Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

03 липня 2019 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про звільнення від заборгованості по аліментах. Позов обґрунтовує тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу в них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2011 року з нього на користь відповідача на утримання дочки стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн щомісячно, починаючи з 14 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01 травня 2018 року в нього наявна заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 14\~400 грн. Позивач вказує, що він є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання, відповідно до акта огляду медико-соціальної експертизи йому протипоказана робота з психоемоційними навантаженнями. Враховуючи, що йому не вистачає коштів на своє лікування, він не може матеріально забезпечувати дочку. Також зазначає, що він ніде не працює, знаходиться на обліку в Департаменті соціальної політики м. Луцька, отримує державну соціальну допомогу в розмірі 1\~452 грн., додаткового заробітку він не має. З 17 грудня 2004 року в нього почалися проблеми зі здоров`ям, діагноз: «Біполярний афективний розлад з частими загостреннями афективних станів, поточний епізод помірно важкої депресії». На теперішній час він перебуває під наглядом у Волинській обласній психіатричній лікарні №1 м. Луцька. З огляду на наведене та на підставі ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь [PERSON] за період з 05 вересня 2011 року по 01 травня 2018 року за виконавчим листом №2 -1479/11, який виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області 10 травня 2009 року. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. 23 вересня 2019 року представник позивача адвокат Книш С.В. подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначає, що станом на 31 серпня 2019 року розмір заборгованості позивача по сплаті аліментів на утримання дочки збільшився і вже становить 21\~793,57 грн. Накопичення заборгованості по сплаті аліментів відбувалося і відбувається внаслідок наявності у позивача важкої хвороби, внаслідок якої він отримав інвалідність. Із висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу від 30 серпня 2019 року вбачається, що [PERSON] обмежений у здатності контролювати свою поведінку та потребує постійного стороннього догляду. На сьогодні позивач позбавлений фізичної можливості погасити заборгованість по аліментах. Збільшуючи позовні вимоги, просить звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах на користь [PERSON] в розмірі 21\~793,57 грн, що утворилась станом на 31 серпня 2019 року та нарахована за виконавчим листом №2-1497/11, який виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області 10 травня 2009 року. Станом на 02 грудня 2019 року відзив на позов від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав в повному обсязі, просить його задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які зазначені в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, не заперечував щодо заочного розгляду справи, просить позов задовольнити в повному обсязі. Додатково суду пояснив, що позивач постійно лікується в психіатричній лікарні, в зв`язку з чим несе витрати приблизно 1500 грн. щомісячно. Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, зокрема через розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилася в судове засідання, відзиву на позов не подала та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Суд встановив, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2011 року в справі №2-1479/11 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково, ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн щомісячно, починаючи з 14 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4). З довідки-розрахунку по АСВП 28605315 від 18 вересня 2019 року встановлено, що в провадженні Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавче провадження 28605315 від 08 вересня 2011 року з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №2-1479/11 від 10 травня 2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Заборгованість по аліментах станом на 31 серпня 2019 року становить 21\~793,57 грн. Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААА №746278 від 15 лютого 2017 року [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи з 01 лютого 2017 року, причина інвалідності загальне захворювання. За висновками про умови та характер праці [PERSON] протипоказана робота з психоемоційним навантаженням (а.с.5). Довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААБ №187140 від 14 лютого 2019 року [PERSON] інвалідність встановлена на строк до 01 березня 2022 року. Відповідно до довідки Департаменту соціальної політики м. Луцька №144 від 18 травня 2018 року позивач знаходиться на обліку в Департаменті соціальної політики м. Луцька та отримує державну соціальну допомогу в розмірі 1452,00 грн (а.с.7). З копії трудової книжки позивача встановлено, що його останнім місцем роботи було ТзОВ «Ренопласт», де він обіймав посаду водія транспортних засобів, однак 22 листопада 2011 року його було звільнено з роботи (а.с.8). Суд встановив, що позивач багаторазово стаціонарно лікувався в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька», починаючи з 17 грудня 2004 року, що підтверджується довідкою КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» №3496/2-05.19 від 20 вересня 2019 року. З вказаної довідки вбачається, що за період з 17 грудня 2004 року по 14 червня 2019 року [PERSON] проходив стаціонарне лікування в психіатричній лікарні 20 разів, останній діагноз: «Біполярний афективний розлад з частими загостреннями афективних станів, поточний епізод помірно важкої депресії». Також встановлено, що за висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 368 від 30 серпня 2019 року хворий [PERSON] має обмежену здатність контролювати свою поведінку та потребує постійного стороннього догляду. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Суд, дослідивши зібрані у справі докази та надавши їм належу правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги [PERSON] про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають до задоволення. З досліджених судом доказів достовірно встановлено, що позивач багаторазово стаціонарно лікувався в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька». Встановлення позивачу з 01 лютого 2017 року другої групи інвалідності за загальним захворюванням, внаслідок якого він має обмежену здатність контролювати свою поведінку та потребує постійного стороннього догляду, підтверджує те, що позивач фізично не міг працювати та сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, що стало причиною утворення заборгованості по сплаті аліментів. Наведене дає підстави для висновку, що захворювання позивача є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами у розумінні частини другої статті 197 СК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved