Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

04.02.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок по вул.Орлина (Чапаєва), 49 в с.Великі Трояни Благовіщенського району Кіровоградської області. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06.07.2012 року вона придбала у [PERSON] будинок, який знаходиться в с. Великі Трояни по вул..Чапаєва,49 Благовіщенського району Кіровоградської області. Вказаний будинок був придбаний Позивачкою за 1500 грн. без оформлення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку, оскільки на момент продажу будинку у [PERSON] були відсутні правовстановлюючі документи на будинок, а у [PERSON] були відсутні кошти на оформлення будинку. На підтвердження укладеної угоди, [PERSON] отримала від Позивачки обумовлену суму коштів та передала будинок у власність покупця, про що надала розписку. Станом на день звернення до суду в нотаріальному порядку договір купівлі-продажу вказаного будинку не оформлений, оскільки 13 жовтня 2012 року [PERSON] померла. Так як, [PERSON] померла і законним спадкоємцем після її смерті є [PERSON], то позивачка змушена звернутися до нього із позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок. Представник Позивачки [PERSON] та адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити позов посилаючись на те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, що підтверджується розпискою, відбулося часткове виконання договору, шляхом передачі позивачкою грошей, а [PERSON] ключів від будинку. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що в судовому засіданні не встановлено та представниками позивача не доведено факт ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення договору, також не доведено письмовими доказами (крім розписки), що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору. Також представник відповідача зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності, а тому у задоволені позову слід відмовити. Крім того, відповідач просить суд зняти арешт із спірного будинку, який накладений згідно Ухвали Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 01.02.2017 року. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін та пояснення свідка встановив наступне. Відповідно до копії довідки, виданої Великотроянівською сільською радою Ульяновського району Кіровоградської області, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO] ( а.с.44). Згідно розписки від 06.07.2012 року (а.с.10) [PERSON] отримала від [PERSON] 1500 грн. за продаж житлового будинку по вул.Чапаєва,49 в с.Великі Трояни Благовіщенського району Кіровоградської області. Зазначена розписка підписана свідками [PERSON] та [PERSON] Договір купівлі-продажу зазначеного будинку нотаріально не посвідчувався. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що дійсно, 06.07.2012 року він був запрошений [PERSON] для того, щоб поставити підпис у розписці, але факт передачі коштів та факт підписання розписки особисто [PERSON] він не бачив. В судовому засіданні зі слів учасників процесу стало відомо, що свідок [PERSON] померла. 13 жовтня 2012 року [PERSON] померла, так і не переоформивши проданий будинок. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом є її племінник [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи (а.с.41-52). Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В ході судового розгляду не встановлено та представниками позивача не доведено факт ухилення [PERSON] та спадкоємця [PERSON] від нотаріального посвідчення договору, також не доведено письмовими доказами (крім розписки), що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору. Відповідно до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Так, згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Отже, суд дійшов впевненого висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до ст.154 ЦПК України, якщо у задоволені позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. В даному випадку судом ухвалено рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок - відмовлено у повному обсязі, а тому раніше вжиті ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2017 року заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed