Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

03.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог, позивачами зазначено, що їм на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. З вересня 2011 року відповідач [PERSON], яка поновила свою реєстрацію у зазначеному вище будинку в 2013 році, не проживає. Реєстрація місця проживання [PERSON] у належному їм на праві власності житловому приміщенні порушує їх права та охоронювані законом інтереси як власників житлового будинку. Постійні надумані та необґрунтовані провокації та штучно створені конфлікти [PERSON] негативно впливають на їх самопочуття та створюють дискомфорт та моральні страждання. Крім того, їм стало відомо, що [PERSON] створила сім»ю, проживає разом з чоловіком в його [ADDRESS], однак не бажає зареєструвати своє місце проживання за адресою чоловіка. Стверджували про те, що [PERSON] не є членом їх родини, не проживає в їх будинку, не несе будь-яких витрат по його утриманню в належному санітарно-технічному стані, створила сім»ю та мешкає за іншою адресою, однак залишаючись зареєстрованою в їх будинку порушує їх права як власників щодо вільного володіння та користування будинком. Будь-якого письмового договору найму житлового приміщення з нею не укладалося. У будинку відсутні її особисті речі та речі домашнього вжитку. З метою захисту їх права на зазначений будинок та недопущення будь-яких провокацій чи конфліктних ситуацій з боку [PERSON], вони 05.09.2014 року направили на адресу відповідачки письмову претензію про зняття з реєстраційного обліку у буд. [ADDRESS] в добровільному порядку в десятиденний строк з дня отримання претензії. Зазначений лист отримано [PERSON] 10.09.2014 року, однак залишено без виконання. Просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] з тих підстав, що відповідач вибула з належного їм на праві власності житлового приміщення на постійне місце проживання в квартиру [ADDRESS] до свого чоловіка. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заявлені до [PERSON] позовні вимоги підтримали з зазначених у позовній заяві підстав. Позивач [PERSON] пояснив, що відповідач [PERSON] заважає йому розпоряджатися належною часткою будинку, створює конфліктні ситуації, погрожує, що негативно впливає на стан здоров»я його та матері. Зазначив також, що [PERSON] та її матір у будинку прописав його покійний батько. Позивач [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її онукою, вона забрала її проживати до себе з 8 років, оскільки її дочка - [PERSON], мати [PERSON] є психічно хворою. Однак відповідачка дуже скандальна людини, проживати з нею неможливо, до того ж з 2011 року вона не проживає у їхньому будинку, лише створює конфліктні ситуації, зареєстрував у квартирі відповідачку її покійний чоловік, хоча вона його про це не просила. Вважає, що їх позов підлягає задоволенню, а [PERSON] є такою, що втратила право користування будинком [NUMBER], що по [ADDRESS], оскільки вона вибула на постійне місце проживання до свого чоловіка.. Представник відповідача [PERSON] заявлені вимоги не визнав. Пояснив, що відповідач дійсно створила сім»ю, однак житлове приміщення у будинку [ADDRESS] залишила з тих підстав, що позивачі чинять їй перешкоди у користуванні ним. З огляду на постійні погрози з боку позивачів на адресу [PERSON], вона боїться там з»являтися. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши думку учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до правил статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Крім того, за правилами ст. 10 цього Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 24.12.2008 року на підставі ст. 1261 ЦК України успадкували по ? частці майна гр. [PERSON], який помер [INFO], свідоцтва зареєстровані в реєстрі за [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.12,13). За даними свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених 24.12.2008 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори спадкоємцями майна померлого [PERSON] були - його син [PERSON] та дружина [PERSON], а спадкове майно, на яке видано свідоцтв, складається з: житлового будинку під номером 5, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою київською державною нотаріальною конторою 21 лютого 1985 року за реєстром № 5ДН-2325. Відповідно до довідки по формі №3, виданої 02.10.2014 року за № 727, власником особового рахунку на житлову площу за адресою - [ADDRESS], буд. [NUMBER] є [PERSON], форма власності житла приватна, на цій житловій площі зареєстровані три особи, в тому числі: [PERSON] власник з 04.11.1995 року; [PERSON] син з 18.06.1993 року; [PERSON] онука з 10.09.2013 року (а.с.10). За правилами частини 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як видно зі змісту рішення Колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва, постановленого 24.07.2013 року за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] та [PERSON] на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.05.2013 року в справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням судом встановлено, що [PERSON] є онукою позивачки [PERSON] та була зареєстрована у спірному будинку, як член сім»ї з 25 травня 1999 року. Звертаючись в суд з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку [NUMBER] за адресою - [ADDRESS], позивачі посилаються на те, що відповідно до вимог ст. 150 ЖК України вони, як власники зазначеного будинку, мають право користування ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Стверджували, що [PERSON] не є членом їх сім»ї, вибула з будинку, має інше постійне місце проживання, а тому має бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у їхньому будинку з дня вибуття у порядку, передбаченому ст. 107 ЖК України. Відповідно до правил ст. 107 ЖК України, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім»ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім»ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім»я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім»ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. При вирішенні заявленого [PERSON] та [PERSON] спору, судом встановлено, що спірне житлове приміщення належить позивачам на праві власності в порядку спадкування за законом з 24.12.2008 року після смерті власника цього ж майна, який помер [INFO]. Відповідач [PERSON] є онукою позивача [PERSON] та була зареєстрована у спірному будинк, як член сім»ї з 25.05.1999 року. Зареєстрував [PERSON] у спірному житловому приміщенні власник будинку - [PERSON] Наразі, до спірних правовідносин, які склалися між сторонами у справі не підлягають застосуванню положення ст. 107 ЖК України. Правилами статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями, при вирішенні спорів, пов»язаних з користуванням наймачами жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду, суди повинні мати на увазі, що: - укладений з власником будинку (квартири) на певний строк договір найму жилого приміщення може бути достроково розірваний за вимогою наймодавця лише у випадках, коли наймач або спільно проживаючі з ним особи систематично руйнують, псують жиле приміщення чи використовують його не за призначенням або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, або наймач систематично (не менше трьох місяців підряд) не вносить квартирної плати і плати за комунальні послуги (ст. 168 ЖК), або коли відповідно до затвердженого виконавчим комітетом місцевої Ради проекту переобладнання чи перепланування будинку при капітальному ремонті жиле приміщення, займане наймачем, не може бути збережено (ст. 165 ЖК); - укладений на невизначений строк договір найму жилого приміщення може бути розірваний за вимогою наймодавця із зазначених вище підстав, а також, якщо жиле приміщення займане відповідачем, необхідне для проживання йому і членам його сім»ї і наймач був попереджений про наступне розірвання договору не менше ніж за три місяці (ст. 168 ЖК); - для розірвання договору найму жилого приміщення за вимогою наймодавця з мотиву систематичного порушення наймачем або членами його сім»ї правил співжиття (ч.4 ст. 168 ЖК) не потрібно, щоб у відношенні до відповідачів попередньо застосовувалися заходи попередження і громадського впливу, зазначені в ч. 1 ст. 116 ЖК. Приймаючи до уваги, що до правовідносин, що склалися між сторонами у справі не підлягають застосуванню норми закону на які послалися позивачі, а зазначені ними обставини, як підстави для позову те, що [PERSON] не є членом їх сім»ї, не проживає у належному їм на праві власності житловому будинку, не несе витрат по його утриманню, залишаючись зареєстрованою на житловій площі їх будинку порушує їх законні права та інтереси власників не підтвердженні належними та допустимими доказами, а відтак не можуть бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог із застосування судом, при вирішенні заявленого спору, необхідної норми матеріального права. Отже, заявлені [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням з зазначених у позовній заяві підстав не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а відтак задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed