Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

03 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 04 липня 2013 року [PERSON] позичив у нього грошові кошти в сумі 9 000,00 доларів США під 3% на місяць, які зобовязувався повернути до 04 липня 2014 року. Позика була оформлена у вигляді письмової розписки. Він неодноразово звертався до [PERSON] з проханням повернути борг, а той, в свою чергу, весь час запевняв, що поверне гроші вчасно і в повному обсязі. Однак на даний час [PERSON] своєї обіцянки не виконав, уникає зустрічі з ним. 04 березня 2017 року [PERSON] повернув йому кошти за договором позики в сумі 2\~000,00 доларів США, що по курсу НБУ на день повернення становить 54\~182,63 грн. (27,091316 х 2\~000,00). Враховуючи те, що з власної ініціативи [PERSON] борг не повертає, станом на 06 липня 2017 року заборгованість за договором становить 7\~000,00 доларів США, що еквівалентно 182\~835,22 грн., на яку також нараховано 3% на місяць в сумі 418\~431,45 грн., а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України 3% річних в сумі 72\~152,00 грн. та інфляційні втрати в сумі 545\~508,31 грн. Таким чином на підставі ст. ст. 509, 625, 1046, 1048 ЦК України просить стягнути з [PERSON] на його користь 1\~218\~926,99 грн. боргу та понесені по справі судові витрати. До початку судового засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача за наявними матеріалами справи (а.с. 64). Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі в звязку з відрядженням (а.с. 62), про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 61). На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (переда\-ти майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який засвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Судом встановлено, що 04 липня 2013 року укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] прийняв грошові кошти в сумі 9\~000,00 доларів США під 3% на місяць. Факт укладення договору та одержання відповідачем від позивача грошових коштів підтверджується власноруч написаною відповідачем письмовою розпискою, наявною в матеріалах справи (а.с. 66). Зі змісту розписки вбачається, що відповідач зобов'язується повернути позивачу грошову суму, отриману в борг, а також відсотки, в строк до 04 липня 2014 року. Проте відповідач до цього часу у повному обсязі не виконав своїх зобов'язань з повернення суми позики та процентів від суми позики. З матеріалів справи вбачається, що 04 березня 2017 року відповідач повернув лише частину боргу по двох розписках: від 04 липня 2013 року та від 23 травня 2014 року, в сумі 2\~000,00 доларів США (а.с. 65). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказів своєчасного повернення боргу в повному обсязі відповідач до суду не надав. Стаття 1049 Цивільного кодексу України передбачає прямий обов'язок позичальника повернути позику. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Виходячи зі змісту ст. ст. 524, 533 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Українське законодавство не забороняє укладати договір позики в іноземній валюті. В такому випадку виконання зобов'язань по поверненню грошових коштів також може бути виражене в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід в мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на день розгляду справи Національний банк встановив, що курс гривні до долара США становить 26,487953 грн. за 1 долар США (а.с. 63). Отже, сума основного боргу по розписці становить 185\~415,67 грн. (7\~000 доларів США х 26,487953). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором позики (розпискою) визначено, що [PERSON] бере в борг 9\~000,00 доларів США під 3 відсотки на місяць. Таким чином сума боргу за відсотками становить 336\~926,76 грн. (314\~676,88 (9\~000 х 26,487953 х 3% х 44 місяці з липня 2013 року по лютий 2017) + 22\~249,88 (7\~000,00 х 26,487953 х 3% х 4 місяці з березня 2017 по червень 2017 року). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки договором (розпискою) визначений розмір процентів, то три проценти річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, в даному випадку не нараховуються, адже за своєю правовою природою вони не наділені штрафною функцією і не є неустойкою. Відсутні також інфляційні втрати, оскільки норма ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. Іноземна валюта індексації не підлягає. Таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 522\~342,43 грн., з яких: 1) позика 7\~000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14 листопада 2017 року еквівалентно 185\~415,67 грн.; 2) 3% за кожен місяць користування позикою 336\~926,76 грн. За наведених обставин суд вважає, що саме в цій частині позов є обґрунтованим, доведеним і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial