Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

02.07.2021 року позивач звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом в якому просить стягнути з ДП «Завод імені В.О. Малишева» на її користь в якості відшкодування моральної шкоди завданої трудовим каліцтвом , а саме професійним захворюванням, 200 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В обґрунтування свого позову позивач зазначає , що 08.12.1986 року вона , була прийнята на роботу до заводу їм. Малишева- землеробом в цеху 530. З 11.04.1994 року була переведена полірувальником у відділ 34 із застосуванням шкідливих речовин, де працювала до 12.05.2004 року.За даними відомчої лабораторії ДП «Завод ім.Малишева» встановлено наступні шкідливі чинники:в 1986 році - цех 530, робоче місце землероба пил (кварцвмішуючий від 10 до 70%) - 10,2 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3 , виробничий шум 86 дБА при ГДР 80 дБА. В 1990 році - цех 530, робоче місце землероба пил (кварцвмішуючий від 10 до 70%) - 9,5мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3 , виробничий шум 85 дБА при ГДР 80 дБА. В 1994 році - цех 530, робоче місце землероба пил (кварцвмішуючий від 10 до 70%) - 8,7 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3 , виробничий шум 86 дБА при ГДР 80 дБА. В 1998 році - відділ 34, робоче місце полірувальника пил карборунд - 7,8 мг/м3 при ГДК - 6,0 мг/м3, хрому оксид 1,08 мг/м3 при ГДК - 1,0 мг/м3, виробничий шум 82 дБА при ГДР 80 дБА. В 2001 році - відділ 34, робоче місце полірувальника пил карборунд - 6,98 мг/м3 при ГДК - 6.0 мг/м3, хрому оксид 1,05 мг/м3 при ГДК - 1,0 мг/м3, виробничий шум 82 дБА при ГДР 80дБА. В 2004 р. - відділ 34, робоче місце полірувальника пил карборунд - 7,2 мг/м3 при ГДК -6.0 мг/м3, хрому оксид 1,1 мг/м3 при ГДК - 1,0 мг/м3, виробничий шум 82 дБА при ГДР 80 дБА.Всі ці виробничі фактори призвели до незворотних професійних патологічних змін організмі Позивачки, і як наслідок, сьогодні вона є інвалідом третьої групи та має 40% втрати професійної працездатності внаслідок професійних захворювань.Оскільки стан її здоров`я невпинно погіршувався, під час звернення до лікаря при огляді бува виявлена підозра на професійне захворювання в зв`язку з чим Позивачку було направлено до Харківського науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань. Даним спеціалізованим медичним закладом у травні 2010 року після обстеження позивачці було встановлено професійне захворювання: «Силікоз І стадії, s|s 2/2, пізній розвиток прогресуючою: перебігу, ускладнений хронічний обструктивний бронхіт II стадії у фазі нестійкої ремісії, емфізема легень другої стадії легенева недостатність другої стадії. Хронічне легеневе серце субкомпенсоване.Позивачку було направлено на МСЕК для встановлення стійкої втрати професійної працездатності. За висновком МСЕК від 02.04.2014 року визначено 40% стійкої віра професійної працездатності на строк до 01.04.2015 року.З 01.04.2015 року Позивач була визнана інвалідом третьої групи за професій ні захворюванням. їй було безстроково встановлено 40 % втрати професійної працездатності. Силікоз відносять до професійних захворювань , він є незворотнім і невиліковним захворюванням , що може призвести до раку легенів. У зв`язку із отриманням професійного захворювання, вона не має змоги вести звичне життя, тому що відчуває фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів та емоційного стану. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та емоційному стані. Внаслідок професійного захворювання докорінно змінився уклад життя позивачки. За таких обставин відповідно до діючого законодавства позивач вважає , що їй має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана їй ушкодженням здоров`я, внаслідок дії шкідливих та небезпечних виробничих факторів та середовища. Ухвалою суд від 05.07.2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 16.08.2021 року до суду надійшов відзив від ДП «Завод імені В.О. Малишева» в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами з огляду на наступне. [PERSON] працювала на Підприємстві у період з 08.12.1986 по 12.05.2004 землеробом у ливарному виробництві з 08.12.1986 по 11.04.1994 та у період з 11.04.1994 по 12.05.2004 полірувальником. Право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 підтверджено атестацією робочого місця, якою було встановлено шкідливі умови праці і з якими вона була ознайомлена при прийнятті на роботу. 01.04.2015 Харківською обласною МСЕК № 4 їй було повторно встановлено втрату 40 % професійної працездатності та III група інвалідності, що підтверджується довідкою серії 10 ААА № 255680 від 01.04.2015, та рекомендовано санаторно-курортне і медикаментозне лікування. Належного доказу про встановлення їй втрати професійної працездатності та III група інвалідності з 01.04.2014 Позивачка не надала. Позивачка, як особа зайнята на роботах зі шкідливими умовами праці, отримувала пільги і компенсації, що надаються у визначеному законодавством порядку (ч. 1 ст. 7, ст. 8 Закону «Про охорону праці» № 2694-ХІІ від 14.10.1992: безоплатно забезпечувалась молоком, газованою солоною водою, мала скорочену тривалість робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, оплату праці у підвищеному розмірі та інші. Згодом, у 2008 році, нею було оформлено пенсію на пільгових умовах за Списком № 2. Позивачка була проінформована про умови праці та про наявність на її робочому місці шкідливих виробничих факторів, можливі наслідки їх впливу на здоров`я і вона на них погодилась, свідомо допускаючи, що її вибір може вплинути на стан її здоров`я і заздалегідь погоджуючись з цим. Крім того, згідно наданих Позивачкою довідок МСЕК, виписки з акту огляду від 02.04.2014 їй було рекомендовано санаторно-курортне і медикаментозне лікування по профзахворюванню. Але доказів того, що нею виконувались ці рекомендації для покращення свого стану здоров`я та його підтримання, Позивачкою не надано. Таким чином, Позивачка не тільки свідомо погоджувалась на роботу зі шкідливими умовами праці, отримуючи законодавчо встановлені пільги і компенсації, а і не дотримувалась визначених лікарями заходів для поліпшення стану свого здоров`я після встановлення їй втрати професійної працездатності, що призвело до погіршення її стану, часткової втрати професійної працездатності і встановлення III групи інвалідності у 2015 році повторно. Враховуючи викладене , відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вивчивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено , що [PERSON] працювала на ДП «Завод імені В.О. Малишева» у період з 08.12.1986 року по 12.05.2004 року землеробом у ливарному виробництві , з 08.12.1986 року по 11.04.1994 року та у період з 11.04.1994 року по 12.05.2004 року полірувальником , що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.01.2014 року , встановлено , що [PERSON] захворіла на професійне захворювання в наслідок недосконалості технологічних процесів , недосконалість санітарно-технічних установок , тривала робота в умовах дії несприятливих виробничих факторів : пил , токсичні речовини , фізичне перенапруження загальна вібрація , виробничій шум (а.с.11-12). Як вбачається з довідки МСЕК від 01.04.2015 року [PERSON] має ІІІ групу інвалідності безстроково , з причин професійного захворювання (а.с.13). Статтею 3 Конституції України передбачено , що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно з ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Таким чином, ДП «Завод імені В.О. Малишева» є належним відповідачем по справі. Статтею 173КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Свої моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я на ДП «Завод імені В.О. Малишева» позивач оцінює в розмірі 200 000 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнала ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим отримала 40% втрати професійної працездатності. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого , позивачу було встановлено професійне захворювання: «Силікоз І стадії, s|s 2/2, пізній розвиток прогресуючою: перебігу, ускладнений хронічний обструктивний бронхіт II стадії у фазі нестійкої ремісії, емфізема легень другої стадії легенева недостатність другої стадії. Захворювання професійне. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками нещасного випадку порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки позивача. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачу моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість ушкодження здоров`я, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок захворювання. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд доходить до висновку, що стягнення з відповідача на користь позивача 150 000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок ушкодження її здоров`я буде адекватною компенсацією її душевних страждань. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial