Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

03 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням . Ухвалою суду від 12 жовтня 2018 року було відкрите провадження у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, в своїй заяві просив суд розглядати справу без його участі, позов підтримує, просив суд задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, була належним чином повідомлена про місце, дату і час проведення засідання, в звязку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. В обґрунтування вимог, позивач [PERSON] посилався на те, що на праві власності йому належить будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. 2-га Набережна, будинок 99. Право власності на будинок підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння), виданим 27 жовтня 1989 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради, право власності зареєстроване в БТІ 30.11.1989 року у реєстровій книзі за № 12709-78. Позивач зазначив, що в будинку з 13.07.2010 року зареєстрована колишня дружина його сина [PERSON] [PERSON], яка фактично з квітня 2017 року в будинку не проживає, житловим приміщенням не користується. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний 10 жовтня 2017 року. [PERSON] зазначив в заяві, що на підставі вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідач [PERSON] може бути визнана такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. Позивач [PERSON] посилався також на те, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації його прав як власника житла, в звязку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст. 316, 317, 391, 405 ЦК України, просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. 2-га Набережна, будинок 99. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. 2-га Набережна, будинок 99, що підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння), виданим 27 жовтня 1989 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради, право власності зареєстроване в БТІ 30.11.1989 року у реєстровій книзі за № 12709-78. Судом встановлено, що з 13.07.2010 року в спірному житловому приміщенні зареєстрована [PERSON], колишня дружина сина позивача - [PERSON]. У відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року, шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підстав статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Згідно приписів статті 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. Судом встановлено, що з квітня 2017 року відповідач [PERSON] в будинку не проживає, житловим приміщенням не користується, що підтверджується актом від 06.06.2018 р., складеним комісією за участю голови квартального комітету. На підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, не надала суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджають їй користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог частини 2 статті 405 ЦК України вона може бути визнаною такою, що втратила право користування спірним житлом, в звязку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 704,80грн. В звязку з вищенаведеним,

Outcome: approved