Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

02.07.2020\~року\~ позивач\~звернувся до\~суду з\~вищевказаною позовною\~заявою до\~ [PERSON] про повернення суми грошових коштів, відшкодування пені та інфляційних збитків на загальну суму 305394,09 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 03.03.2018 року було укладено договір позики між сторонами, відповідно до якого [PERSON] отримав у борг від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 158940,00 грн., що в еквівалентів становить 6055 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 01.09.2018 року. Кошти позивачу не повернуті, відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань. Тому він просить стягнути з [PERSON] 158940,00 грн. основного боргу, відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 11032,43 грн., суму завданих інфляційних збитків у розмірі 19931,08 грн. та пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 115490,58 грн. В судове засідання позивач не з`явився,\~подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлявся\~ належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання,\~не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.\~\~\~\~ Зважаючи на вищевказані обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши у судовому засіданні надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 03.03.2018 року було укладено договір позики між сторонами, відповідно до якого [PERSON] отримав у борг від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 158940,00 грн., що на день укладання договору в еквіваленті становило 6055 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 01.09.2018 року (а.с. 5). Кошти позивачу не повернуті, відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума позики не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до п. 2.1 Договору позики від 03.03.2018 року [PERSON] власним підписом підтвердив, що ним було отримано суму позики повністю до підписання даного Договору (а.с. 5). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Надані позивачем, як доказ, укладений договір позики свідчить про те, що в даному випадку договір позики укладений у письмовій формі, відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі та\~ приймається судом, як доказ, який вказує на факт наявності боргу у відповідача перед позивачем. Згідно норм ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що\~ строк виконання зобов`язання за договором позики від 03.03.2018 року настав 01.09.2018 року. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи діючі індекси інфляції, розмір інфляційних, підлягає стягненню з відповідача за період прострочення 19931,08 грн. інфляційних збитків та 11032,43 грн. трьох відсотків річних. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, то суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу, тобто з боржника підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення пені ж відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачається якщо позичальник своєчасно за договором позики не повернув речі, визначені родовими ознаками, а тому позивач помилково застосував вказану норму для стягнення пені. Тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання слід відмовити. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 62% а тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 3053,95 грн. (сплачений судовий збір при поданні позовної заяви) х 62 % / 100 = 1893,45 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial