Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

02.11.2020 р. адвокат Сидоренко І.О. звернулася до суду з даним позовом. Посилається на те, що [PERSON] є співвласницею квартири (1/5 частка), розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] , виданого Управлінням жилого-комунального господарства 17 червня 2008 року та, право власності на яку зареєстровано КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 24.07.2008 року, номер запису: 16413 в книзі: 120, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19671654 від 25.07.2008 року. Іншими співвласниками даної квартири (в рівних частках - по 1/5) є члени сім`ї позивачки: [PERSON] (донька позивачки); [PERSON] (донька позивачки); [PERSON] (онука позивачки); [PERSON] (мама позивачки). На підставі розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації № 207 від 20.05.2016 року «Про перейменування топонімічних назв, демонтаж меморіальних дощок та зображень комуністичної символіки у місті Полтаві» вулицю Фрунзе перейменова на вулицю Європейську (п. 90 додатку 1 до розпорядження). У квартирі позивачки за адресою: [ADDRESS] , 28 грудня 2019 року було зареєстровано на той момент її зятя - чоловіка [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується довідкою КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради № 1603 від 21.09.2020 року. Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2020 року по справі № 554/5125/20, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 23.10.2020 року. Фактично реєстрація місця проживання відповідачеві була необхідна для оформлення права на проживання в Україні, оскільки він являється громадянином Іраку, і для отримання посвідки на тимчасове проживання. Насправді ж, як було зазначено вище, за місцем реєстрації відповідач не проживає і ніколи не проживав, його особистих речей в помешканні немає, що підтверджують сусіди. Фактичне місце проживання відповідача ані позивачці, ані членам її сім`ї, не відоме, відтак, вирішити питання зняття відповідача з реєстрації в добровільному порядку вони позбавлені можливості, через що позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених майнових прав. Прохала визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] . 13.11.2020 р. судом відкрито спрощене позовне провадження по справі. Адвокат Сидоренко І.О. надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, суд про причину своєї неявки не повідомив. Відзив на адресу суду від нього не надходив. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Третя особа- представник Департаменту з питань реєстрації в судове не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлені належним чином. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних в матеріалах доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає , що позов підлягає до задоволення. Встановлено, що [PERSON] є співвласницею квартири (1/5 частка), розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] , виданого Управлінням жилого-комунального господарства 17 червня 2008 року та, право власності на яку зареєстровано КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 24.07.2008 року, номер запису: 16413 в книзі: 120, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19671654 від 25.07.2008 року Іншими співвласниками даної квартири (в рівних частках - по 1/5) є члени сім`ї позивачки: [PERSON] (донька позивачки); [PERSON] (донька позивачки); [PERSON] (онука позивачки); [PERSON] (мама позивачки). На підставі розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації № 207 від 20.05.2016 року «Про перейменування топонімічних назв, демонтаж меморіальних дощок та зображень комуністичної символіки у місті Полтаві» вулицю Фрунзе перейменова на вулицю Європейську (п. 90 додатку 1 до розпорядження). У квартирі позивачки за адресою: [ADDRESS] , 28 грудня 2019 року було зареєстровано на той момент її зятя - чоловіка [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується довідкою КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради № 1603 від 21.09.2020 року. Однак, фактично за місцем реєстрації [PERSON] ніколи не проживав, що підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] в акті про не проживання, засвідченому начальником КП «ЖЕО № 2» Ландарем О.М. 29.09.2020 року. Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2020 року по справі № 554/5125/20, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 23.10.2020 року. Відтак, припинилася правова підстава реєстрації відповідача у вказаному помешканні, оскільки родинні зв`язки із співвласницею припинені, інших домовленостей між учасниками спору щодо права на користування даною квартирою, не існує. Фактично реєстрація місця проживання відповідачеві була необхідна для оформлення права на проживання в Україні, оскільки він являється громадянином Іраку, і для отримання посвідки на тимчасове проживання. За місцем реєстрації відповідач не проживає і ніколи не проживав, його особистих речей в помешканні немає. Фактичне місце проживання відповідача ані позивачці, ані членам її сім`ї, не відоме, відтак, вирішити питання зняття відповідача з реєстрації в добровільному порядку вони позбавлені можливості, через що позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених майнових прав. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2020 року у справі № 554/5128/20 провадження № 2/554/1678/2020 позбавлено батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню доньки, станом здоров`я та її життям не цікавиться. Згідно з нормами ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР, до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 цього кодексу, а саме: дружина, їх діти і батьки. Тож, відповідач не являються членом сім`ї позивачки чи інших співвласників квартири, в якій зареєстровано місце його проживання, ані в розумінні сімейного, ані житлового законодавства. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення осіб у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто, сервітутне право. Згідно з ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Оскільки [PERSON] за місцем реєстрації не проживає і ніколи не проживав, хоча зареєстрований з 28.12.2019 року, а реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає позивачці в оформленні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, право на яке визначається на підставі доходів та факту працевлаштування всіх зареєстрованих осіб у житловому помешканні, тож, відповідач, який не являються членом сім`ї ані позивачки, ані інших співвласників квартири, добровільно не проживає за адресою: [ADDRESS] , втратив право на користування житлом, внаслідок його відсутності без поважних причин протягом тривалого терміну. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання, згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи є фіксацією фактичного місця її проживання. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З викладеного слідує, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Враховуючи те, що відповідач - [PERSON] за місцем реєстрації ніколи не проживав, при цьому, не являється членом сім`ї співвласників житла, оплату за проживання не здійснює, ніяких заходів по збереженню житла за собою не вживав і не вживає, суд приходить до висновку, що права позивача - [PERSON] як власника вказаного нерухомого майна є порушеними відповідачем, підлягають захисту, тому позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved