Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

04.03.2019 Семашко Д.М. як представник [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовною заявою про стягнення грошових коштів (том 1 а.с.1-26). Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2019 головуючим суддею у справі визначено Плахотнюк К.Г., яка ухвалою від 03.04.2019 передала дану справу за підсудністю до Радомишльського районного суду Житомирської області (том 1 а.с.27,29). 10.06.2020 на адресу Радомишльського районного суду Житомирської області надійшла справа № 752/4567/19 (том 1 а.с.31). Відповідно до Протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2019 призначення не відбулось, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи (том 1 а.с.33). Рішенням Вищої ради правосуддя від 30.05.2019 № 1444/0/15-19 суддю Лисичанського міського суду Луганської області Луньову Д.Ю. , відряджено для здійснення правосуддя до Радомишльського районного суду Житомирської області строком на шість місяців із 14.06.2019. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2019, головуючим суддею у даній справі визначено Луньову Д.Ю., яка ухвалою від 01.07.2019 відкрила провадження у справі та призначила підготовче засідання на 01.08.2019, встановила учасникам процесу строки для надання відзиву, відповіді на відзив та роз`яснено інші права учасникам справи (том 1 а.с.39). Копії позовної заяви разом із додатками та копії ухвали направлено учасникам процесу (том 1 а.с.40,41,42). 01.08.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву та зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування [PERSON] майнової шкоди (упущеної вигоди) у розмірі 478787,40 грн. та стягнення 9014,75 судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені вимоги у зустрічному позові представник [PERSON] адвокат Зінкевич Д.В. зазначає, що у період з 01.02.2015 по 18.07.2019 позивач разом із сім`єю користувався двоповерховим житловим будинком [ADDRESS] , однак, грошові кошти сплатив лише за період з 01.02.2015 по 15.05.2016, що підтверджується Графіком розрахунків за договором у сумі 4800,00 доларів США, після закінчення строку дії Договору відповідач звернувся до позивача щодо звільнення об`єкта оренди, проте, останній відмовився його звільнити, в зв`язку з чим відповідач був змушений захищати свої права в суді. 01.11.2018 рішенням Малинського районного суду Житомирської області його вимоги задоволені частково та зобов`язано позивача повернути у володіння відповідача дачний будинок [ADDRESS] , в рішенні суду зазначено про нікчемність Договору в зв`язку із тим, що він нотаріально не посвідчений. Посилаючись на те, що позивач [PERSON] , як сторона нікчемного правочину, повинен повернути відповідачу [PERSON] всю суму отриманої орендної плати, а останній, який на виконання нікчемного договору отримав можливість користуватися об`єктом в своїх цілях, повинен відшкодувати йому вартість такого користування об`єктом за період з 01.02.2015 по 18.07.2019, а саме відповідач за вказаний період має відшкодувати позивачеві збитки (упущену вигоду) 18960,00 доларів США, що становить 478787,40 грн. Також за звернення до суду із зустрічним позовом позивач [PERSON] сплатив 4014,75 грн. та ним було сплачено 5000,00 грн. за проведення експертизи, тому загальна сума судових витрат складає 9014,75 грн., які і просить стягнути на користь позивача разом із 478787,40 грн. упущеної вигоди (том 1 а.с.92-156). Ухвалою від 19.09.2019 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди (упущеної вигоди) прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Відкладено підготовче судове засідання на 23.10.2019 та надано строк відповідачеві за зустрічним позовом на подання відзиву. З текстом проголошеної ухвали представники сторін ознайомлені та її копію отримали (том 1 а.с.85,87). 23.10.2019 від представника відповідача за зустрічним позовом Семашка Д.М. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (том 1 а.с.160-163), який подано до суду з порушенням встановленого судом строку, а тому, у відповідності до ч. 2 ст. 126 ЦПК України, поданий відзив залишено без розгляду протокольною ухвалою від 27.04.2020 (том 1 а.с.223). 23.10.2019 представником відповідача до суду подано клопотання про виклик в судове засідання експерта (а.с.167-168), розгляд якого ухвалою від 31.07.2020 відкладено до моменту дослідження відповідного експертного висновку (том 1 а.с.236-237). 23.10.2019 від представника відповідача за зустрічним позовом Семашка Д.М. надійшла заява про застосування строків позовної давності до зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди (упущеної вигоди) (том 1 а.с.165-166). Строк відрядження судді Луньової Д.Ю. закінчився 14.12.2019. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019, головуючим суддею у даній справі визначено Сіренко Н.С., яка ухвалою від 18.03.2020 прийняла справу до свого провадження та призначила підготовче засідання на 27.04.2020 (том 1 а.с.210,212). 24.04.2020 від адвоката Семашка Д.М. на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення проведення підготовчого засідання, мотивоване введеними на території країни карантинними заходами (том 1 а.с.221-222), яке було задоволене судом та відкладено справу на 31.07.2020 (том 1 а.с.223). Ухвалою суду від 31.07.2020 закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 20.10.2020, однак, судове засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача адвоката Семашка Д.М. (в зв'язку з хворобою) на 10.11.2020, про що повідомлено належним чином сторонам та їх представникам (том 2 а.с.1,6,7,9,10). Ухвалою від 10.11.2020 первісну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів залишено без розгляду. В судове засідання відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник адвокат Семашко Д.М. не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Від представника відповідача за зустрічним позовом адвоката Семашка Д.М. на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення судового розгляду в зв`язку з хворобою, у задоволенні вказаного клопотання судом було протокольно відмовлено. Зважаючи на відсутність згоди представника позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд не проводить заочний розгляд справи. Представник позивача за зустрічним позовом адвокат Зінкевич Д.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності заперечив, посилаючись на те, що строк позовної давності рахується від дати винесення Малинським районним судом Житомирської області рішення від 01.11.2018. Заслухавши пояснення представника позивача за зустрічним позовом Зінкевича Д.В. дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником дачного будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 17.02.2007 (том 1 а.с.100,119). 29.01.2015 між [PERSON] та [PERSON] підписано Договір оренди двоповерхового житлового будинку [ADDRESS] строком на 36 місяців(том 1 а.с.95-96 та а.с.6-7) та 01.02.2015 сторонами підписано Акт приймання-передачі об`єкта (том 1 а.с.97 та а.с.8). Згідно Графіку розрахунків за договором за період з 01.02.2015 по 15.05.2016 щомісячно орендодавцем отримано по 300 доларів в гривні (том 1 а.с.164). 18.07.2019 державним виконавцем складено Акт про те, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 289/730/18, виданого 21.02.2019 Малинським районним судом про зобов`язання [PERSON] повернути у володіння [PERSON] дачний будинок [ADDRESS] , вказаний будинок повернуто у володіння [PERSON] (том 1 а.с.151). Судом встановлено, що позивачем було ініційовано проведення експертного дослідження, результати якого зафіксовані у висновку за результатами проведення екпертного дослідження в галузі будівельно-оціночної експертизи від 11.03.2019 № 373/03.19. Згідно висновку за результатами проведення експертного дослідження в галузі будівельно-оціночної експертизи по заяві фізичної особи [PERSON] середня ринкова вартість оренди будинку [ADDRESS] в місяць становить: станом на 2016 рік - 8000,00 грн. / 300 USD; станом на 2017 рік - 10472,00 грн. / 390 USD,станом на 2018 рік - 11000,00 грн. / 410 USD, станом на березень 2019 року - 11000,00 грн. / 410 USD, станом на 2016 рік - 8000,00 грн. 300 USD, вказані значення вартості оренди не включають платежі з комунальних послуг (том 1 а.с.101-149). Як встановлено судом дане дослідження було здійснено на замовлення позивача від 20.02.2019 судовим експертом [PERSON] . При цьому, ст. 106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, висновок за результатами проведення екпертного дослідження в галузі будівельно-оціночної експертизи від 11.03.2019 № 373/03.19 не містить застереження, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи зазначене, суд не бере до уваги висновок судового експерта [PERSON] від 11.03.2019 № 373/03.19. Відповідна позиція відповідає висновкам, які містяться в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 по справі № 522/1029/18. Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. При цьому ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 2 ч. 2 цієї ж статті збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому, збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі № 6-237цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18). У даному випадку, як вбачається із змісту позовної заяви та підтверджується поясненнями представника позивача в судовому засіданні, позивач як власник будинку, відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, 13.04.2018 звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача [PERSON] повернути у володіння позивача дачний будинок [ADDRESS] , рішенням Малинського районного суду Житомирської області позовні вимоги задоволені частково, цим же рішенням зазначено про нікчемність Договору оренди, так як останній нотаріально не посвідчений. Отже, [PERSON] міг отримати реальний дохід від орендної плати у випадку оформлення Договору оренди у відповідності до норм чинного законодавства, чого зроблено не було, а тому середня ринкова вартість оренди будинку, заявлена позивачем в розмірі 18960,00 доларів США, що становить 478787,40 грн., жодним чином не може бути упущеною вигодою. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 у справі № 522/16724/16 (провадження № 61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача». Оскільки позивачем [PERSON] не було надано суду належних та достатніх доказів ймовірності отримання ним в період з 01.02.2015 по 18.07.2019 доходу (та його втрати) в розмірі 18960,00 доларів США, що становить 478787,40 грн., який він міг би отримати у разі, якби відповідач разом із сім`єю не користувався в цей період належним [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] , то суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для відшкодування йому втраченої вигоди. Щодо заявленого представником відповідача клопотання про застосування строків позовної давності суд звертає увагу, що згідно роз`яснень викладених у п.11 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 застосування строку позовної давності допускається лише у разі наявності порушеного права та неповажності пропуску строку позовної давності, що виключає у такому випадку одночасну відмову у задоволенні позову за його безпідставністю. Враховуючи положення п. 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову.

Outcome: dismissed