Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

03 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. Позовна заява вмотивована тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], у якому зареєстрована відповідачка, яка з 2014 року за місцем реєстрації не мешкає. Просить суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю квартирою №146 у будинку №19 по вул. Б.Краматорський у м. Краматорську Донецької області; визнати відповідачку такою, що втратила право користування зазначеною квартирою. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 27.09.2018 року по справі відкрите спрощене позовне провадження та відповідачу надано строк для подання відзиву на позов. Відповідач своїм процесуальним правом не скористався та відзив на позов не подав. Справа розглянута судом у відповідності до ч. ч. 3,5 ст.279 ЦПК України без проведення судового засідання та повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, так як від сторін не надійшло клопотань про інше. За таких обставин розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження, відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України. Всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, - ВСТАНОВИВ: На підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2012, посвідченого державним нотаріусом [PERSON], [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки КП «СЕЗ» від 22.08.2018 у квартирі [ADDRESS] зареєстровано\~двоє осіб,\~а саме:\~позивач по\~справі та [PERSON] відповідач по справі. Статтею 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Конституційний суд України у своєму рішенні №5-рп/99 від 03.06.1999р. у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім'ї» зазначив, що ЖК України, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. Відтак суд вважає, що відповідач по справі є членом сімї позивача. Отже, виходячи з приписів ч.1 ст.405 ЦК України у відповідачки виникло право користування квартирою, яка належить на праві власності [PERSON], з тих підстав, що вона є членом її сімї і яка постійно мешкала разом із нею до червня 2016 року. Частиною 2 ст.406 ЦК України встановлено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Спеціальною підставою припинення права членів сімї власника житла на користування цим житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є відсутність члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що між сторонами була досягнута домовленість про встановлення інших умов втрати [PERSON] права на проживання у квартирі позивача, а ні ж її відсутність без поважних причин понад один рік. З акту від 22.08.2018 суд вбачає, що відповідачка зареєстрована за адресою: [INFO], але не проживає у ній з червня 2016 року. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено повністю, судові витрати покладаються на відповідача. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією, а відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved