Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

04 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 22.12.2016 між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №004948, згідно з яким відповідач зобов'язується придбати у свою власність та передати йому в користування автомобіль Сhery Tiggo 5, а він мав сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору. Вважає, що умови договору не відповідають чинному законодавству, є несправедливими та порушують його права, як споживача. Спірний правочин є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Крім того, спірний договір не було посвідчено нотаріально, а тому він є нікчемним. Тому прохає визнати недійсним договір фінансового лізингу №004948 від 22 грудня 2016 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», стягнути з відповідача на його користь 35000 грн., сплачених за договором, 5000 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір у розмірі 640 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на викладені у ньому обставини. Від позивача, який належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання з'явився його представник адвокат Друченко Т.В. Відповідач до суду не з'явився, надіслав суду заперечення, в яких просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги не визнав мотивуючи тим, що договір може бути визнаний недійсним у цілому з підстав несправедливості його умов лише у разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, а визнання недійсними зазначених позивачем умов не зумовлює зміну інших умов договору, позивач перекручує текст договору, помилково поціновує послугу фінансового лізингу, як послугу з адміністрування фінансових активів для придбавання товарів у групах, що суперечить Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім того посилається на те, що відповідно до вимог чинного законодавства договір лізингу повинен бути укладений у письмовій формі, нотаріальне посвідчення не є обов'язковим. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22 грудня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» було укладено договір фінансового лізингу № 004948 (надалі Договір), згідно з умовами якого лізингодавець (ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН») зобов'язалась придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно - автомобіль Сhery Tiggo 5, а лізингоодержувач ([PERSON].) зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору (а.с. 10-16). 22.12.2016р. позивач сплатив 35000 грн. на рахунок відповідача, що підтверджується квитанцією № 0.0.6753271836.2 (а.с. 17). Відповідно до частини 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом § 6 «Лізинг» ЦК України та законом. Отже, договір фінансового лізингу повинен відповідати вимогам статей ЦК України: -параграфу 6 «Лізинг» глави 58 «Найм (оренда)»; -параграфу 1 «Загальні положення про найм (оренду)» глави 58 «Найм (оренда)» ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг». -в параграфі 1 «Загальні положення про найм (оренду)» глави 58 «Найм (оренда)» ЦК України містить 28 статей, де відсутнє жодне посилання на нотаріальне посвідчення договору лізингу. Глава 58 «Найм (оренда)» ЦК України містить 6 параграфів, де зазначені похідні від оренди відносини, але вони є самостійними, не перетинаються між собою при вчиненні та мають окреме регулювання. Посилання позивача на норми статті 799 ЦК України, що міститься у параграфі 5 ЦК України «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)», який не регулює відносини фінансового лізингу, є помилковим, оскільки об'єднання вже розмежованих законом відносин у сукупне регулювання суперечить ст. 628 ЦК України та самій природі такого розмежування. Дана стаття регулює відносини, що виникають із найму (оренди) транспортного засобу, але, не зважаючи на схожість відносин найму (оренди) транспортного засобу та відносин фінансового лізингу, законодавством вони розділені як такі, що мають окреме регулювання, крім того, відносини фінансового лізингу регулюються спеціальним законом - Законом України «Про фінансовий лізинг». Тобто, спірні правовідносини врегульовані як загальними (Цивільний кодекс України), так і спеціальними нормами (Закон України «Про фінансовий лізинг»), які підлягають застосуванню у системному зв'язку. При цьому, спеціальні норми мають пріоритет у застосуванні над нормами загальної дії. Форму договору фінансового лізингу визначено окремою частиною статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», де однозначно вказано, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, законодавцем встановлено переважну дію спеціальної норми права при укладенні договору як фінансового лізингу, так і договорів лізингу, передбачених ст. 806 ЦК України, якою безпосередньо і врегульовано правові підстави та вимоги при укладенні договору фінансового лізингу. Проте оскільки такий договір містить елементи договорів найму, купівлі-продажу, поставки, то законодавець визначив, що правовідносини в сфері лізингу регулюються також з врахуванням загальних положень про оренду майна, купівлю-продаж, поставку, а не з врахуванням інших спеціальних норм, якими врегульовано питання укладення інших видів договорів одного типу договору (глава 58 Розділу III книги п'ятої ЦК України). Так, договір лізингу і договір найму транспортного засобу з фізичною особою є різними видами одного типу договору - договору найму, а тому до договору найму транспортного засобу не можуть бути застосовані положення про лізинг, як і до договору лізингу не можуть бути застосовані положення про договір найму транспортного засобу, хоча до кожного із зазначених договорів підлягають застосуванню загальні положення про найм, параграф 1 глави 58 ЦК України. З врахуванням викладеного до правовідносин фінансового лізингу не можуть бути застосовані положення частини 2 ст. 628 ЦК України, які підлягають застосуванню при укладенні сторонами договорів, укладення яких не передбачено окремою нормою матеріального права, а сторони формують зміст договору з врахуванням елементів різних договорів, укладення яких передбачено різними нормами права. Отже, враховуючи, що відносини, пов'язані з лізингом, врегульовано спеціальними нормами права, які в силу закону підлягають застосуванню з врахуванням лише загальних положень щодо договорів купівлі-продажу, найму (оренди) та прокату, якими не передбачено обов'язкової нотаріальної форми, не підлягають врахуванню інші спеціальні положення за різновидами договорів одного типу договору, зокрема - договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи. Крім того аналогічна позиція викладена і у листі № 7865/4279-0-33-16/8 від 10.03.2016 р. Міністерство юстиції України. З врахуванням викладеного, застосування до спірних правовідносин положень частини 2 ст. 628 ЦК України щодо необхідності нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу транспортного засобу є безпідставним. Крім того, враховуючи те, що Договір є договором непрямого лізингу (ч. 1 ст. 806 ЦК України), у відповідача на момент укладення Договору відсутній документ про реєстрацію транспортного засобу, оскільки останній зобов'язується придбати транспортний засіб у майбутньому та після виконання позивачем умов договору, необхідних для його придбання. Таким чином Договір не міг бути нотаріально посвідченим, оскільки документ про реєстрацію транспортного засобу, необхідний нотаріусу для проведення нотаріальної дії, відсутній. І відсутність даного документу може бути підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договору фінансового (непрямого) лізингу (ч. 2 Глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій). Враховуючи викладене та особливості, встановлені параграфом 6. ст. ст. 806, 807, 808, 809 ЦК України і спеціальним Законом України «Про фінансовий лізинг», договори фінансового лізингу не підлягають нотаріальному посвідченню. Не грунтуються на вимогах закону посилання позивача на несправедливість Умов договору, оскільки відповідно до частин 1 та 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Системний аналіз умов Договору свідчить про відсутність дисбалансу договірних прав та обов'язків між його сторонами і про відсутність порушення принципу добросовісності, оскільки у Договорі немає обов'язків Позивача, які спричиняють чи могли спричинити шкоду останньому. Умови Договору є прозорими і відповідають законодавству України. Крім того, зазначений договір був підписаний позивачем без будь-яких зауважень. Також не грунтуються на вимогах закону і посилання позивача на відсутність ліцензії у відповідача, зокрема на тотожність послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах і послуг фінансового лізингу. Суд приходить до такого висновку враховуючи статті 34 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» фінансові послуги підлягають ліцензуванню. Відповідно до цього Закону ліцензування відбувається згідно з ліцензійними умовами провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону. На час укладення Договору ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання послуг фінансового лізингу не існували. Послуги фінансового лізингу надавалися без ліцензії відповідно до затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 22.01.2004 № 21 Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed