Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

04 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька до Російської Федерації, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет, Королівства Таїланд, Чорногорії, Республіки Польща з 01 січня 2018 року по 01 січня 2019р., а саме: з 01 січня 2018р. по 31 січня 2018р. до Російської Федерації, з 01 лютого 2018р. по 31 березня 2018р. до Королівства Таїланд з можливим транзитом через Російську Федерацію, з 01 квітня 2018р. по 30 квітня 2018р. до Арабської Республіки Єгипет, з 01 травня 2018р. по 31 травня 2018р. до Чорногорії з можливим транзитом через Російську Федерацію, з 01 червня 2018р. по 31 серпня 2018р. до Російської Федерації, з 01 вересня 2018 року по 30 вересня 2018р. до Турецької Республіки, з 01 грудня 2018р. по 31 грудня 2018р. до Республіки Польща, з 01 жовтня 2018р. по 30 жовтня 2018р. до Російської Федерації (а.с.32-34) . В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням останніх уточнень, позивач посилається на те, що 27 грудня 2013 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб. До укладення шлюбу, а саме [INFO] року, у неї та відповідача народився син - [PERSON]. Вже тривалий час, майже два роки, вони проживають окремо. Їй невідоме фактичне місце проживання відповідача. Дитина проживає разом з нею, вона самостійно несе усі витрати по утриманню сина. Вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину [PERSON] задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Вона неодноразово дзвонила відповідачу, а також намагалася зв'язатися з відповідачем за допомогою поштового зв'язку з проханням надати дозвіл на виїзд сина за кордон, але ні в усному, ні в письмовому вигляді відповіді не отримала. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2017р. по справі відкрито провадження та призначено до розгляду (а.с.18). 14 листопада 2017 року до участі у справі залучено третю особу Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, яка не заявляє самостійних вимог. 17 листопада 2017 року та 05 грудня 2017р. позивач уточнила позовні вимоги (а.с.25-27, 32-34). Ухвалою суду від 26 грудня 2017 року постановлено розглянути цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька в заочному порядку (а.с.39). Від третьої особи Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради надійшла заява з проханням розглядати справу за їх відсутності та ухвалити рішення з урахуванням найкращого забезпечення інтересів дитини (а.с.36-38). Відповідач [PERSON] не використав своє право бути присутнім у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України. Вислухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що 27 грудня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 27 грудня 2013 року, актовий запис (а.с.10). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 квітня 2010 року, актовий запис № 211 (а.с.11). Позивач [PERSON] письмово зверталася до відповідача [PERSON] з проханням надати згоду на тимчасовий виїзд за кордон з метою туризму та відпочинку сину [PERSON], про що свідчать листи та поштові відправлення (а.с.12-14). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню В силу ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа не може бути видворена з обраного нею місця перебування, доступ до якого не заборонений законом. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров'я людей. Частиною 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 Конвенції «Про права дитини»). При розгляді справ про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків необхідно виходити з положень Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ « Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 із змінами, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року та в редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724 , якими передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків. У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного із батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995р. з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Згідно ст.18 цих Правил оформлення паспорта чи проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. На теперішній час позивач має намір поїхати разом із дитиною за кордон для відпочинку та оздоровлення дитини її фізичного, духовного та морального розвитку, але без нотаріально посвідченої згоди на те батька малолітнього сина, позивач це зробити не може. Відповідач добровільно відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд сина за кордон, а тому суд вважає за необхідне в інтересах дитини задовольнити позов. Судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] року за межі України для тимчасового перебування.

Outcome: approved