Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

03.06.2021 року позивач [PERSON] в особі представника позивача адвоката Липового Р.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Старобільської міської ради Луганської областіпро визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого приватним нотаріусом Пульним С.М. 19.05.2021 року, на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Старобільської міської ради від 27.05.2021 року № 873 в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрований: [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , зареєстрований, але фактично не проживає за вищевказаною адресою близько десяти років. Даний факт підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Старобільської міської ради Луганської області від 24.05.2021 року №328/8. Позивачка вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тим, що він фактично не проживає у вказаній квартирі, а тільки зареєстрований у ній, а тому позивачка, як власниця житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. На підставі чого прохала суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, та зобов`язати відділ надання адміністративних послуг виконавчого комітету Старобільської міської ради Луганської області зняти з реєстрації [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки до суду не повідомила, заяв та клопотань до суду не надала (а.с.68). Представник позивача адвокат Липовий Р.О. у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.69), на що до суду надав заяву, в якій прохав суд розглянути справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав, прохав суд позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.65). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (а.с.71), про причину неявки до суду не повідомив, відзиву, заяв та клопотань до суду не надав. Представник відповідача Старобільської міської ради Луганської області у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.70), на що до суду було надано заяву в якій відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог, прохав справу розглянути без участі представника відповідача Відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Старобільської міської ради Луганської (а.с.33,41). Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. 06.12.2021 року згідно ст.281 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до протоколу судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні судом встановлено, що згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.05.2021 року зареєстрованого в реєстрі № 999 Приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Пульним С.М. (спадкова справа №22/2021) (а.с.7) та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від № 257218917 від 19.05.2021 року (а.с.8), [PERSON] дійсно є власником житлового приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS] . Форма власності: приватна. Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 27.05.2021 року, виданої Виконавчим комітетом Старобільської міської ради № 873 від 27.05.2021 року [PERSON] , остання дійсно мешкає в [ADDRESS] , та до складу (зареєстрованих) входять: [PERSON] ., [INFO] (а.с.9). Згідно Довідки, виданої Виконавчим комітетом Старобільської міської ради № 328/8 від 24.05.2021 року [PERSON] [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає за даною адресою близько десяти років. Довідка надана для пред`явлення до Старобільського районного суду (а.с.10). Згідно Акту обстеження фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] , складеної депутатом Старобільської міської ради Луганської області Онищенко К.М. за участю свідків - сусідів [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає (а.с.57). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідачів, суд зазначає наступне. За змістом ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 33, 34, 36 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст. ст.4,13,19,78,81 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82). Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, також беручи до уваги відсутність відповідача в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову. Суд вважає за необхідне також зазначити, що наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, є підставою для подальшого зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач [PERSON] більше десяти років дійсно не проживає у вищевказаній квартирі позивача, чим створює перешкоди у володінні та користуванні майном, суд приходить до висновку, що позов заявлено обґрунтовано та він підлягає задоволенню. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Оскільки позивач не просить стягнути судові витрати з відповідача, суд вважає за можливе судові витрати пов`язані з розглядом справи з відповідача не стягувати.

Outcome: approved