overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

02 березня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову посилається на те, що 07 серпня 2015 року у виконавчому комітеті Грозинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 06 між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Від подружніх відносин малолітніх та неповнолітніх дітей у сторін не має. Причиною розпаду сімї, є те, що сімейне життя не склалося в звязку із постійними сварками та конфліктами які виникають через різницю характерів у сторін. Вказує, що шлюбні стосунки сторони не підтримують з січня 2016 року, проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження сімї з відповідачкою не можливе, підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча була повідомлена належним чином про день та час розгляду справи, заяви у її відсутності не надала, доводів позивача не спростувала. Тому суд ухвалює в справі заочне рішення. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 07 серпня 2015 року, зареєстрованому у виконавчому комітеті Грозинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 06 (а.с.5). Від подружніх відносин малолітніх та неповнолітніх дітей у сторін не має. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо, їх шлюб набув формального характеру,а тому суд вважає, що його необхідно розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

02 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Вказала, що з 20 серпня 2011 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З січня 2016 року сторони припинили спільне мешкання. На даний час дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову і до повноліття дитини. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов. Пояснила, що відповідач надає матеріальну допомогу, але вона бажає, щоб було офіційне рішення суду про стягнення з нього аліментів. Вона не впевнена у стабільності надання такої допомоги відповідачем. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він надає матеріальну допомогу на утримання сина, і в подальшому не відмовляється її надавати. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів в судовому порядку. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Суд встановив, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2011 року. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Неповнолітня дитина проживає з позивачем, цей факт відповідач не заперечив. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач визнав позовні вимоги , тому аліменти підлягають стягненню з нього в примусовому порядку. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує те, що відповідач являється працездатним, а тому вважає, що аліменти підлягають стягненню з нього у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу на місяць, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом, до досягнення дитиною повноліття, а при наявності боргу - до повного його погашення. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 грн. у дохід державного бюджету м. Дружківки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

02 березня 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 28 листопада 1985 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають доньку, яка вже повнолітня. Спільне життя у них з відповідачем не склалося. Вони мають різні погляди на життя, побут, ведення господарства. Останні роки не проживають разом, не ведуть спільне господарство та побут, втратили між собою всі фізичні та духовні зв'язки. Відповідач вже давно виїхав до м. Одеси, де по сьогоднішній день проживає. Позивач вважає, що їх шлюб має суто формальний характер, усі спроби примирення між ними не дали результату. Вона вважає, що примирення, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Тому просила їх шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.22/. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позов визнав повністю /а.с.18/. Таким чином, справа розглянута у відсутність сторін, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 28 листопада 1985 року Красноокнянським відділом запису актів цивільного стану Одеської області, актовий запис №48 /а.с.7/. Позивач є громадянкою України /а.с.4-5/. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Будь-яких заперечень проти позову відповідач не надав. Судом встановлено, що протягом часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, протягом останніх років проживають окремо. На думку позивача, примирення та збереження сім'ї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сім'ї суперечить інтересам позивача та згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

02 березня 2016 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 25.07.2009 року Відділом РАЦС Іванківського РУЮ Київської області за актовим записом № 51. Від спільного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя позивача та відповідача не склалося, позивач не бачить ніякої можливості зберегти колись спільну сім'ю, вони виявилися занадто різними людьми по характеру, по поведінці у сім'ї, поглядам на життя. На підставі вищевикладених обставин та висновків, які зробила позивач за час спільного життя з відповідачем, вона прийшла до твердого рішення, що спільна колись сім'я розпалась і її не можливо зберегти. Позивач просить шлюб розірвати, спільного сина до досягнення ним повноліття залишити на її вихованні, а також просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] та покласти на неї судові витрати по справі. В судове засідання позивач не з'явилася; подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Конверт із повісткою про виклик на 21.03.2016 року повернувся на адресу суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання», судову повістку про виклик у суд на 28.03.2016 року [PERSON] отримав особисто. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, перевіривши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.07.2009 року (свідоцтво про шлюб [NUMBER]), від даного шлюбу мають спільного сина - [PERSON], [INFO](свідоцтво про народження [NUMBER] від 14.04.2010 р.) Суд прийшов до висновку, що спільна сім'я позивача з відповідачем розпалася, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам та інтересам їх спільної дитини, зазначений шлюб є формальним і таким, що може бути розірваним. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю. Питання судових витрат вирішується на підставі ст. 88 ЦПК України, позивач згодна понести їх самостійно та сплатила судовий збір при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

02 березня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 24 лютого 2012 року вони з відповідачем уклали шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис зроблено за №194. Від подружнього життя сторони мають одну дитину [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони по справі мешкають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного сімейного бюджету не мають. Погляди на виховання дитини у сторін по справі різняться, спільну мову їм знайти важко, навіть у побутових моментах. Позивачка у збереженні шлюбу не бачить сенсу, тому звертається до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Позивачка в судове засідання не зявилась, однак направила до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с.32). Відповідач, [PERSON], у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Заяви до суду по суті позовних вимог та про причини неявки не надсилав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД №161897 від 24 лютого 2012 року (а.с.3), видно, що 24 лютого 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що було зроблено відповідний актовий запис за №194. Прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на «Коваленко». Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що 24 лютого 2012 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис зроблено за №194. Від подружнього життя сторони мають одну дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивачки з відповідачем не склалося, сторони по справі мешкають окремо з початку березня 2016 року, шлюбних стосунків не підтримують, спільного сімейного бюджету не мають. Спільна дитина проживає з позивачкою. Спорів про місце проживання дитини та про спільне майно у сторін не виникало. Позивачка у збереженні шлюбу сенсу не бачить. З метою збереження сімї, ухвалою суду від 04.04.2016 року, сторонам було надано строк на примирення, проте до жодних позитивних наслідків ці наміри не призвели, позивачка все одно наполягає на розлученні. Таким чином судом встановлено, що шлюб між сторонами наразі носить тільки формальний характер, відносини між сторонами зіпсувалися, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, а в першу чергу інтересам їх дитини, у звязку з чим, суд вважає, що шлюб має бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

02 березня 2016 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору від 18.05.2011 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2015 року має заборгованість 12181,13 грн., що складається з 6822,68 грн. - заборгованість за кредитом, 4202,21 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф 1056,24 грн. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12181,13 грн. та судові витрати по справі, що складаються із судового збору у сумі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.224 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору від 18.05.2011 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 4-6). Однак, відповідач зобовязань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 31.12.2015 року відповідач має заборгованість у сумі 12181,13 грн., що складається з 6822,68 грн. - заборгованість за кредитом, 4202,21 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф 1056,24 грн. (а.с. 3). За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 12181,13 грн., а також судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

02 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 13464 грн. 85 коп. У судове засідання представник позивача не зявився, просив справу розглянути без його участі, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 19 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 6600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а/с 7). Відповідач свої зобовязання по договору належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 31 грудня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 13464 грн. 85 коп., з якої 2310 грн. 11 коп. - заборгованість по кредиту, 8137 грн. 37 коп. заборгованість по процентам, 1900 грн. заборгованість по комісії, 1117 грн. 37 коп. заборгованість по судовим штрафам, що підтверджується розрахунком (а/с 5-6). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

02 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 31983 грн. 28 коп. У судове засідання представник позивача не зявився, просив справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 08 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 5200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а/с 7). Відповідач свої зобовязання по договору належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 31 січня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 31983 грн. 28 коп., з якої 5193 грн. 05 коп. - заборгованість по кредиту, 21991 грн. 03 коп. заборгованість по процентам, 2800 грн. заборгованість по комісії, 1999 грн. 20 коп. заборгованість по судовим штрафам, що підтверджується розрахунком (а/с 5-6). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved