Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

02 серпня 2016 року ТОВ «Сумитеплоенерго» звернувся до суду із зазначеним позовом та свої вимоги мотивує тим, що надає послуги населенню м. Суми з теплопостачання та постачання гарячої води. Зокрема, підприємство забезпечує теплопостачанням будинок № 143 по вулиці Герасима Кондратьєва в м. Суми. Відповідач [PERSON], яка є наймачем квартири № 14 в цьому будинку, повинна оплачувати надані та спожиті\~послуги теплопостачання, проте не сплачує, тому за період з 01 лютого 2012 року по 30 серпня 2015 року утворилась заборгованість за надані послуги з опалення в сумі 3173,60 грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за надані послуги та судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засідання позов підтримала повністю, просила задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що обовязок відповідача щодо сплати коштів за отримання житлово-комунальних послуг виникає на підставі дії закону, а не лише договору; вказує, що укладення договору це обовязок споживача, а не його право. В задоволенні клопотання відповідача про застосування позовної давності просить відмовити, посилаючись на оборотну відомість та інформацію, надану головним бухгалтером підприємства, з якої вбачається, що боржник в спірний період частково оплачувала послуги з теплопостачання, і ця оплата зараховувалась також і на погашення боргу, тобто боржник фактично визнала борг. Крім того, представник позивача вважає, що відповідачем не надано доказів неотримання нею послуг з теплопостачання, або їх неналежної якості, оскільки відповідач не зверталась з такими скаргами. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в повному обсязі на тій підставі, що вона не має перед позивачем заборгованості станом на день звернення до суду. Крім того, пояснила, що позивач не надав суду цілого рядку письмових доказів в тому числі договір про надання послуг відповідачу. Просила застосувати строк позовної давності до даних правовідносин, вважаючи, що оскільки позивач звернувся з позовом у липні 2016 року, то він має право зазначати суму боргу лише за останні три роки, і відповідач вважає неправомірним включення в суму боргу заборгованості станом на лютий 2012 року, оскільки відповідач борг не визнає і не здійснювала платежів на погашення боргу, а сплачувала лише поточні платежі. В своїх запереченнях вказала, що є інвалідом другої групи, постійно проходить терапевтичні лікування в стаціонарі, на що витрачає значну частину коштів. Зазначає, що в період з червня 2013 року по вересень 2015 року вона сплатила ТОВ «Сумитеплоенерго» 3002,60 грн., крім того, 05.10.2016 року вона сплатила борг на 01.09.2015 року у сумі 466,58 грн. Також відповідач вказує на незадовільну якість наданих послуг з теплопостачання (а.с.28-30). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає\~частковому \~задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно довідки КП «Сумижитло» Сумської міської ради відповідач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу України. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Як передбачено ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.35 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, факт ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі підлягає встановленню шляхом здійснення перевірки кількісних та/або якісних показників наданих послуг, за результатами якої складається відповідний акт-претензія. В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що відповідач скаржилася на якість наданих послуг або їх неотримання, так як і відсутні докази того, що відповідач взагалі відмовлялася від їх отримання. В той же час з матеріалів справи вбачається, що за спірний період, тобто з 01 лютого 2012 року по 30 серпня 2016 року включно, позивач ТОВ «Сумитеплоенерго» надавав відповідачу послуги з централізованого опалення згідно рішень виконкому Сумської міської ради від 28 грудня 2010 року № 830, від 26 січня 2010 року №41, від 10 жовтня 2008 року № 488, а відповідач, відповідно, користувалася вказаними послугами і зобовязана був своєчасно та в повній мірі сплачувати гроші за надані послуги внаслідок того, що відповідно до ст.11 ЦК України між ними виникли взаємні права та обовязки, які повинні з обох сторін виконуватись належним чином. Згідно з вимогами ст.ст. 20, 21, 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач зобовязаний забезпечувати своєчасну та відповідну якість наданих комунальних послуг, а відповідач, як споживач таких послуг, зобовязана оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. ст.67,68 ЖК України, п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року, відповідач зобовязана вносити плату за послуги з опалення приміщення своєчасно, не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем. В порушення зазначених вимог відповідачем не в повній мірі вносилась плата за комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а тому право позивача порушене та підлягає захисту, а заборгованість підлягає стягненню з відповідача. Стосовно суми заборгованості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з оборотної відомості, доданої до позову, в період з лютого 2012 року по листопада 2012 року відповідач не сплачувала за надані послуги з теплопостачання, а з грудня 2012 року по серпень 2015 року відповідач періодично сплачувала за надані послуги, але лише поточні платежі. Вивчивши матеріли справи: оборотну відомість (а.с. 8-12), надані відповідачем копії квитанцій про оплату за вказані періоди (а.с.34-45) та зведену інформацію по оплаті з лютого 2012 року по серпень 2015 року (а.с.93-94), суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не вчиняла дій, що свідчать про визнання нею боргу за минулий період, оскільки відповідач починаючи з грудня 2012 року оплачувала виключно поточні платежі в конкретно визначених сумах, що зазначені у рахунках. Доводи позивача про те, що у січні 2015 року відповідачем сплачено 1 грн. за борг за абонплату ОТП, що свідчить про визнання нею боргу і відповідно впливає на строк позовної давності, суд не може прийняти до уваги, так як з квитанції за цей місяць, наданої відповідачем (а.с.39), вбачається, що сплата за надані поточні послуги відбулась саме у тих сумах, що зазначені в рахунку: 32,39 грн. за гаряче водопостачання та 292,08 грн. за опалення, у квитанції відсутня інформація про сплата боргу у сумі 1 грн. за абонплату ОТП (а.с.39). Таким чином, суд вважає необхідним застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 13.01.2016 року № 6-931цс15, за частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобовязанням, у якому серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати від боржника сплатити гроші за надані послуги. Враховуючи, що позивач ще 15.03.2015 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, і такий наказ було видано, то подання ТОВ «Сумитеплоенерго» (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перервало перебіг позовної давності. За вказаних обставин, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача [PERSON] на те, що суму боргу в межах трирічного строку позовної даності слід обраховувати за останні три роки перед звернення позивача до суду з позовом. Оскільки вперше у березні 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, судовий наказ було видано, а в подальшому скасовано ухвалою суду від 30.05.2016 року за заявою боржника [PERSON], то суд вважає, що звернення ТОВ «Сумитеплоенерго» у березні 2015 року із заявою про видачу судового наказу перервало перебіг позовної давності. Таким чином, суму боргу в межах позовної даності необхідно нараховувати з березня 2012 року. Станом на 30 серпня 2015 року заборгованість за надані послуги складає 3 173,60 грн., що підтверджується оборотною відомістю (а.с.8-12). Згідно оборотної відомості, сума боргу станом на березень 2012 року становила 2178,78 грн. (а.с.8). Враховуючи те, що відповідач не здійснювала дій, що свідчили б про визнання нею цього боргу (2178,78 грн.), то з врахуванням того, що позов заявлено на загальну суму боргу 3173,60 грн., і дана сума включає і суму боргу станом на березень 2012 року 2178,78 грн., то суд вважає необхідним стягнути з відповідача різницю: 3173,60 грн. - 2178,78 грн. = 994,83 грн. Відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи, що підтверджується відповідним документом (а.с.128), відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях.

Outcome: partial