Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

03.06.2015 до Корсунь-Шевченківського районного суду поступив вказаний позов, який 16.11.2015, в порядку повторного автоматичного розподілу, переданий головуючому у справі. В ході розгляду вказаний позов був уточнений і остаточно позивач просить суд ухвалити рішення та зобовязати відповідачів в солідарному порядку усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить позивачу та розташована по вул. Лазо,30, у м.Корсуні-Шевченківському, шляхом зобовязання відповідачів : - знести самовільно побудовані сарай для худоби та вигул для худоби ( навіс); - демонтувати вигрібну яму для зберігання відходів життєдіяльності тварин під №7, шляхом її засипання чорноземом; - привести у санітарний стан належну відповідачам земельну ділянку, шляхом прибирання відходів життєдіяльності тварин, за адресою: м. Корсунь-Шевченківський, вул. С. Лазо, 28, за їх рахунок. Свій позов позивач мотивує тим, що він є власником земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку №30 з надвірними господарсько-побутовими спорудами, що знаходяться по вул. С. Лазо в м. Корсуні - Шевченківському, в якому проживає разом із своєю сімєю. Відповідачі є спадкоємцями будинку № 28, по цій же вулиці [PERSON], де проживають та завдають незручності позивачу у користуванні земельною ділянкою та будинком, тим, що добудували до існуючого сараю на належній їм земельній ділянці з порушенням норм чинного законодавства сарай для тварин, навіс для їх вигулу, і в даному сараї вирощують свиней, побудували вигрібну яму біля межі із земельною ділянкою позивача, куди складуються відходи від життєдіяльності тварин, птиці, а також складують на своїй території гній, чим призвели до неналежного санітарного стану свою земельну ділянку, а через близьку відстань цих побудов у дворі та будинку позивача мається постійний зловонний запах від відходів життєдіяльності свиней, птиці, мається багато мух. Оскільки у добровільному порядку усунути вказані перешкоди відповідачі не бажають, навіть після численних виходів комісій з приводу цих порушень, на їх письмові рекомендації не реагують, тому і подано до суду даний позов. У судовому засіданні представник позивача [PERSON]В уточнений позов підтримав, надав пояснення? аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, але направила заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність і це є правом відповідача. Відповідач [PERSON] позов визнала частково: щодо прибудованого до існуючого, сараю для тварин, то пояснила, що сарай був побудований самовільно ще її батьками, але рішенням виконкому Корсунь-Шевченківської міської ради від 24.05.1994 за № 83 був узаконений, а на даний час дійсно такий добудований вже відповідачами за 40 см. від межі позивача, а для вигулу свиней побудований навіс. Що дійсно у даному сараї вирощуються свині, які вигулюються у загороді, але на даний час мається лише 2 дорослих свиней і 2 малих, а тому вважає, ніяким чином права позивача не порушено і не вбачає підстав для знесення цих побудов. Що стосується вигрібної ями №7, яка біля межі з земельною ділянкою позивача, то така закрита бетонним накриттям і немає підстав для її демонтажу. Земельна ділянка приведена у належний стан, гній складується за межами господарства, на сусідній земельній ділянці, протилежній від домоволодіння позивача, а тому і цим права позивача не порушуються. Представник [PERSON]- адвокат [PERSON] надала суд наступні пояснення. Що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, по всіх вимогах, а саме, про: знесення сараю, знесення навісу, демонтаж вигрібної ями та приведення відповідачами належної їм земельної ділянки у належний стан, оскільки позивач не довів такий. Адвокат вказала, що позивач не довів, що відповідачі складують гній на належній їм земельній ділянці. Що стосується самовільно добудованого сараю для тварин, то у позові необхідно відмовити, оскільки позивачем неправильно обраний спосіб захисту, бо він не вказує, що йому заважає цей саме добудований сарай, а вказано, що йому заважають зловонні запахи, мухи, які виникають від відходів життєдіяльності свиней, які у добудованому сараї вирощуються. А якщо і вирішувати питання даного спору, то це не повинно бути знесення, а повинно бути переобладнання для використання за іншим призначенням. Що стосується знесення навісу для вигулу тварин, то взагалі в цій частині необхідно відмовити, оскільки це тимчасова споруда і використання такої не порушує прав позивача. Що стосується демонтування вигрібної ями №7, де зливаються відходи від життєдіяльності тварин, птиці, то позивачем ні чим не доведено, з якого матеріалу така побудована та що у ній зберігається, що має значення для спору, крім того, відповідачі вказану яму зверху забетонували, а тому і в цій частині позову необхідно відмовити. Представник третьої особи, на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору від виконкому Корсунь-Шевченківської міської ради, в судове засідання не зявився, до суду надано заяву за підписом міського голови з проханням розглядати справу без участі представника. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачку та її адвоката, свідків, експерта, вивчивши надані суду документи, в т.ч. висновок експертизи, розглянувши справу у межах заявлених вимог, які були уточнені, та наданих доказів, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. У судовому засіданні встановлено, що будинок № 28 по вул.С.Лазо,у м.Корсуні-Шевченківському належав [PERSON], який помер 28.01.2014 ( а.с. 88,50,51,82-92). Відповідачі є дружиною і дочкою померлого, були членами його сімї та проживали до смерті спадкодавця та проживають на даний час, будучи зареєстрованими, у даному будинку. Крім того, дружина померлого-Калініченко К.О. подала до нотконтори заяву про прийняття спадщини(а.с.191), а [PERSON], як дочка померлого, спадкоємець першої черги, прийняла спадщину в порядку ст.1268 ЦК України. Земельна ділянка для будівництва вказаного будинку була на законних підставах наділена [PERSON]О.у постійне користування. Відповідачі прийняли спадщину, а тому, відповідно до ст.ст.1216,1218,1268 ЦК України мають всі права і обовязки спадкодавця та є належними відповідачами. Судом встановлено, що за життя [PERSON] самовільно побудував господарський сарай, який рішенням виконкому Корсунь-Шевченківської міської ради був узаконений та дозволено використання частини господарського сараю під літню кухню розміром 2,5 м х4.9 м., самовільно побудований гараж та господарчий сарай для домашніх тварин, загальний розмір цих побудов у рішенні не вказано ( а.с.52). У 2014 році відповідачі до вказаного сараю добудували з блоків частину сараю, побудувавши такий за 40 см. від земельної ділянки позивача, до якого добували навіс для вигулу тварин і там утримують свиней, а також побудували вигрібну яму №7, куди зливаються відходи життєдіяльності тварин, а тому у звязку з близьким розташуванням цих побудов до господарства позивача, зберіганням у ямі відходів від життєдіяльності тварин, у дворі позивача починаючи з весни і до осені мається постійний різкий ядучий сморід, багато мух, що перешкоджає позивачу у повній мірі користуватися своїм майном, а тому і виник даний спір. Позивач є сусідом відповідачів, бо є власником будинку з надвірними спорудами за №30 по вул. С.Лазо, у м. Корсуні-Шевченківському, згідно договору дарування від 13.05.2003 року : житловий будинок 1993 р. з двома прибудовами, гараж, баня, погріб, колодязь, огорожа, які побудовані у 2008 році ( а.с.9), який зареєстрований у реєстрі нерухомості та розташований на земельній ділянці площею 0.0639 га, яка є власністю позивача ( а.с.9, 10,11, 12-14,72-76). Представник позивача суду пояснив, що в результаті вказаних самовільних побудов відповідачами та вирощування ними свиней, птиці, качок у цих прибудовах, які розташовані майже на межі з двором позивача, влітку сімя позивача не може знаходитися не лише у дворі свого будинку, а і у будинку при відкритих вікнах, через сморід, який розповсюджується з двору відповідачів через відходи життєдіяльності тварин, птиці. Значна кількість мух та інших шкідливих комах, які масово з'являються, коли настає дуже тепла пора року, які масово розмножуються в кучах гною та нечистот, що розташовані на земельній ділянці відповідачів, чим додають додаткових незручностей. В той же час, в період дощів та злив, які спостерігались весною, літом та осінню 2014 року та весною 2015 року, брудна дощова вода з гноєм та рідкими нечистотами, постійно потрапляла та продовжує потрапляти на земельну ділянку позивача та завдала значної шкоди клумбам, квітникам, городу та подвірю. Судом встановлено, що у звязку з вказаними порушеннями позивач у 2014 році звернувся за захистом своїх прав до органу місцевого самоврядування - Корсунь-Шевченківської міської ради, на що було дано позивачу відповідь за підписом міського голови від 08.08.2014 та підтверджено комісією міської ради, якою 06.08.2014 з виходом на місце було виявлено, що дійсно маються порушення прав позивача у користуванні належним йому будинком, земельною ділянкою, про що було складено акт, згідно даних якого на території господарства відповідачів маються незаконні побудови: сарай для худоби, споруджений на відстані 11 метрів від житлового будинку, при нормі 15 метрів та на відстані 5,5 м. від джерела водопостачання - свердловини, що знаходиться у дворі позивача, при нормі 20 метрів та без погодження із СЕС та рішення виконкому міської ради на ці побудови, що є порушенням п.3.25а* ДБН 360-92**«Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» ( а.с.15,16). Комісією міської ради було вказано відповідачам на виявлені порушення з посиланням на ст.103 ЗК України щодо порушень ними правил добросусідства та запропоновано провести роботи по припиненню функціонування сараю для худоби та запропоновано привести ці споруди до вказаних вимог норм будівництва та зафіксовано ці порушення ( а.с. 16.17). Оскільки відповідачі не виконали вказаних вимог, то позивач повторно звернувся до вказаного органу за захистом своїх прав, знову було створено комісію, яка виходом на місце 01.04.2015 встановила, що вказані вимоги попередньої комісії відповідачами не виконані і сарай, що був добудований для худоби, не знесений, не переобладнаний. Крім того, у вказаному акті також вказано, що вказаний сарай споруджений менше 1 метра від межі з позивачем, що є порушенням п.3.25 а* ДБН 360-92 ** « Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Вказаною комісією було встановлено, що оглядовий колодязь мережі подачі води від свердловини, що на території позивача, знаходиться лише за 5.5 м. від вказаного сараю для худоби. Крім того, було виявлено облаштований відповідачами до сараю вигул для худоби та вигрібну яму для зберігання відходів від життєдіяльності тварин. Зафіксовано, що гній не вивозиться і складується на суміжній земельній ділянці. На території будинковолодіння відчутний різкий неприємний запах відходів життєдіяльності тварин. Відповідачам знову було вказано на всі ці виявлені порушення та запропоновано припинити функціонування сараю для вирощування свиней, та приведення території належного їм будинковолодіння до належного санітарного стану, а виявлені порушення було сфотографовано (а.с.19,20,21). Вже під час розгляду справи в суді, а саме 10.09.2015, комісією міської ради в черговий раз було проведено обстеження господарства відповідачів зі складенням схеми та встановлено, що вигрібна яма для зберігання відходів життєдіяльності тварин, птиці накрита бетонним накриттям над ямою з облаштуванням отвору квадратної форми для вибирання відходів, гній складується на суміжній земельній ділянці, але присутні неприємні запахи від життєдіяльності свиней, курей та качок. Комісією також було встановлено, що дійсно на вказаній території було узаконено самовільно побудований гараж та господарський сарай для домашніх тварин, але даний сарай був самовільно розширений відповідачами шляхом добудови сараю з бетонних блоків, поряд із двором позивача, у якому вирощуються свині, а про добудову підтверджується відсутність даних про це в технічному паспорті на житловий будинок відповідачів ( а.с.77-79). 17.09.2015 комісією міськради було проведено чергове обстеження господарства відповідачів та встановлено, що у вказаному господарстві вирощується вже 2 великих свиней, 2 маленьких ,10 качок, 5 курей та вказано, що вся живність знаходиться у сараях і неприємного запаху не відчувається ( а.с. 69). Допитані у судовому засіданні члени вказаних комісій, які були створені законно, відповідно до ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме : [PERSON]- начальник відділу містобудування, архітектури та ЖКГ Корсунь-Шевченківської міської ради, [PERSON]- еколог, [PERSON] землемір міської ради; [PERSON]- головний спеціаліст Канівського міжрайонного ГУ державної санітарної служби у Черкаській області, підтвердили суду про те, що через вирощування свиней у незаконно, самовільно побудованому сараї, від незаконно побудованій вигрібній ямі, де зберігаються відходи від життєдіяльності тварин, які розташовані з порушенням будівельних норм і правил - майже на межі із земельною ділянкою позивача, у дворі останнього та у будинку з весни до осені мається зловонний різкий запах відходів від життєдіяльності тварин, багато мух, а цим відповідачі порушили права позивача у належному володінні належним йому будинком та земельною ділянкою. Так свідок [PERSON] суду посвідчив, що при виході на місце розташування обох будинків, комісія виявила вказані порушення і пропонувала відповідачам знести незаконно добудований сарай, засипати вигрібну яму, та перенести від межі позивача загороду для вигулу худоби, бо дійсно у дворі позивача був сморід, але відповідачі дані пропозиції комісії не виконали. Вказаний свідок підтвердив, що у обох дворах мався сильний сморід, а тому свідок,будучи у дворі відповідачів не підходив до вигрібної ями, щоб зясувати з чого вона побудована, бо потім у тому одязі, у який він був одягнутий, не можна було йти на роботу та приймати людей. Свідок також підтвердив, що не лише у дворі, а під будинком позивача відчувався сильний сморід відходів життєдіяльності тварин і птиці, який йшов від двору відповідачів. Свідок [PERSON], підтвердив показання свідка [PERSON] та підтвердив, що у дворі позивача дійсно був сморід від відходів життєдіяльності тварин,який йшов від двору відповідачів, були мухи, що дійсно вигрібна яма була заповнена відходами тваринної життєдіяльності, від якої також йшов різкий сморід і таку потрібно було відповідачам засипати. Стіна добудованого сараю з блоків просякла відходами від життєдіяльності тварин, який незаконно побудований під межею у позивача. Свідок [PERSON] також підтвердила показання вказаних свідків та доповнила їх тим, що як у квітні так і у вересні 2015 року, при виході комісії на місце дійсно було встановлено, що у дворі позивача мається різкий сморід від відходів життєдіяльності тварин,які вирощувалися у прибудованому сараї, що стоїть майже на межі із земельною ділянкою позивача, дійсно у дворі позивача було багато мух, а вигрібна яма,що також побудована майже на межі, була заповнена відходами тваринної життєдіяльності, від якої йшов різкий сморід. За тином, з іншої сторони від господарства позивача, лежала велика купа гною, від якого також був різкий зловонний запах. Комісією було встановлено, що ці побудови є незаконні, на ближчій відстані, ніж це дозволяється будівельними нормами, та було запропоновано добудований сарай знести, закрити вигрібну яму. Свідок [PERSON] суду посвідчив, що у серпні 2014 року комісією було встановлено вказані вище незаконні побудови та був сильний сморід відходів від життєдіяльності тварин, що йшов з двору відповідачів, було багато мух. Запах був не лише у дворі, а і у будинку позивача. Цей запах аміаку є 4 класу небезпечності, є шкідливим для очей та бронхів. Свідок суду пояснив, що бачив у дворі позивачів побудовану вигрібну яму, будівництво якої взагалі заборонено згідно Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом № 173 від 19.06.1996. Свідок [PERSON], сусідка відповідачів, суду посвідчила наступне. Що 17.09.2015 вона була членом комісії при обстеженні господарства відповідачів і ніяких запахів вона не чула.Дійсно у прибудованому сараї було 4 свиней. Що відходи від життєдіяльності тварин відповідачі вивозять двічі на рік. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи господарські споруди і приміщення по вул. С. Лазо, 28, що межують із земельною ділянкою домоволодіння №30 по вул. С.Лазо у м. Корсуні-Шевченківському, збудовані з порушенням будівельних норм та вказано, що: -сарай для худоби ( літ. б), розташований на відстані 40 см від межі будинковолодіння № 30, при нормі не менше 1 м, на відстані 12.10 м від будинку № 30, при нормі 15 м, на відстані 14.20 м від джерела водопостачання до будинку № 30, при нормі 20 м, що є порушенням п.п. 3.25 а*, 3.3.5 ДБН 360-92 ** « Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень»; -навіс ( літ. Н), розташований на відстані 0.00- 0.29 м від межі земельної ділянки по [PERSON], 30, при нормі не менше 1,0 м, що є порушенням п. 3.25 а* ДБН 360- 92 **« Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень»; -господарські присадибні споруди : вигрібні ями № 7 і № 8 збудовані без погодження з органами санепідемслужби і місцевого самоврядування, без дозволу на виконання будівельних робіт, що є порушенням п. 3.25 б *ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень»,бо вигрібна яма №7 розташована на відстані 0.15 м від межі сусідньої земельної ділянки по [PERSON], 30, при нормі не менше 1,0 м, на відстані 10,20 м від вікна будинку № 30 по вул. Лазо, при нормі 15 м. А вигрібна яма № 8 розташована на відстані 0,00 м від межі сусідньої ділянки, що по вул. Урицького, при нормі не менше 1 м, що є порушенням п 3.25 а*ДБН 360-92 **, вигрібні ями дворових вбиралень повинні бути виконані з конструкцій, які запобігають фільтрації фекальних стоків у грунт; Викликаний у судове засідання експерт [PERSON], який давав даний висновок, розяснив, що прибудова до узаконеного сараю відповідачів побудована самочинно, з грубим порушенням будівельних норм і її розміри становлять 1.91х4.68х4.87х3.30 ( буквою «Г»). Що вигрібна яма, навіть якщо вона забетонована, незаконно побудована, бо з неї у землю просочується рідина, що є небезпечним для людей. Навіс для вигулу худоби є також незаконно побудованим, хоч і не відноситься до самочинного будівництва. Суд, ухвалюючи дане рішення керується нормами цивільного, земельного законів, судовою практикою та спеціальними законами, що регулюють вирішення даного спору. Так у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, який здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК шляхом, в т.ч. відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав ( п.7). У п. 22-1 вказаної постанови розяснено, що відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування і відповідно до ст. 377 ЦК України право користування земельною ділянкою переходить в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Відповідно до ст.1216, 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до розяснень, даних у п.п. 33, 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам розяснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового визначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається щонайменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні будівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові території; урахування законних інтересів та вимог власників та користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; захист прав громадян та громадських організацій згідно з законодавством. Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», а при порушенні таких вимог настає відповідальність ( ст.25 ). Порядок затвердження проекту об'єкта архітектури визначається ст.7 Закону України «Про архітектурну діяльність», яке має бути здійснено за наявності рішення органу містобудування та архітектури про погодження акту. Відповідно до статей 4,5 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення » громадяни мають право, в т.ч. на безпечні для здоров'я і життя харчові продукти, питну воду, умови побуту, відпочинку. Відповідно до статей 19 та 22 вказаного Закону встановлені вимоги до атмосферного повітря, в т.ч. зобов'язання громадян утримувати надані в користування чи належні їм праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм. Відповідно до ст.104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоровя людей, тварин, на повітря, земельні ділянки тощо. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» для субєктів права власності встановлено, що вони повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або знищення. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частин 1, 2,5 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до статей 186, 380, 381 ЦК господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол, тощо), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі. Згідно з параметрами забудови, з урахуванням державних будівельних норм 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відповідачами допущено порушення п.п.3.25а*, 3.35, при переобладнанні сараю, який був добудований самовільно і розміри самовільної добудови становлять 1.91 х 4.68 х 4.87 х 3.30 м, при побудові вигрібної ями № 7, за яку йде спір, допущено порушення п.3.25* ДБН 360-92**,тому суд вважає, що з метою захисті прав позивача, необхідно зобовязати відповідачів знести незаконно добудований ними сарай для тварин, знесення якого можливе лише шляхом реконструкції сараю, шляхом знесення добудованого. Що стосується навісу для вигулу тварин, то у суді встановлено, що згідно п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001, такий не належить до споруд самовільного будівництва, але вказаний навіс також побудований з порушенням, бо розташований на відстані 0.00- 0.29 м від межі земельної ділянки по [PERSON], 30, тобто від земельної ділянки позивача, що є порушенням п. 3.25 а*ДБН 360- 92 ** «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень», а дане порушення побудови порушує права позивача, бо мається різкий запах від життєдіяльності свиней, які вигулюються у цій загороді, то вказаний навіс також підлягає переобладнанню на відстань не менше 1,0 метра від земельної ділянки позивача . Що стосується вимог позивача про зобовязання позивача провести демонтаж вигрібної ями № 7, що розташована на відстані 0.15 м. від межі будинковолодіння № 30, при нормі не менше 1 м., побудовану відповідачами для зберігання продуктів життєдіяльності тварин, яка збудована без погодження з органами санепідемслужби і місцевого самоврядування, без дозволу на виконання будівельних робіт, відповідно до п.3.25*ДБН360-92**«Містобудування. Планування..», то суд також вважає необхідним задовольнити позов в цій частині, шляхом засипання такої землею, бо побудова такої є незаконною, з грубим порушенням на побудову, а зловонні запахи з ями порушують права позивача на чисте повітря, на вільне користування власністю. Що стосується вимог позивача зобовязати відповідачів привести належну їм земельну ділянку у належний санітарний стан, то в цій частині суд відмовляє, оскільки позивачем не доведено це порушення. Допитані у суді свідки посвідчили, що гній відповідачі складують на сусідній земельній ділянці, а земельна ділянка відповідачів прибрана, і це, крім інших доказів, було зафіксовано останнім актом комісії від 17.09.2015 ( а.с.69). Крім того? ухвалюючи дане рішення суд керується і Конвенцією про права людини та рішеннями Європейського Суду з прав людини. Згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України). Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11.09.1997 та є обовязковою. Відповідно до ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Так, у рішенні Європейського Суду у справі «[PERSON] проти Німеччини» визначено мету ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції - визнання права будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Таким чином, суд, на підставі викладеного та розглянувши справу в межах заявлених вимог, які були уточнені, на підставі наданих доказів, вважає, що позивачем доведено, що відповідачі, порушили вимоги будівельних норм і правил при добудові сараю для тварин до узаконеного сараю та вигул, а також при будівництві вигрібної ями № 7, бо не витримали допустимі мінімальні відстані до земельної ділянки та будинку позивача при вказаних побудовах і перебудовах, а тому побудувавши такі при відстані у кілька сантиметрів до господарства позивача, де вирощуються свині, від життєдіяльності яких мається зловонний різкий запах на території домоволодінняпозивача, а цим відповідачі порушують права позивача бо перешкоджають у повному, належному обсязі користуватися і розпоряджатися належним йому майном, земельною ділянкою, дихати свіжим повітрям. Позивач на законних підставах вимагає усунення цих перешкод та так заявив свій позов, який в цих же межах був уточнений. Відповідачі позов не визнали і не бажають усунути вказані порушення самостійно, можливо і іншим шляхом, а тому суд вважає необхідним частково задовольнити позов, не виходячи при цьому за межі предявлених та уточнених вимог та зобовязати відповідачів усунути встановленні та доведені у рішенні порушення, надавши відповідачам строк на добровільне усунення цих порушень, а при невиконанні, такий захист прав позивача підлягає виконанню у примусовому порядку, за рахунок відповідачів. Оскільки суд позов частково задовольняє, то суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати, які належно підтверджені, в т.ч. наданим експертом розрахунком щодо затраченого ним часу на виготовлення вказаного висновку ( а.с.105) та які складаються з судового збору 243.60 ( а.с.1), та оплата за проведення судової будівельної експертизи, в сумі 7987 грн. 20 коп.(а.с. 155), що становить 8\~230 грн.80 коп., які стягуються у дольовому відношенні, згідно розяснень, даних у п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial