Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

04.08.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про надання у володіння та користування частки квартири. В ході розгляду справи позивач уточнювала свої позовні вимоги , та в остаточних своїх вимогах просила суд надати їй [PERSON] у володіння і користування одну ізольовану кімнату- спальню, відповідачу надати у володіння та користування дві сумісні кімнати : зал і спальню у квартирі [ADDRESS]. Кухню, коридор, ванну кімнату і вбиральню залишити в їх загальному користуванні. Стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну компенсацію у розмірі 50 000, 00 гривень та розділити особові рахунки сторін . До судового засідання позивач не з*явилась але подала заяву в якій наполягала на своїх позовних вимогах у повному обсязі та просила справу розглянути за її відсутністю, Повноважний представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених позивачем в позовній заяві та просив позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала частково, згодна тільки на те, щоб розділити особові рахунки сторін по оплаті комунальних та інших послуг надаваємих їм з сестрою як співвласникам цієї квартири порівну, не заперечувала в загальному користуванні з позивачем кухнею, коридором, ванною кімнатою і вбиральнею, та судові пояснила, що в цій квартирі раніше мешкав син позивача, вони з сестрою хотіли цю квартиру продати, але потім у зв*язку з тим що відбувається в місті Горлівка в цій квартирі став мешкати її син і вона сама сплачує всі рахунки виставляємі за надання комунальних та інших послуг по зазначеній квартирі. В кімнаті яку просить виділити собі її сестра перебувають речі та меблі які залишились після смерті їх батьків, вона вважає що вони з сестрою повинні порівну володіти та користуватись цією квартирою як того хотіли їх батьки. Також вона вважала що сума матеріальної компенсацію у розмірі 50 000, 00 гривень не підлягає задоволенню, тому , що вона немає ніякого обгрунтування по вартості та у зв*язку з незазначенням позивачем терміну визначеного ним порядку користування житлом. При цьому на задане їй питання вона пояснила, що замки від вхідної двері нею чи членами її родини не мінялись і позивач в будь-який час може користуватись своєю власністю оскільки вона ніяким чином не перешкоджає своїй сестрі користуватись їх спільним майном що лишилось після батьків. При досліджені письмових доказів по справі судом встановлено . Позивачу та відповідачу на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, належить по ? частці кожній квартири [ADDRESS] ( а.с.4-8). Відповідно до технічної характеристики квартири, кімната, яку просить надати їй у користування позивач є ізольована житлова кімната площею 12,3 кв.м., а які просить надати у користування позивачу є ізольована житлова кімната площею 11,0 кв.м., та прохідна кімната в цю кімнату площею 15,6 кв.м., але відповідно до плану цієї квартири, зазначені кімнати мають площу 12,3 кв.м.,11,1 кв.м., та 19,6 кв.м., що має суттєву різницю ( а.с.44-45). Відповідач оплатила послуги по теплопостачанню в зазначену квартиру в квітні 2016 року ( а.с.23). Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В частині вимог позивача про надання їй у володіння і користування одну ізольовану кімнату- спальню, відповідачу надати у володіння та користування дві сумісні кімнати : зал і спальню та стягнути з відповідача на її користь матеріальну компенсацію у розмірі 50 000, 00 гривень, то в цій частині позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. . Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України, а також ст. 150 ЖК України власник житлового будинку( квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до постанови Верховного Суду України 17.02.2016 року по справі №6-1500 цс15, ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Проте, із запропонованого позивачем розподілу вбачається, що в її користування та володіння переходить житлова кімната площею 12,3 кв. м, в користування і володіння відповідача -дві житлові кімнати загальною площею 25,6 кв. м, в той час, як частки у праві спільної часткової власності позивача та відповідача є рівними та становлять ? кожна. Тобто відхилення від ідеальних часток співвласників, як того бажає позивач, є значним, при тому , що з огляду також на те, що в технічній характеристиці квартири та її плані суттєво відрізняється площа самої більшої житлової кімнати. В той же час позивач просить зобов'язати відповідача сплатити їй грошову компенсацію у розмірі 50 000 грн. за володіння та користування належної їй частки відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обґрунтованості розміру грошової компенсації за володіння та користування належної їй частки, не зазначено механізми розрахунку грошової суми у розмірі 50 000 грн, та термін встановлення такого користування. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині надання їй у володіння і користування однієї ізольованої кімнати - спальні, а відповідачці - двох суміжних кімнат: зала і спальні у [ADDRESS], а також стягнення з відповідача матеріальної компенсації у розмірі 50 000 грн. не підлягають задоволенню. Крім того позивачем не доведено в судовому засіданні порушення її прав відповідачем , щодо користування сумісною квартирою та перешкоджання здійснення нею цих прав. Щодо залишення у загальному користуванні позивача та відповідача кухні, коридору, ванної кімнати та вбиральні, та розділити особові рахунки сторін , то спору в цій частині між сторонами немає і таким чином рахунок по сплаті комунальних та інших послуг надаваємих [PERSON] та [PERSON] як власникам по ? частці кожна квартири [ADDRESS], підлягає позділу між ними порівну.

Outcome: partial