Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

02 вересня 2015 року представник позивача за довіреністю, - [PERSON] (довіреність №271 від 15 червня 2015 року, дійсна на момент подачі позову до суду (а.с.31) звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути солідарно із відповідачів на користь банку суму у розмірі, - 31 471,81 доларів США, в рахунок погашення заборгованості, що виникла внаслідок порушення відповідачем [PERSON] зобовязань за кредитним договором №3636-059/07Р від 21 листопада 2007 року, та суму заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит у розмірі, - 207 642,53 гривні. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 21 листопада 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №3636-059/07Р, згідно якого останньому було надано кредит на суму 23 760,00 доларів США зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 12% річних, строком до 21 листопада 2027 року, а відповідач [PERSON] зобовязався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати відсотки. Вказувала на те, що разом із тим, 21 листопада 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] був укладений договір поруки №3636-059/07Р, згідно з яким остання поручилася перед АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» за виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобовязань. Зазначала, що однак [PERSON] своїх обовязків по своєчасному погашенню кредиту та по сплаті відсотків належним чином не виконував, в результаті чого станом на 16 червня 2015 року утворилась вказана вище сума заборгованості. Крім того, представник позивача просить суд стягнути з відповідачів на користь банку понесені судові витрати у розмірі, - 3 654,00 гривень. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», було задоволено у повному обсязі, з відповідачів на користь банку у солідарному порядку стягнуто в рахунок погашення заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за кредитним договором №3636-059/07Р від 21 листопада 2007 року, - 31 471,81 долар США, та суму заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредитним договором №3636-059/07Р від 21 листопада 2007 року у розмірі 207 642,53 гривні. Крім того з відповідачів на користь банку стягнуто по 1 827,00 гривень з кожного окремо в рахунок відшкодування понесених судових витрат. 06 травня 2016 року представник відповідача [PERSON], - [PERSON] (довіреність від 04 квітня 2014 року, строк дії, до 04 квітня 2017 року (а.с.70) звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 31 травня 2016 року, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року, ухвалене по даній цивільній справі скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. Присутній у судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», - [PERSON] (довіреність №843 від 16 листопада 2016 року, термін дії, до 01 лютого 2017 року (а.с.132), надав пояснення по суті справи, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] до зали суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від представника відповідача [PERSON], - [PERSON] надійшли письмові заперечення про позову, в котрих він просить суд розглядати справу без його участі. У наданих до суду письмових запереченнях проти позову (а.с.115-116), представник відповідача [PERSON], - [PERSON] вказує на ті обставини, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Дана заборгованість виникла у звязку із несплатою відповідачем [PERSON] чергових (щомісячних) платежів у строки та розмірі, що визначені умовами договору, однак у звязку із положеннями чинного законодавства, заявляє про сплив позовної давності щодо частини чергових платежів за кредитним договором (кредит та проценти), що мали бути сплаченими більш як за три роки до моменту звернення позивача до суду. Крім того, заявляє про сплив річного строку позовної давності щодо стягнення пені за кредитним договором. На підставі викладеного просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до зали суду також не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку за місцем своєї реєстрації (а.с.43), та місцем свого фактичного проживання, вказаного у договорі поруки №3636-059/07р від 21 листопада 2007 року, при цьому причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідачів та представника відповідача [PERSON], - [PERSON], на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено наступне. Так, 21 листопада 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» (а.с.25-30) та відповідачем [PERSON] (а.с.15-18) був укладений Кредитний договір №3636-059/07Р (а.с.9-14), згідно якого останньому було надано кредит на суму 23 760,00 доларів США (п.1.1. кредитного договору) зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 11,3% річних, строком до 21 листопада 2027 року (п.1.2. кредитного договору), а відповідач [PERSON] зобовязався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати відсотки. Згідно положень п.1.3. кредитного договору №3636-059/07Р від 21 листопада 2007 року, у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобовязань за цим договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмірі процентної ставки збільшується на 1 (один) відсоток річних, починаючи від розміру, встановленого п.1.2. даного договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором розмір відсоткової ставки збільшується з урахуванням збільшення відсоткових ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту договору. Новий розмір відсоткової ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобов'язання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі. На день складання розрахунку заборгованості, відсоткова ставка за кредитним договором №3636-059/07Р від 21 листопада 2007 року, з урахуванням положень п.1.3. цього договору, складає 12% річних. 21 листопада 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] (а.с.21-24) був укладений Договір поруки №3636-059/07Р (а.с.19-20), згідно з яким остання поручилася перед АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» за виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобовязань. Договір є зобовязанням і, відповідно, підставою для виникнення цивільних прав та обовязків (ст.11 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу положень ст.1052 ЦК України, положення якої згідно з ч.2 ст.1054 цього Кодексу застосовуються до відносин за кредитним договором, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Однак [PERSON] своїх обовязків по своєчасному погашенню кредиту та по сплаті відсотків належним чином не виконував, в результаті чого станом на 16 червня 2015 року утворилась сума заборгованості у розмірі 31 471,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10 серпня 2015 року становить 663 425,75 гривень, з яких: - кредит, - 21 681,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10 серпня 2015 року становить 457 035,48 гривень; - проценти, - 9 790,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10 серпня 2015 року становить 206 390,27 гривень. Сума заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит, що підлягає стягненню з позичальника станом на 16 червня 2015 року становить 9 684,82 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16 червня 2015 року становить 207 642,53 гривні, з яких: - пеня за несвоєчасну сплату кредиту 4 466,61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16 червня 2015 року становить 95 764,11 гривень; - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту 5 218,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16 червня 2015 року становить 111 878,42 гривні (а.с.6-8). Таким чином, судом встановлено, що в порушення вищезазначених норм закону та умов договору, відповідачем [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконані, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню. Факт наявності заборгованості за кредитним договором не спростовувався і самим відповідачем [PERSON] та його представником [PERSON] Крім того, у відповідності до ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Щодо вимог представника відповідача [PERSON], - [PERSON] про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом, процентами, пенею, то суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до положень п.4.4. кредитного договору №3636-059/07Р від 21 листопада 2007 року, - сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом, зазначений у п.1.2. даного договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника. За умовами договору, зокрема п.4.1., позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом рівними частками в сумі 99 доларів США щомісяця, до 10 числа наступного місяця, а відповідно до п.4.2. кредитного договору відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами на протязі календарного місяця) в строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема розрахунків, що надані суду представником позивача, остання оплата відповідачем по спірному кредитному договору була проведена: по основному тілу кредиту, - 10 серпня 2009 року, по відсоткам за користування кредитними коштами, - 14 травня 2014 року (а.с.6-8). Позов до суду надійшов, - 02 вересня 2015 року, зареєстрований на поштовому відділенні для відправки, - 28 серпня 2015 року (а. с.2, 32). Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скоротечна або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, а відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною першою статті 259 ЦК України закріплено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшене за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Разом з тим, згідно ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача [PERSON], - [PERSON] в своїх заперечення на позовну заяву, поданих до суду 16 вересня 2016 року, просив суд застосувати позовну давність, як до основного боргу по кредиту, так і до вимог про стягнення пені за кредитом та відсоткам (а.с.115-116). При цьому, як було зазначено вище, остання оплата відповідачем [PERSON] по спірному кредитному договору була проведена: по основному тілу кредиту, - 10 серпня 2009 року, по відсоткам за користування кредитними коштами, - 14 травня 2014 року, а тому строк позовної давності для звернення до суду банком не пропущено виходячи із того, що незважаючи на несплату більше трьох років до дня звернення представником позивача із даним позовом основного тіла кредиту, відбувалося першочергове погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитними грошовими коштами. Останній платіж по відсоткам за користування кредитом було здійснено 14 травня 2014 року, тобто в межах строку позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно п.4.2. кредитного договору, відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент повернення кредиту, зазначений у п.1.2. даного договору. Таким чином, ураховуючи строк дії кредитного договору, положення п.4.4. спірного кредитного договору, дату останнього внесення відповідачем [PERSON] грошових коштів на погашення відсотків за користування кредитними коштами (14 травня 2014 року), дату звернення до суду з позовом (02 вересня 2015 року), а також фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що строк позовної давності в даному випадку не закінчився. За даними розрахунку заборгованості погашення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами останній раз було в травні 2014 року, тобто 14 травня 2014 року (а.с.7), а отже до 10 червня 2014 року (що встановлено вище вказаними умовами спірного кредитного договору) [PERSON] черговий щомісячний платіж не здійснив, тому початком перебігу позовної давності є, - 11 червня 2014 року. Таким чином, до моменту звернення до суду з позовом (02 вересня 2015 року) строк позовної давності не сплив. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь банку заборгованості по основному тілу кредиту за кредитним договором №3636-059/07Р від 21 листопада 2007 року, та відсотків за користування кредитними коштами підлягають задоволенню. Верховний Суд України висловив правовий висновок у постанові від 24 вересня 2014 року по справі №6-145цс14, згідно якого грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. В силу положень ст.ст.192, 533 ЦК України та ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Зважаючи на наявність у позивача ліцензії № 7 на здійснення операцій з валютними цінностями, виданої 03 грудня 2001 року, заборгованість за кредитом у розмірі 21 681,00 долар США, та заборгованість за процентами у розмірі 9 790,81 доларів США, а всього 31 471,81 долар США слід стягувати в іноземній валюті. Стосовно нарахованої заборгованості по пені за несвоєчасну сплату кредиту, та пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, суд звертає увагу на те, що відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Укладеним кредитним договором сторонами не встановлено збільшеного строку позовної давності щодо пені. В той же час, як вбачається зі змісту наявного в матеріалах справи розрахунку, позивачем здійснено обрахування пені, починаючи з листопада 2007 року. Відтак, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту, та пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, за період до вересня 2014 року (тобто період поза межами річного строку звернення до суду) не підлягають задоволенню з підстав пропуску строку звернення до суду та відсутності підстав для його поновлення. Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.3 ст.533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»). Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні. Такою є правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові по справі №3-29гс15 від 01 квітня 2015 року. Враховуючи наведене, пеня за несвоєчасну сплату кредиту, та пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту за кредитним договором підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь банку в межах позовної давності в один рік, у національній валюті гривні в розмірі: пеня за несвоєчасну сплату кредиту, - 1 165,68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16 червня 2015 року становить, - 25 003,84 гривні; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, - 1 585,25 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16 червня 2015 року становить, - 34 003,61 гривні, а всього 59 007,45 гривні. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що з відповідачів солідарно на користь банку в рахунок погашення заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за кредитним договором №3636-059/07Р від 21 листопада 2007 року підлягає стягненню сума у розмірі 31 471,81 доларів США, та суму заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредитним договором №3636-059/07Р від 21 листопада 2007 року у розмірі 59 007,45 гривні. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON], суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч.1 ст.546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору №3636-059/07Р від 21 листопада 2007 року, 21 листопада 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] був укладений договір поруки №3636-059/07Р, згідно з яким остання поручилася перед АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» за виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобовязань. Частиною 1 статті 553 ЦК України, передбачено, що за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 3 654,00 грн. в рівних частках, тобто по 1 827,00 гривень з кожного відповідача окремо (а.с.1). Отже, зважаючи на вищевикладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial