Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

04 березня 2017 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 жовтня 1987 року він уклав шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану м. Горлівка Донецької області, актовий запис № 3049. Від цього шлюбу сторони мають повнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з [PERSON] у нього не склалося. З вересня 2000 року між ними фактично були припинені шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Примирення між ними неможливе, подальше їх спільне життя суперечить їх особистим інтересам. Спору про поділ майна між ними не має. Просить суд, розірвати шлюб між ним та [PERSON], який зареєстрований 30 жовтня 198 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану м. Горлівка Донецької області, актовий запис № 3049. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від нього надійшла заява, у якій він позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить судове засідання провести без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення Відповідач [PERSON], у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Донеччина», про причини неявки суду не повідомила. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України ) встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу - Карачинська) [PERSON] зареєстрували шлюб 30 жовтня 1987 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану м. Горлівки Донецької області, актовий запис № 3049 /а.с.9/. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як убачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] у вересні 2000 року припинили шлюбні відносини, не проживають однією сімєю і не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились неприязні взаємовідносини. Суд вважає, що за таких обставин надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті З СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] та збереження їх сімї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі дружини, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що відповідач [PERSON], до суду не зявилась, не висловила своє бажання про зміну прізвища, суд не вирішує питання про відновлення дошлюбного прізвища, оскільки відповідно до ч.1 ст.113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу належить особі, яка змінила таке прізвище, в даному випадку відповідачці [PERSON] Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved