Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

03.11.2016р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ПАТ «Актабанк» до [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 0862518403/Т/973804 від 25.12.2013р. станом на 14.04.2016р. у розмірі 82\~070 грн. 33 коп., яка складається зі строкової заборгованості по кредиту 33\~003 грн. 56 коп., простроченої заборгованості по кредиту 17\~998 грн. 20 коп., строкової заборгованості по відсоткам 0грн.46коп., простроченої заборгованості за відсотками - 8 грн. 01коп., простроченої комісії за обслуговування кредиту 25\~810 грн. 10 коп. та штрафу - 5 250 грн. 15.03.2017р. по справі було постановлено заочне рішення суду про задоволення позовних вимог позивача (а.с. №40-41). 29.10.2018р. ухвалою суду (під головуванням судді Федоріщева С.С.) було замінено первісного позивача (стягувача) з ПАТ Актабанк на правонаступника - ТОВ ФК Європейська агенція з повернення боргів (а.с № 66-68). 11.10.2019р. до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Казанцева С.В. (діє на підставі ордера № 1005975 від 11.10.2019р. - а.с.№ 76,77) про перегляд заочного рішення (а.с. №73-75). 16.10.2019р. до суду надійшла уточнена заява представника відповідача - адвоката Казанцева С.В. про перегляд заочного рішення (а.с. №84-86). 13.11.2019р. до суду надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення представника ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Кочерги І.Л. (діє на підставі довіреності від 28.11.2018р. (а.с. №95). Ухвалою суду від 21.11.2019р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 15.03.2017р. по цивільній справі №201/15300/16-ц задоволено, заочне рішення суду від 15.03.2017р. скасовано, відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. № 103). 12.12.2019р. до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача - адвоката Казанцева С.В., в якому представник зазначив, що із заявленими позовними вимогами відповідач не погоджується, вважає, що сума заборгованості за кредитним договором розрахована позивачем неправильно, оскільки до загальної суми заборгованості включено суму простроченої комісії за обслуговування кредиту у розмірі 25 810грн.10коп., яку як посилається позивач, відповідач зобов`язаний був сплачувати відповідно до п.\~2.1.2 кредитного договору, однак, із зазначеним неможливо погодитись, оскільки положення кредитного договору в частині обов`язку внесення плати за обслуговування кредиту є нікчемними виходячи з положень Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а тому сума простроченої комісії за обслуговування кредиту у розмірі 25\~810грн.10коп. нарахована позивачем неправомірно. Крім того, позивач неправомірно включив до розрахунку заборгованості відсотки за договором кредиту, штрафи за період з 15.01.2015р. по 14.04.2016р., оскільки 15.01.2015р. Національний банк України прийняв рішення про відкликання банківської ліцензії та відкриття ліквідаційної процедури ПАТ\~«Актабанк» і з цього моменту позивач втратив право на здійснення банківської діяльності. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Дослідивши надані сторонами докази, встановлено наступне. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 25.12.2013р. між ПАТ «Актабанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0862518403/Т/973804 на споживчі потреби, згідно з умовами п.2.1 якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 60 000 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, комісії, в обумовлені цим договором строки (а.с. № 8 9). Відповідно до п. 2.1.1 договору процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 0,01% річних та включається в суму щомісячного платежу. У відповідності до п. 2.1.3 цього договору погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісій за супроводження кредиту здійснюється позичальником щомісячно, починаючи з місяця наступним за місяцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 2\~440 грн. 26 коп. (щомісячний платіж, який включає в себе частину заборгованості за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом, комісію за супроводження кредиту) та з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 24.12.2018р. Відповідно до п.3.3 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно у валюті наданого кредиту на суму фактичної заборгованості за кожен календарний день, за методом «факт/360/де факт це фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, а «360» - умовна кількість днів у році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. У відповідності до п. 3.4 кредитного договору, сплата процентів здійснюється щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, у валюті наданого кредиту не пізніше 15 числа (включно) кожного, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Згідно п.3.4.2 кредитного договору сплата процентів здійснюється у строки/терміни, зазначені в п. 3.4. цього договору, у відповідності до п.п. 2.1.4 цього договору. Згідно з п. 4.3.4 кредитного договору позичальник зобов`язався погасити банку в повному обсязі кредит в строк, встановлений в п.п. 2.1.3 цього договору; також згідно з п. 4.3.5 сплачувати банку проценти та комісії в строки, встановлені в п.п. 2.1.3 цього договору. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі надавши кошти позичальнику, що підтверджується випискою по особовим рахункам від 25.12.2013р. (а.с. № 10). Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На підставі договору відступлення прав вимоги №2, укладеного 23.03.2018р. між ПАТ «Актабанк» та\~ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», до позивача перейшло право грошової вимоги (право вимоги) до боржників зазначених у Додатку №1 (а.с. №51). Відповідно до Витягу з Додатку № 1 до Договору №2 про відступлення права вимоги від 23.03.2018р, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором 0862518403/Т/973804\~ від 25.12.2013р. на загальну суму 76 831 грн. (а.с. №52). \~Відповідно до\~ч.1\~ст.514,\~ч.1\~ст.516\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Наданий позивачем розрахунок заборгованості за тілом кредиту повністю узгоджується із матеріалами справи та відповідачем не спростований, доказів того, що після відступлення права вимоги відповідачем здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором суду не надано, а тому вважаю, що позивачем належними доказами підтверджено заявлені позовні вимоги в частині заборгованості за тілом кредиту і ці вимоги підлягають задоволенню. Перевіряючи доводи відповідача про те, що умова кредитного договору щодо сплати позичальником щомісячної комісії за супроводження кредиту не відповідає вимогам законодавства України, а саме супроводження кредиту не є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», встановлено наступне. Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до ч.8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011р. 15-рп/2011 визначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007р. № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016р. у справі № 6-1746цс16. Згідно п.2.1.2 кредитного договору позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту у розмірі 1 440 грн., що розраховується як 2,40 % від суми кредиту вказаного в п.2.1 цього договору та включається в суму щомісячного платежу. Відповідно до п.3.5 кредитного договору нарахування комісій за супроводження кредиту здійснюється щомісячно в останній банківський день місяця, починаючи з місяця надання кредиту, на повну суму кредиту, наданого позичальнику, незалежно від фактичної від кількості днів користування кредитом в поточному місяці. Сплата комісії здійснюється щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, у валюті кредиту не пізніше 15 числа кожного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Із врахуванням наведених правових норм встановлено, що передбачена пунктом 2.1.2 кредитного договору щомісячна комісія за супроводження кредиту в розмірі 1 400 грн., що становить 2,40% від суми кредиту, вказаного в п.2.1.цього договору та включається в суму платежу, є незаконною, як така що не відповідає вимогам законодавства. Крім того, в самому кредитному договорі не зазначено, які саме послуги банком надаються споживачу за супроводження кредиту. Отже, нарахування банком комісії за послуги, що супроводжують кредит є незаконним, а тому позовні вимоги в цій частині стягнення заборгованості по комісії задоволенню не підлягають. З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України № 19 від 15.01.2015р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Актабанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації банку. Процедуру щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульовано Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює ці правовідносини. Згідно з пунктом 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Відповідно ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Нормами ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Положеннями ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Отже, враховуючи, що на час звернення з даними позовними вимогами до суду у банку було розпочато процедуру ліквідації, правовідносини регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» . Відповідно ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. Тобто, прямої норми заборони нарахування відсотків після відкликання у банку ліцензії закону не встановлено, а передбачено лише право припинити їх нарахування у визначених статтею випадках. Посилання відповідача на ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою передбачено, що нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку, не приймається до уваги, оскільки зазначеною нормою регулюються інші правовідносини, а саме - договорами банківського вкладу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відкликання ліцензії жодним чином не перешкоджає нараховувати заборгованість на момент здійснення такого розрахунку, оскільки відносини між банком та клієнтом регулюються виключно на договірних відносинах та нормах встановлених чинним законодавством. Щодо позовних вимог про стягнення суми штрафу в сумі 5 250грн., суд вважає, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню виходячи з наступного. У відповідності до п.5.1 кредитного договору, у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу/частини щомісячного платежу банк має право вимагати від клієнта сплати штрафу у розмірі 350 грн. за кожний прострочений щомісячний платіж або його частину на строк більше 5 календарних днів при простроченого щомісячного платежу більш 15 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Згідно наданого розрахунку (а.с. №7) розрахунок суми штрафу здійснено за період з 31.10.2014р. по 02.12.2015р. в сумі 5 250грн., за відповідний період відповідач допустив прострочення строків погашення щомісячного платежу з повернення кредиту, відповідне вбачається з розрахунку заборгованості по тілу кредиту (а.с. № 6) і наявність такого порушення не спростована відповідачем, а отже виходячи з положень п.5.1. кредитного договору з відповідача на користь кредитора підлягає стягненню сума штрафу в розмірі 5 250 грн. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» підлягає заборгованість № 0862518403/Т/973804 від 25.12.2013р. станом на 14.04.2016р. у розмірі 56 260грн.23коп., яка складається з заборгованості по кредиту 33 003 грн.56коп., простроченої заборгованості по кредиту 17\~998грн.20коп., заборгованості по відсоткам 0,46 грн., простроченої заборгованості по відсоткам 8грн.91коп.; штрафу по кредиту 5 250 грн. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у розмірі 944грн.64коп. (56 260грн.23коп. х 1378грн. : 82\~070 грн. 33 коп. = 944грн.64коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial