Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

04 грудня 2017 року [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, а саме: квартирою № 118 у будинку № 6-а по вул. Студентська у м. Шостка Сумської області. В обґрунтування позову зазначають, що відповідач є колишньою дружиною [PERSON] та більше року в спірній квартирі не проживає. Посилаючись на те, що реєстрація відповідача створює перешкоди позивачам у реалізації їх права власності, позивачі звернулись до суду із даним позовом. В судовому засіданні 12.02.2019р. позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Після оголошення перерви остання в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи за його відсутності, також в цій заяві зазначив, що позовні вимоги він підтримує. Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, із заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталась, відзиву не надала. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 12 лютого 2019 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Заслухавши позивача,\~ дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.04.1994р. /а.с. 10/. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою КП ПВО «Енергія» від 23.11.2017р. у квартирі [ADDRESS], крім [PERSON], зареєстровані також: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.11/. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], сусідки сторін, кожна окремо, пояснили, що більше року відповідач у квартирі, що належить позивачам, не проживає та її речі в спірному житлі відсутні. Наведені покази свідків узгоджуються із наявним у справі актом про відсутність відповідача за місцем реєстрації /а.с. 12/. Крім того, наразі шлюб між\~ [PERSON] та [PERSON] розірваний /а.с. 9/. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічну норму містять також ст.ст. 383, 405 ЦК України. З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини між сторонами врегульовані наведеними вимогами Закону та частиною 2 статті 405 ЦК України, відповідно до положень якої, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї. З огляду на те, що судом установлено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] понад рік, при цьому перешкод у її проживанні за місцем реєстрації чи інших поважних причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням не було, а в подальшому вона взагалі втратила статус члена сім'ї власника житла, з наявністю якого існувало відповідне сервітутне право,\~ суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved