Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

03 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], треті особи Відділ формування те ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що у квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровано дві особи: донька позивачки [PERSON], [INFO] та онука [PERSON], [INFO]. За згодою померлої матері позивачки [PERSON], яка померла 19 серпня 2006 року, донька позивачки [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала у вказаній квартирі до 27 квітня 2014 року. Після смерті матері, позивачка набула право власності на 1/2 частину квартири на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2014 року. На іншу 1/2 частину квартири набув право [PERSON] на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2014 року. На сьогодні донька та онука позивачки проживають разом з позивачкою у Російській Федерації за адресою [ADDRESS]. Оскільки відповідачка разом з дитиною 27 квітня 2014 року добровільно виселилась із спірної квартири і вивезла усе належне їй та дитині майно, вона втратила право користування квартирою позивачки із вказаного часу. Відповідачка та її дитина самостійно не можуть приїхати до України та знятися з реєстраційного обліку. На підставі викладеного, з урах уванням уточненої позовної заяви від 23.05.2016 року, просить суд визнати [PERSON] разом з її малолітньою донькою [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою № 61 у будинку № 8 по вулиці Московській у м. Дніпропетровську, з дня їх вибуття з 27 квітня 2014 року. Зняти [PERSON] разом з її малолітньою донькою [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання у [INFO]. Представник позивача в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про явку в судове засідання була повідомлена належним чином, надала суду нотаріально посвідчену заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила розглядати справу без її участі. Треті особи в судове засідання не зявились, про явку в судове засідання були сповіщені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/2 частина квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 9). Відповідач [PERSON] є рідною донькою позивача, відповідно до свідоцтва про народження Серія ІІІ-КИ № 458886 (а.с. 10). [PERSON], [INFO], є рідною донькою [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження Серія І-КИ № 396993 (а.с. 12). З міграційних карт вбачається, що [PERSON] і [PERSON] вибули до Російської Федерації з 27 квітня 2014 року (а.с. 13-15). Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частина третя вказаної статті встановлює винятки з цього правила, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців. Однак встановлені обставини справи дають змогу прийти до висновку, що жоден з вказаних винятків в даному спорі не може бути застосований. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Таким чином, місцем проживання малолітньої [PERSON] є місце проживання її матері [PERSON], тобто Російська Федерація, [ADDRESS], що підтверджується міграційним картами та особистою нотаріально посвідченю заявою [PERSON] \~\~\~\~ За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад один рік без поважних причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. \~\~\~ Враховуючи наведене, та,

Outcome: approved