Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

02 березня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (надалі - Фонд) завдану моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. В обґрунтування посилався на те, що він з 01.10.1982 р. по 17.09.199р р. працював на шахті «Сєвєрная» підземним робітником, підземним бурильником шпурів та підземним прохідником, з 13.02.1997 р. по 25.11.2008 р. працював на шахті «Родіна» підземним прохідником та підземним електрослюсарем черговим в шкідливих умовах праці, внаслідок чого захворів на професійне захворювання.08 лютого 2002 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини позивачу було встановлено професійне захворювання за діагнозом: вібраційна хвороба 1-2 стадії з церебрально-переферичною ангіодистонією з вегетативно-сенсорною полінейропатією з дистрофічним синдромом у вигляді дефартрозу ліктьових суглобів, плечолопаткового та ліктьового пері артрозів. НФС першого-другого ступеня. Стійкий больовий синдром. Висновком МСЕК від 10.12.2020 позивачу повторно було встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності (45% ХОЗЛ, 20% по вібраційній хворобі) та третю групу інвалідності, безстроково. Позивач вважає, що з вини підприємств, які не створили безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває постійний ниючий біль та обмеження об`єму рухів в попереково-крижовому відділі хребта, викручуючий біль в суглобах, кистях рук - особливо в нічні часи та під час сну. Іррадація болю віддає в обидві кінцівки. Відчуття затерпання рук і ніг в нічні часи, запамороченя при метеоперепадах та зміні положення тулуба, слабкість, підвищена втома, мерзлякуватість в кінцівках, стійкий біль та обмеження рухів в шийному відділі хребта. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 200 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. 09 березня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. 29 березня 2021 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 12.04.2021 року залишено без задоволення. 29 березня 2021 року судом отримано клопотання відповідача про закриття провадження у справі, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 12.04.2021 року залишено без задоволення. 29 березня 2021 року на адресу суду також надійшов відзив відповідача, в якому просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16.04.2010 позов [PERSON] було частково задоволено та стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області у рахунок відшкодування моральної шкоди 24000 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.06.2010 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16.04.2010 року залишено без змін. Постановою ВВД ФССНВУ в м. Кривому Розі №0407/1297/1297.1/16 від 28.09.2010 року 24000 грн. відшкодування маральної шкоди були нараховані та виплачені позивачу. В даному позові позивач посилається на ті самі підстави (професійне захворювання, згідно акту П-4 та висновку МСЕК від 08.02.2002 р.) та той самий предмет (відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок профзахворювання). Крім того, з позовом про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я на виробництві позивач звернувся лише в 2021 року, з цього часу виникли правовідносини, на які поширює свою дію Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції, чинній з 01.01.2015 року. Оскільки на час виникнення спірних правовідносин вказаний Закон покладав відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачав можливості такого відшкодування Відділенням Фонду, тому правові підстави для задоволення позову відсутні. Таким чином вбачається, що оскільки відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві не залежало від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави покладення на Фонд обов`язку здійснювати таку виплату. Позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди саме відповідачем, а тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] з 01.10.1982 р. по 17.09.199р р. працював на шахті «Сєвєрная» підземним робітником, підземним бурильником шпурів та підземним прохідником, з 13.02.1997 р. по 25.11.2008 р. працював на шахті «Родіна» підземним прохідником та підземним електрослюсарем черговим в шкідливих умовах праці, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК в 2002 році позивачу первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності, при наступному переогляді в 2009 році позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково. Дані обставини були встановлені рішенням суду від 16.04.2010 року у цивільній за позовом [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, що набрало законної сили 24.06.2010 року, а тому не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи. Вказаним рішенням були задоволені частково позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області у відшкодування моральної шкоди 24000 грн. Звертаючись повторно до суду із позовом про стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач посилався на те, що 10.12.2020 року йому висновком МСЕК збільшено відсоток втрати працездатності та встановлено 65%. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. У пункті 13 цієї Постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає з моменту встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а не кожного разу, коли змінюється розмір вже встановленого ступеню втрати професійної працездатності. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що позивач отримав від відповідача відшкодування моральної шкоди, яке було присуджене рішенням суду від 16.04.2010 року в розмірі 24 000 грн., на підтвердження чого надано відповідні документи. Посилання позивача на погіршення стану здоров`я та збільшення ступеню втрати професійної працездатності як на підставу для повторного стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вважає необґрунтованими на підставі вищенаведених норм законодавства. Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважає за необхідне за положеннями ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, компенсувати судові витрати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed