Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

02 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Чернігівський завод радіоприладів», в якому, зменшивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача 11658 грн. 80 коп. невиплаченої компенсації (доплати) за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.04.2005 по 31.08.2013. Обґрунтував позивач свій позов тим, що з 1998 року по березень 2015 року включно працював у відповідача посаді інженера-електроніка контрольно-випробувальної станції КВС-433, а наказом №91/к від 25.03.2015 був звільнений із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату. Починаючи з квітня 1998 року по квітень 2005 року відповідач щомісячно виплачував доплату за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% від посадового окладу. Позивач зазначає, що оскільки він за своїми функціональними обов'язками постійно виконував роботу, пов'язану з доступом до державної таємниці, а тому відповідач повинен був нараховувати і виплачувати таку доплату у період, що зазначений у позовній заяві. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що позивач хоча й має допуск до державної таємниці з 1998 року, проте у зазначений у позові період він не працював постійно з державною таємницею. Посада інженера-електроніка контрольно-випробувальної станції, на якій працював позивач, включена до номенклатури посад, перебування на яких потребує допуску та надання доступу до державної таємниці, оскільки робота могла бути пов'язана з апаратурою, керівною та експлуатаційною документацією, що містить державну таємницю. Однак, сам по собі факт наявності допуску до державної таємниці не є підставою для виплати компенсації, оскільки вона виплачується лише тим особам, які одночасно з наявністю такого допуску за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що з 01.04.1998 позивач працював інженером-електриком контрольно-вимірювальної станції -433 ПАТ «ЧеЗаРа» та був звільнений з роботи з 31.03.2015 у зв'язку зі скороченням штату наказом №91/к від 25.03.2015 (а.с. 5-6). Після звільнення позивач письмово звернувся до відповідача із заявою 14.12.2015, в якій просив провести з ним повний розрахунок, виплативши компенсацію (доплату) за роботу в умовах режимних обмежень за період до 01.10.2013, оскільки після цієї дати виплата вказаної вище доплати була поновлена наказом по підприємству №313 від 24.09.2013 після звернення працівників КВС -433 до первинної профспілкової організації ПАТ «ЧеЗаРа» (а.с.55, 53, 54) Відповідно до ст.30 Закону України «Про державну таємницю» у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №414«Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов'язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці. Доводи відповідача щодо того, що [PERSON] не брав постійно секретну документацію, не заслуговують на увагу, оскільки, як показали у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], таку документацію брали вони за вказівкою керівника і всі разом працювали над секретною документацією при виробленні чи випробуванні продукції. Крім того, відповідачем з 1 жовтня 2013 року відновлено позивачу та іншим працівниками КВС -433 виплату надбавки до посадових окладів, зокрема [PERSON] в розмірі 10 % посадового окладу, яку з того часу позивач отримував щомісяця до свого звільнення, хоча в режимі його роботи та функціональних обов'язках нічого не змінилося. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що структура заробітної плати складається з основної та додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. За таких обставин, суд вбачає підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 11 658грн. 80 коп. невиплаченої надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за заявлений позивачем період, оскільки виплата цієї надбавки передбачена Законом України «Про державну таємницю» і відсутність наказу керівника не повинна обмежувати право працівника на оплату праці у повному обсязі. У зв'язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved