Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

04.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом, третя особа - [PERSON]. 13.01.2014 року [PERSON] подав уточнений позов до Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області про встановлення факту проживання та визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом, треті особи - [PERSON], а 17.02.2014 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено [PERSON]. В своїх позовній заяві [PERSON] зазначив, що [INFO] померла його мама [PERSON] у Харківській області Зміївського району у с. Лиман. Мати була зареєстрована за адресою [ADDRESS], починаючи з 26.07.1986 року і по день смерті. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], який належав померлій на підставі права власності. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, остання заповідала у власність своєму синові [PERSON], який є єдиним спадкоємцем, проживав разом з матір'ю, здійснював догляд за нею, та прийняв спадщину у встановленому законом порядку, що відповідає вимогам ст. 1268 ЦК України. Інших спадкоємців за заповітом або таких, які мають право на обов'язкову частку - немає. [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], в той час, коли його мати була зареєстрована в будинку [ADDRESS], однак, фактично це одне домоволодіння, а [ADDRESS] - лише літня кухня до домоволодіння [ADDRESS]. Тобто, дані будинки розташовані на одній території, яке має спільну територію, будинки не ізольовані один від одного, огороджені спільним парканом, реального розподілу чи договору конкретного користування земельними ділянками не проводилося, господарські будівлі та будинки були спільним володінням і знаходилися у загальному користуванні [PERSON] та померлої [PERSON] За весь час їх постійного спільного проживання єдиною сім'єю склався фактичний порядок користування і володіння нерухомістю, який існував роками. [PERSON] фактично постійно, безвиїзно, спільно проживав разом з мамою єдиною сім'єю в період з 1975 року і до самої її смерті, не влаштував особистого життя, не створив свою власну сім'ю, вони спільно обробляли земельну ділянку, на якій вирощували овочі для спільного користування, користувалися одним і тим же робочим інвентарем, речами побутового користування та домашнього побуту, мали спільний сімейний бюджет. Овочі, які збиралися із земельної ділянки зберігалися в спільному льохові. Також, у дворі розташований один колодязь питної води. Крім того, у спільному користуванні були такі речі: холодильник, газова плита, котел для опалення, шафа для одягу та інше. В будинках існує єдина система енергопостачання та газопостачання. [PERSON] до теперішнього часу володіє та користується вказаним житловим будинком та несе обов'язки щодо його утримання в належному стані. При зверненні позивача до Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області, до спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, йому було роз'яснено, що оскільки на момент смерті він проживав разом із матір'ю, то спадщина ним вже фактично прийнята, тобто він зможе оформити спадщину і після шести місяців. Крім того, [PERSON] зазначив, що ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області Овдієнко В.В. від 05.09.2013 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, третя особа - Зміївська державна нотаріальна контора Харківської області. Отже, [PERSON] змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів, оскільки [PERSON] затіяла судовий спір, викрала правовстановлюючі документи на спадковий будинок, а також заповіт від імені спадкодавця на ім'я позивача, чим створює останньому перешкоди та труднощі в оформленні спадщини. На підставі наведеного [PERSON] просив встановити факт його постійного проживання разом з мамою [PERSON], яка померла [INFO] на час відкриття спадщини. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] матері [PERSON] на спадкове майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] на задоволенні позову наполягали, посилаючись на обставини, викладені в ньому, просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, до суду надійшов лист Лиманського сільського голови Бутка О.В., яким він повідомив, що будь-яких заперечень проти позовних вимог [PERSON] Лиманська сільська рада Зміївського району Харківської області не має, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, справу просив розглядати за відсутності представника Лиманської сільської ради. Третя особа - [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечували, вважали його незаконним. [PERSON] вказувала на те, що на даний час вона проживає в м. Чугуїв, однак, до жовтня 2012 року вона проживала разом із позивачем та його матір'ю (бабуся [PERSON]) - [PERSON] в с. Лиман Зміївського району Харківської області. [PERSON] та померла бабуся проживали за різними адресами - [PERSON] - у будинку [ADDRESS], а [PERSON] та [PERSON] - у будинку [ADDRESS]. Будинки відокремлені між собою забором. Отже, позивач фактично не приймав спадщини. Заповіт, про який зазначає [PERSON], [PERSON] не брала, навпаки, зверталася до правоохоронних органів з приводу аморального способу життя [PERSON] Таким чином, [PERSON] та її представник [PERSON] вважали за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні його позову в повному обсязі. Крім того, третьою особою було заяву про застосування строку позовною давності, вказуючи на те, що [PERSON] померла у [INFO], тоді як [PERSON] звернувся до суду лише у 2013 році, майже через 7 років, тобто, після спливу строку позовної давності. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги [PERSON] є незаконними, посилаючись на те, що позивач проживав окремо від своєї матері - [PERSON], яка проживала разом із [PERSON], оскільки в одному дворі розташовані два будинки. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: З копії Свідоцтва про народження, серія [NUMBER], вбачається, що батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 36 /а.с. 8/. [INFO] [PERSON] померла - копія Свідоцтва про смерть, серія [NUMBER], актовий запис № 66 /а.с. 12/. З матеріалів справи, а саме копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], копії довідки КП «Зміївське БТІ» від 27.09.2013 року, копії Свідоцтва про право на спадщину від 23.04.1983 року, копій реєстраційних посвідчені БТІ та копії Договору дарування від 10.03.1984 року, а також копії інвентаризаційної справи, вбачається, що будинок [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Лиманської селищної ради народних депутатів 21.05.1985 року (1/3 частина), Свідоцтва про право на спадщину, виданого Готвальдівською ДНК 01.08.1986 року р-р № 2305 (1/3 частина) та Свідоцтва про право на спадщину, виданого Готвальдівською ДНК 01.08.1986 року р-р № 2307 (1/3 частина); житловий будинок [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Готвальдівською ДНК 29.04.1983 року р-р № 1032 (1/2 частина) та Договору дарування, посвідченого виконкомом Лиманської селищної ради народних депутатів 10.03.1984 року, р-р № 50 (1/2 частина) /а.с. 23-25, 26, 30, 31-33, 96-126/. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, остання заповідала у власність своєму синові [PERSON], який є єдиним спадкоємцем /а.с. 13, 14, 46/. Таким, чином, позивач [PERSON] є сином померлої [INFO] [PERSON], яка за життя була власницею житлового будинку [ADDRESS], і який остання заповідала позивачу. Спірним є питання щодо різних адрес проживання позивача та його матері, оскільки як зазначалося вище та слідує з копій Довідок від 16.09.2013 року № 861 та № 862, виданих Лиманською сільською радою Зміївського району Харківської області, [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS], а [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] /а.с. 15, 16/. Однак, судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаних у судовому засіданні, а також протоколом виїзного засідання, що житлові будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] - це фактично одне домоволодіння, а [ADDRESS] - лише літня кухня до домоволодіння [ADDRESS]. Тобто, дані будинки розташовані на одній території, яке має спільну територію, будинки не ізольовані один від одного, огороджені спільним парканом, реального розподілу та роздільне користування земельними ділянками не проводилося, господарські будівлі та будинки є спільним володінням і знаходяться у загальному користуванні [PERSON] та знаходилися у користуванні померлої [PERSON] За весь час їх постійного спільного проживання єдиною сім'єю склався фактичний порядок користування і володіння нерухомістю, який існував роками. [PERSON] фактично постійно, безвиїзно, спільно проживав разом з мамою єдиною сім'єю в період з 1975 року і до самої її смерті, вони спільно обробляли земельну ділянку, на якій вирощували овочі для спільного користування, користувалися одним і тим же робочим інвентарем, речами побутового користування та домашнього побуту, мали спільний сімейний бюджет. Овочі, які збиралися із земельної ділянки зберігалися в спільному льохові. Також, у дворі розташований один колодязь питної води. Крім того, у спільному користуванні були такі речі: холодильник, газова плита, котел для опалення, шафа для одягу та інше. В будинках існує єдина система енергопостачання та газопостачання. [PERSON] до теперішнього часу володіє та користується вказаним житловим будинком та несе обов'язки щодо його утримання в належному стані /а.с. 28, 29, 181-183/. Представник відповідача Гунько Л.М. також підтвердила зазначений вище факт та вказувала, що [PERSON] та його мати [PERSON] фактично постійно проживали разом за адресою [ADDRESS], але, документально в одному подвір'ї знаходиться ще й будинок [ADDRESS]. Позивач все життя мешкав разом із матір'ю, допомагав їй, доглядав за нею та утримував майно. Представник відповідача позитивно характеризувала [PERSON] Також, Гунько Л.М. не заперечувала проти того, що деякий час за цією ж адресою проживала і [PERSON] Крім того, [PERSON] звертався до Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області, до спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, з метою отримання Свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, де йому було роз'яснено, що оскільки на момент смерті він проживав разом із матір'ю, то спадщина ним вже фактично прийнята, тобто він зможе оформити спадщину і після шести місяців. Листами Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області підтверджується даний факт, а також повідомляється, що після смерті [PERSON] ніхто не отримував Свідоцтва про право на спадщину і, окрім, позивача, до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини із відповідними заявами - не звертався /а.с. 17-18, 19-20, 21, 22 44, 70-71/. Відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З огляду на вищевикладене, суд вбачає підстави для задоволення позову [PERSON] в частині встановлення факту та можливість встановити факт постійного проживання позивача разом з його матір'ю [PERSON], яка померла [INFO], на час відкриття спадщини. Таким чином, твердження третіх осіб [PERSON] та [PERSON] щодо проживання [PERSON] за різними адресами з матір'ю [PERSON] не знайшли свого підтвердження та спростовуються вказаними вище доказами, в той же час, ані [PERSON], ані [PERSON], в порушення ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, не надали інших доказів, які б доводили протилежне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має труднощі в оформленні спадщини після смерті матері [PERSON], оскільки, як зазначає позивач, [PERSON] чинить йому труднощі. Так, з матеріалів справи вбачається та не заперечувалося учасниками процесу, [PERSON] зверталася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, третя особа - Зміївська державна нотаріальна контора Харківської області, який перебував в провадженні судді Зміївського районного суду Харківської області Овдієнка В.В. та був задоволений /а.с. 9, 158-160/. У зв'язку з протиправними діями [PERSON], [PERSON] звертався до правоохоронних органів, а саме до начальника Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області /а.с. 45/. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, судом встановлений факт постійно проживання [PERSON] разом із його матір'ю [PERSON], яка померла [INFO], останній на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS], остання заповіла дане майно своєму синові [PERSON], який в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, крім того, інші спадкоємці за законом або за заповітом - відсутні, однак, враховуючи, що щодо спадкового майна наявний спір, позивач позбавлений можливості оформити своє право на спадщину, отже, суд вбачає підстави для задоволення позову та визнання права власності за [PERSON], в порядку спадкування за заповітом, на вищевказаний будинок. Посилання [PERSON] на те, що вона також проживала разом із [PERSON] на момент смерті останньої, а, відповідно, має право на спадщину, не приймаються судом до уваги, оскільки, вона є племінницею померлої, мати [PERSON] - [PERSON], яка є сестрою [PERSON], спадщину не приймала та на неї не претендує. Крім того, [PERSON] заповідала все своє майно своєму синові [PERSON] Також, суд не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON] щодо застосування строку позовної давності, так як [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт, [PERSON], в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадщину прийняв, чинним законодавством України для спадкоємця, який прийняв спадщину, обмежуючого строку для її юридичного оформлення не встановлено. До вересня 2013 року жодних претензій щодо цивільного права чи інтересу щодо спадкового майна від інших осіб не надходило. Тобто, жодна особа не оспарювала законних спадкових прав чи інтересів [PERSON], тому у нього була відсутня необхідність звертатися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу стосовно спадкового майна після померлої матері. Лише в вересні 2013 року він отримав позовну заяву [PERSON] з доданими документами та ухвалу суду від 05.09.2013 року про відкриття провадження у цивільній справі, тобто, має місце спір, а [PERSON] оспорює законні права [PERSON] та має намір усунути його від спадкування, щоб в подальшому заволодіти спадковим майном, у зв'язку з чим останній також був змушений звернутися до суду. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного праву чи інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, для [PERSON] строк позовної давності розпочався в вересні 2013 року, коли він довідався про позов [PERSON] На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved