Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

02 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 18 грудня 2010 року вона та відповідач зареєстрували шлюб. Від спільного життя сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. З січня 2013 року сторони проживають окремо. 27 грудня 2013 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач не надає фінансової підтримки їй на задоволення потреб доньки, не приймає участі у вихованні, тобто в повній мірі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Окрім купування одягу для дитини та продуктів харчування, дитина потребує також забезпечення речами для розвитку, іграшками, засоби особистої гігієни тощо. Дитина часто хворіє, їй встановлено діагноз дисплазія тазостегнового суглобу, що потребує також додаткових витрат на дитину. Зараз відповідач офіційно не працевлаштований, проте отримує дохід надаючи послуги з перевезень вантажу. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі до повноліття дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 20). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 грудня 2013 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська, шлюб, зареєстрований 18 грудня 2010 року Дніпропетровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 733, між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 6-7). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], від 31 березня 2012 року, актовий запис № 198 (а.с. 8). Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 підкреслено, що за відсутності домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначається кожного року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України». У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини у розмірі 1000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач фізично здоровий, знаходиться у працездатному віці та будучі батьком дитини, зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved