Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

03.06.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Костянтинівського індустріального технікуму Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації та індексації за невчасно виплату заробітної плати, моральної шкоди. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 01 вересня 1998 року вона працює в Костянтинівському індустріальному технікумі на посаді викладача, про що свідчить відповідний запис в її трудовій книжці. До лютого 2013 року вона отримувала заробітну плату в повному обсязі за загальним та спеціальним фондами фінансування, проте, починаючи з лютого 2013 року по червень 2013 року, заробітна плата за спеціальним фондом своєчасно їй не виплачувалась, а була виплачена тільки в січні 2014 року. Заробітна плата за період відпустки за липень та серпень 2013 року їй не виплачена і взагалі не нараховувалась, що підтверджується актом перевірки фінансової діяльності Костянтинівського індустріального технікуму ДВНЗ «ДонНТУ» комісією університету. На її неодноразові звернення до керівництва технікуму вона отримувала категоричні відмови, а на останню письмову заяву їй надали довідку, що технікум сплатив їй усі виплати згідно кошторису. Зважаючи на те, що відповідач не надав їй довідку про розмір заборгованості, нею був самостійно проведений розрахунок суми відпускних за липень та серпень 2013 року, виходячи з середньомісячного педагогічного навантаження та тарифної ставки, відповідно до якого відповідач не нарахував та не виплатив їй відпускні у розмірі 2768,66 грн. Індексація цієї заробітної плати складає 1281,80 грн. Беручи до уваги те, що відповідачі мали виплатити їй відпускні не пізніше ніж за три дні до відпуски - 30-31 червня 2013 року, та враховуючи положення Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», загальна сума компенсації складає 1281,80 грн. Тому просила стягнути з відповідача загальну суму заборгованості станом на 03.06.2016 року в сумі 5332,26 грн. Також просила стягнути на її користь моральну шкоду, оскільки після оперативного втручання у квітні 2013 року та не виплати відпускних вона була вимушена позичати кошти. Переживання з цього приводу знов призвели до погіршення стану її здоров'я та необхідності у стаціонарному лікуванні, яке вона проходила у грудні 2013 року. Спричинену моральну шкоду вона оцінює у 5000 грн. У судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати за липень-серпень 2013 року в сумі 2959,26 грн., індексацію та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати з липня 2013 року до винесення судового рішення, а також моральну шкоду в сумі 5000 грн. Крім того, позивачкою [PERSON] було заявлено клопотання про залучення до справи у якості співвідповідача юридичної особи - Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет». Ухвалою суду від 01 грудня 2016 року клопотання позивачки було задоволено, до участі у справі у якості співвідповідача залучено Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет». Представник відповідачів Ковальов М.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, надав письмові заперечення в яких посилався на те, що [PERSON] згідно з затвердженим штатним розписом на 2013 рік, заробітна плата за спеціальним фондом була нарахована і виплачена в повному обсязі. Крім того зазначив, що позивачкою пропущено строк звернення до суду із цим позовом, оскільки вона знала про порушення своїх прав з липня 2013 року. Щодо моральної шкоди зазначив, що позивачкою не надано доказів на підтвердження заподіяння їй такої шкоди (а.с. 44-46). Співвідповідач - Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет» також надав письмові заперечення в яких обмежився лише підтримкою вищенаведених заперечень первісного відповідача Костянтинівського індустріального технікуму, ніяких додаткових заперечень в обґрунтування власної позиції не надав (а.с. 117-118). З'ясувавши вищенаведену позицію сторін, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Позивач [PERSON] працює в Костянтинівському індустріальному технікумі з 01 серпня 1998 року викладачем інформатики та обчислювальної техніки вищої категорії, що підтверджено відповідними записами у трудовій книжці позивачки (а.с.6-7). 31 серпня 2012 р. Донецьким національним технічним університетом, з одного боку, та [PERSON], з другого боку, було укладено Контракт, згідно з яким позивачка була призначена на посаду викладача математики та інформатики Костянтинівського індустріального технікуму ДВНЗ «ДонНТУ» на строк з 01 вересня 2012 року по 31 серпня 2013 року (а.с.126). Згідно п.1.4. Контракту на позивачку як педагогічного працівника повністю поширюється законодавство про працю, про освіту, Статут і Правила внутрішнього трудового розпорядку Університету. Відповідно до п.п.4.1., 4.2. Контракту позивачці, як працівнику, за виконання обов'язків, передбачених Контрактом, виплачується посадовий оклад згідно зі штатним розкладом, інші види виплат, передбачені чинним законодавством, а також надається щорічна відпустка тривалістю 56 календарних днів відповідно до чинного законодавства. Протягом липня-серпня 2013 року позивачка [PERSON] знаходилась у черговій відпустці, що визнається сторонами. Згідно довідки Костянтинівського індустріального технікуму усі виплати по заробітній платі позивачці в 2013 році за бюджетним та спеціальним фондом проведені в межах кошторису та штатного розпису на 2013 рік (а.с. 10). У відповідності до Довідок про доходи від 29.07.2016 р. №№ 26, 29 позивачці [PERSON] за липень 2013 року за загальним фондом фінансування було нараховано та виплачено 2966,76 грн. (а.с. 72). У той же час, за спеціальним фондом за період липень-серпень 2013 року заробітна плата позивачці взагалі не нараховувалась та не виплачувалась (а.с.70). Свідки [PERSON] та [PERSON], які були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу неправдивих показань, у судовому засіданні пояснили, що дійсно у період липня-серпня 2013 року керівництвом технікуму несвоєчасно та не всім працівникам була нарахована та виплачена заробітна плата (відпускні) за спеціальним фондом. Свідок [PERSON] пояснила у судовому засіданні, що працювала в Костянтинівському індустріальному технікумі викладачем, в тому числі в 2013 році. Відпустка їй була надана як і іншим викладачам тривалістю 56 днів у липні-серпні 2013 року. За цей період її заробітна плата була збережена у повному обсязі і нарахована як за загальним фондом фінансування, так і за спеціальним фондом фінансування, проте - виплачена відповідачем при її звільненні у 2014 році. Свідком [PERSON] на підтвердження своїх доводів був наданий суду розрахунковий лист за липень 2013 року від 18.07.2013 року, згідно якого Костянтинівським індустріальним технікумом їй нарахована заробітна плата - «відпускні» в розмірі 2445,30 грн. (а.с. 47). Частково задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд виходить із наступного. Стаття 74 КЗпП України гарантує громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надання щорічних (основної та додаткових) відпусток із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Стаття 12 Закону України «Про оплату праці» відносить гарантію для працівників оплати праці, зокрема щорічних відпусток, встановлену Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України, до мінімальних державних гарантій. Стаття 21 Закону України «Про відпустки» передбачає виплату заробітної плати працівникам за час відпустки не пізніше ніж за три дні до її початку. В порушення наведеного Закону право позивачки на оплату праці за період щорічної відпустки було відповідачем порушено, а саме заробітна плата - «відпускні» за період липень-серпень 2013 року по спеціальному фонду фінансування, як це вбачається з «Розрахунково-платіжних відомостей за видами оплат праці №2» за спеціальним фондом не нараховані (а.с.70). Невиплата позивачці заробітної плати на період відпустки липень-серпень 2013 року за спеціальним фондом підтверджено також листом ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» від 10.12.2015 р. № 1-2/1948 (а.с.8). Проте заперечення відповідачів щодо не проведення нарахування заробітної плати позивачці за період липень-серпень 2013 року за спеціальним фондом суперечить наданому позивачкою такому доказу як «Розрахунковий лист за липень 2013 г. від 18.07.2013», з якого вбачається, що викладачу технікуму [PERSON] за спеціальним фондом була нарахована заробітна плата на період відпустки в сумі 2445,30 грн. (а.с.47). Зазначені обставини підтверджені показаннями свідка [PERSON] Суд враховує зазначений «Розрахунковий лист» як належний та допустимий доказ, оскільки статтею 30 Закону України «Про оплату праці» передбачено повідомлення працівника про розміри оплати праці, а саме при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці, як загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Таке повідомлення працівника передбачено положеннями Колективного договору Костянтинівського індустріального технікуму Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» - п.5.9. (а.с.58-69). Оскільки відповідачами не визнається наявність заборгованості перед позивачкою із виплати заробітної плати за липень-серпень 2013 року та не надано власного розрахунку та заперечень з приводу наданого позивачкою [PERSON] розрахунку цієї заборгованості, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заробітної плати позивачки - в заявленій сумі 2768,66 грн. (а.с. 11). При цьому суд не враховує доводи сторони відповідача про пропущення позивачкою строку звернення до суду з цими вимогами, з огляду на те, що частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У даному випадку суд не вбачає підстав для застосування положень частини першої статті 233 КЗпП України, з огляду на те, що судом встановлена подія нарахування відповідачем спірної суми. У відповідності до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Індекс інфляції за певний період, при цьому, розраховується на підставі даних Державної служби статистики про інфляцію кожного окремого місяця та з урахуванням «Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», які викладені в листі Верховного Суду України № 62-97р від 03 квітня 1997 року. Компенсація розрахована судом за період з серпня 2013 року по січень 2017 року включно. Виходячи із визначеної судом заборгованості в розмірі 2959 грн. 26 коп., сума компенсації складає 1539 грн. 20 коп., згідно розрахунку, перевіреного судом та доданого до матеріалів справи (а.с. 130-132) . Щодо позовних вимог в частині стягнення індексації, то слід зазначити наступне. Пункт 1 ч.1 ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачає, що індексація грошових доходів населення це - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно зі ст.2 Закону України «Про оплату праці» структуру зарплати становить основна та додаткова зарплата, яка включає в себе доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, тощо. З приписів п.1.3 Розділу 1, п.2.2.7 Розділу 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики № 5 від 13 січня 2004 року, вбачається, що суми виплат, пов'язаних з індексацію заробітної плати, входять до структури заробітної плати. Тому суд вважає, що дія Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки проіндексовані можуть бути поточні доходи працівників, наявність факту порушення трудового законодавства відповідачем в частині невиплати позивачці індексації не отриманої заробітної плати доведена у судовому засіданні, тому позовні вимоги в цій частині також необхідно задовольнити. Розмір індексації (індекс споживчих цін), відповідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Тобто сума індексації дорівнює сумі компенсації, визначеної судом і становить також 1539 грн. 20 коп., яка підлягає стягненню на користь позивачки. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно абзацу 1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що у зв'язку із порушенням конституційного права позивачки на працю, яке виразилося в невиплаті всієї заробітної плати, позивачка вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, звертатися за захистом своїх порушених прав до суду, що завдавало їй моральних страждань. Доводи позивачки щодо спричинення їй моральної шкоди та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя підтверджені письмовими доказами, наданими [PERSON] та дослідженими у судовому засіданні. А саме: Випискою до медичної картки стаціонарного хворого № [NUMBER] від 17.04.2013 року щодо проведення оперативного втручання, довідкою Костянтинівського індустріального технікуму про знаходження [PERSON] на лікарняному протягом січня-лютого, квітня-червня 2013 року, Випискою до медичної картки стаціонарного хворого № 93950 від 27.12.2013 року щодо повторного стаціонарного лікування позивачки у зв'язку із погіршенням стану її здоров'я (а.с. 14-15, 73). В пункті 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи доведеність позивачкою характеру та обсягу її моральних страждань, їх тривалість, виходячи з вимог розумності та справедливості, моральну втрату позивачки суд оцінює в 1000 грн. В цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Таким чином [PERSON] належить до сплати заборгованість із заробітної плати за період відпустки з 03.07.2013 р. по 28.08.2013 р. включно з урахуванням компенсації та індексації в сумі 6037 грн. 66 коп. = 2959 грн. 26 коп. + 1539 грн. 20 коп. + 1539 грн. 20 коп. Вирішуючи питання щодо відповідальності співвідповідачів, суд виходить з того, що хоча трудовий договір у формі Контракту від 31.08.2012 р. був укладений позивачкою [PERSON] з відповідачем - Державним вищим навчальним закладом «Донецький національний технічний університет», відповідно до п. 1.5.3 Положення про Костянтинівський індустріальний технікум Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», технікум є відокремленим структурним підрозділом університету без права юридичної особи, але зі збереження окремих прав фінансово-господарської самостійності, а саме: правом вести самостійний баланс, закріпленням за ним поточного бюджетного рахунку (а.с. 48-51). Крім того, відповідно до Колективного договору Костянтинівського індустріального технікуму Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», розділ V Оплата праці, саме адміністрація Костянтинівського індустріального технікуму зобов'язується забезпечити нарахування та виплачувати заробітну плату відповідно до Законів України, Постанов Кабінету Міністрів України, Генеральної та Галузевої угоди, колективного договору та інших нормативних актів працівникам технікуму (а.с. 63). Тому суд вважає, що відповідальність за позовом слід покласти на відповідача - Костянтинівський індустріальний технікум Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», а у задоволенні позову до відповідача - Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» слід відмовити. Щодо стягнення судових витрат у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, то суд вважає, що судовий збір в сумі 1600,00 грн. слід стягнути на користь держави саме з юридичної особи - Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», оскільки фінансування відокремленого підрозділу - Костянтинівського індустріального технікуму здійснюється за рахунок бюджетних коштів та в межах виділених асигнувань згідно затверджених юридичною особою кошторисів.

Outcome: partial