Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

03 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області (далі - Куйбишевська селищна рада) про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на земельну ділянку площею 0,42 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території смт Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області. За життя [PERSON] заповіту не складав. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] було повідомлено про необхідність надання витягу з Державного земельного кадастру, але надати його немає можливості. Крім того, виявилося, що у правовстановлюючому документі державному акті на право приватної власності на землю на ім'я [PERSON] його ім'я помилково записано як «[PERSON]», тоді як за паспортом громадянина України його ім'я «[PERSON]». У зв'язку з викладеними обставинами [PERSON] прохає встановити факт належності правовстановлюючого документа, оскільки в інший спосіб такий факт не може бути встановлений, та захистити його майнові права, як спадкоємця. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він від позову не відмовляється, підтримує заявлені вимоги та прохає їх задовольнити по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.14). Представник Куйбишевської селищної ради, як відповідача у справі, письмово повідомив судові про те, що відповідач позов визнає, зазначені у ньому обставини ним не оспорюються (а.с.17). У судове засідання сторони, треті особи та їх представники не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином (а.с.13,16,18,23,26). Зазначені особи, за виключенням третьої особи - управління Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.14,17,19,24). Виходячи з наведеного, а також положень стст.130,158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер [INFO], після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 0,42 га, яка розташована на території смт Куйбишеве Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області, має цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства та належала спадкодавцеві на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП 000009 №2430, виданого 05 березня 1996 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №807 (а.с.4,6,9). За правилами стст.1216-1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя на випадок своєї смерті заповіту не складав (а.с.22). Позивач [PERSON] є сином [PERSON], а відповідно спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, та у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.5,8,10,21-22). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок),видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Постановою державного нотаріуса Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області від 20 лютого 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку. Нотаріусом було роз'яснено, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку можлива лише у разі надання витягу з Державного земельного кадастру (а.с.8). Управлінням Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області на заяву [PERSON] не було надано витягу з Державного земельного кадастру на спірну земельну ділянку через відсутність відкритої Поземельної книги (а.с.7). Разом з цим, порядок ведення Державного земельного кадастру, яким також передбачено порядок ведення Поземельної книги, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року, а право власності на спірну земельну ділянку у спадкодавця [PERSON] виникло раніше, у 1996 році. За таких обставин, відсутність витягу з Державного земельного кадастру не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Крім того, вимога позивача [PERSON] про встановлення факту належності спадкодавцю [PERSON] правовстановлюючого документа - державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП 000009 №2430, підлягає задоволенню. Суд, встановлюючи факт належності правовстановлюючого документа [PERSON], бере до уваги сукупність даних щодо вказаної особи, а також про обставини набуття права власності на земельну ділянку, які містяться у наданих до справи документах. Досліджені у справі обставини дають підстави стверджувати, що написання імені [PERSON] у державному акті на право приватної власності на землю є відмінним від написання імені в паспорті громадянина України на його ім'я через допущену помилку (а.с.6,9,15). З цих підстав суд вважає встановленим факт належності вказаного правовстановлюючого документа [PERSON]. Крім того, відповідач і треті особи у справі не заперечували проти встановлення цього факту, погодившись із доводами, наведеними у позовній заяві. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа певній особі має для позивача [PERSON] юридичне значення, який не може бути встановлений в іншому порядку, крім судового. Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачами не порушувалось.

Outcome: approved