Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

03 березня 2016 року позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. 19 листопада 2012 року у с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області помер [PERSON], який був для позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] батьком, а для позивача [PERSON] чоловіком. Після смерті спадкодавця залишилась земельна ділянка площею 2,57 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №001225, виданого 17.03.2006 року Татарбунарською райдержадміністрацією. Спадкодавець [PERSON] не залишав заповіту. Позивачі вказують, що вони не втратили права на спадкування вказаної вище земельної ділянки, оскільки на день смерті спадкодавця були зареєстровані та проживали разом з ним по вул.Леніна, №152 у с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. Позивачі подали заяву до нотаріуса, за якою було відкрито спадкову справу №23/2016 від 08.02.2016 року, але останні отримали письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Позивачі зазначають, що оригінал Державного акту на право приватної власності на землю спадкодавця втрачено, про що у районній газеті «Татарбунарський вісник» останні розмістили оголошення. За таких обставин, позивачі звертаються до суду з позовною заявою про визнання права спільної часткової власності по 1/4 частки земельної ділянки, яка належала спадкодавцю, оскільки скористатись правом на успадкування вказаного у позові майна у нотаріальному порядку вони не мають можливості через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на землю. Представник позивачів, адвокат [PERSON], в судове засідання не зявилась, однак направила до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с.28). Представник Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, [PERSON], до суду не зявився, направив заяву, в якій просить слухати справу за відсутності їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.34). Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД №325649 від 20.11.2012 року (а.с.12), [PERSON] помер 19 листопада 2012 року у с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області у віці 55 років. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЖД №117209 від 28.08.1997 року (а.с.13), батьком [PERSON], [INFO], значиться [PERSON]. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії VІІ-УР №295426 від 18.01.1980 року (а.с.14), [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 18.01.1980 року. Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на «Турбалак». Згідно копії свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖД №498399 від 21.01.1986 року (а.с.15), батьком [PERSON], [INFO], значиться [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД №080361 від 07.06.2008 року (а.с.16), [PERSON] та [PERSON], [INFO], 07 червня 2008 року зареєстрували шлюб. Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на «Демянець». Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії ІV-ЖД №360690 від 18.12.1987 року (а.с.17), батьком [PERSON], [INFO], значиться [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №219615 від 26.09.2014 року (а.с.18), [PERSON] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 26 вересня 2014 року. Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на «Язаджи». Відповідно до копії державного акту серії ІІ-ОД №001225 від 17.03.2006 року (а.с.19), [PERSON] на підставі розпорядження Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області від 09 грудня 2004 року №560/А-2004 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,57 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області і передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №001225, виданий 17.03.2006 року на імя спадкодавця, було втрачено. Про втрату вищевказаного Державного акту була опублікована обява в газеті «Татарбунарський вісник» №45(5829) від 21.11.2015 року (а.с.20). Як вбачається з листа відділу Держгеокадастру у Татарбунарському районі Одеської області за №Т-185/0-70/6-16 від 29.02.2016 року (а.с.21), нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2,5700 га, розташованої за межами населеного пункту Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області з урахуванням коефіцієнтів індексації, станом на 01.01.2016 року становить 128 813, 38 грн. Згідно довідки за №154 від 26.02.2016 року (а.с.22), виданої Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, померлий [PERSON], [INFO], дійсно на день смерті 19.11.2012 року був зареєстрований та проживав в [INFO]. Крім нього у будинку зареєстровані наступні особи: [PERSON], [INFO] дружина померлого, [PERSON], [INFO] син померлого, [PERSON], [INFO] донька померлого, [PERSON], [INFO] донька померлого, [PERSON], [INFO], онучка померлого, [PERSON], [INFO] онучка померлого. Із листа нотаріуса за №117/01-16 від 26.02.2016 року (а.с.23) видно, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на успадковане майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що померлий [PERSON] на день смерті, тобто на 19 листопада 2012 року, мав право на земельну ділянку площею 2,57 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Позивачі являються спадкоємцями вищевказаної земельної ділянки в порядку першої черги за законом і вчасно подали заяву про прийняття спадщини нотаріусу, проте оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №001225 від 17.03.2006 року, виданий на імя спадкодавця, було втрачено, а на померлого дублікат Державного акту не видається. Рішення нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на успадковане майно, унеможливлює оформлення позивачами спадщини у позасудовому порядку. Відтак, суд вважає можливим визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності на вищевказану спадкову земельну ділянку на праві спільної часткової власності, по 1/4 частині за кожним.

Outcome: approved