Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

04.09.2019 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] з урахуванням уточнених в судовому засіданні вимог зіслалась на те, що 16.09.2005 року придбала земельну ділянку розташовану за адресою : [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку. На момент купівлі на даній земельній знаходилась господарська будівля літня кухня, фундамент під житловий будинок на якому було зведено стіну висотою у 3 цеглини та невелика кількість будівельних матеріалів блоки. Після придбання земельної ділянки позивачка в м. [ADDRESS] не проживала, але в кінці 2009 року повернувшись, виявила, що на частині фундаменту її мати [PERSON] побудувала прибудову близько 60кв.м. де і стала проживати, незважаючи на те, що мала у власності іншу нерухомість придатну для проживання, а також і земельні ділянки для будівництва. Відповідачка пояснювала це їй тим, що вона має намір проживати у цьому будинку, натомість вона для позивачки придбає інший. Відповідачка до суду подала відзив, у якому заперечила проти позовних вимог, зіславшись на те, що з дозволу позивачки вона здійснювала будівництво житлового будинку по [ADDRESS] , який вона закінчила будувати у 2006році, будівництво здійснювала за власні кошти. Будинок будувала для доньки. Дозвіл на будівництво отримала згідно рішення №997 від 22.09.2005 року, а у відділі архітектури виготовила проект на забудову. За згодою позивачки перейшла проживати у спірний будинок, а доньці залишила свій будинок за адресою : [ADDRESS] . Також просила застосувати строки позовної давності. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. \~ \~ \~ \~Відповідачка до суду не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Частною1\~ст.16 ЦК України, передбачено , що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга\~статті 3 ЦПК\~(в редакції закону 2004 року),\~\~то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. У судовому засіданні встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір, пов`язаний із самочинним будівництвом, що перешкоджає власнику земельної ділянки користуватися та розпоряджатися нею. Встановлено, що позивачка згідно договору купівлі продажу від 16 вересня 2005 року придбала у [PERSON] земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , загальною площею 1000кв.м. надану для обслуговування житлового будинку. (а.с.8) 29 вересня 2005 року для [PERSON] (дошлюбне [PERSON] ) було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 105567 на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу. (а.с. 9) Відповідачка [PERSON] на частині фундаменту, який знаходився на земельній ділянці по [ADDRESS] побудувала житловий будинок у 2006 році, за власні кошти, в якому вона проживає на даний час. Дані обставини визнавались відповідачкою у поданому нею відзиві. Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнанням прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень ч. 1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) (далі Постанова Пленуму), відповідно до вимог статті 376\~ЦК\~право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості має власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).\~ Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачкою до відзиву було надано копію рішення Полонської міської ради №997 від 22.09.2005 року про надання дозволу на будівництво позивачці- [PERSON] по [ADDRESS] . В свою чергу позивачка в судовому засіданні заперечувала про отримання нею такого рішення, оскільки ніколи не зверталася до органів місцевого самоврядування про отримання такого дозволу. Також повідомила, що вперше бачить надану відповідачкою копію будівельного паспорта на забудову земельної ділянки для індивідуального будівництва виданого на її ім`я, оскільки такого не замовляла. Крім того, позивачка в судовому засіданні заперечувала про надання своїй матері згоди на будівництво будинку, будь-якого письмового договору суперфіцій вони з цього приводу не укладали. \~ \~ \~ \~Згідно відповідей начальника архівного відділу №173 від 11.09.2019року №191 від 08.10.2019року в рішенні №997 від 22.09.2005року наданого відповідачкою, розглядалися інші питання, а також з 2005 по 2007року рішень Полонської міської ради «Про надання дозволу на різне будівництво та затвердження актів прийняття в експлуатацію житлових будинків» за адресою: [ADDRESS] не приймалось і вищезазначені питання не розглядалися. Не перебувають і такі документи у відділ містобудування, архітектури та будівництва Полонської районної державної адміністрації згідно відповіді від 31.07.2019року №35. З огляду на викладене надані [PERSON] докази на спростування позовних вимог [PERSON] , не можуть взяті судом до уваги, оскільки не відповідають вимогам ст. ст. 77,78,79 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачка на земельній ділянці по [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності позивачці, без дозволу останньої, самочинно побудувала житловий будинок (прибудову) і остання заперечує проти визнання права власності на нього за [PERSON] , то позов є таким, що підлягає до задоволення. Відповідачкою заявлено заяву про застосування строків позовної давності до вимог позову. Враховуючи, що за загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, строк позовної давності на вимоги про знесення таких об`єктів не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва.(п.26 постанови пленуму №6 від 30.03.2012року) Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У позовній заяві позивачка просила стягнути на її користь відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 7500грн. До суду було надано ордер Серії РН 1194 №36 (а.с.42) та свідоцтво на зайняття адвокатською діяльність представника [PERSON] (а.с. 43), будь які, інші вищезазначені документи відсутні. Не було зроблено заяви позивачкою та її представником до закінчення судових дебатів про надання відповідних доказів після ухвалення рішення. Тому в даному випадку відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові КЦС ВС від 06.03.2018року, справа №335/9232/16-ц. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved