Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

04.06.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд відкрити провадження у справі. Визнати недостовірними такими, що не відповідають дійсності, порушуючи її права свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію ствердження [PERSON] щодо підробки його підпису на протоколі загальних зборів засновників ТОВ «Пульсар 92» від 10 вересня 2014 року. Визнати ствердження [PERSON] про підробку його підпису наклепом. Зобовязати [PERSON] принести їй вибачення засобами поштового звязку. Про прийняте рішення повідомити. В обґрунтування поданого позову [PERSON] зазначає, що за заявою [PERSON] від 29 жовтня 2014 року відкрите кримінальне провадження № 12014220480005889 за ч. 1 ст. 358 КК України щодо протиправних дій директора ТОВ «Пульсар 92» [PERSON], яка шляхом підробки документів розтратила грошові кошти та майно розташоване за адресою: м. Харків, вул. Котлова, 168. В позовній заяві, яка подана до господарського суду Харківської області, [PERSON] стверджує про підробку його підпису саме [PERSON] на протоколі загальних зборів засновників ТОВ «Пульсар 92» від 10 вересня 2014 року. Висновком від 18 грудня 2014 року почеркознавчого експертного дослідження № 13864 підтверджено, що підписи виконані особисто [PERSON]. При розгляді справи Господарським судом Харківської області за позовом ТОВ «Пульсар 92» від 10 грудня 2014 року, представник ТОВ «Пульсар 92» та [PERSON] визнали належність підпису [PERSON] на протоколі загальних зборів учасників від 10 вересня 2014 року ТОВ «Пульсар 92». Поширення [PERSON] неправдивої інформації принижує її честь, гідність та ділову репутацію як жінки юриста, економіста, інженера (має три вищих освіти), матері двох синів та громадянки України. Поширення неправдивих відомостей відповідачем спричинило їй моральну шкоду, оскільки на даний момент вона знаходиться під впливом психологічного та морального тиску, що призводить до вимушених змін у її життєвих та службових стосунках. Весь цей час вона відчуває біль, гнів та обурення за те, що відповідач вважає за можливе поширювати неправдиву інформацію щодо неї. Фактично вона стала заручником його недобросовісного ставлення. Ті почуття, які вона відчувала протягом тривалого періоду, негативно позначилися на повсякденному житті. І всі ці негативні емоції вона переживає з кожним днем гостріше. 12.09.2016 року до суду надійшла заява [PERSON] в порядку ч. 2 ст. 31 ЦПК України щодо збільшення позовних вимог, в якій вона просить прийняти заяву та задовольнити. Зобовязати [PERSON] зупинити зловживання своїм правом щодо повідомлення та поширення інформації стосовно неї [PERSON] щодо підробки документів стосовно ТОВ «Пульсар 92», код за ЄДРПОУ 14076449. Призначити [PERSON] експертизу з метою встановлення його психічного стану. Направити до органів опіки повідомлення щодо [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позов на тих підставах, що в ньому викладені. В судовому засіданні відповідач [PERSON] вимоги позову не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову. Він пояснив, що дійсно підписував текст протоколів загальних зборів засновників ТОВ «Пульсар 92» від 10.09.2014 р., але він не читав текст цих протоколів, йому [PERSON] вказувала де підписувати, він там підписував. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Протоколом № 12/2014 загальних зборів засновників товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар 92» від 10 вересня 2014 року дозволено директору ТОВ «Пульсар 92» [PERSON] укладати угоди вартістю понад 30000 доларів США, одноголосно проголосували засновники ТОВ «Пульсар 92» [PERSON] та [PERSON], протокол підписаний [PERSON], як головою зборів та [PERSON], як секретарем зборів. Протоколом № 12/2014 загальних зборів засновників товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар 92» від 10 вересня 2014 року дозволено директору ТОВ «Пульсар 92» [PERSON] укладати угоди вартістю понад 30000 доларів США, запропоновано здійснити продаж основних засобів, а саме: обладнання та механоскладального корпусу за адресою: м. Харків, вул. Котлова, 168, одноголосно проголосували засновники ТОВ «Пульсар 92» [PERSON] та [PERSON], протокол підписаний [PERSON], як головою зборів та [PERSON], як секретарем зборів. 29.10.2014 р. [PERSON], [INFO], подана заява до Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області щодо протиправних дій директора ТОВ [PERSON], яка шляхом підробки документів розтратила кошти на майно ТОВ, розташованого по вул. Котлова, 168 за період з 08.08.2014 р. по 27.10.2014 р., дана заява зареєстрована 05.11.2014 р. в ЄРДР № 12014220480005889 за ч. 1 ст. 358 КК України. 10 грудня 2014 р. представником позивача ТОВ «Пульсар 92» за довіреністю [PERSON] поданий позов до господарського суду Харківської області про визнання недійсним договору купівлі продажу. На другому аркуші першого абзацу позовної заяви зазначено: «Після ознайомлення з протоколом загальних зборів учасників від 10.09.2014 р. фінансовим директором ТОВ «Пульсар 92» [PERSON] встановлено факт підробки його підпису директором [PERSON] Ю.» Підставою для визнання недійсним договору купівлі продажу від 07.10.2014 р., укладеного між ТОВ «Пульсар 92» та ТОВ «Геронтісса і К» зазначено, що [PERSON] не була наділена необхідними повноваженнями та мала заінтересованість (одночасно була посадовою особою ТОВ «Пульсар 92» та єдиним учасником ТОВ «Геронтісса і К», який був покупцем за договором), про яку учасників ТОВ «Пульсар 92» не повідомила. У висновку почеркознавчого експертного дослідження Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. [PERSON] № 13864 за заявою від 09.12.2014 р. [PERSON], складеного 18.12.2014 р. судовим експертом [PERSON] зазначається, що підписи від імені [PERSON] в протоколі № 12/2014 від 10.09.2014 р. «Загальних зборів ТОВ «Пульсар 92» в рядку «голова зборів [PERSON]» виконані [PERSON]; в протоколі № 12/2014 від 10.09.2014 р. «Загальних зборів ТОВ «Пульсар 92» в рядку «голова зборів [PERSON]» виконані [PERSON]. Рішенням господарського суду Харківської області від 10 квітня 2015 р. по справі № 922/5747/14 (головуючий суддя Хотенець П. В.) позов товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар 92» задоволений частково. Вирішено визнати недійсним договір купівлі продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 26а-:-26с в літ. «В'-1», загальною площею 852,3 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Котлова, 168, укладений 07 жовтня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Пульсар 92» (61017, м. Харків, вул. Лозівська, буд. 5, кімната 26, код ЄДРПОУ 14076449) та товариством з обмеженою відповідальністю «Геронтісса і К» (61115, м. Харків, проїзд Орловський 2-й, буд. 3, код ЄДРПОУ 39231024), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1108. Вирішено визнати за товариством з обмеженою відповідальністю «Пульсар 92» (61017, м. Харків, вул. Лозівська, буд. 5, кімната 26, код ЄДРПОУ 14076449) право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 26а-:-26с в літ. «В'-1», загальною площею 852,3 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Котлова, 168. Вирішено стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Геронтісса і К» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар 92» 5506,50 грн. судового збору. В решті заявлених позовних вимог провадження у справі припинено. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON], задоволений частково. Вирішено визнати недійсним рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар 92» від 10 вересня 2014 року, оформлене протоколом № 12/2014 від 10 вересня 2014 року. Вирішено стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар 92» на користь [PERSON] 609,00 грн. судового збору. В решті позову відмовлено. В обґрунтування прийнятого рішення господарський суд Харківської області по справі № 922/5747/14 послався на наступне: «… судом встановлено порушення вимог частини 5 статті 61 Закону України «Про господарські товариства» та пункту 14.7., пункту 14.11., пункту 14.15 статті 14 статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар 92», а саме учаснику [PERSON] не було направлено рекомендованим листом з описом вкладення повідомлення про призначення на 10 вересня 2014 року загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар 92» із зазначенням часу та місця проведення зборів учасників, а також проекту порядку денного, у звязку з чим він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах, чим порушено його право на участь в управлінні товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар 92» при прийнятті рішення про відчуження нерухомого майна, належного товариству. Вказане є самостійною підставою для визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар 92», оформленого протоколом № 12/2014 від 10 вересня 2014 року.» «… суд приходить до висновку, що у [PERSON] при укладенні спірного договору купівлі продажу нежитлових приміщень мала місце зацікавленість. Оскільки [PERSON] була одночасно представником (керівником) позивача (ТОВ «Пульсар 92») та єдиним учасником товариства з обмеженою відповідальністю «Геронтісса і К», у суду є всі підстави вважати, що спірний правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною (частина 1 статті 232 Цивільного кодексу України). Зазначене також є самостійною підставою для визнання спірного договору недійсним.» Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16 червня 2015 року по справі № 922/5747/14, рішення господарського суду Харківської області від 10.04.2015 року залишено без змін. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02.07.2015 р. (головуючий суддя Сватіков А. В.) по справі № 642/3305/15 Ц, номер провадження 2/642/1022/15 позовна заява [PERSON] до ТОВ ««Пульсар 92» про захист особистих немайнових прав: честі, гідності та ділової репутації задоволена. Вирішено визнати такими, що не відповідають дійсності, порушуючи права, свободи, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], твердження у позовній заяві від 10 грудня 2014 року ТОВ «Пульсар 92» щодо підробки [PERSON] підпису [PERSON] на протоколі загальних зборів засновників ТОВ «Пульсар 92» від 10 вересня 2014 року. Вирішено визнати наклепом ствердження у позовній заяві ТОВ «Пульсар 92» від 10 грудня 2014 року, а саме: «встановлено факт підробки підпису [PERSON] на протоколі загальних зборів учасників ТОВ «Пульсар 92» Ульяницькою Лілією Юріївною». Вирішено стягнути з ТОВ «Пульсар 92» на користь [PERSON] витрати за проведення дослідження у Харківському науково дослідному інституті судових експертиз ім. засл. проф. [PERSON] в сумі 6216 (шість тисяч двісті шістнадцять) грн. 00 коп. Вирішено стягнути з ТОВ «Пульсар 92» на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. В подальшому заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02.07.2015 р. (головуючий суддя Сватіков А. В.) по справі № 642/3305/15 Ц, номер провадження 2/642/1022/15 було скасовано ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10.08.2015 р., номер провадження 2 П/642/60/15. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 25.08.2015 р. (головуючий суддя Сватіков А. В.) по справі № 642/3305/15 Ц, номер провадження 2/642/2015/15 прийнята відмова [PERSON] від заявлених позовних вимог до ТОВ «Пульсар 92» про захист честі, гідності, та ділової репутації. Провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Пульсар 92» про захист честі, гідності, та ділової репутації закрито. Постановою старшого слідчого СВ Дзержинського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області майора міліції [PERSON] від 15 липня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015220480000866 від 14 липня 2015 року закрито у звязку з встановленням відсутності в діях [PERSON], [INFO], складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України. Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкіна В. М. від 15.01.2016 року по справі № 638/5/16 К, номер провадження 1 КС/638/116/16 скарга [PERSON] на дії старшого слідчого Дзержинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області [PERSON] щодо закриття кримінального провадження № 12015220480000866 від 14.02.2015 року задоволена. Постанова старшого слідчого Дзержинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області [PERSON] від 15.07.2015 року щодо закриття кримінального провадження № 12015220480000866 від 14.02.2015 року у звязку з встановленням відсутності в діях [PERSON], [INFO], складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 1 статті 383 Кримінального кодексу України скасована. Відповідно до Конституції України та ст. ст. 270, 275, 297 ЦК України фізична особа має право як на повагу до гідності та честі, так і право на захист свого особистого немайнового права. У ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (п. 1 ст. 17). В ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. А в силу ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Таким чином, кожному громадянину гарантовано право за судовий захист особистих немайнових прав, які визнаються в державі найвищою соціальною цінністю та підлягають захисту у порядку, визначеному ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України. Як зазначає позивач [PERSON] в своїй позовній заяві, [PERSON] розповсюдив щодо неї недостовірну інформацію в позовній заяві ТОВ «Пульсар 92» від 10.12.2014 р., поданій до господарського суду Харківської області, в якій [PERSON] стверджує про підробку його підпису саме [PERSON] на протоколі загальних зборів засновників ТОВ «Пульсар 92» від 10 вересня 2014 року. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до абзацу 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою предявленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657 XII ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Аналізуючи зібрані докази по справі, суд приходить до наступного висновку: ні в первісній позовній заяві, яка подана суду 04.06.2015 р., ні в заяві про збільшення позовних вимог, яка подана суду 12.09.2016 р., позивач [PERSON] не зазначає, коли саме і яким чином відповідач [PERSON] поширив щодо неї недостовірну інформацію. Із тексту первісного позову [PERSON] вбачається, що [PERSON] поширив щодо неї недостовірну інформацію в позовній заяві від 10.12.2014 р., поданій до господарського суду Харківської області, за наслідками якої було винесено рішення господарського суду Харківської області від 10.04.2015 р. по справі № 922/5747/14, це наступна інформація: «Після ознайомлення з протоколом загальних зборів учасників від 10.09.2014 р. фінансовим директором ТОВ «Пульсар 92» [PERSON] встановлено факт підробки його підпису директором [PERSON] Ю.» Факт підробки підпису [PERSON] саме [PERSON] спростовується висновком почеркознавчого експертного дослідження Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. [PERSON] № 13864 від 18.12.2014 р., виконаного судовим експертом [PERSON], особистими поясненнями [PERSON], які він надав під час розгляду даної справи та поясненнями його представника під час розгляду справи № 922/5747/14 в господарському суді Харківської області. Тобто інформація, викладена в позовній заяві від 10.12.2014 р., поданій до господарського суду: «Після ознайомлення з протоколом загальних зборів учасників від 10.09.2014 р. фінансовим директором ТОВ «Пульсар 92» [PERSON] встановлено факт підробки його підпису директором [PERSON] Ю.» є неправдивою, тобто такої, яка не відповідає дійсності, оскільки ця інформація не була підставою предявленого позову і не стосувалася його предмета, не була доказом у справі № 922/5747/14, а так само не була предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Але слід зазначити, що ця інформація була поширена представником ТОВ «Пульсар 92» за довіреністю [PERSON], оскільки позовна заява підписана саме ним, а не [PERSON], тому відсутні підстави вважати, що дану неправдиву інформацію поширив саме [PERSON] [PERSON] скористалася своїм правом та звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ «Пульсар 92» про захист честі, гідності та ділової репутації, справа № 642/3305/15 Ц, провадження у справі було закрито у звязку з відмовою позивача [PERSON] від позову, у звязку з примиренням з [PERSON] Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8 рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. В рішенні Конституційного Суду України (справа про поширення відомостей), справа № 8 рп/2003 від 10 квітня 2003 року зазначається, що Конституційний Суд України вважає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Також позивач [PERSON] зазначає в своєму позові, що [PERSON] поширив щодо неї недостовірну інформацію про підробку нею документів ТОВ «Пульсар 92», у звязку з чим засновникам вказаного підприємства [PERSON] та [PERSON] завдано матеріальну шкоду, дана інформація стала підставою для порушення кримінального провадження внесеного до ЄРДР 05.11.2014 р. № 12014220480005889 за ч. 1 ст. 358 КК України. На даний час кримінальне провадження № 12014220480005889 за ч. 1 ст. 358 КК України ще не розглянуте по суті, під час розслідування кримінального провадження не встановлено, що [PERSON] надав завідомо неправдиві відомості про вчинений злочин, що для звернення [PERSON] до правоохоронних органів не було жодних підстав, тобто заявлені [PERSON] з цих підстав позовні вимоги є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню. За ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Оскільки фактично [PERSON] не поширював недостовірну інформацію стосовно [PERSON], то в розумінні положень ч. 4 ст. 277 ЦК України він не повинен приносити вибачення [PERSON] засобами поштового звязку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту субєктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 та ст. 277 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Позовні вимоги позивача про зобовязання [PERSON] зупинити зловживання своїм правом щодо повідомлення та поширення інформації стосовно неї [PERSON] щодо підробки документів стосовно ТОВ «Пульсар 92», не передбачено діючим законодавством в якості способу судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 3, 21, 28, 32 Конституції України; рішення Конституційного Суду України (справа про поширення відомостей) № 8 рп/2003 від 10 квітня 2003 року; Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657 XII; Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674 VI; Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»; ст. ст. 15, 16, 270, 275, 277, 297 ЦК України,

Outcome: dismissed