overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

04.06.2015 року [PERSON] звернулася до суду с позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, де зазначає, що з відповідачем по справі перебувала шлюбі з 21 грудня 2001 року, мають спільну дитину, доньку [PERSON], [INFO]. Батько матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Дитина постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на утримання неповнолітньої доньки до її повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до наданого до суду свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] її батьком є [PERSON]. (а.с.7) Дитина проживає з матірю.(а.с.9) Згідно до статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, є батьком дитини, матеріальну допомогу не надає, позивач бажає одержувати аліменти на утримання доньки за рішенням суду. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України судовий збір суд стягує з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

04.06.2015 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу між ними, який зареєстровано 06.11.1982 року виконавчим комітетом Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 28. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Подружжя не підтримує шлюбних стосунків та не проживають разом з серпня 1991 року. Спільного господарства не ведуть, майже не спілкуються, спору про розподіл майна не мають. Через непорозуміння та різні погляди на життя сімейно-шлюбні відносини стосунки між подружжям не склалися. Позивач переконаний, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам. Позивач [PERSON] в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розглядати справу у його відсутності (а.с. 15). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи, в телефонному режимі повідомила, що позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище «Швець». Просила розглядати справу у її відсутності, про що секретарем судового засідання складена відповідна довідка (а.с. 14). Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. При розгляді справи судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини: Згідно з копією повторного свідоцтва про шлюбу, актовий запис № 28 від 06 листопада 1982 року, складений виконавчим комітетом Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Швець» (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей. Матеріалами справи встановлено, що шлюб на час розгляду справи фактично перестав існувати. Головною причиною розпаду сім'ї є непорозуміння та різні погляди на життя. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що розірвання шлюбу є дійсною волею подружжя, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, на день розгляду справи примирення між ними не відбулося, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] необхідно розірвати. Відповідно до ч. 8 ст. 235 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідачка [PERSON] виявила бажання залишити шлюбне прізвище «Швець». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

04.06.2015 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулось публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до вимог ч.3 ст.209 ЦПК України, складання повного рішення може бути відкладено на строк не більше як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, але вступну і резолютивну частину суд має проголосити в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

04.06.2015 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити опіку над [PERSON], [INFO], та призначити заявника опікуном над ним. При цьому, заявник посилається на те, що [PERSON] страждає на психічне захворювання. Рішенням суду від 16.04.2015 року по справі № 520/12725/14-ц [PERSON] визнано недієздатним, однак рішенням невизначено питання про встановлення опіки, у зв'язку із чим заявник змушена звернутися до суду із заявою. До судового засідання заявник [PERSON] не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином. До суду надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення вимог не заперечує, надане подання про доцільність призначення [PERSON] опікуном [PERSON] підтримує, у вирішенні всіх питань покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] являється чоловіком заявника [PERSON], на підтвердження чого судом досліджено: свідоцтво про шлюб /а.с. 9/, копію паспорта громадянина України [PERSON] /а.с. 4/ та копію паспорта громадянки України [PERSON] /а.с. 5/. З довідки /з місця проживання про склад сімї та реєстрацію № 1236 від 04.06.2015 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS], проживають та зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 7/. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.04.2015 року по справі № 520/12725/14-ц, визнано [PERSON], [INFO], недієздатним. Рішення набрало законної сили 28.04.2015 року /а.с. 8/. Вказаним рішенням встановлено, що у відношенні [PERSON] КУ «Одеським обласним медичним центром психічного здоров'я» була проведена судово-психіатрична експертиза, відповідно до висновку № 107 від 04.03.2015 року [PERSON] страждає хронічним стійким психічним захворюванням у вигляді деменції, унаслідок алкогольної інтоксикації, у зв'язку із чим не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. В ході судового розгляду також досліджено надане Київською районною адміністрацією Одеської міської ради як органом опіки та піклування до суду подання № К-661 від 05.06.2015 року про доцільність призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] /а.с. 13-14/. В поданні встановлено, що [PERSON] працює, матеріально та житлом забезпечена, за місцем роботи характеризується позитивно, за станом здоров'я може бути опікуном. [PERSON] з правами та обовязками опікуна ознайомлена. За таких обставин, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як законна та обґрунтована.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

04.06.2015 року, ПАТ «Київський суднобудівний судноремонтний завод» (далі - Товариство) звернулося в суд з позовом до відповідачів та просить: -«Визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням [PERSON], [PERSON], [PERSON] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS].» (а.с.2-3) Свою вимогу мотивує тим, гуртожиток, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] було передано Фондом державного майна України Товариству безкоштовно, який входить до складу цілісного майнового комплексу, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з 17.01.2007 року, у кімнаті [NUMBER] зареєстрована [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON], з дати їх народження.(а.с.14) З часу реєстрації відповідачів, вони жодного дня у гуртожитку не проживали. Крім того, [PERSON] ніколи не перебувала в трудових відносинах з Товариством, ордер на вселення їй не видавався. В судове засідання сторони не з»явилися. Від представника позивача - Вітошка В.О. надійшла заяву про розгляд справи без його участі, при цьому позов він підтримав, про постановлення заочного рішення не заперечує.(а.с.54) Інші особи також не з»явилися в судове засідання, призначене на 30.06.2015 року, причин неявки не повідомили. Ознайомившись із заявою, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

04.06.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 07.02.2001 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити та шлюб розірвати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала. Суд, заслухавши думку представника позивача [PERSON], адвоката [PERSON],вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 07.02.2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить в матеріалах справи свідоцтво про шлюб серії 1-КЕ №070100 від 07.02.2001 року, актовий запис №108 Від даного шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії 1-НО №233239, актовий запис №1208 від 22.05.2008 року (а.с.11). Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Як встановлено в судовому засідання сторони не підтримують шлюбні відносини з 2012 року. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу наділі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, аналізуючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

04.06.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх доходів, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свій позов тим, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свою дитину. Позивач в судове засідання не зявилась надала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти позову не заперечує. Зясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено що [PERSON]., являється батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Статтею 180 СК України встановлений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів судом враховуються обставини, визначені статтею 182 СК України, а саме стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.4, ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб та вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст.180, ч.3 ст. 181, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

04.06.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов'язання повернути надмір стягнені грошові кошти за період з 01.06.2012 року по 01.06.2013 року на загальну суму 5101 грн 80 коп в процесі примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач позов не визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що згідно рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20.05.2010 року, з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частин з усіх видів доходу (заробітку), починаючи 13.03.2010 року і до повноліття дітей (а.с.11-12). Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 21.01.2014 року, яке набрало законної сили 12.03.2014 року (справа №750/10545/13-ц), розмір аліментів, який був визначений вищевказаним судом першої інстанції міста Києва - з 24.10.2013 року був зменшений до 1/4 частини по причині досягнення дочкою [PERSON] повноліття та знаходження на утриманні позивача сина [PERSON], який народився [INFO] в іншому фактичному шлюбі. Згідно до вимог ст.192 ч.1 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що оскільки зміна розміру аліментів з 1/3 частини доходів на 1/4 частину доходів відбулася згідно судового рішення починаючи з 24.10.2013 року - у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача надмір стягнутих аліментів за період з 01.06.2012 року по 01.06.2013 року на загальну суму 5101 грн 80 коп, так як включно до 24.10.2013 року з позивача на користь відповідача необхідно було стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

04.06.2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що 01.08.1998 року вони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] Сімейне життя не склалось через непорозуміння один одного. Просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача через канцелярію суду надала заяву, в якій суд просить проводити розгляд справи за їх відсутності, на позові наполягають, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечувала. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно міжсторонами 01.08.1998 року виконавчим комітетом Шрамківської селищної ради Драбівського району Черкаської області зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис № 11 (а.с.6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.6) З позовної заяви позивача, вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у зв'язку з чим вона відмовляється від примирення. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам та інтересам дитини. При ухваленні рішення судом враховано бажання позивача швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам дітей, що має істотне значення, у зв'язку з чим шлюб між сторонами слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

04.06.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через непорозуміння та різні погляди на життя, що призводило до частих сварок і конфліктів. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, між сторонами встановились відчужені стосунки та втрачено почуття любові і поваги один до одного. За твердженням позивача подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Позивач та відповідач до початку судового розгляду подали заяви про розгляд справи без їх присутності. За змістом поданих заяв, позивач позов підтримує, просить задовольнити позовні вимоги, а відповідач позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.02.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №142 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві [NUMBER] (а.с. 5). Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільним побутом подружжя не пов'язане. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. На підставі викладеного,

Outcome: approved