Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

03.11.2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до Волноваської районної ради Донецької області, в якому просила розірвати трудові відносини між нею та комунальним підприємством «Волноваське районне госпрозрахункове проектно виробниче архітектурно-планувальне бюро» (далі КП «Волноваське АПБ»), зобов`язати Волноваську районну раду Донецької області внести до її трудової книжки відповідний записи про звільнення з посади архітектора КП «Волноваське АПБ». Позовна заява мотивована тим, що з 21.10.2016 року відповідно до наказу № 17 позивачку було прийнято на посаду архітектора КП «Волноваське АПБ». З 10.02.2017 року по 22.04.2020 року позивачка знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3 років. 21.04.2020 року вийшла на роботу. На теперішній час позивачка відповідно до положень ст. 38 КЗпП України має намір розірвати трудові відносини з підприємством за власним бажанням, але на теперішній час з підприємства звільнилися всі працівники, у тому числі і виконуючий обов`язки начальника. Відповідач є засновником КП «Волноваське АПБ», та відповідно до вказаних обставин лише цей орган може провести звільнення позивачки з посади, провести розрахунок при звільненні та видати належним чином оформлену трудову книжку. З цією метою позивачка звернулася до відповідача з відповідною заявою про звільнення, проте листом відповідача їй було відмовлено у цьому, у зв`язку з чим вона змушена звернутися за судовим захистом. 09.11.2020 року ухвалою Волноваського районного суду Донецької області було відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 15). 01.02.2021 року до суду надійшов відзив відповідача Волноваської районної ради Донецької області, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки та застосувати строк позовної давності, посилаючись на наступне. Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинне був дізнатися про порушення свого права. Позивачка у своїй позовній заяві зазначає, що 21.04.2020 року вийшла на роботу, тобто з цього часу почався перебіг строку впродовж якого вона дізналася про порушення свого трудового права та мала право звернутися до суду. Натомість позовна заява разом з повісткою надійшла на адресу Волноваської райради 25.01.2021 року, тобто через 9 місяців з того часу, як позивачка вийшла на роботу та дізналася про порушене право. Позивачка в позовній заяві не просить поновити пропущений строк для звернення до суду та не наводить поважних причин пропуску строку. Крім того зазначають, що позивачка жодного дня не перебувала у трудових відносинах в Волноваською районною радою, відповідач не видавав розпорядчих документів щодо прийняття або звільнення позивачки з роботи, не робив запис у трудовій книжці, отже жодним чином не порушував її прав. КП «Волноваське АПБ» є відокремленою самостійною юридичною особою, яка має самостійний баланс та печатку, наділено правом прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників, без погодження з Волноваською районною радою. На підставі викладеного вважають, що Волноваська районна рада Донецької області є неналежним відповідачем у вказаній справі (а.с. 20-21). У судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, надав відзив на повзуну заяву (а.с.20-21). Суд, приймаючи до уваги міркування відповідача щодо заявлених позовних вимог, викладені у відзиві, дослідивши письмові докази по справі, доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Частиною першою ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.13, 78, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частиною 2 ст. 263ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Частиною 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалено на підставі повно і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідно до наказу в.о. начальники КП «Волноваське АПБ» № 17 від 21.10.2016 року [PERSON] прийнята на посаду архітектора КП «Волноваське АПБ» з 21.10.2016 року з оплатою згідно штатного розпису. Відповідні відомості про прийняття на роботи внесенні до трудової книжки на ім`я позивачки [PERSON] (а.с. 7-11). Згідно з розпорядженням голови Волноваської районної ради Донецької області від 13.03.2020 року № 22-р [PERSON] звільнено з посади в.о. начальника КП «Волноваське АПБ» з 13.03.2020 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 6). 08.10.2020 року позивачка [PERSON] звернулася до голови Волноваської районної ради Донецької області з заявою про звільнення її посади архітектора КП «Волноваське АПБ» у зв`язку з відсутність на підприємстві осіб, уповноважених звільнити її (а.с. 12). Листом від 20.10.2020 року за № -1-22-562 за підписом в.о. голови Волноваська районної ради Донецької області останній повідомив позивачку [PERSON] про неможливість звільнення з посиланням на те, що КП «Волноваське АПБ» є окремою юридичною особою. Працівники зазначеного вище підприємства не підпорядковуються районній раді та не можуть бути звільненні розпорядженням голови районної ради. (а.с.13). Згідно з п. 1.2 Розділу 1 Положення КП «Волноваське АПБ» (далі Положення) підприємство створено на базі Волноваської районної ради, якій і підпорядковується. Власником (Засновником) підприємства є Волноваська районна рада (а.с. 28-34). Згідно з Розділом 2 Положення Бюро юридичною особою і здійснює свою діяльність на основі права господарського відання та самофінансування. Бюро має право від свого імені укладати договори, набувати майнові права в нести обв`язки, виступати позивачем або відповідачем в суді. Бюро має самостійний баланс, поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банків, печатку, бланк зі своїми реквізитами. Бюро у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Господарськими та Цивільним кодексами України, наказами Держбуду, розпорядженнями голови Волноваської районної ради, а також цим Статутом. Згідно з Розділом 4 Положення Бюро очолює начальник, який призначається розпорядженням голови районної ради. Працівники Бюро призначаються на роботу та звільняються начальником Бюро, відповідно до діючого законодавства України. Таким чином відповідно до вказаного Положення судом встановлено, що Волноваська районна рада є власником та засновником КП «Волноваське АПБ», а ураховуючи той факт, що на теперішній час в.о. начальника КП «Волноваське АПБ» звільнений з вказаної посади з 13.03.2020 року, то звільнення позивачки з посади може бути здійснено власником, яким в даному випадку є Волноваська районна рада. Отже, на думку суду, Волноваська районна рада є належним відповідачем у вказаній цивільній справі і заперечення останньої в цій частині не є слушними. Частиною 1 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Отже право працівника на розірвання трудового договору за власним бажанням прямо передбачено вищенаведеною нормою чинного законодавства. Проте в порушення цих прав позивачки відповідачем у встановлений законом термін не проведено звільнення [PERSON] з посади за власним бажанням, не проведено розрахунок при звільнені та не видано належно оформлену трудову книжку відповідно до положень ст. 47 КЗпП України. Щодо позиції відповідача в тій частині, що позивачкою пропущений строк позовної давності, суд зазначає наступне. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний термін з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у стравах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як було встановлено судом, позивачка звернулася до Волноваської районної ради з заявою про звільнення її з посади архітектора КП «Волноваське АПБ» 08.10.2020 року, вказана заява згідно штампу вхідної кореспонденціїї отримана відповідачем 08.10.2020 року. Листом від 20.10.2020 року Волноваська районна рада повідомила позивачку про неможливість звільнення з посиланням на певні обставини. З вказаним позовом до суду позивачка звернулася 03.11.2020 року, тобто у місячний термін з дня порушення її права. Таким чином суд доходить висновку, що позивачкою дотримано строків звернення до суду, передбачених чинним законодавством. А отже суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивачки [PERSON] у зв`язку зі спливом позовної давності. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги позивачки [PERSON] такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені останньою судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 гривень. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved