналізу норм цивільного законодавства слідує, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] не була працездатною, оскільки є пенсіонером, середній розмір її пенсії за віком на час смерті чоловіка [PERSON] складав 2920 грн. 79 коп., тоді як середньомісячний розмір пенсії її чоловіка - 9395 грн. 12 коп., що суттєво перевищує доходи заявника та свідчить про те, що дохід чоловіка становив більшу частину доходу їх сім`ї, з якого він забезпечував себе та свою дружину. Відтак, дохід [PERSON] був для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Вказані обставини також підтверджуються показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен з яких зазначав, що матеріально [PERSON] залежала від чоловіка, а після його смерті опинилась в скрутному матеріальному становищі з огляду на мінімальний розмір її пенсії. З огляду на зазначене, встановивши, що допомога, яка надавалась померлим чоловіком своїй дружині [PERSON] , була для неї хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, доведеність таких обставин обсягом наявних доказів, суд поза розумним сумнівом дійшов висновку про можливість задоволення пред`явлених вимог. Приходячи до такого висновку суд зауважує, що відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] за постійним місцем проживання його з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не може бути доказом того, що вони не проживали разом, а [PERSON] не перебувала на його утриманні, оскільки згідно ст.ст.2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.29 ЦК України реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. На цьому також акцентує увагу Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17. Відповідно до п.2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», рішення суду про встановлення факту перебування особи на утриманні померлого годувальника надає заявниці право на звернення до органів пенсійного фонду щодо вирішення питання призначення пенсії по втраті годувальника згідно ст.ст.37,38 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, суд зауважує, що саме по собі рішення суду про встановлення факту перебування особи на утриманні померлого годувальника ніяким чином не визначає для органів пенсійного фонду імперативний припис чи обов`язок в призначенні таких виплат. Питання призначення таких виплат вирішується окремо органами пенсійного фонду в межах його компетенції та відповідно до вимог закону за результатом розгляду документів, поданих заявником, а у випадку виникнення спору - такий спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки органи ПФУ є суб`єктами владних повноважень, наділені владними управлінськими функціями. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч.7 ст.294 ЦПК України, п.51 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved