Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

03 липня 2015 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з вищезазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивача, що діє на підставі довіреності позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування вимог зазначив, що після смерті матері позивача [PERSON], яка померла 12 червня 2011 року, позивач оформила спадщину та стала власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 6,6280 га, що розташована на території Нижньобурлуцької сільської ради Шевченківського району Харківської області, та належала матері на підставі державного акту на право власності на землю. 04 липня 2011 року за реєстровим №1257, нотаріусом Купянської державної нотаріальної контори Харківської області, видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку перейшло до позивача по справі. Після оформлення спадкових прав на земельну ділянку їй стало відомо, що вищезазначена земельна ділянка знаходиться в оренді у приватного підприємства «[PERSON]В.» (далі по тексту ПП «[PERSON]В.») Шевченківського району Харківської області на підставі договору оренди землі від 01 червня 2005 року, укладеного матірю строком на 30-ть років, який зареєстрований у Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії «Центр ДЗК при Держкомземі України». Позивач бажає самостійно обробляти належну їй на праві приватної власності земельну ділянку. З вимогою розірвання договору оренди землі, 20 квітня 2015 року вона звернулась з письмовою заявою до ПП «[PERSON]В.». Звернення було направлено рекомендованим листом, який адресат відмовився одержувати. Договором оренди передбачено, що у разі зміни власника земельної ділянки договір підлягає розірванню. Враховуючи викладене вважає, що позивач , як новий власник має право на обробку земльної ділянки самостійно, шляхом розірвання договору оренди землі попереднім орендатором, вважає, що її вимоги законні, обгрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. В обгрунтування заперечень зазначили, що згідно з роз'ясненням Державного комітету України по земельних ресурсах смерть фізичної особи наймодавця не є підставою для припинення договору оренди земельної ділянки, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до його спадкоємців переходять права та обов'язки за договором оренди, якщо інше прямо не передбачено в самому договорі. У разі смерті фізичної особи - наймодавця підприємство має право продовжувати користуватися орендованою земельною ділянкою, оскільки дія договору оренди землі (якщо в ньому не зазначено інше) у зв'язку зі смертю фізичної особи - орендодавця не припиняється. Договір оренди буде діяти до тих пір, поки не закінчиться термін оренди чи новий власник земельної ділянки не вимагає його розірвання. Сам по собі перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у даному випадку спадкоємцю) не є підставою для зміни умов або розірвання договору, що передбачено ст.32 Закону України «Про оренду землі». Підприємство продовжує виконувати умови договору оренди в повному обсязі, будь яких претензій з боку як орендодавця, так і спадкоємця, стосовно виконання умов договору оренди не надходило, тому вважають, що позовні вимоги [PERSON] надумані, безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню. Представник відповідача [PERSON] підтримала пояснення попереднього представника, пояснила, що працює бухгалтером на підприємстві. Підприємство сплачує відповідну оренду плату, відповідно умов договору оренди, будь-яких претензій з боку орендодавця, спадкоємців на підприємство не надходило. Суд заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає ,що кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником земельної ділянки, розміром 6.6280 га, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON], померлої, 12 червня 2011 року. Сторонами не заперечується той факт, що мати позивача [PERSON] та ПП «[PERSON]В.» мали договірні правовідносини відповідно до договору оренди землі укладеного 01 червня 2005 року. Матеріали справи містять договір оренди землі від 1 червня 2005 року, який зареєстрований 07 лютого 2007 року в Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії «Центр ДЗК при Держкомземі України» за № 040770400054. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі» ,оренда землі -це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької діяльності та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 3 цього Закону об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян юридичних осіб, комунальної або державної власності. Договір оренди землі, згідно зі ст. 13 Законом України «Про оренду землі», - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповіднго до умов договору та вимог земельного законодавства. За положеннями ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 651 Цивільного кодексу України передбачено , що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні щодо даних правовідносин, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. 20 квітня 2015 року позивач зверталась до ПП «[PERSON]В.» з проханням розірвати договір оренди землі, який був укладений між її матірю та даним підприємством, мотивуючи тим що має бажання самостійно обробляти земельну ділянку, що підтверджується писмовою заявою, поштовим повідомленням. Аналізуючи, наданий як доказ договір оренди землі, укладений між матірю позивачки [PERSON] та відповідачем від 1 червня 2005 року вбачається, що у ньому зазначені всі істотні умови його укладення, згідно закону, який діяв в редакції на час виникнення правовідносин, договір зареєстрований в встановленому законом порядку. Підстав для розірвання договору, як самостійна обробна землі орендодавцем договором не передбачено. Згідно ч. 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Позивач отримувала орендну плату, з вимогою про перегляд умов оренди землі, в тому числі, про збільшення розміру орендної плати чи зміни форми її оплати не зверталась, на що сторони не заперечували в судовому засіданні. Пунктами 34-36 договору про оренду землі передбачені дії повязані з розірвання договору, а саме: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї їз сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків , передбачених договором, внаслідок випадкового знищення,пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджають її використанню, а також з інших підстав , визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендодавця, засудження або обмеження дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. Як зазначив представник позивача, права [PERSON] на орендовану земельну ділянку виникло після смерті орендодавця. За положення ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини належать всі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Враховуючи викладене суд вважає, що зазначені позивачем підстави для розірвання договору оренди не охоплюються умовами договору та не відповідають діючому законодавству. Оцінивши надані суду докази у їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України у разі відмови у задовленні позовних вимог, судові витрати позивачу не відшкодовуються . Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed