Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

04.12.2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з дійсним позовом та просила стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на свою користь, з кожного по 28000,00 грн. - у відшкодування неправомірно отриманих коштів та 2850,00 грн. - у відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати в сумі 904,10 грн. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що між нею та відповідачами була домовленість про укладення угоди про купівлю-продаж їхньої квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] Так, 10.11.2011 р. вона передала відповідачам [PERSON] та [PERSON], кожному по 28000,00 гривень, за однокімнатну квартиру, однак поки нотаріус виготовляв документи з'ясувалось, що [PERSON] не вирішила питання про зняття своєї неповнолітньої дочки з реєстрації та їх самих. Нотаріус припинив оформлення документів. Співвласники квартири - відповідачі [PERSON] після отримання грошей, їх не повернули, від подальшого нотаріального оформлення ухиляються. На теперішній час, вони гроші їй не повертають, намагаються продати квартиру і тільки після цього обіцяють їй повернути 56000 гривень. Позивачка також зазначила, що факт отримання грошових коштів відповідачами підтверджується розписками від кожного. В день передачі грошей за квартиру, відповідачі зобов'язалися знятись з реєстрації та підготувати документи для оформлення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири. Однак, до теперішнього часу відповідачі відмовляються оформляти з нею угоду купівлі-продажу цієї квартири, обіцяють повернути гроші тільки після продажу цієї квартири за більшу суму ніж була домовленість, а також не повертають неправомірно отримані грошові кошти. Такі дії відповідачів викликали у позивачки душевні страждання протягом декілька років. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі та наполягає на його задоволенні, посилаючись на те, що невиконання умов договору з боку відповідачів, спричинило для неї особисто і її родини негативні наслідки у вигляді заподіяння матеріального й морального збитку. Через відмову відповідачів добровільно відшкодувати їй спричинену шкоду, вона змушена була звернутися до суду для захисту своїх порушених прав, в тому числі по відшкодуванню моральної шкоди, оскільки через неправомірно отримані кошти відповідачами, вона була позбавлена можливості закріпити своє право на житло, що вона здобувала, з осені 2011 року її сім'я в кількості 7 осіб, в тому числі дві неповнолітні дитини, змушені були «тулитися» в однокімнатній квартирі, у вкрай стиснутих умовах, випробовуючи при цьому не тільки фізичні, матеріальні, але й моральні страждання, не маючи можливості повернути свої засоби в значній торбі, які вона передала відповідачам за договором купівлі-продажу й поліпшити свої житло-побутові умови. Від протиправних дій відповідачів у цій частині вона була морально принижена й ображена, у зв'язку із чим дотепер випробовує моральні страждання. Представник позивачки в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала частково, в частині відшкодування матеріальної шкоди. Моральний позов не визнала, оскільки не вважає, що своїми діями спричинила позивачці та її родині моральні страждання. У зв'язку з непередбаченими обставинами, вона не змогла придбати житло в РФ і вирішити там питання про її проживання, у зв'язку з чим змушена була покинути РФ і повернутися до України. Гроші, які їй передала позивачка по договору купівлі-продажу квартири нею потрачені. Вона не вважає, що своїми діями, наслідок яких вона не передбачила, причинила позивачці моральні страждання. Інтереси свого сина [PERSON] - другого відповідача за цим позовом, згідно з довіреністю останнього від 05.07.2013 р. (а.с. 47), представляти в судовому засіданні не бажає і його довіреність в цій частині не визнає, посилаючись на те, що останній повинен відстоювати свої інтереси в суді самостійно, оскільки реалізовував позивачці свою частину квартирі та отримав за це гроші, а вона свою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, свої доводи та заперечення суду не надав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. При таких обставинах, суд вважає, можливим розглянути справу за його відсутністю, за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши докази у справі суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10.11.2011 року відповідачі отримали від позивачки кожний по 28000,00 грн. як оплату за придбання квартири, за адресою: [ADDRESS] Зазначене підтверджується розписками від 10 листопада 2011 року (а.с. 13, 14). Вищевказана квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Про зазначене свідчить копія свідоцтва про право власності на житло від 25.12.1993 року, копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Станично-Луганським районним бюро технічної інвентаризації 08.11.2011 року (а.с. 15, 16). Договору купівлі-продажу зазначеної квартири у відповідності до вимог чинного законодавства між позивачкою та власниками квартири не укладалося. До того ж, власність у них спільна сумісна і частини їхньої власності не виділено, як вони зазначають в розписках про отримання грошей. Відповідачі отримані кошти повертати відмовляються. Дані факти сторонами по справі не заперечуються. Чисельність родини позивачки підтверджується довідкою Миколаївської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області №1158 від 03.10.2012 р. (а.с. 9). Також з матеріалів справи вбачається, що позивачка протягом 2012-2013 років зверталась до органів міліції, прокуратури та суду за допомогою у вирішенні її спірного житлового питання щодо заволодіння відповідачами її грошовими коштами та не оформлення правочину купівлі-продажу вищевказаної нерухомості (а.с. 10, 11-12, 17-27). Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини щодо набуття та збереження майна без достатньої правової підстави. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч.1 ст. 317 зазначеного Кодексу саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 1212 вищевказаного Кодексу передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Крім того, ч.1 ст. 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачі в добровільному порядку повернути отримані кошти відмовляються, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки в частині стягнення з відповідачів неправомірно отриманих коштів є обґрунтованими, законними і доведеними в судовому засіданні, тобто про стягнення безпідставно отриманих коштів підлягають задоволенню, в розмірі 28000,00 грн. з кожного. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пункт 2 ч.2 ст.23 зазначеного Кодексу визначає, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розв'язуючи питання про відшкодування моральної шкоди позивачці, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, в сумі 1500,00 грн. з кожного відповідача на користь позивачки. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що в результаті неправомірно отриманих коштів відповідачами, позивачці поряд з матеріальною шкодою, було спричинено і моральну шкоду, в результаті якої вона відчувала моральні страждання, що було доведено останньою в судовому засіданні на підставі її свідчень в цій частині, достовірність яких у суду не викликають сумніву: переживання за неправомірно отриманих коштів відповідачами в значній для неї сумі, у зв'язку із чим відсутність у неї засобів для поліпшення житло-побутових умов для її численної родини (7 осіб, у т.ч. для двох неповнолітніх дітей), почуття морального приниження й образи від неправомірних дій відповідачів у результаті їхнього ухилення від угоди купівлі-продажу, повернення їй неправомірно отриманих ними коштів. Суд вважає достатньою цієї суми для задоволення позовних вимог позивачці в цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідачів обов'язок по відшкодуванню позивачці витрат на оплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 23, 1212, 1167 ЦК України,

Outcome: partial