Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

02 липня 2016 року, позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що вони з відповідачем з 25 грудня 1998 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому [PERSON] міськради, актовий запис № 1170. Від вказаного шлюбу мають сина: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї послужили різність поглядів подружжя на життя та несумісність характерів. Позивачка в судове засідання не зявилась, але через канцелярію суду від неї надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності та позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а також не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився. Відповідно до довідки № 5130 від 22.07.2016 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO]. Про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (судової повістки) від 11.08.2016 року, та 15.09.2016 року, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 25 грудня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського райадміністрації виконкому [PERSON] міськради, актовий запис № 1170. Від спільного життя мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини, відновлювати їх позивачка не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже позивачка категорично налаштована на розірванні шлюбу, на примирення не згодна, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає надалі іменуватися прізвищем «Деревянчук», що підтверджується її письмовою заявою. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 551,20 грн. на користь позивачки [PERSON] . На підставі ч.1 ст.24, ст. 105 ч.3, 110, 112, 113, 115, ч.3 ст.160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved