Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

04 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство Облтеплокомуненерго звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги у сфері теплопостачання в сумі 1486 грн. 25 коп., яка утворилася за період з 01.10.2010 року по 31.07.2013 року. В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що в будинку 155 по проспекту Перемоги в м. Чернігові лише квартира № 53 не має індивідуальних приладів обліку теплової енергії. В період з 08 жовтня 2010 року по 15 квітня 2012 року із загальних витрат теплової енергії на центральне опалення цілого будинку вираховувались витрати на опалення місць загального користування та вираховувались витрати по опаленню квартир з індивідуальними приладами обліку тепла, а решта витрат теплової енергії на суму 53569 грн. була нарахована лише мешканцям квартири № 53, які не мають індивідуальних приладів обліку теплової енергії. Таке нарахування було завищеним, оскільки не був врахований п. 2.4 Рекомендацій щодо застосування Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 47 від 22 лютого 2008 року. Те, що вказане нарахування є необґрунтованим знайшло своє відображення у рішенні Апеляційного суду Чернігівської області від 18 квітня 2013 року у справі № 2506/7751/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства Облтеплокомуненерго до [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Також, представники позивача суду пояснили, що нарахування на місця загального користування має проводитися з урахуванням того, що із загальних витрат теплової енергії на центральне опалення цілого будинку вираховуються витрати по опаленню квартир з індивідуальними приладами обліку тепла, вираховуються витрати по опаленню квартир без індивідуальних приладів обліку тепла ( де нарахування проводиться за нормами споживання), а решта є витратами на опалення місць загального користування. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що нараховані позивачем суми заборгованості за опалення місць загального користування не відповідають умовам договору про надання послуг теплопостачання. Крім того, відповідач зазначає, що позивач фактично розподілив між мешканцями будинку втрати теплової енергії, поданої у будинок, що повинно бути віднесено за рахунок самого позивача, оскільки ці втрати закладені у тарифах. Також, відповідач заявив про застосування строку позовної давності, оскільки заборгованість виникла з 01.10.2010 року по 31.07.2013 року, а з позовом до суду позивач звернувся 04 березня 2015 року, тобто з пропуском трирічного строку. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 09 жовтня 2013 року Деснянським районним судом міста Чернігова було винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Облтеплокомуненерго заборгованості за послуги у сфері теплопостачання в сумі 1486 грн. 25 коп., що виникла за період з 01.10.2010 року по 31.07.2013 року. Ухвалою суду від 15 листопада 2013 року даний судовий наказ було скасовано за заявою боржника (а/с 6). Згідно рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 229 від 17 вересня 2007 року, Публічне акціонерне товариство Облтеплокомуненерго є виконавцем послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення до багатоквартирних житлових будинків. Відповідач проживає у [INFO], і є споживачем послуг у сфері теплопостачання, які надає позивач. Будинок № 155 по проспекту Перемоги в м. Чернігові обладнано загальнобудинковим приладом комерційного обліку теплової енергії, а окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, в тому числі і квартира № 8. Оскільки в даному будинку переважна кількість квартир обладнана індивідуальними (квартирними) засобами обліку витрат теплової енергії, а тому різниця між показниками витрат теплової енергії на опалення будинку та сумарних витрат теплової енергії на опалення місць загального користування і показників квартирних засобів обліку теплової енергії розподілялась на житлові приміщення, в яких відсутні індивідуальні прилади обліку. Згідно статті 8 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативними актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Таким чином, нарахування здійснювалось відповідно до пункту 11 Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, оскільки в чинному законодавстві України відсутня методика проведення нарахування оплати за послуги в разі встановлення у будинках загальнобудинкових засобів обліку теплової енергії, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку витрат теплової енергії. Нарахування в житлових квартирах, в яких не встановлені квартирні теплолічильники, здійснювалось з урахуванням показань загальнобудинкового засобу обліку, не враховуючи витрати теплової енергії юридичних осіб, фізичних осбі-підприсмців та сумарних витрат теплової енергії усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподілялась пропорційно опалювальним площам квартир, в яких не встановлені теплолічильники. Обсяг теплової енергії, яку Публічне акціонерне товариство Облтеплокомуненерго надало на опалення будинку № 155 по проспекту Перемоги в місті Чернігові за заявлений період, зафіксований в актах зняття показників загальнобудинкового приладу обліку витрат теплової енергії (а/с 10-23). Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 68, 162 Житлового кодексу України, ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги, ст. 19 Закону України Про теплопостачання, відповідач зобовязаний своєчасно сплачувати за спожиті послуги. Згідно визначеного у ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги, поняття комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 12 Правил надання послуг центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування. Згідно п. 2.1.3 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Мінбуду № 359 від 31 жовтня 2006 року якщо системою будинкового обліку не передбачено окремого обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, але передбачено теплолічильники в кожного споживача та загальнобудинковий комерційний облік теплоти, кількість теплової енергії на опалення місць загального користування визначається як різниця між кількістю теплової енергії на опалення будинку та загальною кількістю теплової енергії на опалення всіх інших приміщень. Відповідно до п. 2.4 Рекомендацій щодо застосування Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджених наказом Міністерства з питань житлово- комунального господарства України № 47 від 22 лютого 2008 року, у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на місця загального користування визначаються розрахунковим методом за відповідно формулою. При цьому загальна витрата теплової енергії на центральне опалення будинку згідно з показаннями загальнобудинкового приладу комерційного обліку теплової енергії складається з витрат теплової енергії на опалення приміщень споживачів з відсутніми приладами облік теплової енергії витрати теплової енергії на опалення приміщення споживачів з встановленими приладами обліку теплової енергії + кількість теплової енергії на опалення місць загального користування. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 28 травня 2014 року у справі № 750/12306/13-ц встановлено \~ правомірність нарахування на підставі перерозподілу фактичних витрат теплової енергії за показниками теплового лічильника за період з 08 жовтня 2010 року по 15 квітня 2012 року на місця загального користування по будинку № 155 пр. Перемоги в м. Чернігові, в якому проживає і відповідач (а/с 24-26). Відповідачем порушено зобовязання щодо обовязкової оплати наданих позивачем послуг, а\~ тому за вказаний у позові період виникла сума боргу в розмірі 1486 грн. 25 коп. Суд не може погодитися з доводами відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 листопада 2013 року скасований судовий наказ цього суду від 09 жовтня 2013 року, що був виданий за заявою Публічного акціонерного товариства Облтеплокомуненерго про стягнення із [PERSON] заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2010 року по 31.07.2013 року в сумі 1486 грн. 25 коп. Виходячи з аналізу статей 257, 264 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що у звязку з винесенням судового наказу, який в подальшому був скасований судом за заявою відповідача, мало місце переривання перебігу строку позовної давності. Відповідно до положень частин 2 та 3 статті 264 Цивільного кодексу України, позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 ЦПК України. Частиною 3 ст. 118 ЦПК України передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Таким чином, оскільки позивач не пропустив строку позовної давності для звернення до суду з позовом, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved