Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

02 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив виселити [PERSON], [PERSON] з будинку № 81-А в пров. Ізюмського м. Дніпропетровська без надання їм іншого жилого приміщення. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 04 липня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння № 81-А, розташованого по пров. Ізюмському у м. Дніпропетровську. Згідно з договором [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв зазначене домоволодіння у власність. На момент укладання договору, домоволодіння в цілому належало [PERSON], так як він отримав його у спадок. Після смерті спадкодавця спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках були [PERSON], та [PERSON], яка на час смерті спадкодавця проживала разом з ним та була зареєстрована у спірному домоволодінні. Після відкриття спадщини [PERSON], яка мала своє власне житло, відмовилась від своєї частки у спадщині на користь [PERSON], за що отримала від останнього грошові кошти у розмірі ? вартості будинку. Однак, відповідачка на сьогоднішній день залишається зареєстрованою у вищезазначеному домоволодінні, хоча згідно умов договору вона повинна була до 01.08.2014 року знятися з реєстрації. Крім того, всупереч умовам угоди, вона також зареєструвала у зазначеному домоволодінні свою дочку [PERSON] Оскільки, позивач на даний час є власником домоволодіння, а відповідачі ніколи не були й не є членами його сімї, то він вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог заперечувала, та просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог заперечувала, та просила у задоволенні позову відмовити. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 червня 2006 року, посвідченого держаним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 4-1449, [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Дніпропетровську, пров. Ізюмський, 81-а. Зі згоди [PERSON] у спірному домоволодінні були зареєстровані та залишилися проживати відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] 04 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння № 81-А по провулку Ізюмському у м. Дніпропетровську, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вищезазначений будинок належить [PERSON]. На момент укладання договору купівлі-продажу у домоволодінні № 81-А по провулку Ізюмському у м. Дніпропетровську, були зареєстровані громадянки [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до пункту 3 вищезазначеного договору, продавець зобовязується у строк до 01 серпня 2014 року звільнити домоволодіння та зняти з реєстрації всіх осіб, що зареєстровані за адресою домоволодіння, що відчужується. Однак, до теперішнього часу [PERSON] та [PERSON] залишаються зареєстрованими та проживають у будинку, у звязку з чим позивач не може належним чином розпоряджатися та користуватися належним йому на праві власності майном. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового приміщення також визначені\~ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом даних правових норм право члена сімї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сімї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим житлом. Таким чином, право члена сімї власника житлового будинку на користування ним є похідним від права самого власника. У випадку зміни власника житла чине законодавство не передбачає перехід прав і обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї і колишнього власника. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи той факт що відповідачі по справі були вселені в спірний будинок зі згоди попереднього власника вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житлом з моменту зміни власника житлового будинку, а їх проживання позбавляють нового власника - позивача по справі можливості користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності нерухомим майном. Тому, суд вважає за необхідне, усунути перешкоди [PERSON] у користуванні належним нерухомим майном, а саме: домоволодінням № 81-А по провулку Ізюмському у м. Дніпропетровську та виселити [PERSON] та [PERSON] зі спірного домоволодіння. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути сплачений за подачу позову судовий збір у рівних частках по 121 грн. 80 коп. з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved