Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

02 березня 2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимоги позивач посилається на те, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2011 року з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 12 березня 2015 року позивач одружився на громадянці [PERSON] , а [INFO] у них народилась донька. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.02.2018 шлюб із [PERSON] розірвано. Згідно розписки, позивач з 01.01.2018 щомісячно сплачує аліменти на утримання доньки. З 05 січня 2021 року позивач працює. З моменту стягнення аліментів на користь відповідачки позивач вчасно їх сплачував, однак з осені 2019 року перебуває у скрутному матеріальному становищі у зв`язку з втратою роботи, влаштуватись на роботу вдалось лише у січні 2021 року. Крім того з часу стягнення аліментів у позивача змінились сімейні обставини, а саме народилась донька, якій він сплачує аліменти, тому визначений судом розмір аліментів ставить позивача у скрутне матеріальне становище. З урахуванням викладеного вважає можливим і доцільним зменшити розмір аліментів до 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно. 24 березня 2021 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 12 травня 2021 позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. 22 червня 2021 року до суду надійшов відзив, відповідно до якого відповідач не погоджується з позовом, посилаючись на те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . Заява, яку надав позивач є неналежним та не допустимим доказом. Щодо утримання [PERSON] , то станом на 10.10.2018 Позивач мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 33 039,40 грн., станом на 22.05.2019 - 31 682,80 грн. Отже, позивач має постійну заборгованість зі сплати аліментів протягом усього періоду виникнення цих зобов`язань, з осені 2019 року не виняток. А карантинні обмеження для всіх громадян виникли з 12.03.2020 року. Відповідач не відвідує сина, а отже не виконує своїх обов`язки як батька у вихованні сина. Також при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, відповідач просила врахувати, що позивач є працездатним, має у власності 1/5 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , будь-яких інших обставин, що унеможливлюють сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина позивачем не обґрунтовано та не доведено, а офіційна заробітна плата позивача у розмірі 6 506,53 грн., з яких розраховуються 1/4 частина аліментів є недостатньою для утримання та розвитку дванадцятирічного віку дитини. 09 вересня 2021 року представник відповідача подала заяву про розгляд справи без її участі. 09 вересня 2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.04.2011 р.н. і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено наявності підстав для зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дочка від іншого шлюбу [PERSON] , на утримання якої він добровільно сплачує аліменти. Однак, суд не може взяти до уваги такі доводи, оскільки позивач не надає доказів, які підтверджують, що змінилось матеріальне становище позивача. А та обставина, що у позивача змінилось сімейне становище, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі № 565/2071/19, відповідно до якої, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Навпаки, з матеріалів справи встановлено, що позивач працює і має у власності 1/5 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . В розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, обставини, на які посилається позивач, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішеннями суду розміру аліментів. Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed