Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

03.12.2014року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл спадкового майна, визнання права власності на спадкове майно, стягнення грошових коштів на поховання спадкодавця (а.с.3-5). Ухвалою судді від 04.12.2014року відкрито провадження по справі (а.с.35). 09.01.2015року позивач уточнив позовні вимоги (а.с. 78-81). 15.01.2015року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про розподіл спадкового майна, визнання права власності на спадкове майно (а.с.87). Ухвалою суду від 15.01.2015року зустрічна позовна заява об*єднана в одне провадження з первісним позовом (а.с. 97-98). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] (а.с. 37-40) підтримали позовні вимоги щодо розподілу спадкового майна, визнання права власності на спадкове майно, та стягнення грошових коштів на поховання спадкодавця, просять їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] (а.с. 41-43), [PERSON] (а.с.49-50), позовні вимоги позивача не визнали, просять відмовити в задоволенні позову (а.с.51-52). Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з*ясувавши всі обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, суд встановив, що фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини регулюються положеннями: статтей 1225, 1261,1268, 1269, 1270, 1276 ЦК України; статті 22 Кодексу про шлюб та сім*ю України (в редакції 20.06. 1969року); постановами пленуму Верховного Суду України: від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»; постановами пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ: від від 01.03.2013 № 6 «Про узагальнення судової практики розгляду справ про спадкування»; від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»; від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», та цивільно-процесуальним законодавством України. З*ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] з 15.12.1965року перебували у шлюбі, зареєстрованому Краснолиманським районним відділом РАГС, актовий запис № 172 (а.с.14). Від сумісного життя подружжя [PERSON] мало дочку [PERSON], 17.11.1966року народження, на теперішній час [PERSON], позивач по справі (а.с. 14, 15, 167). Відповідач по справі [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON], та рідною сестрою по матері позивача [PERSON] (а.с. 13, 172, 173, 174). В період перебування у шлюбі подружжя [PERSON] придбали нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку загальним розміром 0.1660га: для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель розміром 0.10га, ведення особистого підсобного господарства розміром 0.0660га, розташованих за адресою: м. Красний Лиман, вул. Ворошилова, буд. 98. Правовстановлюючі документи на вищевказане нерухоме майно оформлені на ім*я [PERSON], а саме: договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідчений 03.09.1974року Краснолиманською нотарільною конторою за реєстром № 1776, зареєстрований 31.07.1992року в Бюро технічної інвентаризації м. Слов*янська за № 7523 (а.с. 16-17, 71); державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ДН № 109183, виданий 01.02.1999року Краснолимнаською міськрадою (а.с.23). Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім*ю України (застосуванню підлягають норми законодавства в редакції 20.06. 1969року, чинного на час спірних правовідносин) передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Відповідно до статті 368 ЦК спільною сумісною власністю вважається спільна власність двох чи більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Окремим випадком виникнення такого права, що обумовлюється особливим субєктним складом учасників і характером відносин між ними, є спільне майно подружжя. Обєктом спільної сумісної власності визнається майно, набуте подружжям за час шлюбу, та майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сімї. Тому суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка загальним розміром 0.1660га (для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель розміром 0.10га, ведення особистого підсобного господарства розміром 0.0660га), розташовані за адресою: м. Красний Лиман, вул. Ворошилова, буд. 98, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. 12.12.2013року померла [PERSON] (а.с.11). Відповідно до п. 3.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від від 01.03.2013 № 6 «Про узагальнення судової практики розгляду справ про спадкування» та ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 1258 частиною 1 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті спадкодавця [PERSON] залишились спадкоємці першої черги за законом: чоловік - [PERSON], доньки - [PERSON], [PERSON] (а.с. 13,14, 15,167. 172, 173,174). Спадкоємці першої черги за законом, відповідно до вимог ст. 1268, 1269,1270 ЦК України, прийняли спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця [PERSON], а саме: чоловік - [PERSON], постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 168-171); доньки - [PERSON] та [PERSON], своєчасно звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини (а.с. 9, 64). Враховуючи, що вищевказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], то спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 12.12.2013року складається з: ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами; ? частини земельної ділянки загальним розміром 0.1660га: (для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель розміром 0.10га, ведення особистого підсобного господарства розміром 0.0660га), розташованих за адресою: м. Красний Лиман, вул. Ворошилова, буд. 98. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Спадкоємці за законом свої спадкові права не оформили. 14.03.2014року помер [PERSON] (а.с.12). Тобто, [PERSON] помер до закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Після смерті спадкодавця [PERSON] єдиним спадкоємцем за законом першої черги є дочка [PERSON] (а.с. 14,15, ), яка у визначений ст. 1269, 1270 ЦК України прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про її прийняття (а.с. 10, 64). Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що до спадкового майна спадкодавця [PERSON] входить: ? частина спільної сумісної власності майна подружжя та 1/3 частина спадкового майна, яке [PERSON] прийняв після смерті спадкодавця дружини [PERSON], померлої 12.12.2013року, але юридично не оформив спадкові права, помер 14.03.2014року. Тобто, спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця [PERSON], який помер 14.03.2014року складається з: 4/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами; 4/6 частин земельної ділянки загальним розміром 0.1660га: (для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель розміром 0.10га, ведення особистого підсобного господарства розміром 0.0660га), розташованих за адресою: м. Красний Лиман, вул. Ворошилова, буд. 98, та єдиним спадкоємцем за законом першої черги на вказане майно є [PERSON] Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Крім того, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Постановами державного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори від 30.12.2014року та від 08.2015року спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій видчі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.70, 112). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розподіл спадкового майна, визнання права власності на спадкове майно, та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл спадкового майна, визнання права власності на спадкове майно, підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів на поховання спадкодавця [PERSON], суд виходить з наступного: відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов*язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд та поховання спадкодавця. Спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 12.12.2013року є діти [PERSON], [PERSON], та чоловік - [PERSON] За вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах вимог, заперечень та доказів наданих сторонами. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов*язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. Позивач [PERSON] зазначає, що організувала поховання [PERSON] (а.с. 33), в зв*зку з чим понесла витрати у сумі 21 110грн (а.с. 4,5), а саме на ритуальні послуги, помінальні обіди, автопослуги, встановлення пам*ятника. Відповідно до ч.2 п.24 постанови пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992року № 6 витрати на виготовлення пам*ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам*ятників і огорож у даній місцевості. Між тим, [PERSON], всупереч вимогам ст. 11, 59, 60 ЦПК України, ст. 2 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п. 3.1 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПА України від 01.12.200 № 614, не надано фінансових документів ( платіжного доручення, квитанції до прибуткового касового ордеру, або фіскального касового чеку, товарного чеку, розрахункової квитанції) щодо сплачених грошових коштів на поховання [PERSON] В якості доказів сплати [PERSON] грошових коштів на поховання спадкодавця [PERSON] до позовної заяви надані копії товарних чеків (оформлені не належним чином) на загальну суму 7 110грн (а.с. 24, 25). Будб-яких допустимих доказів, понесених [PERSON] розумних витрат на поховання спадкодавця [PERSON], до суду не надано. Крім того, відповідно до повідомлень управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман (а.с. 84) та вагонного депо [PERSON] Лиман ДП Донецька залізниця (а.с.105), [PERSON] 12.12.2013року отримала передбачену законом допомогу на поховання пенсіонера [PERSON] в розмірі 2 369.46грн, та 23.12.2013року отримала компенсацію витрат на поховання [PERSON], колишнього робітника підприємства вагонного депо [PERSON] , яка померла 12.12.2013року в розмірі 3 100грн. З урахуванням вищезазначених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів на поховання спадкодавця [PERSON] є необгрунтованими, такими які не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат по справі суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів; проведенням судових експертиз. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задовольняється частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Статтею 4 Закону України Про судовий збір визначені розміри ставок судового збору. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до пропорційно задоволеним вимогам сторін, та з урахуванням наступного: [PERSON] документально підтверджені витрати, пов*язані зі сплатою мінімального судового збору на час подання до суду позовної заяви 243.60грн (а.с.2), [PERSON] судовий збір не сплачувався, відповідач на теперішній час є інвалідом Шгрупи, суд вважає, що недоплачена сума судового збору на користь держави складає: [PERSON] - 1 480грн; [PERSON] - 296грн. Вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат, пов*язаних на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 2018грн, задоволенню не підлягають, оскільки до суду не надано належних доказів на підтвердження понесених саме [PERSON] (її представниками) зазначених витрат. Квитанція серії 08-ААВ № 089876 від 07.03.2015року не визначає особу якою сплачені послуги по проведенню експертизи (а.с.176).

Outcome: partial