Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

02 вересня 2013 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про визнання права власності. Свої вимоги мотивують тим, що [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно - 1/2 частниа житлового будинку [ADDRESS] Співвласником іншої частини цього домоволодіння є відповідач [PERSON] У визначений законом термін, протягом шести місяців з дня смерті, [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Згодом з такою заявою звернулись інші спадкоємці - позивачі [PERSON] та [PERSON]. Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] - сина спадкодавця [PERSON]. Дружина [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] року. За життя [PERSON] не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї матері [PERSON], а його дружина [PERSON], яка отримала частину майна [PERSON] в порядку спадкування після його смерті, відповідно не отримала свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частину будинку. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем першої черги щодо майна [PERSON] за правом представлення після смерті свого батька - [PERSON] та своєї матері - [PERSON]. Позивачам стало відомо, що у 2009 році відповідач [PERSON] зверталась до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до Солом'янської районної в м. Києві ради та КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, в якому просила визнати за нею право власності в цілому на спірний житловий будинок [ADDRESS] Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2009 року позов задоволено в повному обсязі. На підставі цього рішення, [PERSON] зареєструвала своє право власності на житловий будинок в цілому. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 травня 2013 року апеляційну скаргу задоволено, рішення Солом'янського районного суду від 20 серпня 2009 року скасовано та в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Разом з тим, позивачі не мають змоги оформити своє право власності на спадкове майно, оскільки на підставі скасованого Апеляційним судом міста Києва рішення Солом'янського районного суду м. Києва відповідач встигла зареєструвати своє право власності в цілому на весь будинок. У зв'язку з цим, Перша Київська Державна нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на підставі довідки, виданої КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна від 21 грудня 2012 року № 47479 (И-2012) право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] за померлою [PERSON] не зареєстровано з 29 серпня 2009 року. Крім того, КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна листом від 01 липня 2013 року № 14461 (И-2013) повідомило про те, що відповідно до законодавства воно не має можливості змінити запис щодо власності на заявлений житловий будинок. Таким чином, формально на сьогоднішній день власником їх часток значиться відповідач [PERSON], яка набула права власності на належну спадкодавцю частину житлового будинку на підставі судового рішення, що було скасоване судом апеляційної інстанції. Відповідач відмовляється від здійснення будь-яких дій стосовно поновлення прав спадкоємців на спадкове майно, оскільки не визнає їх право власності на 1/2 частину будівлі. Просять суд ухвалити рішення, яким визнати за кожним з них право власності за правом спадкування на 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS], що належала спадкодавцю - померлій [INFO] року [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали заявлений позов та просили його задовольнити з наведених в ньому підстав. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що заявлений позов підтримує в повному обсязі (а.с. 87). Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували частково. Пояснили суду, що позивач [PERSON] має право на спадщину. [PERSON] є неналежним відповідачем, оскільки не має жодного відношення до спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Вважають, що вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки вони звернулися з заявою про прийняття спадщини через 9 років та через 23 роки після смерті спадкодавця відповідно (а.с. 112-113). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 13 березня 1990 року Відділом РАГС Радянського РВК м. Києва (а.с. 58). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS], право власності на яку визнане за нею рішенням народного суду Жовтневого району м. Києва від 08 квітня 1975 року (а.с. 63). Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року) він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Вбачається, що до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року). Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. З матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON], заведеної 13 березня 1990 року, вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після її смерті звернулись її діти - спадкоємці першої черги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 56-75). [INFO] року помер [PERSON], який був сином спадкодавця - [PERSON] та звернувся з заявою про прийняття спадщини, проте не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї матері [PERSON] [INFO] року померла його дружина [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 551 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], тому вона є спадкоємцем першої черги щодо майна [PERSON] за правом спадкової трансмісії після смерті свого батька - [PERSON] та своєї матері - [PERSON]. Суд вважає, що не заслуговують на увагу посилання сторони відповідача на те, що вимоги інших позивачів - [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки вони звернулися з заявою про прийняття спадщини з пропуском встановленого шестимісячного строку. Статтею 548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У ч. 1 ст. 550 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) закріплено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини в межах встановленого строку та помер після відкриття спадщини, не отримавши свідоцтво про спадщину. [PERSON], яка є спадкоємцем в порядку спадкової трансмісії, не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON], що звернулися з заявою про прийняття спадщини з пропуском шестимісячного строку. У своїй письмовій заяві [PERSON] зазначила, що заявлений нею, [PERSON] та [PERSON] позов вона підтримує в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Також підтримує усі викладені клопотання та просить їх задовольнити. Довіряє іншим позивачам по справі, а тому заздалегідь погоджується з усіма поясненнями, заявами та клопотаннями, які ними можуть бути надані під час розгляду даної справи (а.с. 87). За таких обставин, з урахуванням положень ч. 1 ст. 550 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) для прийняття спадщини за умови згоди інших спадкоємців, не вимагається звернення до суду для продовження строку на прийняття спадщини. Звертаючись в суд з позовом, сторона позивачів посилалась на те, що вони не мають змоги оформити своє право власності на спадкове майно, оскільки на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2009 року, яке було скасоване рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 травня 2013 року, відповідач зареєструвала своє право власності в цілому на весь будинок (а.с. 5-7, 10-12). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2009 року задоволено позов [PERSON] до Солом'янської районної в м. Києві ради та КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Припинено право власності і скасовано його реєстрацію за [PERSON] на 1/2 будинку [ADDRESS] Визнано 1/2 будинку [ADDRESS], загальна площа якої 107,3 кв. метри, жила площа 77,2 кв. метри, яка знаходиться на земельній ділянці площею 431 кв. метри цілим будинком. Визнано право власності на будинок [ADDRESS] за [PERSON] в цілому. Зобов'язано КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 будинку [ADDRESS] за [PERSON] та зареєструвати за [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] (а.с. 5-7). Судом встановлено та не оспорюється учасниками судового розгляду, що на підставі зазначеного рішення, [PERSON] зареєструвала своє право власності на житловий будинок в цілому. Рішенням Апеляційного суду міста Києва 14 травня 2013 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Солом'янського районного суду від 20 серпня 2009 року скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову [PERSON] (а.с. 10-12, 41-43). Згідно довідки, виданої КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 21 грудня 2012 року № 47479 (И-2012), право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] за померлою [PERSON] не зареєстровано з 29 серпня 2009 року, згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва (а.с. 63). У зв'язку з цим, Перша Київська Державна нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на підставі довідки, виданої КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна від 21 грудня 2012 року № 47479 (И-2012) право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] за померлою [PERSON] не зареєстровано з 29 серпня 2009 року (а.с. 13). На запит суду КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна листом від 20 листопада 2013 року № 24460 (И-2013) повідомило, що житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на підставі рішення Солом'янського районного суду від 20 серпня 2009 року (а.с. 89). Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 392 ЦК України (в редакції 2003 року) власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Належним відповідачем у такому випадку є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності на спірну частину будинку зареєстроване за відповідачем на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване. Відповідач не визнає право власності позивачів на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] (1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]), що унеможливлює видачу позивачам свідоцтв про право на спадщину. Іншого способу захисту порушеного права у позивачів немає, як і не має спору між самими позивачами щодо права кожного на частку в спадковому майні. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачів підлягають понесені ними судові витрати.

Outcome: approved