Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

03.01.2017 на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, в якій позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16.11.2018, просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму в розмірі 69 413,92 грн. інфляційних втрат, понесених внаслідок невиконання грошового зобов`язання та три відсотки річних у розмір 7288,00 грн., а разом 76 701,92 грн., а також судові витрати. Позов обґрунтований тим, що 31.10.2011 між сторонами було укладено договір позики, відповідач зобов`язання не виконав та суму позики не повернув, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу (справа №760/2887/14-ц). Зазначено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.05.2014 його позов було задоволено, стягнуто з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 64 850 грн. та судовий збір у розмірі 648,50 грн., рішення суду набрало законної сили 25.07.2014, було видано виконавчий лист та пред`явлено останній на виконання до ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 10.01.2018 вказане рішення суду було змінено, зменшено суму з 64 480,00 грн. до 56 480,00 грн. В іншій частині - залишено без змін. Позивач посилається на те, що таким чином відповідачем грошове зобов`язання у розмірі 56 480 грн. не виконано. З огляду на наведене, посилаючись на ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних у розмірі 7288 грн. за період з 25.07.2014 по 11.11.2018, та втрати від інфляції за період з 25.07.2014 по 11.11.2018 у розмірі 69 413 грн. Ухвалою судді від 03.02.2017 у справі відкрито провадження. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Пояснив, що приблизно в жовтні 2011 року позивач побачив у домі сім`ї відповідача автомобіль Мерседес Бенц Е 350, сторони договорились про його продаж за 26 чи 27 тис. дол. США, та надання завдатку відповідачу. 31.10.2011 відповідач підписав розписку про отримання від позивача 5000 дол. США, однак, через деякий час останній передумав купувати вказане авто та почав вимагати повернення грошей. У зв`язку з відсутністю у відповідача коштів, останній частково повертав гроші позивачу. Зазначено, що відповідач 28.03.2013 перерахував позивачу 4000 грн., у зв`язку з чим і було змінено рішення першої інстанції. Крім того, посилався на те, що в січні 2014 року дружина відповідача - [PERSON] , за його проханням, перерахувала позивачу 500 дол. США в гривнях, та через свого брата [PERSON] 04.06.2014 та 11.07.2014 по 500 дол. США, та у вересні та жовтні 2014 року повернув ще по 150 дол. США. Також в період 2013-2014 р.р. позивачу було повернуто через фірму, яка займалась передачею коштів з Ірану, 2400 дол. США, однак, оригінали даних розписок знаходяться в Ірані, куди відповідач позбавлений можливості поїхати у зв`язку з обраним відносно нього запобіжним заходом у виді застави. Таким чином, пояснено, що відповідачем повернуто позивачу 4700 дол. США до жовтня 2014 року, та борг станом на жовтень 2014 року становить лише 300 дол. США, при цьому, позивач не визнає отримання зазначених вище коштів, а тому сторона відповідача вважає нараховані відсотки неправомірними. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що 31 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав в позику грошові кошти в розмірі 5000,00 доларів США та зобов`язався повернути зазначену суму. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 травня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 64 850,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що на виконання зазначеного рішення суду 04.08.2014 було видано виконавчий лист, в якому зазначено про набрання рішенням суду законної сили 25.07.2014, та 08.08.2014 було відкрито виконавче провадження. Постановою Апеляційного суду м. Києві від 10.01.2018 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13.05.2014 змінено, зменшено суму боргу з 64 480 грн. до 56 480 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Позивач, звертаючись до суду із зазначеним позовом, вказує на те, що рішення суду досі відповідачем не виконане, а тому вважає за доцільне стягнути з відповідача на свою користь за період з 25.07.2014 по 11.11.2018 3 % річних у розмірі 7288 грн., та втрати від інфляції у розмірі 69 413 грн., на що суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Частина5 статті11 ЦК України передбачає, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписом ст. 599 ЦПК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Аналіз наведених норм цивільного закону дає підстави для висновку, що наявність невиконаного судового рішення про задоволення грошових вимог кредитора, що виникли з договору позики, не припиняє правовідносин сторін та не позбавляє кредитора права на отримання процентів від суми позики та сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц зазначила, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на наведене вище, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних. Так, згідно наданого позивачем розрахунку, розмір 3 % річних за період з 25.07.2014 по 11.11.2018 із суми 56 480 грн. становить 7288 грн., вказаний розрахунок перевірений судом, є арифметично вірним, а тому суд приймає його до уваги. Згідно наданого позивачем розрахунку, розмір інфляційних збитків за період з 25.07.2014 по 11.11.2018 із суми 56 480 грн. становить 69 413,92 грн., однак, вказаний розрахунок не є вірним. Судом за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга Закон» було здійснено власний розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого інфляційні втрати за вказаний період становлять 67 296,78 грн. Тобто, до стягнення належить 67 296,78 грн. інфляційних втрат. Виходячи з вищенаведеного, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягає частковому задоволенню. Суд не приймає до уваги позицію сторони відповідача щодо сплати відповідачем коштів на користь позивача, оскільки, обставини, на які посилається представник відповідача не є предметом розгляду даного спору, крім того, колегією суддів Апеляційного суду м. Києві при розгляді апеляційної скарги [PERSON] на рішення суду від 13.05.2014 було досліджено зазначені ним обставини та надано їм належну оцінку. Суд,

Outcome: partial