Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

04.06.2014р. ТОВ «Юридична компанія «Микола Демяненко та партнери» звернулося до [PERSON] з вищевказаною позовною заявою про те, що 15.10.2012р. між Товариством та відповідачем було укладено договір № 56 про надання юридичних послуг, пов'язаних із представленням інтересів [PERSON] з питання отримання страхового відшкодування в страховій компанії «Український страховий дім». При цьому, моментом закінчення договору є отримання відповідачем суми страхового відшкодування. Крім того, за умовами додаткової угоди до вищевказаного договору гонорар, який відповідач зобов'язався сплатити по виконанню умов договору, становить 25 % від суми страхового відшкодування, 50 % від розміру стягнених інфляційних витрат, 3 % річних та пені, отриманих від страхової компанії. Згідно Договору про надання юридичних послуг виконавець має право отримати частину гонорару у разі дострокового розірвання цього Договору, за вирахуванням її частини за фактично проведену виконавцем роботу. Однак, даний пункт договору внаслідок технічної помилки розміщений в розділі 2.2. договору «Замовник має право», але п.2.2.6 повинен бути вказаний додатковим п.3.1.10 в розділі 3.1 «Виконавець має право». Тому, враховуючи положення ст.ст.623, 654, 903 Цивільного Кодексу України просить розтлумачити зміст договору про надання юридичних послуг в частині, а також стягнути з відповідача на користь Товариства понесені судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вищевказану позовну заяву з уточненими позовними вимогами та просив її задовольнити. Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні вказаного позову з тих підстав, що відповідач вірно зрозумів п.2.2.6 Договору, так як згідно з його тексту він має право на отримати частину гонорару у разі дострокового розірвання даного Договору з врахуванням його частини за фактично виконану роботу. Види, характер, обсяг та порядок надання і строки юридичних послуг визначаються сторонами в умовах даного Договору. Згідно п.п.2.1, 2.1.4 Договору замовник зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі оплачувати послуги виконавця, визначених додатковою угодою до цього договору. Таким чином, як вбачається із умов всього договору, співставлення його пунктів, сторони погодили порядок розрахунку перед виконавцем, передбачений в додатковій угоді до нього. Згідно додаткової угоди від 15 жовтня 2012 року між ТОВ «Юридична компанія «Микола Демяненко та партнери та [PERSON] сторони обумовили порядок розрахунку, а саме: Замовник ([PERSON]) сплачує виконавцю гонорар в разі позитивного вирішення в суді питання про стягнення страхового відшкодування, в розмірі 25% від суми такого відшкодування та 50% від розміру стягнення інфляційних витрат, трьох процентів річних та пені, тобто після отримання [PERSON] від страхової компанії страхового відшкодування, трьох процентів річних та пені. В судому засіданні, представник позивача визнав, що на момент звернення до суду про тлумачення умов договору, вказаний договір між позивачем та відповідачем був розірваним. Даний факт підтверджується заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2014 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22.05.2014 р. Зокрема, вказаним рішенням підтверджено той факт, що [PERSON] мав достатні підстави для розірвання договору, через неналежне надання Виконавцем юридичних послуг. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що розумів п.2.2.6 Договору таким чином, що він як Замовник, в разі оплати 100% попередньої оплати за договором про надання юридичних послуг, мав би право вимагати частину сплачених коштів від Виконавця через його дострокове розірвання. Виконавець в даному разі, перед укладенням договору пропонував замовнику оплатити саме 100% попередню оплату, оскільки такі умови є типовими для позивача у справі (юридичної компанії), але в кінцевому рахунку сторони погодили умови оплати саме так, як передбачено в додатковій угоді до даного договору. Вимоги позивача щодо розтлумачення судом змісту пункту 2.2.6 Договору про надання юридичних послуг № 56 від 15.10.2012 року не ґрунтується на його умовах та є за своєю суттю зміною умов договору в частині настання правових наслідків в разі розірвання договору. При цьому, позивач не врахував, що тлумачення умов договору здійснюється без їх зміни. Договір діяв більше року, жодних нарікань з боку позивача не надходило, і лише після того, як договір було достроково розірвано з юридичною компанією через неналежне його виконання, позивач згадав про «помилку у договорі». Суд заслухав пояснення сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності докази справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 15.10.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Микола Демяненко та партнери» та відповідачем було укладено договір № 56 про надання юридичних послуг, пов'язаних із представленням інтересів [PERSON] з питання отримання страхового відшкодування в страховій компанії «Український страховий дім» (а.с.6-7). Згідно п.4.4 даного договору моментом закінчення договору є отримання відповідачем суми страхового відшкодування. За умовами п.4.5 додаткової угоди до вищевказаного договору від 15.10.2012р.(а.с.8) гонорар, який відповідач зобов'язався сплатити по виконанню умов договору, становить 25 % від суми страхового відшкодування, 50 % від розміру стягнених інфляційних витрат, 3 % річних та пені, отриманих від страхової компанії. Разом з тим, згідно п.2.2.6 договору про надання юридичних послуг Замовник має право отримати частину гонорару у разі дострокового розірвання цього Договору, за вирахуванням її частини за фактично проведену виконавцем роботу. Відповідно до ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами), і на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьої цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. За наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов'язком за умови наявності спору. Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося за змістом вказаної статті. Тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов'язком за умови наявності спору. Із позовної заяви ТОВ «Юридична компанія «Микола Демяненко та партнери» та наданими поясненнями представника позивача фактично порушено питання щодо наявності технічної помилки, а саме на думку позивача, пункт розділу 2.2.6. глави «Права та обов'язки замовника» є помилковим і повинен бути доповнений п.3.1.10 глави «Права та обов'язки виконавчця», але дана вимога суперечить законодавчо визначеним правилам тлумачення змісту правочину. Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначальною ознакою договору є мета його укладення. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Враховуючи те, що п.3.1.10 у вказаному Договорі відсутній, тому застосування принципу превалювання змісту над формою застосуванню не підлягає.

Outcome: dismissed