Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

04 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він разом з відповідачем перебував у фактичних шлюбних відносинах, від спільного проживання сторін 29 жовтня 2012 року народилася [PERSON], батьківство позивача щодо якої було визнано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2016 року. Відносини з відповідачем позивач розірвав у квітні 2013 року, а з жовтня 2015 року дочка [PERSON] проживає з позивачем. Весь вільний час позивач присвячує дочці, разом із нею він відвідує парки, місця відпочинку тощо, проводять спільний відпочинок на морі. В квартирі, в якій проживає позивач з дочкою, створені всі необхідні умови для проживання дочки, для її навчання та виховання, у тому числі фізичного. З метою належного виховання дитини та її фізичного та духовного розвитку, просить суд визначити місце проживання [PERSON], [INFO], разом з батьком та, оскільки дитина проживає з позивачем просить стягнути з відповідача аліменти на його користь у розмірі ? частини всіх видів її заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не зявився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Від представника третьої особи надійшла письмова заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. За статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип статті 6 Декларації з прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких в них народилася дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2016 року [PERSON] було визнано батьком дитини [PERSON], [INFO], народженою матірю [PERSON]. Цим же рішенням внесені зміни до в актовий запис про народження дитини № 1490, записавши батьком [PERSON] та вказавши прізвище дитини за прізвищем батька «Одноворова». Відповідно до наданої КДНЗ № 118 характеристики від 27 вересня 2016 року, [PERSON] відвідує комунальний дошкільний навчальний заклад № 118 з 02 грудня 2015 року. Дівчинка проживає з бабусею [PERSON] та своїм батьком [PERSON] за адресою: вул. Електрозаводська, 17/66. До закладу дівчинку приводить та забирає батько, який опікується нею, доглядає, відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини в закладі, для навчального процесу дитина забезпечена всім необхідним. [PERSON], [PERSON] в заклад зявлялася декілька разів в 2016 році, протягом цього часу двічі забирала дитину з закладу, звязок з вихователями не підтримує, інтересу до житт дочки не проявляє (а.с. 6). Як вбачається з акту, складеному 17 жовтня 2016 року мешканцями будинку № 17 по вулиці Електрозаводська та затвердженому майстром ТОВ «УЮТ-2011», за адресою: вул. Електрозаводська, 17/66 з жовтня 2015 року разом із [PERSON] та [PERSON] мешкає [PERSON] (а.с. 17). 29.11.2016 [PERSON] звернувся до комісії з питань захисту прав дитини в Покровському районі із заявою про визначення місця проживання дитини [PERSON] (а.с. 44). Позивач вважає, що він спроможний надати дитині належний рівень виховання, постійно піклується про її розвиток, має достатній дохід та належні житлово-побутові умови. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], фактично проживає за адресою: [INFO] (а.с. 5). Згідно акту обстеження умов проживання від 28.11.2016 року, наданого представником служби у справах дітей Покровської районної у місті ради вбачається, що для виховання та розвитку дитини створено такі умови проживання: обладнана дитяча кімната, є своє ліжко, куточок для навчання. Створені належні умови. Як вбачається з висновку № 7/29-541 від 07.02.2017 орган опіки та піклування виконкому Покровської в місті ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON]. Також, із зазначеного вище висновку вбачається, що мати дитини [PERSON] в телефонному режимі повідомила, що вона за межами міста [PERSON], коли приїде не знає, обізнана про розгляд судової справи, заперечила проти визначення місця проживання дитини з батьком, однак на засідання комісії двічі не зявлялася, хоча була повідомлена. Думка малолітньої дитини з приводу позовних вимог в судовому засіданні не зясовувалася, через її малолітній вік та з метою запобігання негативного впливу на психічне та фізичне здоровя. Таким чином, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON], [INFO]. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини суд виходить з наступного. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. За змістом ст. ст. 180-182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, у випадку не досягнення домовленості щодо участі в утриманні дитини, рішенням суду з того з батьків, який проживає окремо може бути стягнуто кошти на утримання дитини (аліменти) в частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, оскільки судом достовірно було встановлено, що [PERSON], [INFO], мешкає з батьком [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, але сплатив судовий збір за подачу позову про визначення місця проживання дитини, і рішенням суду позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на оплату судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с.1), а також стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved