Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

04.08.14 року [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ «Куліндоровський індустріальний концерн (далі - Відповідач) та просив суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 42,1 кв. м. та на нежитлові приміщення № 6 (шість) в житловому будинку по [ADDRESS], загальною площею 305,4 кв. м.. При цьому посилається на те, що рішенням Комінтернівського суду Одеської області від 25 вересня 2012 року у справі №1515/370412 задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Куліндоровський індустріальний концерн» про захист трудових прав. Зобов'язано ТОВ «Куліндоровський індустріальний концерн» виконати умови контракту на управління підприємством від 12 квітня 2011р. та додаткової угоди №1 до нього від 30 грудня 2011р., а саме: передати у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальною площею 42,1 кв.м. та нежитлові приміщення № 6 загальною площею 305,4 кв.м. в житловому будинку по [ADDRESS]. Вказане рішення набрало законної сили 08 жовтня 2012 року. 12.10.2012року за двома актами приймання-передачі нерухомого майна ТОВ «Куліндоровський індустріальний концерн» передало [PERSON] у власність вказані вище приміщення. З моменту отримання приміщень позивач вступив у володіння об'єктами нерухомого майна. Для реєстрації права власності на ці об'єкти позивач звернувся до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з заявами про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, але йому було відмовлено у державній реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, з тих підстав, що законодавством не передбачено видання свідоцтва про право власності фізичним особам в результаті передачі їм нерухомого майна юридичною особою на виконання рішення суду. Вважає, що набув право власності законним шляхом, тому є всі підстави для захисту його порушених прав в судовому порядку та визнання за ним права власності на вказане нерухому майно. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судові засіданні призначені на 18.08.14р. та 08.09.14р., 11.09.2014 року не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов за умови заочного розгляду справи підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 квітня 2011р. між [PERSON] та ТОВ «Куліндоровський індустріальний концерн» було підписано контракт на управління підприємством. Згідно з умовами контракту [PERSON] зобов'язався виконувати функції директора ТОВ «Куліндоровський індустріальний концерн» в порядку та на умовах, визначених трудовим контрактом та статутом ТОВ «Куліндоровський індустріальний концерн». 30 грудня 2011р. між мною та ТОВ «Куліндоровський індустріальний концерн» було підписано додаткову угоду №1 до зазначеного контракту. Контрактом на управління підприємством від 12 квітня 2011р. та додатковою угодою №1 до нього від 30 грудня 2011р., погоджено умови сплати винагороди за належне виконання своїх посадових обов'язків. Так згідно зі п. 6.1 ст. 6 Контракту на управління підприємством від 12 квітня 2011р. та Додатковою угодою №1 до нього від 30 грудня 2011р., за виконання обов'язків, що передбачені цим контрак том, керівникові в строк до 30.04.2012р. підприємство зобов'язується надати у власність квартиру [ADDRESS], загальною площею 42,1 кв.м та нежитлові приміщення № 6 загальною площею 305,4 кв.м в житловому будинку по [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності серії САЕ №537033, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 05.10.2011 року та витягу про державну реєстрацію прав №31713354 від 19.10.2011р. право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 42,1 кв.м, зареєстроване за ТОВ «Куліндоровський індустріальний концерн». Згідно свідоцтва про право власності серії САЕ №537034, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 05.10.2011 року та витягу про державну реєстрацію прав №31700099 від 18.10.2011р., право власності на нежитлові приміщення № 6 в житловому будинку по [ADDRESS], загальною площею 305,4 кв.м, зареєстроване за ТОВ «Куліндоровський індустріальний концерн». ТОВ «Куліндоровський індустріальний концерн» зобов'язання по контракту не виконав, у зв'язку з чим, [PERSON] звернувся до Комінтернівського суду Одеської області з позовною заявою про захист трудових прав. Рішенням Комінтернівського суду Одеської області від 25 вересня 2012 року у справі №1515/370412 задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Куліндоровський індустріальний концерн» про захист трудових прав. Зобов'язано ТОВ «Куліндоровський індустріальний концерн» виконати умови контракту на управління підприємством від 12 квітня 2011р. та додаткової угоди №1 до нього від 30 грудня 2011р., а саме: передати у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальною площею 42,1 кв.м. та нежитлові приміщення № 6 загальною площею 305,4 кв.м. в житловому будинку по [ADDRESS]. Рішення Комінтернівського суду Одеської області від 25 вересня 2012 року у справі №1515/370412 набрало законної сили 08 жовтня 2012 року. 12.10.2012року за двома актами приймання-передачі нерухомого майна ТОВ «Куліндоровський індустріальний концерн» передало [PERSON] у власність вказані вище приміщення. З моменту отримання приміщень позивач вступив у володіння об'єктами нерухомого майна. Для реєстрації права власності на ці об'єкти позивач звернувся до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з заявами про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Рішенням державного реєстратора №14565474 від 21.07.2014 року та №14539789 від 21.07.2014 року позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Зазначені рішення мотивовані тим, що законодавством не передбачено видання свідоцтва про право власності фізичним особам в результаті передачі їм нерухомого майна юридичною особою на виконання рішення суду. Але стаття 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація прав є обов'язковою та інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Відповідно до п. 5 та п. 6 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили та інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Пункт 4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Зі змісту статті 24 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень) не вбачається такої підстави для відмови у реєстрації права власності на нерухоме майно, як неможливість видання свідоцтва про право власності фізичним особам в результаті передачі їм нерухомого майна юридичною особою на виконання рішення суду. Також на теперішній час відсутні відомості відносно обтяжень нерухомого майна. Згідно положень статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи. За таких підстав суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити.

Outcome: approved