Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

03.12.2015 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, згідно якого просила розірвати шлюб, укладений 12.06.2014 року між нею та [PERSON], а також визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з її матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Так, позов мотивовано тим, що 12.06.2014 року позивач уклала шлюб із відповідачем. Від шлюбу вони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Разом з тим, спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов'язки кожного з них як подружжя, внаслідок чого вони поступово стали чужими людьми та наразі не підтримують шлюбно-сімейних відносин, припинили вести спільне господарство та проживають окремо. При цьому, відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем позивач не збирається, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини, у зв'язку з чим просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Крім того, позивач зазначила, що після того, як вона з відповідачем перестали проживати однією сім'єю, їхня донька знаходиться на її забезпеченні та утриманні. У зв'язку з цим, на думку позивача, з метою гармонійного, духовного та морального розвитку малолітньої доньки потрібно визначити місце проживання дитини разом із нею в квартирі, що належить їй на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав через канцелярію суду заяву про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. При цьому, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.01.2016 року до участі у розгляді цивільної справи за вказаним позовом залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації. Представник третьої особи [PERSON]. у судовому засіданні позов в частині вимог про визначення місця проживання дитини підтримала та пояснила, що орган опіки та піклування викликав сторін і зробив обстеження місця проживання дитини, де було встановлено, що дитина дійсно проживає у гарних умовах і у неї є все необхідне для її розвитку. Крім того, при бесіді з відповідачем було встановлено, що він не заперечує проти проживання його доньки разом з позивачем. Таким чином, орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації ретельно розглянув позовну заяву та на своєму засіданні 22 лютого 2016 року прийшов до висновку про підтримання позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], разом з нею. Вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.06.2014 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 17). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 18). Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із змісту позовної заяви, пояснень представника позивача та надісланої відповідачем заяви в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі втратили почуття любові та поваги один до одного, не знаходили взаєморозуміння по жодному питанню, які виникали в їхній сім'ї. Все це призвело до того, що подружжя тривалий час не підтримує сімейно-шлюбних відносин, окремо проживають та ведуть господарство, не спілкуються, тобто стали чужими людьми. Таким чином, суд вважає, що сім'я сторін існує лише формально. З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому шлюб потрібно розірвати і тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Стосовно вимог позивача, щодо визначення місця проживання дитини, слід зазначити таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як вже зазначалось раніше, батьками малолітньої - [PERSON], [INFO], є сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Довідкою форми № 3, виданої КП «Центр комунального сервісу № 57» 26.02.2016 року за № Ш/1060/434 (а.с. 45), Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, після того, як сторони перестали проживати однією сім'єю, позивач проживає разом з дитиною за місцем своєї реєстрації, а також у приватному будинку, який належить її батьками за адресою: [ADDRESS]. При цьому, як зазначено в акті обстеження умов проживання від 24.02.2016 року у вказаному будинку для матері та дитини виділена окрема кімната, де є всі необхідні меблі та предмети побуту,для проживання та розвитку дитини (а.с. 43-44). Згідно з положеннями ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, за винятком тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.02.2016 року № 109/02/40-1338 (а.с. 40-41), дитина проживає разом зі своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS], яка створила їй відповідні умови для розвитку, постійно займається вихованням та оздоровленням дитини. При цьому, відповідно до даного висновку батько дитини проживає в орендованій квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та згідно його особистих пояснень, згідний з позовною вимогою щодо проживання малолітньої доньки з позивачем. На підставі зазначеного та враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 17.02.2016 року, орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації на своєму засіданні 22.02.2016 року прийшов до висновку про підтримання позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], разом з нею. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При цьому, слід зазначити, що згідно положень ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене та те, що відповідач позов визнав і визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд, прийшов до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання [PERSON], [INFO], з її матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], також є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 947 грн. 40 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи викладене, на підставі Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113, 141, 150, 157, 160, 161, 171 СК України та

Outcome: approved