Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

02.07.2015 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з 01.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідач з дня народження дитини ухиляється від покладеного на нього обовязку по утриманню своєї дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. На скільки відомо позивачці, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина відповідач не має. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що від самого народження донька відповідач казав їй, що оскільки вона її народила, то вона і повинна сама дбати про неї. Відповідач матеріальної допомоги не надає, а відвідування дитиною кіно, театру та заняття малюванням вважає абсолютно непотрібною справою. Відвідування дитиною дошкільного закладу відповідач ніколи не оплачував, а матеріальну допомогу надавала лише покійна свекруха. Представник позивача в судовому засідання підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що відповідач дійсно не надає матеріальної допомоги та ухиляється від виконання свого батьківського обовязку, на прохання про надання допомоги не реагує. Інших неповнолітніх дітей відповідач не має, стягнення по виконавчим листам відсутні, непрацездатних батьків у відповідача немає. На думку представника, підтвердженням ненадання відповідачем матеріальної допомоги є висновок органу опіки та піклування про те, що відповідач з квітня 2015 року з дитиною не проживає і допомоги на її утримання не надає. Також представник посилається на наявність характеристики на дитину за змістом якої, піклується про дитину лише мати. Відповідач в судовому засіданні заперечує проти позову та просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що віє є фізичною особою-підприємцем і утримував дитину від самого її народження. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач не надає матеріальної допомоги, при цьому сторона відповідача стверджує протилежне, що така допомога надається. На думку представника, у висновку органу опіки та піклування питання щодо ненадання матеріальної допомоги висвітлені зі слів позивачки і особисто орган опіки та піклування таких обставин не встановлював. На розгляді комісії служби у справах дітей позивачка сама зазначала, що змінила замки у квартирі, тож деякий час відповідач взагалі не знав де знаходиться його дитина. Позивачка намагалась безпідставно позбавити відповідача батьківських прав, але орган опіки та піклування їй відмовив. За твердженням представника, відповідач завжди утримував дитину і має намір утримувати й надалі, але саме мати заважає у виконанні відповідачем цього обовязку. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.02.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 10). Також судом встановлено, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, сторони у справі разом не проживають, дитина проживає з позивачкою. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За нормою ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку, однак суд вважає такий розмір аліментів не обґрунтованим оскільки обидва з батьків повинні в рівній мірі дбати про матеріальне забезпечення дитини, даних, які б свідчили про незадовільний стан здоровя дитини суду не надано, як і не надано доказів про скрутне матеріальне становище дитини. Поряд з цим, визначаючи розмір аліментів, що мають стягуватись на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, будь-яких хвороб відповідача, які б мали вплив на визначення розміру аліментів судом не встановлено, як і не встановлено наявності у відповідача інших утриманців, а тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі ? частини від всіх видів його заробітку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка здала свою позовну заяву про стягнення аліментів до відділення поштового звязку 23.06.2015 року, тож саме з цієї дати має розпочатись стягнення. Відповідно до положень ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Висуваючи вимоги про стягнення аліментів починаючи з 01.06.2015 року позивачка тим найменш не обґрунтовує належними доказами необхідності присудження аліментів за минулий час до подачі відповідної позовної заяви, тож в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial