Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

02 травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 вересня 2018 року сторони зареєстрували шлюб. Від спільного шлюбу дітей немає. Подружнє життя не склалося. Налагодити нормальні стосунки в сім`ї неможливо. З січня 2019 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що збереження сім`ї стало неможливим. Відповідач через органи ДРАЦС розірвати шлюб відмовляється. Тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою суду від 14.05.2019 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Позивач в підготовче засідання не з`явився, подав заяву в якій позов підтримав, справу просив розглянути у його відсутності. Відповідач в підготовче засідання також не з`явилась. 06.06.2019 подала через канцелярію суду заяву про визнання позову. У заяві також просила суд справу розглянути без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 10 вересня 2018 перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.09.2018 (а.с. 5). У сторін спільних дітей немає. Вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо (а.с. 1, 10). Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч. 2 ст. 104 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає доведеним, що шлюб між сторонами існує формально, його збереження є неможливим і буде суперечити їх інтересам. У зв`язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд прийшов до висновку, що шлюб сторін слід розірвати. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ним судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову.

Outcome: approved