Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

04.06.2014 року позивач [PERSON] звернувся до Пролетарського районного суду м. Донецька з позовом до відповідача Пролетарської районної у м. Донецьку ради про визнання права власності. Відповідно до уточнених позовних вимог, позивач є сином [PERSON] На підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 1956 року [PERSON] належав будинок [ADDRESS], на сьогоднішній день це [ADDRESS]. Договір зареєстрований нотаріусом 3-ї Сталінської нотаріальної контори, по реєстру № 15370. 18.07.1974 року з висновку про реєстрацію домоволодіння вбачається, що [PERSON] на підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу купив будинок під літ. А-1, а в 1973 році побудував будинок під літ. Б-1 без дозволу для свого сина, тобто для позивача. Будинок підлягав реєстрації на праві приватної власності, на розгляд виконкому. Згідно рішення виконкому Пролетарської районної ради депутатів м. Донецька № 2/51 від 29 січня 1975 року про оформлення документу про право приватної власності на будинок літ. Б-1 по [ADDRESS] вирішено оформити документ про право власності на будинок літ. Б-1 за вищевказаною адресою та зареєструвати його на загальних підставах за позивачем. З рішення виконавчого комітету Пролетарської районної у м. Донецьку ради № 188 від 10.04.1985 року вбачається, що було вирішено затвердити ідеальні долі співвласників по [ADDRESS] в м. Донецьку та оформити право власності [PERSON] на 37/100 частини домоволодіння, а на позивача - 67/100. Дане рішення не було зареєстроване в установленому порядку. Рішенням Пролетарського районного суду м .Донецька від 24.12.2013 року за позивачем в порядку спадкування було визнано право власності на 37/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. Іншу частину домоволодіння, яка фактично належить позивачу, він отримати не має можливості, оскільки відсутня можливість надати документи, які вимагає державний реєстратор. Земельна ділянка залишена в загальному користуванні співвласників, нова адреса не надається. На підставі викладеного, позивач просить визнати за ним право власності на 63/100 частини домоволодіння № 5, розташованого за адресою: [ADDRESS], яке складається з житлового будинку під літ.Б-1, прибудови під літ.б, сараю під літ.В, убиральні під літ.Ж, сараю під літ.З, гаражу під літ.И, оглядової ями під літ.и, сараю під літ.Л, душу під літ.М, огородження під №3-5, тротуару під літ.І. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Пролетарської районної у м. Донецьку ради до судового засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства України (а.с.37). Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 30.12.1956 року, який було посвідчено нотаріусом 3-ї Сталінської нотаріальної контори, по реєстру № 15370, [PERSON] належав будинок [ADDRESS]. Згідно довідки КП БТІ м. Донецька від 09.09.2013 року на підставі зазначеного договору купівлі-продажу на праві власності за [PERSON] був зареєстрований будинок за адресою: [ADDRESS] ( раніше [ADDRESS]) (а.с.9,12). З рішення Виконавчого комітету Пролетарської районної ради депутатів трудящихся м. Донецька від 29.01.1975 року № 2/51 вбачається, що [PERSON] у 1956 році по договору купівлі-продажу купив будинок літ.А-1 житловою площею 13,50 кв.м.. У 1973 році побудував для свого сина без відповідного дозволу будинок літ. Б-1 з житловою площею 32,70 кв.м. враховуючи те, що будинок під літ.Б-1 побудований без належного оформлення документів, вважається самостійно побудованим та підлягає оформленню відповідно до ст.. 105 ЦК УРСР, тому виконавчий комітет вирішив оформити документ про право власності на будинок під літ.Б-1 по [ADDRESS] та зареєструвати на загальних підставах за [PERSON].(а.с.11). З рішення Виконавчого комітету Пролетарської районної ради депутатів трудящихся м. Донецька від 10.04.1985 року № 188 вбачається, що у домоволодінні [ADDRESS] було визначено наступні ідеальні долі та прийнято рішення про оформлення свідоцтва про право власності: [PERSON] на 37/100 часток домоволодіння, та [PERSON] на 63/100 часток домоволодіння.(а.с.10). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] власниками є [PERSON] - 37/100 частки, [PERSON] - 63/100 частки. З експлікації приміщень до плану житлового будинку садибного типу будинок під літ. Б-1 має загальну площу 72,0 кв.м., в тому числі 32,4 кв.м. житлової площі. Домоволодіння за вище вказаною адресою складається з житлового будинку під літ.Б-1, прибудови під літ.б, сараю під літ.В, убиральні під літ.Ж, сараю під літ.З, гаражу під літ.И, оглядової ями під літ.и, сараю під літ.Л, душу під літ.М, огородження під №3-5, тротуару під літ.І. (а.с.15-22) Відповідно до положень ст.100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час будівництва будинку та отримання дозволу від Виконавчого комітету позивачем [PERSON] на оформлення свідоцтва про право власності на домоволодіння, громадяни могли мати у власності житловий будинок. А саме ст. 100 ЦК Української РСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути зокрема і жилий будинок. Набуття права власності [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], здійснювалось у період дії норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Зазначеною постановою встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням Держбудом .На виконання цієї постанови місцеві органи влади розробили та затвердили, за погодженням Держбудом, Положення про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів недержавної власності, державними технічними комісіями. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Відповідно до п.16 додатку № 1 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та погодженої Заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року (в редакції, чинній на час завершення будівництва), реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу провадилася бюро технічної інвентаризації на підставі свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.. Про реєстрацію спірного будинку за [PERSON] свідчить рішення виконкому Пролетарської районної ради народних депутатів про затвердження ідеальних часток від 10.04.1985 року та рішенням № 2/51 від 29.01.1975 року про оформлення документу про право приватної власності на будинок Б-1 по [ADDRESS] у м. Донецьку, а також технічний паспорт, в якому зазначено, що спірне домоволодіння належить позивачу у розмірі 63/100, відповідно до інвентаризаційної справи 4/2027. Таким чином, суд має всі підстави для визнання за позивачем право власності на домоволодіння з господарськими прибудовами за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного, ст.ст. 100,101,105 ЦК УРСР, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р.,

Outcome: approved