Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

02 лютого 2021 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою до Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки про стягнення середнього заробітку. Стислий виклад позицій сторін. Обґрунтування позивача. Позивач зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах з Комунальною 5-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова на посаді молодшої медичної сестри, що підтверджується довідкою про доходи № 97, виданою відповідачем 09.07.2019 та трудовою книжкою, згідно яких вона працювала у відповідача до 30.11.2018 на посаді молодшої медичної сестри. Згідно з витягу з наказу № 65-к/тр від 26.11.2018 вона звільнена із займаної посади з 30.11.2018 відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. За період з 01 квітня 2018 по 30 листопада 2018 заробітна плата в розмірі 32714,00 грн. їй, як працівнику Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки, відповідачем нарахована, проте невиплачена, що підтверджується довідкою про доходи № 97 від 09.07.2019. Позивач зазначає, що згідно судового наказу, виданого Шевченківським районним судом м. Львова 15.07.2019, на її користь стягнуто з відповідача 32714,00 грн. заборгованості по заробітній платі з 01 квітня 2018 року по 30 листопада 2018 року. Даний судовий наказ набрав законної сили, проте відповідачем не виконаний, кошти в розмірі 32714,00 грн. заборгованості по заробітній платі з 01 квітня 2018 року по 30 листопада 2018 року їй не виплачені. Середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці праці становила 243,33 грн. (3723,00 +7227,20=10950,20 грн. - 45 днів). Середній заробіток з 30 листопада 2018 року по день виплати заборгованості підлягає стягненню з відповідача з розрахунку середньоденної заробітної плати позивача 243,33 грн. Обґрунтування заперечень відповідача. Представником відповідача Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м. Львова відзив на позовну заяву у встановлений судом строк та порядок подано не було. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, у позовній заяві просила проводити розгляд справи у її відсутності та не заперечувала проти заочного рішення. Представник відповідача Комунальної 5-тої стоматологічної поліклініки м. Львова в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано 02.04.2021, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, причин неявки не повідомив, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, повно та всебічно дослідивши усі докази у справі, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Комунальною 5-тою стоматологічною поліклінікою м. Львова на посаді молодшої медичної сестри, що підтверджується довідкою про доходи № 97, виданою відповідачем 09.07.2019 та трудовою книжкою, згідно яких вона працювала у відповідача до 30.11.2018 на посаді молодшої медичної сестри (а. с. 4, 5). Згідно довідки про доходи, виданої Комунальною 5-тою стоматологічною поліклінікою м. Львова, позивач [PERSON] працює в Комунальній 5-тій стоматологічній поліклініці м. Львова на посаді молодша медсестра, за період з 01 квітня 2018 року по 30 листопада 2018 року їй нараховано заробітну плату у сумі 32714,00 (тридцять дві тисячі сімсот чотирнадцять гривень 00 копійок) (а. с. 4). Судовим наказом, виданим Шевченківським районним судом м. Львова 15.07.2019 з Комунальної 5-тої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь позивача [PERSON] стягнуто 32714,00 грн. заборгованість по заробітній платі з 01 квітня 2018 року по 30 листопада 2018 року (а. с. 6). Згідно ст. 2 КЗпП України, право громадян на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ч. 4 ст. 7 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У нормі ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У відповідності до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 95 КЗпП України, мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 40 Бюджетного кодексу України, розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України. Так, згідно довідки про доходи, виданої Комунальною 5-тою стоматологічною поліклінікою м. Львова позивач [PERSON] працювала на посаді молодшої медичної сестри та має нараховану, але невиплачену заробітну плату за період з 01.04.2018 по 30.11.2018 в сумі 32714,00 грн. (а. с. 4). Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995, та відповідно до довідки про нарахування заробітної плати, середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці праці становила 243,33 грн. (3723,00 +7227,20=10950,20 грн./45 днів). Враховуючи наведене, заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з 01 квітня 2018 року по 30 листопада 2018 року становить 32714,00 грн., середній заробіток, виходячи з розміру 243,33 грн./день за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 30 серпня 2018 року по день фактичного розрахунку. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебувала у трудових відносинах із відповідачем, їй нараховано, але невиплачено заробітну плату за період 01.04.2018 по 30.11.2018, Шевченківським районним судом м. Львова 15.07.2019 видано судовий наказ про стягнення з Комунальної 5-тої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь позивача [PERSON] 32714,00 грн. заборгованості по заробітній платі з 01 квітня 2018 року по 30 листопада 2018 року, тому з відповідача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру 243,33 грн./день за період з 30 серпня 2018 року по день фактичного розрахунку. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved