Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

02 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві [PERSON] зазначила, що з 17 листопада 1990 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Шлюб і для неї і для відповідача було зареєстровано вперше. Подружжя припинили шлюбні відносини у 2014 році внаслідок відсутності взаєморозуміння, втрати почуттів любов та поваги один до одного. У зв'язку із викладеними обставинами часто виникали сварки та скандали. Посилаючись на наведені обставини, [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] Позивач до судового засідання не з'явилась, про слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач, повідомлений про час і місце судового розгляду, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, до суду не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, заявлені [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, згоден на розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 17 листопада 1990 року Відділом РАГС міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 3030 (а.с. 4). Як для позивача так і для відповідача шлюб був зареєстрований вперше. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Під час розгляду справи судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені у 2014 році. З вказаного часу спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність взаєморозуміння, втрата почуттів любові і поваги один до одного. За час окремого проживання жоден з подружжя не здійснив дій щодо збереження сім'ї. Більш того, кожен з них заявив про необхідність розірвання шлюбу та небажання його збереження. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку буде суперечити їх інтересам. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення. Сторони у справі не заявили про наявність спору про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання залишити після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею при звернені до суду судовий збір 551,20 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved