overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

02 червня 2015р. позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 19365,10 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 26 січня 2012 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір, згідно умов якого відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязалось надати [PERSON] кредит в сумі 8000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умови договору порушені позичальником [PERSON], зобовязання не виконується, кредит не повертається, чим завдано матеріальної шкоди Банку. В звязку з чим позивач змушений звернутися до суду. В судове засідання представник позивача не зявився, однак подав суду заяву в якій справу просив слухати без його участі, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, та пояснив, що не сплачує кредит у звязку з важким матеріальним становищем. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачів, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 26 січня 2012 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір, згідно умов якого відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязалось надати [PERSON] кредит в сумі 8000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Прийняті на себе зобовязання ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало, перерахувавши в повному обсязі кошти відповідачу [PERSON] Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Відповідно до ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, у разі відсутності домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав, суми кредиту не повернув, відсотків не сплатив. Станом на 02.06.2015 р. заборгованість за наданий кредит та заборгованість по відсотках становить 19365,10 з них 7522,47 грн. заборгованість по кредиту, 8957,54 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 1486,75 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 898,34 грн. штраф (процентна складова) Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Крім того з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати, сплачені при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

02 червня 2016 р. [PERSON] (далі позивач) звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 03 жовтня 2015 р. перебуває із відповідачем у шлюбі зареєстрованому у Самарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 356. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини у сторін фактично припинені з січня 2016 року, оскільки втрачено взаєморозуміння та спільні погляди на сімейне та шлюбне життя. Сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Спільно нажите майно відсутнє. В судове засідання позивач не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена\~\~належним чином, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності та наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторони, які не з'явилась до суду. Судом встановлено, що 03 жовтня 2015 року сторони зареєстрували шлюб в Самарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 356. Відповідно до частини другої\~статті 104 Сімейного кодексу України,шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини другої\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам\~\~одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зiбранi по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача, суд вважає, що шлюб мiж сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони припинили подружні стосунки з січня 2016 року. Задовольняючи позов, суд враховує, що позивач\~\~має категоричне небажання подальшого спільного життя з відповідачем, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслiдок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

02 червня 2016 р. [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 03 жовтня 2015 р. перебуває із відповідачем у шлюбі зареєстрованому у Самарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 356. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини у сторін фактично припинені з січня 2016 року, оскільки втрачено взаєморозуміння та спільні погляди на сімейне та шлюбне життя. Сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Спільно нажите майно відсутнє. В судове засідання позивач не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності та наполягала на задоволенні позовних вимог.Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, погодився розірвати шлюб з позивачем. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторони, які не з'явилась до суду. Судом встановлено, що 03 жовтня 2015 року сторони зареєстрували шлюб в Самарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 356. Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зiбранi по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача, суд вважає, що шлюб мiж сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони припинили подружні стосунки з січня 2016 року. Задовольняючи позов, суд враховує, що позивач має категоричне небажання подальшого спільного життя з відповідачем, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслiдок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Після розірвання шлюбу у відповідності до вимог частини 8 статті 235 Цивільного процесуального кодексу України позивачу залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу - «Козинко».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

02 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду с позовною заявою, уточненою в подальшому, до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання дитини, де зазначає, що з відповідачем по справі перебуває шлюбі з 19 лютого 1999 року. Від подружніх стосунків мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.02.2014 року з нього стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] на користь відповідача [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Він є інвалідом ІІ групи а тому аліменти стягуються з його пенсії по інвалідності. На даний час суттєво змінились обставини, за яких виносилось рішення про стягнення аліментів. З жовтня 2014 року син [PERSON] мешкає з ним та знаходиться на його утриманні. Просить припинити стягнення аліментів на користь [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] змінені позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON], змінені позовні вимоги визнала, пояснила, що дійсно син проживає з відповідачем, а вона добровільно надає допомогу на його утримання. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають шлюбі з 19 лютого 1999 року. Від подружніх стосунків мають сина [PERSON], [INFO]. З 2013 року сторони спільно не проживають. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.02.2014 року з [PERSON] В»ячеславовича стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] на користь відповідача [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Згідно довідки про склад сім»ї [PERSON] з 2015 року проживає з батьком [PERSON] В»ячеславовичем, що визнається сторонами у справі. (а.с.7) За змістом ст.ст. 179-181 СК України\~аліменти на утримання неповнолітньої дитини сплачуються тому з батьків, з яким мешкає дитина, та який виконує обов'язки із утримування дитини і повинні використовуватися за цільовим призначенням. \~\~Згідно з ч. 2\~ст. 188 СК України\~батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Оскільки судом встановлено, що неповнолітня дитина\~[PERSON] проживає з жовтня 2014 року з батьком та перебуває на його повному матеріальному утриманні, а тому відпали законні підстави для примусового стягнення з батька на користь матері, з якою дитина припинила проживати, аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає за необхідне припинити їх стягнення. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України судовий збір суд стягує з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

02 червня 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вимоги обгрунтовує тим, що 11 серпня 2015 року з відповідачем [PERSON] уклали договір позики, згідно якого вона передала відповідачу 3000 грн. Вказану суму відповідач зобов'язувався повернути в термін до 31 серпня 2015 року, про що [PERSON] написав розписку. Вона зверталась до відповідача з вимогою повернути гроші, проте [PERSON] борг не повернув, ухиляється від виконання взятого на себе зобов'язання. Просить стягнути з відповідача в свою користь заборгованість за договором позики в сумі 3000 грн., а також сплачений судовий збір. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує щодо їх задоволення. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд позов задовольняє і стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 3000 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З огляду на вказане положення, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] в користь позивача понесених нею витрат по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с.1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

02 червня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що вона, [PERSON], [INFO], дійсно постійно проживала із своїм батьком, спадкодавцем [PERSON] на день відкриття спадщини, на день смерті свого батька [INFO] року в [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року помер її батько - [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять земельні ділянки на території Боромиківської сільської ради. Стверджує, що вона постійно проживала зі своїм батьком з 2007 року (після смерті своєї матері - його дружини) і на день його смерті [INFO] року, а тому вважала, що їй не потрібно подавати заяву про прийняття спадщини відповідно до ст. 1269, 1270 ЦК України і не звернулась до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини. Пояснює, що після закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріусом було відмовлено у видачі останнього у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином згідно приписів ст. 74 ЦПК України. Через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу у відсутність сторін, що не з'явились, на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], який є батьком [PERSON], помер [INFO] року (а.с. 10, 13). Згідно довідки Виконкому Боромиківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 18 травня 2016 року № 03-22/283 [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] і разом з ним проживала дочка [PERSON], [INFO], без реєстрації (а.с. 19). Даний факт має для заявниці юридичне значення, оскільки породжує право на спадкування і не може бути встановлений в іншому порядку крім як в судовому. На підставі викладеного, суд визнає за необхідне встановити факт, що [PERSON], [INFO], постійно проживала із своїм батьком, спадкодавцем [PERSON] на день відкриття спадщини, на день смерті свого батька [INFO] року в [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

02 червня 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обгрунтування позову посилається на те, що за час перебуванні з відповідачем у шлюбі у них народилися двоє дітей дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] Діти проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не працює, тому позивачка просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечив, зазначив, що на даний час він не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення , суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 19 лютого 2011 року. У шлюбі в подружжя народилися двоє дітей дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] Діти перебувають на утриманні позивачки, про що свідчить довідка Клубівської сільської ради від 01.06.2016 року за № 745, тому відповідач зобовязаний сплачувати на їх утримання аліменти, які суд визначає у твердій грошовій сумі 100 грн. Відповідно до ст.ст. 180-184, 232 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

02 червня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [PERSON], [INFO], є її та відповідача донькою та у теперішній час проживає з нею. Відповідач матеріальної допомоги не надає, не бере участі в утриманні дитини, добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання їхньої неповнолітньої доньки. Сторони в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивачка, крім цього, зазначила, що підтримує заявлені вимоги; відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. [PERSON], [INFO], є донькою позивачки і відповідача, у теперішній час проживає разом із позивачкою. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме свідоцтвом про народження (а. с. 7) та довідкою про склад сімї позивачки (а. с. 8). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, на підставі ст. 180 та ст. 191 СК України. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

02 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], яким просить розірвати шлюб укладений між ними 07.09.2013р. у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №442. В обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що від спільного шлюбу з відповідачем у них є син [PERSON], [INFO]. Вказує, що сімейне життя у них не складалось добре, у них різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння та повага. Шлюбні і сімейні відносини, а також спільне проживання між ними фактично припинені, їхня сім'я розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у останньому судовому засіданні проти позову не заперечив. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши взаємини подружжя, наявність неповнолітньої дитини, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07.09.2013р. у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №442. Від спільного шлюбу з відповідачем у них є син [PERSON], [INFO]. (а.с.6). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене, після розірвання шлюбу позивачу залишити шлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

02 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вказувала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2009 року. Від шлюбу мають малолітню дитину, 2010 року народження. Зазначала, що спільне життя у них не склалося через різність характерів, життєвих інтересів та поглядів на життя, внаслідок чого між ними почали виникати непорозуміння, останній час проживають окремо, тому через неможливість подальшого спільного проживання однією сім'єю, просила шлюб розірвати. Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїй заяві позивач позов підтримала, просила розглянути справу без її присутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 29 серпня 2009 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1088. Сторони мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За таких обставин, за відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, відмови від поновлення та продовження подальших, у розумінні ст.3, ч.ч.5, 6 ст.7, ст.51 СК України шлюбних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу ч.2 ст.112 СК України є підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved