Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

03 березня 2016 р. до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, процентів та втрат від інфляції в сумі 25801,71 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 11.01.2014 року між сторонами було укладено договір позики, на підтвердження чого була написана боргова розписка, відповідно до якої позивач передала, а відповідач отримала в борг грошові кошти в розмірі 2000 доларів США зі сплатою 20%, тобто 3200 грн. та зобовязалась повернути до 11 листопада 2014 року. Повернення повинно здійснюватися кожен місяць частинами по 200 доларів США та 320 грн. процентів. За період з лютого 2014 року до 11 листопада 2014 року було повернуто основного боргу 1400 доларів США та процентів 2560 грн. Залишок боргу становить 600 доларів США та процентів 640 грн. 31.01.2014 року між сторонами було укладено договір позики (№2), на підтвердження чого була написана боргова розписка, відповідно до якої позивач передала, а відповідач отримала в борг грошові кошти в розмірі 1000 доларів США зі сплатою 20%, тобто 1600 грн. та зобовязалась повернути до 01 січня 2015 року. Повернення повинно здійснюватися кожен місяць частинами по 100 доларів США та 160 грн. процентів. За період з березня 2014 року було повернуто основного боргу 950 доларів США та процентів 1280 грн. Останній платіж був 29.09.2015 року в сумі 1115 грн., що становило на той час по курсу НБУ 50 доларів США. Залишок боргу становить 50 доларів США та процентів 320 грн. 03.02.2014 року між сторонами було укладено договір позики (№3), на підтвердження чого була написана боргова розписка, відповідно до якої позивач передала, а відповідач отримала в борг грошові кошти в розмірі 400 доларів США зі сплатою 20%, тобто 640 грн. та зобовязалась повернути. Повернення повинно здійснюватися кожен місяць частинами по 40 доларів США в місяць або по 100 доларів США за три місяці та 64 грн. процентів в місяць в період 10 місяців. За період з травня 2014 року було повернуто основного боргу 200 доларів США та процентів 320 грн. Останній платіж був 03.08.2014 року. Строк повернення 03.12.2014 року. Залишок боргу становить 200 доларів США та процентів 320 грн. Загальна заборгованість за борговими розписками станом на 22.02.2016 року становить 850 доларів США, що еквівалентно 23154 грн.; 3% річних 30,67 доларів США, що еквівалентно 835,40 грн.; загальна заборгованість за відсотками 1280 грн.; 3% річних та інфляційні втрати 532,31 грн. В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву, згідно до якої підтримала позовні вимоги та просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, про причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчать три рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. На підставі вимог ч.\~1 ст.\~224 ЦПК України, враховуючи заяву, подану позивачем, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. 21 квітня 2016 року на підставі ч. 1 ст. 225 ЦПК України судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши подані докази, суд встановив наступне. Укладення сторонами договору позики на суму 2000 доларів США підтверджується розпискою [PERSON] від 11.01.2014 року, в якій вона вказала, що позичила у [PERSON] зазначену суму коштів на строк 10 місяців та зобовязалась повернути. (а.с.7) Укладення сторонами договору позики на суму 1000 доларів США підтверджується розпискою № 2 [PERSON] від 31.01.2014 року, в якій вона вказала, що позичила у [PERSON] зазначену суму коштів на строк 10 місяців та зобовязалась повернути. (а.с.8) Укладення сторонами договору позики на суму 400 доларів США підтверджується розпискою [PERSON] від 03.02.2014 року, в якій вона вказала, що позичила у [PERSON] зазначену суму коштів на строк 10 місяців та зобовязалась повернути. (а.с.9) За змістом\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Відповідно до\~ст.545 ЦК України\~на позикодавця, як кредитора, покладається обовязок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку тощо), або ж зробити відмітку на борговому документі про виконання. Знаходження боргового документу у боржника посвідчує припинення зобовязання, поки не доведено інше.\~\~\~\~ Боргова розписка знаходиться у позикодавця, надана суду як письмовий доказ про невиконання боржником зобовязання за договором позики. Розмір заборгованості за договорами позики станом на 22.02.2016 року визначений позивачем у власному розрахунку. (а.с.2-3, 4, 5-6) Згідно з цим розрахунком сума основного боргу у національній валюті за договорами позики становить 23154 грн. по курсу НБУ 27,24 грн. за один долар США; 3% річних від суми боргу 835,40 грн.; загальна заборгованість за відсотками 1280 грн.; 3% річних та інфляційні втрати 532,31 грн. Відповідно до частини першої\~статті 533 ЦК України\~грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга\~статті 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз норм\~ст. 99 Конституції України, ст.ст.192,\~533 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України -\~гривня, а відтак, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у\~статті 1048 ЦК України, та при застосуванні\~статті 625 ЦК України.(правова позиція ВСУ у справі № 6-79цс14 від 02.07.2014 року). Саме в національній валюті України позивач просить стягнути борг з відповідача. У частині першій\~статті 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений\~ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Згідно зі\~статтею 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору індексації не підлягає. \~\~\~\~\~ Як вбачається з боргових розписок сторонами не визначено гривневого еквіваленту до суми позик ні станом на день отримання коштів позичальником, ні на день складання розписок. \~\~\~\~ Тому вимога позивача про нарахування інфляційних втрат є безпідставною. Проте, вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню. Відповідач не виконала умови по всім трьом договорам позики, сума позики за якими не повернута у визначений сторонами строк, отже розмір 3% річних становить 835,40 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь позивача за договорами позики основного боргу в сумі 23154,00 грн, процентів в сумі 1280,00 грн., 3% річних в сумі 835,40 грн., загалом 25269,40 грн. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 539,86 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial