Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

02 березня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи: територіальна громада Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області та відділ Держгеокадастру в [PERSON] районі Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. 23 березня 2017 року до суду надано уточнену позовну заяву, яка обґрунтована позивачем тим, що 25 червня 1995 року померла її бабуся [PERSON], після чого відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) із земель, які перебували в колективній власності А/Т «Нива». Остання проживала разом з матірю позивача [PERSON] по вул.Б.Хмельницького, 6, смт Демурино, Межівського району, Дніпропетровської області та після смерті [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Сертифікат на право на земельну частку (пай) опинився у [PERSON] [PERSON] позивача [PERSON] померла 28 липня 1999 року, яка тривалий час хворіла та проживала до самої смерті разом з [PERSON] по вул.Залізничній, 64, смт Демурино, Межівського району, Дніпропетровської області. Таким чином, остання фактично вступила в управління та володіння спадковим майном померлої матері, а також майновими та немайновими правами, які належали померлій за життя. [PERSON] вважає себе такою, що прийняла спадщину. Нотаріально оформити спадщину позивачу не вдалося, оскільки відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай). Як єдиний спадкоємець за законом після смерті [PERSON], позивач просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель, які перебували в колективній власності А/Т «Нива», розташовану на території смт Демурино, Межівського району, Дніпропетровської області, що належало на підставі сертифікату серії ДП №396264 [PERSON], померлій 25 червня 1995 року, в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивач та її представник не зявилися, останній надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає повністю. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги визнають за умови відсутності інших спадкоємців. Треті особи Демуринська селищна рада Межівського району Дніпропетровської області та відділ Держгеокадастру в [PERSON] районі Дніпропетровської області в судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечень по справі не мають. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, зясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Під час вивчення документів по справі, їм надано відповідну оцінку. Згідно свідоцтва про народження серії УА №217176, виданого відділом актів громадянського стану, актовий запис №83, [PERSON] народилася 30 вересня 1940 року, батьком якої записано [PERSON], а матірю - [PERSON], яка померла 25 червня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-КИ №739061, виданого повторно Васильківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області 21 лютого 2017 року, актовий запис №32. Свідоцтвом про одруження серії I-УР №531363, виданого Демуринською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області 08 березня 1961 року підтверджується, що [PERSON], внаслідок укладення шлюбу з [PERSON], після реєстрації одруження присвоєно прізвище «Бадак». Згідно свідоцтва про народження серії АВ №117126, виданого Демуринською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області 24 жовтня 1969 року, [PERSON] народилася 11 жовтня 1969 року, батьком якої записано [PERSON], а матірю [PERSON], яка померла 28 липня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-КИ №238438, виданого виконкомом Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області 28 липня 1999 року, актовий запис №47. Свідоцтвом про укладення шлюбу серії III-КИ №474589, виданого виконавчим комітетом Демуринською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області 25 листопада 1989 року підтверджується, що [PERSON], внаслідок укладення шлюбу з [PERSON], присвоєно прізвище «Гжибовська». Згідно повідомлення відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Дніпропетровської області №69 від 07 лютого 2017 року, в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів А/Т «Нива» (Демуринська селищна рада) Межівського району Дніпропетровської області [PERSON] значиться за №0742. Довідкою виконкому Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області №396 від 20 лютого 2017 року підтверджується, що [PERSON] до дня смерті проживала одна та була зареєстрована по вул.Б.Хмеьницького, 6, смт Демурино, Межівського району, Дніпропетровської області. Заповіт у справах виконкомі селищної ради не посвідчувався. Згідно постанови державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори від 20 лютого 2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину за законом у звязку з відсутністю оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай). Відповіддю цього ж нотаріуса №108/1-16 від 12 квітня 2017 року підтверджується, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори про прийняття спадщини ніхто не звертався, а після смерті [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] Судом достовірно встановлено, що [PERSON] після смерті її матері [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, з огляду на вимоги законодавства, що діяло станом на день смерті останньої 25 червня 1995 року, вступивши в управління та володіння спадковим майном, тобто вчинила всі дії, що свідчать про прийняття спадщини. Таким чином суд вважає, що [PERSON] має право на земельну частку (пай), що належало її бабусі [PERSON] П.2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено що, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно абз.4 п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16 квітня 2004 року, позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Позивач після смерті матері, як вбачається з матеріалів цивільної справи, належним чином прийняла спадщину, фактично вступила в його управління та володіння нею, проте не оформила її у нотаріальному порядку з обєктивних причин. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Положенням ч.1 ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року), передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ч.1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадщиною. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, серед іншого являються діти. Таким чином, в судовому засіданні встановлений факт прийняття спадщини позивачем після смерті її матері, яка фактично прийняла спадщину після смерті бабусі позивача. З урахуванням того, що відсутні правовстановлюючі документи та нотаріально оформити спадщину чи іншим шляхом визнати право неможливо, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити. Оскільки відповідач позов визнав повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved