Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

03.01.2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Токмацький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з січня 2010 року по серпень 2014 року проживала однією сім'єю з відповідачем, перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Разом з відповідачем не проживають. Дитина проживає з позивачем і знаходиться на повному її утриманні. У зв'язку з тим, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, просить визнати відповідача батьком її неповнолітньої доньки, внести відповідні зміни до актового запису про народження та стягнути з відповідача аліменти. У судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач позов визнав повністю, зазначив, що дійсно з січня 2010 року по серпень 2014 року проживав однією сім'єю з відповідачкою. Від даного шлюбу мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Токмацький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, до суду не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали, суд дійшов наступних висновків. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами по справі доказів. Так, вирішуючи питання щодо визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, суд дійшов наступних висновків. У свідоцтві про народження дитини [NUMBER] на ім'я [PERSON], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Токмаку реєстраційної служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області 12.03.2013 року, батьком дитини зазначено [PERSON], запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що було підставою для прийняття позову судом на підставі ч.4 ст.128 цього Кодексу. Відповідно до п.3 ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Згідно зі ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Законодавець встановлює перелік осіб, які вправі подати позов про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, яка утримує та виховує дитину. Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні та приймає до судового розгляду, якщо дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК). Відповідно до п.5 зазначеної Постанови, спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі мiж собою i не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним iз батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Судом встановлено, що з січня 2010 року по серпень 2014 року позивач з відповідачем проживали однією сім'єю, перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем і знаходиться на повному її утриманні. Враховуючи, що відповідач у судовому засіданні визнав той факт, що є батьком неповнолітньої дитини та не заперечує щодо внесення його до актового запису про народження дитини, як батька неповнолітньої [PERSON], [INFO], суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання відповідача батьком неповнолітньої дитини обґрунтовані, підтверджені доказами, а тому підглядають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст.134 Сімейного кодексу України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного КодексуУкраїни аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.182 Сімейного КодексуУкраїни, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач є особою працездатного віку, працює, стягнення по виконавчим документам не проводяться, тяжкими або хронічними захворюваннями не страждає. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного КодексуУкраїни мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного КодексуУкраїни, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з заявою про стягнення аліментів 03.01.2017 року, тому суд вважає можливим стягнути аліменти з даної дати. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При вищевикладених обставинах, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів),але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки при подачі даного позову позивачка в частині стягнення аліментів звільнялась від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», в силу ст.88 ЦПК України з [PERSON] у дохід держави слід стягнути судовий збір 551,20 грн. Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене і

Outcome: approved