Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

03.03.2017р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] в особі законного представника [PERSON], [PERSON], [PERSON] в особі законного представника [PERSON] (треті особи - Орган опіки та піклування в особі Управління-служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття осіб з реєстрації місця проживання (а.с. № 3 - 7). В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що вона є єдиним власником квартири [ADDRESS], право власності на яку вона набула в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до довідки про склад сім'ї та місце реєстрації № 6648 від 02.03.2017р., виданої Єдиним абонентським відділом Соборного району КП «Міські комунальні платежі», за адресою: [ADDRESS], зареєстровано п'ять осіб, а саме: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] Єдиним родичем із зазначених осіб є [PERSON], з іншими особами, як зазначає позивач, вона не знайома. З моменту набуття права власності на зазначену квартиру (27.02.2016р.), як зазначає позивачка, вона жодного разу не бачила відповідачів за місцем знаходження квартири та не спілкувався з ними, їхніх речей в цій квартирі немає. Жоден з відповідачів не пред'являв до позивачки ніяких претензій щодо права користування квартирою [ADDRESS]. За вказаною адресою відповідачі лише зареєстровані, але фактично не мешкають, ніякого зв'язку з ними у позивачки немає, а тому не має можливості з власної ініціативи відповідачів, на підставі їх особистих заяв знятися з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Витрати, які пов'язані з утриманням житла, сплачуються тільки за рахунок позивачки. Реєстрація місця проживання відповідачів за зазначеною адресою не дає позивачці, як власнику, в повній мірі реалізовувати своє право власності, та покладає на неї додаткове фінансове навантаження, зокрема, по сплаті комунальних послуг з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Як вбачається з довідки про склад сім'ї та місце реєстрації №6648 від 02.03.2017р. в квартирі зареєстровано дві малолітні дитини: [PERSON], [INFO] (11 років) та [PERSON], [INFO] (2 роки 11 місяців). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Отже, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. За викладеного, наявні підстави для визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з місця реєстрації. А тому і їхні малолітні діти [PERSON] та [PERSON], які повинні проживати разом зі своїми батьками і відсутні за місцем реєстрації понад рік, також підлягають визнанню такими, що втратили право користування житлом та як наслідок підлягають зняттю з реєстрації місця проживання. На теперішній час, позивачка не може на власний розсуд розпорядитись своїм майном (порушене право розпоряджатися цією власністю): продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Отже, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не являються ні власниками (співвласниками) вищевказаної квартири, ні членами сім'ї власника квартири (позивача), між власником та відповідачами не укладався ні договір найму, ні договір оренди житла, а тому, як вважає позивачка, відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстрації місця проживання. Представник позивачки - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 13.12.2016р. - а.с. № 20) в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання, в якому наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, справу просив розглянути за його відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. № 52 - 53). Відповідачі в судові засідання 19.04.2017р. та 10.05.2017р. двічі поспіль не з'являлися, про дату та час слухання справи кожного разу були повідомлені належним чином за адресами, наданими адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 19.03.2017р. та довідки про склад сім'ї та місце реєстрації № 6648 від 02.03.2017р., виданої Єдиним абонентським відділом Соборного району КП «Міські комунальні платежі» (а.с. № 14, 27 - 30). Конверт з позовною заявою та додатками до неї, ухвалою про відкриття провадження та судовою повісткою на 19.04.2017р. був вручений 16.03.2017р. [PERSON], що підтверджується поштовим повідомлення з відміткою про вручення, наявний в матеріалах справи (а.с. № 35). Згідно до відмітки на конверті з позовною заявою та додатками до неї, ухвалою про відкриття провадження та судовою повісткою на 19.04.2017р., адресованому [PERSON], конверт було повернуто до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 32). Відповідно до даних з офіційного сайту ДД УДППЗ «Укрпошта» конверти з судовими повістками на 10.05.2017р. повертаються до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 47, 49). Крім того, про дату та час судового засідання по справі 10.05.2017р. відповідачі були сповіщені шляхом розміщення оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» (газета за 25.04.2017р. №30 (1829) - а.с. № 50), що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування в особі Управління-служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради - Бабенко Т.Г. (діє на від 16.01.2017р. - а.с. № 55) в судове засідання надала заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі та без фіксування судового процесу технічними засобами. Проти задоволення позову не заперечувала (а.с. № 54). Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради - Дика Н.В. (діє на підставі довіреності від 11.01.2017р. - а.с. № 38) в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи (а.с. № 48). Проте, в матеріалах справи наявна заява представника третьої особи від 07.04.2017р., в якій остання просить суд провести розгляд вищевказаної справи без участі представника Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та прийняти рішення на розсуд суду, згідно матеріалів справи та відповідно до чинного законодавства (а.с. № 37). За такими обставинами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і постановити по справі заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. N 465/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України унормовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. ч. 1,2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна, як зазначено у ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], право власності на яку вона набула в порядку спадкування за заповітом, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 27.02.2016р.; Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43099863 від 27.02.2016р.; Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №54163691 від 27.02.2016р. та № 81669524 від 02.03.2017р. (а.с. № 9 - 13). Згідно з зазначеними документами, вказана квартира в цілому належить на праві приватної власності позивачці. Відповідно до довідки про склад сім'ї та місце реєстрації № 6648 від 02.03.2017р., виданої Єдиним абонентським відділом Соборного району КП «Міські комунальні платежі», за адресою: [ADDRESS], зареєстровано п'ять осіб: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] (а.с. № 14). Як зазначає позивачка, єдиним її родичем із зазначених осіб є [PERSON], з іншими особами вона не знайома (а.с. № 4). Відповідно до акту від 10.04.2017р., складеного мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з січня 2015р. в кв. [ADDRESS] фактично не проживають, їх особистих речей в цій квартирі не виявлено, спальних місць та інших ознак, які вказують на фактичне проживання зазначених громадян за даною адресою також немає (а.с. № 41). Підписи сусідів підтверджені співробітником КВ ЖРЕП Жовтневого району м. Дніпропетровська [PERSON] Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які проживали в ньому без укладення відповідного договору або не являються членами сім'ї власника житлового приміщення. В даному випадку, при переході права власності на квартиру до позивачки, попередній власник як і всі раніше зареєстровані особи, втрачають право користування квартирою. А тому, позивачка правомірно звернулася до суду за захистом свого порушеного права власності, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням відповідачів та зняття їх з реєстрації місця проживання. Отже, відповідачі не являються власниками вищевказаної квартири, ні членами сім'ї власника квартири, між власником та відповідачами не укладався ні договір найму, ні договір оренди житла, а тому відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 3, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення. яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Згідно з п. 3.1 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть. З огляду на те, що відповідачі не є членами родини власника житлового приміщення - позивачки, не укладали будь-якого договору з останньою, який би надавав їм право користуватися квартирою, з січня 2015 року за місцем реєстрації не проживають, самостійно знятися з реєстраційного обліку не бажають, то суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації. Як вбачається з довідки про склад сім'ї та місце реєстрації № 6648 від 02.03.2017р. в квартирі зареєстровано дві малолітні дитини: [PERSON], [INFO] (11 років) та [PERSON], [INFO] (2 роки 11 місяців). Відповідно до ч.1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Отже, із зазначених норм вбачається, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Вище наведено підстави для визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з місця реєстрації. А тому і їхні малолітні діти [PERSON] та [PERSON], які повинні проживати разом зі своїми батьками і відсутні за місцем реєстрації понад рік, також підлягають визнанню такими що втратили право користування житлом та як наслідок підлягають зняттю з реєстрації місця проживання. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь позивачки суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 640 грн. (по 320 грн. з кожного), що підтверджується квитанцією від 02.03.2017р. (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved