Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

02 лютого 2016 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. 27 квітня 2001 року сторони по справі уклали шлюб, який було зареєстровано у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану м.Одеси. 03 листопада 2003 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з позивачкою. На підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 28.08.2014 року відповідач зобовязаний виплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 28.08.2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 11.10.2019 року. Однак, відповідач офіційно не працевлаштований і матеріальної допомоги на утримання сина позивачці не надає. Внаслідок цього, станом на 30.11.2015 року заборгованість відповідача по виплаті аліментів складає 15 868, 68 грн., що позивачка підтверджує доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси. За розрахунком позивачки за період з 30.11.2015 року по 01.02.2016 року сума неустойки, яку відповідач зобовязаний сплатити на користь позивачки складає 9 838, 58 грн. (15 868, 68 грн./сума заборгованості по сплаті аліментів/:100%) =158,68 грн./сума пені за кожний день прострочення/кількість днів прострочення : грудень 2015 року 31 день, січень 2016 року 31 день/). На підставі викладеного позивачка звертається до суду з позовною заявою про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів відповідачем, так як іншого позасудового способу захисту прав неповнолітньої дитини сторін по справі немає. Позивачка, [PERSON], у судове засідання не зявилася, у телефонному режимі повідомила суд про розгляд справи без її участі, повністю підтримуючи вимоги позовної заяви, у випадку повторної неявки відповідача просила винести заочне рішення (а.с.58). Відповідач, [PERSON], про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.а.с.31,35,43,53), але в судові засідання двічі не зявився, заяв про причину неявки до суду не надходило. Відповідно до частини другої статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що оскільки, відповідно до статті 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а стаття 169 ЦПК України дає право суду у разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, відповідно до частини четвертої статті 169 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заявлення клопотань. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення її повноліття. Згідно зі ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЖД №352877 від 18.10.2001 року (а.с.2), 11 жовтня 2001 року у сторін по справі народився син, [PERSON]. 11 березня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕГ №044879 від 11.03.2004 року (а.с.2). Як вбачається з копії заочного рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 10.10.2014 року, з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.а.с.4-5). Згідно копії розрахунку заборгованості по аліментам від 30.11.2015 року (а.с.6), виданого другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, заборгованість по аліментам [PERSON] за виконавчим листом у справі №515/2170/14-ц від 24.11.2014 року, виданого Татарбунарським районним судом Одеської області, станом на 30.11.2015 року складає 15 868, 68 грн. (9 785, 78 грн. + 9 000, 00 грн. = 18 785, 78 грн. 2 917, 10 грн.). З розрахунку, наданого позивачкою, неустойка за прострочення сплати аліментів за період з 30.11.2015 року по 01.02.2016 року складає 9 838, 58 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Таким чином, стягнення неустойки у разі прострочення сплати аліментів за своєю правовою природою є не тільки дієвим способом захисту, перш за все, права дитини на утримання, а одночасно й мірою сімейно-правової відповідальності батьків. Відповідно до зазначеної вище постанови, порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначеною нормою передбачено, що розмір заборгованості по аліментам визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не проводилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник у цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. За загальновстановленими правилами та виходячи з положень СК України стосовно того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість, неустойка за прострочення сплати аліментів нараховується не на всю суму заборгованості в арифметичній прогресії, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається в наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості платником аліментів у добровільному порядку або на момент стягнення. Також суд враховує правову позицію, що викладена у Постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року № 6-81цс13, відповідно до якої розмір неустойки повинен нараховуватися не із загальної суми основного боргу, а лише із суми боргу за певний місяць. Загальний розмір пені обчислюється шляхом складення нарахованої неустойки (пені) за кожний такий період. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від добутку простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Отже, для обчислення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів сума несвоєчасно виконаного аліментного зобов'язання визначається відповідно на 1 число місяця, який слідує за місяцем, коли необхідно було сплатити аліменти. Зважаючи на те, що згідно розрахунку заборгованості, виданого другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, заборгованість по аліментам [PERSON] виникла з 30.11.2015 року, тому нарахування неустойки слід проводити з грудня 2016 року. Крім того, Верховний суд України на засіданні судової палати у цивільних справах 11.09.2013 року розглянув справу №6-81цс13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів. При розгляді цієї справи ВС України зробив правовий висновок про те, що для розрахунку пені слід зясувати розмір несплачених аліментів по кожному місяцю, потім обчислити розмір пені, виходячи із суми місяця, а потім підсумувати отримані розміри пені. Суд вважає за необхідне перевірити обчислення розміру неустойки (пені) наданої позивачкою. Застосувавши методику розрахунку пені, визначену ВС України із врахуванням зазначеного в наданому другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції розрахунку суми аліментів, що підлягають стягненню помісячно, суд приходить до переконання, що [PERSON] слід нарахувати неустойку (пеню) за ухилення від сплати аліментів в таких розмірах: - за червень 2015 року 30 днів 334,26 грн. (1 114,2 грн. х 1% х 30 днів); - за липень 2015 року 31 день 345,4 грн. (1 114,2 грн. х 1% х 31 день); - за серпень 2015 року 31 день 313, 26 грн. (1 010,5 грн. х 1% х 31 день); - за вересень 2015 року 30 днів 303,15 грн. (1 010,5 грн. х 1% х 30 днів); - за жовтень 2015 року 31 день 274,51 грн. (885,5 грн. х 1% х 31 день); - за листопад 2015 року 30 днів 284,4 грн. (948 грн. х 1% х 30 днів). Таким чином, загальна сума пені становить 1 855 грн. Враховуючи розрахунок заборгованості по аліментам, наданий другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, із зазначенням суми сплати аліментів помісячно з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року (а.с.57) та беручи до уваги розяснення ВС України про вирахування пені за несплату аліментів, суд приходить до переконання, що з [PERSON] підлягає стягненню пеня в розмірі 1 855 грн., а тому суд не бере до уваги розрахунок нарахування пені, який надала позивачка, так як такий не відповідає нормам чинного законодавства. Судом також встановлено, що відповідачу було відомо про рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання його сина, оскільки за період з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року із його пенсії утримувалися аліменти на загальну суму 2 917, 10 грн. Відповідач, будучи працездатною особою, не сплачував аліменти, знаючи про свій обов'язок щодо утримання сина, що випливає з пояснень позивачки, наведених у позовній заяві. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пеня - це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ст. 614 ЦК). Таким чином, якщо виходити з аналогії права, і застосовування цивільного законодавства про відповідальність за прострочення грошових зобов'язань до сімейного законодавства, то платник аліментів повинен довести суду, що несплата своєчасно аліментів відбулася з поважної причини (тяжко хворів, стягувач аліментів був у довгостроковому відрядженні тощо). Однак, відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення справи не надіслав, заперечення на позов також. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України - розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом не встановлено, а відповідачем не надано суду жодних доказів, які б давали суду підстави для застосування ч. 2 ст. 196 СК України у відношенні відповідача. При прийнятті рішення суд, виходить з того, що головною підставою стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів є наявність рішення суду та виконавчого листа по даній справі, яким платника аліментів зобов`язано здійснювати сплату аліментів в частині доходу (заробітної плати) платника, а тому слід стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 855 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням того, що позивачка у справі звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 551грн. 20коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial