Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

02 лютого 2018 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява виконавчого комітету Новодонецької селищної ради до [PERSON], третя особа комунальне підприємство «Новодонецьксервіс» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що в селищі Новодонецьке міста Добропілля Донецької області знаходиться квартира [ADDRESS], яка належить виконкому Новодонецької селищної ради. Квартира є державною, не приватизована, не заброньована, не належить опікунській раді, знаходиться у незадовільному стані. Зареєстрованою у вказаній квартирі значиться [PERSON], яка вже понад вісім років не проживаає за вказаною адресою, фактично остання проживає за адресою: [INFO]. Заборгованість за послуги з утримання будинку та вивезення твердих побутових відходів по квартирі станом на 28.12.2017 року склала 3441 гривня 67 копійок. У звязку з чим позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: смт. Новодонецьке м. Добропілля, вул. Шкільна, 2/42. Представник позивача виконавчого комітету Новодонецької селищної ради в відкрите судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягають, не проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання 27.02.2018 року, 20.03.2018 року не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена, причини неявки суду не відомі. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Представник третьої особи комунального підприємства «Новодонецьксервіс» в відкрите судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України\~(в редакції, яка набула чинності з 15 грудня 2017 року), у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, яка не заперечувала проти заочного вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» одним із основних принципів місцевого самоврядування є судовий захист прав місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ст. 30 Житлового кодексу УРСР відповідні сільські, селищні, міські ради, їхні виконавчі комітети здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду тощо. Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності знаходиться майно, що належить територіальній громаді. Управління майном, що перебуває у комунальній власності, безпосередньо здійснює територіальна громада та утворені нею органи самоврядування. З урахуванням наведеного виконавчий комітет Новодонецької селищної ради, як балансоутримувач квартири [ADDRESS], має всі необхідні підстави для подання даної позовної заяви. В судовому засіданні встановлено, що в квартирі [ADDRESS] з 23.03.1990 року зареєстрована гр. [PERSON], що підтверджується копією особового рахунку на вказану квартиру. Також з цієї копії вбачається, що основним квартиронаймачем є [PERSON], який відповідно до відповіді Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану помер 27.08.2002 року, про що мається відповідний актовий запис про смерть № 22 від 29.08.2002 року складений виконавчим комітетом Новодонецької селищної ради м. Добропілля Донецької області. Проте, квартира знаходиться на балансі та є комунальною власністю виконавчого комітету Новодонецької селищної ради, оскільки ніким не приватизована. З довідки, наданої ТОВ «Добропільське БТІ»№ 69 від 28.02.2018 року, вбачається, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстроване. Відповідно до довідки наданої ФОП [PERSON] станом на 28.12.2017 року за вказаною вище адресою є заборгованість з утримання будинків і прибудинкової території в розмірі 3004,24 грн. та вивезення твердих побутових відходів в сумі 437,43 грн. Вирішуючи питання стосовно визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи тарифів. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч. 2 ст. 5 Господарського Кодексу України). Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Звертаючись до суду з позовом позивач надав акт, з якого вбачається, що було обстежено квартиру [ADDRESS]. У ході обстеження встановлено: квартира двокімнатна розташована на четвертому поверсі п'ятиповерхового будинку. Квартира знаходиться у незадовільному стані: двері не зачинені на замок, прилади центрального опалення та сантехнічні прилади відсутні, всюди сміття, бруд та старі речі. У квартирі ніхто не проживає понад 4 роки. Квартиронаймач [PERSON] фактично проживає за адресою [INFO]. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ст. 71 ЖК УРСР, що передбачає втрачання права користування житлом наймача або члена сім'ї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірній квартирі не мешкає, витрат по утриманню не несе, тому наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню. Крім того, у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved