Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

04.02.2014 року позивачі звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ «Управдом» про визнання протиправним та скасування свідоцтва на право власності на нежиле приміщення [ADDRESS], що видане відповідачу виконкомом Одеської міської ради 03.07.2007 року. Позов обґрунтований тим, що позивачі надали докази та посилаються на належність їм на праві власності номеру - апартаментів з кухнею в будинку [ADDRESS] на підставі виданих виконкомом ОМР свідоцтв на право власності, яке виникле згідно договору інвестування. Зазначене право власності є зареєстрованим та на час розгляду справи є діючим. Згідно договорів інвестування вказані нежилі приміщення передбачені у новозбудованому будинку готельного спортивного оздоровчого комплексу. Позивачі вказують, що у зазначеному будинку, після введення його в експлуатацію не надаються готельні послуги з тимчасовим проживанням та обслуговуванням номерів. Всі власники та члени сімей постійно проживають у належних приміщеннях і обслуговують їх самостійно. На підставі викладеного позивачі стверджують, що цей будинок готельного комплексу в дійсності не є готелем, а фактично є житловим багатоквартирним будинком, у якому проживають власники жилих приміщень з членами сімей. Тому позивачі є власниками не нежилих приміщень, що зазначене у свідоцтвах на право власності, а в дійсності на житлові приміщення - квартири, як це встановлене ст. 382 ЦК України та ст. 1 «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців». Посилаючись на положення норм Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та ст. 382 ЦК України, позивачі вказують, що приміщення [ADDRESS] не є в дійсності нежилим приміщенням, а має використовуватися всіма власниками квартир будинку для спільного користування на праві спільної сумісної власності для обслуговування будинку. Тобто позивачі вказують, що спірне приміщення [ADDRESS] є допоміжним приміщенням для загального користування власниками квартир, тому як в них знаходяться вентиляційні шахти, електричні мережі та інші мережі комунікацій будинку, яки є власністю мешканців багатоквартирного будинку. Представник позивачів наполягав на задоволенні вимог з підстав зазначені у позовній заяві. Підтвердив, що правовстановлюючі документи позивачів на приміщення у будинку [ADDRESS] є діючими, право власності є зареєстрованим. Підтвердив, що позивачі звернулися до суду за захистом прав власників квартир у багатоквартирному будинку з яким пов'язані права співвласників багатоквартирного будинку на допоміжні приміщення у ньому. Представник відповідача заперечувала у задоволенні позову надала письмові пояснення та докази на спростування доводів позивача. Наполягала на тому, що відповідач на час розгляду справи має рівні права з позивачами, тому як право власності на нежиле приміщення [ADDRESS] виникло також на підставі договору інвестування та після здачі нежилого будинку готельного комплексу в експлуатацію було видане свідоцтво на право власності, яке також має державну реєстрацію. Зазначений будинок є новозбудованим будинком, який заданий в експлуатацію, саме як готельний комплекс, тому за проектом не є багатоквартирним будинком та в ньому взагалі не має житлових приміщень квартир. Звернула увагу, що земельна ділянка на якої збудований будинок знаходиться у рекреаційній зоні, тому будинок за проектом відповідає за призначенням саме умовам використання земельної ділянки та не міг будуватися як багатоквартирний будинок, для яких потрібне відведення земельної ділянки за призначенням для житлової забудови. Спірне нежиле приміщення також за проектом є нежилим приміщенням - паркінгом, який в цьому статусі введене в експлуатацію, тому не є допоміжним приміщенням. Самі позивачі є власниками нежилих приміщень номерів - апартаментів, тому не можуть захищати права на квартири. З зазначених підстав представник відповідача вказує що спірне нежиле приміщення є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. На судовому засіданні 15.04.2014 р. судом ухвалено відмовити у задоволенні клопотання позивача щодо призначення будівельно-технічної експертизи для дослідження номерів апартаментів як жилих приміщень квартир та нежилого приміщення [ADDRESS], як допоміжного приміщення у багатоквартирному будинку, з підстав того що ці питання не входять у предмет спорту та доказування сторонами. Оглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши зібрані в сукупності докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч.1, 3, 4ст.60 ЦПК України) Суд звертає увагу, що позивачі звернулися з позовом про визнання протиправним та скасування свідоцтва на право власності на нежиле приміщення, яке належить відповідачу, вказуючи на неправомірність виникнення цього права та порушення їх прав на це приміщення, яке виникає у них, як власників квартир у багатоквартирному будинку. Згідно ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Матеріалами справи підтверджене та не спростовувалося позивачами, що за ними на праві власності зареєстроване нерухоме майно, яке згідно з правовстановлюючими документами має назву нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею). Первинне право власності виникло на підставі договорів про інвестування з додатковою угодою, актом прийому передачі цих нежилих приміщень у новозбудованому будинку, з видючою відповідного свідоцтва на право власності ( а.с. 26-51). Позивач [PERSON] придбала нежиле приміщення (номер апартаменти з кухнею) за договором купівлі -продажу( а.с 26). Сторони підтвердили, що право власності позивачів на нежилі приміщення є діючим та не є спірним. В Додаткових угодах до договору інвестування позивачів ( п. 2 Терміни) зазначене, що новозбудований будинок, як об'єкт будівництва є готельним спортивно-оздоровчим комплексом за адресою [ADDRESS]. Пансіонною частиною є невід'ємна частина об'єкту будівництва, що за своїм призначенням є комплексом сімейного відпочинку з самообслуговуванням пасіонатного типу з номерами-апартаментами з кухнями. Таким чином, при укладенні договорів інвестування ( на придбання майнового права на нерухоме майно) та укладення [PERSON] договору купівлі-продажу (на придбання права власності на нерухоме майно) предметом договору було саме нежилі приміщення, яки не мали статусу квартири. Суд звертає увагу, що договори інвестування позивачів та договір купівлі-продажу [PERSON] є діючими, не скасованими та не є спірними. Згідно акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту від 31.05.2007 року та Розпорядження Приморської районної адміністрації ОМР № 1081 від 01.06.2007 року в експлуатацію введений будинок готельний спортивно оздоровчий комплекс, у якому не має жодних жилих приміщень квартир. ( а.с. 17-22). На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідно до положень ст.ст. 182, 328, 331 ЦК України у позивачів у законному порядку виникле право власності на нежиле приміщення номерів - апартаментів з кухнею у нежитловому будинку готельному оздоровчо спортивному комплексі. Суд не бере до уваги доводи позивачів, що останні використовують належні їм на праві власності нежилі приміщення номерів апартаментів для постійного проживання з членами сім'ї, та що ці приміщення фактично відповідають будівельним нормам статусу квартир, тому як право власності позивачів не є спірним та не відноситься до предмету спору та доказування по справі. Розглянувши додаткову угоду до договору інвестування відповідачем нежилого приміщення (паркінгу) [ADDRESS] з актом прийому передачі від 05.06.2007 р., свідоцтво на право власності на нежиле приміщення [ADDRESS], робочі креслення з проекту на це приміщення, суд дійшов висновку, що право власності у відповідача на новостворене нерухоме майно, нежитлове приміщення [ADDRESS] виникле у законному порядку. Також суд, визнає, що оскаржене свідоцтво на право власності на нежиле приміщення [ADDRESS] від 03.2007 р. видане виконкомом ОМР згідно до вимог діючого законодавства. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що з отриманням відповідачем оскарженого свідоцтва на нежиле приміщення [ADDRESS], будь-яки права позивачів, як власників нежилих приміщень у нежитловому будинку готельного оздоровчо-спортивного комплексу не порушені. Правовідносини, щодо реалізації відповідачем права власності на спірне нерухому майно - нежиле приміщення [ADDRESS] у нежитловому будинку, де відсутні жилі квартири не регулюється положеннями Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та ст. 382 ЦК України. Підстав для визнання оскарженого свідоцтва на нежиле приміщення [ADDRESS] протиправним та його скасування у суду не має. Таким чином, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивачів є безпідставними й тому не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed