Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

03 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 15.07.2011 року по 27.08.2014 року він працював в КП «Глухівська міська друкарня» на посаді друкаря офсетного друку. В день звільнення його з роботи 27.08.2014 року з ним не було проведено розрахунку при звільненні. Заборгованість підприємства перед ним по заробітній платі складає 4896,38 грн. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, та посилаючись на ст.116, ст.117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі 4896,38 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з моменту звільнення з роботи на момент розгляду справи в суді. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача КП «Глухівська міська друкарня» Ракова Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що 15.07.2011 року [PERSON] був прийнятий на роботу до КП «Глухівська міська друкарня» на посаді друкаря офсетного друку, а 27.08.2014 року був звільнений з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП зв'язку з ліквідацією підприємства, що підтверджується записами в його трудовій книжці, та копіями наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи (а.с.2, 3, 6-8). Згідно довідки підприємства, заборгованість КП «Глухівська міська друкарня» перед [PERSON] по заробітній платі станом на 27.08.2014 року становить 4896,38 грн., що складається з заробітної плати в сумі 3875,90 грн., вихідної допомоги в сумі 1020,48 грн. (а.с.9). Під час розгляду справи судом також встановлено, що заборгованість по заробітній платі на час розгляду справи не погашена. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак судом встановлено, що при звільненні позивача з роботи відповідач не виплатив позивачу належну йому заробітну плату в сумі 4896,38 грн., а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача. Ця обставина не заперечується представником відповідача. Судом встановлено, що спір про розмір належних позивачу сум виплат - відсутній. У відповідності до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору підприємство, установа, організація зобов'язані виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи із вимог даного закону, з відповідача також необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому для обчислення розміру середньої заробітної плати суд вважає необхідним взяти до уваги довідки про розмір середньої заробітної плати, яка була надана суду відповідачем (а.с. 16,17). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з п. 5 даного Порядку, основою для визнання загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виплати належних при звільненні сум, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Відповідно до абзацу третього п. 4 даного Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Згідно довідок, наданих відповідачем, заробіток позивача за останні два повні місяці перед звільненням складав: за червень 2014 року (2 робочих дні) - 64,11 грн., за липень 2014 року (8 робочих днів) - 221,74 грн., а оскільки [PERSON] працював протягом червня та липня 2014 року не повний місяць, а лише 2 робочі дні в червні, та 8 робочих днів в липні, і інші дні перебував на лікарняному та у щорічній відпустці, то виплати за час щорічної відпустки та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці. Таким чином, відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середньоденна заробітна плата позивача за останні два місці склала: (64,11 грн. + 221,74 грн.) : 10 (2+8) робочі дні = 28,58 грн. За період з дня звільнення позивача 27.08.2014 року і по день винесення судом рішення 15.09.2014 року минуло 13 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складатиме: 13 робочих днів х 28,58 грн. = 371,54 грн. При визначенні розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує розмір та істотність даної частки порівняно з середнім заробітком позивача, обставини справи, та вважає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку 371,54 грн. відповідає вимогам закону та обставинам справи. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов було задоволено, а позивач за даною категорією справи звільнений від оплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved