Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

03 листопада 2015 року [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача в її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], за період з 29 січня 2014 року по 30 жовтня 2015 року у розмірі 7080 грн., а також неустойку у розмірі 22392 грн., змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати аліменти з [PERSON] в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1500 грн., починаючи з 31 жовтня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2014 року на її користь з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 січня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. З моменту винесення рішення суду відповідач ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого допустив заборгованість на суму 7080 грн. та вона просить стягнути з відповідача цю суму. Крім того за прострочення сплати аліментів просить стягнути неустойку в сумі 22392,89 грн. Крім цього вказує на те, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак має доходи, оскільки займається ремонтом авто та мототехніки, окрім цього відповідач за винагороду, маючи відповідні навики та обладнання, здійснює татуювання. Враховуючи такі факти, та те, що відповідач приховує фактичних доходи, тому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання їх неповнолітнього сина не в частці від заробітку а в твердій грошовій сумі. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на мотиви, що вказані в поданому до суду позові. В подальшому позивачка [PERSON] подала суду заяву в якій справу просила слухати без її участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що стверджується відмітками в журналі вихідної кореспонденції суду та долученою до матеріалів справи газетою «Львівська пошта» від 01 грудня 2015 року № 136 (1747) з оголошенням про виклик відповідача [PERSON] в судове засідання. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про дату та час судово засідання, причин неявки в судове засідання суду не повідомив. Дослідивши зібрані по справі докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. ст.11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2014 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 січня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі цього рішення було видано виконавчий лист, який був пред'явлений до виконання. Відповідно до долученої до матеріалів справи довідки про неотримання аліментів Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції № 18059 від 14.07.2015 року позивачка [PERSON] не отримувала аліментів від [PERSON] у період з 29.01.2014 року по 30.06.2015 року згідно виконавчого листа № 272/105/14-ц. Відтак, враховуючи, що прожитковий мінімум для дітей віком до шести років на 2014 рік встановлено у розмірі 1032 грн (ЗУ «Про державний бюджет на 2014 рік»), а в 2015 році для дитини віком до шести років визначено прожитковий мінімум в розмірі 1032 грн., для дітей віком від шести до вісімнадцяти років у розмірі 1286 грн., з 1 вересня 2015 року для дітей віком від шести до вісімнадцяти років у розмірі 1455 грн. (ЗУ «Про державний бюджет на 2015 рік») у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів в період з 29 січня 2014 року по 30 жовтня 2015 рокув розмірі 7080 грн. У відповідності до ст. 196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, однак допустив заборгованість по сплаті аліментів, оскільки ухилявся від їх сплати. Відповідно у позивача виникло право на стягнення з відповідача неустойки (пені). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі ( ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини (дітей) може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, що унеможливлює стягнення аліментів в частці від його доходу. Враховуючи викладене, та те, що обов'язок утримання дитини покладений на обох батьків, а також те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, допустив заборгованість, суд робить висновки про те, що є всі підстави для зміни способу присудження аліментів та стягнення їх з [PERSON] у виді 1500 грн. щомісячно.

Outcome: approved