Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

04 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] .. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. На даний час внесено зміни до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання. Посилаючись на викладені обставини, просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, а також стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів. Особи, які беруть участь у справі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду до суду не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили. Відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позов не визнає у повному обсязі, оскільки збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів. Крім того, зазначив, що сум пені, вказана позивачкою, є надто завищеною і останньою не надано доказів щодо накладення на нього штрафу державною виконавчою службою, наявність якого суттєво змінює розмір пені за прострочення сплати аліментів. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України (а. с. 8). Зазначені факти визнаються обома сторонами, а тому суд вважає їх встановленими Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, згідно зі ст. 182 СК України є: стан здоров`я та матеріальне положення дитини; стан здоров`я та матеріальне положення платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, чоловіка, дружини та інші обставини, які мають суттєве значення. Суд констатує, що підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів є перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи, з якої стягуються аліменти тощо. Як встановлено в судовому засіданні, позивачкою, відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства не доведено обставин, які б мали підтвердити той факт, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, погіршився її матеріальний стан, поліпшився матеріальний стан відповідача, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивачки. Доводи позивачки щодо змін в діюче законодавство не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки це не передбачено нормою ст. 192 СК України. Проаналізувавши сукупність доказів, наданих сторонами, суд дійшов висновкущо позивачка не надала суду доказів на підтвердження того, що її матеріальний або сімейний стан змінився, а тому вважає позов в цій частині таким, що не підлягає задоволенню. Натомість, підлягає задоволенню вимога позивачки про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. При цьому суд виходить з такого. Згідно з наданим державним виконавцем розрахунком, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з лютого 2017 року по 24 липня 2019 року складає 52 031 грн (а. с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Вищезазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Виходячи з наведеної формули, заборгованість відповідача за період з з лютого 2017 року по 24 липня 2019 року становить 236 702 грн 47 коп.. Разом із тим, враховуючи, що розмір пені, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, не може бути більшим за 100 відсотків заборгованості, з огляду на те, що суд, згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд вирішує справу в межах позовних вимог. Виходячи з того, що позивачка свій процесуальний обов`язок доказування виконала - надала суду докази, що підтверджують наявність обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач вказані обставини не спростував, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 52 031 грн. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: partial