Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

03.01.2020 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що згідно договору купівлі-продажу від 04.02.2002, укладеному між ним та [PERSON] , йому належить домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно даного договору вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці на яку належить власникові оформити право власності або право користування згідно чинного законодавства України. В травні 2019, розбирачі старі речі, що залишились від продавця домоволодіння [PERSON] , позивач знайшов Державний акт на право приватної власності на землю за адресою: [ADDRESS] . Невідомо з яких причин [PERSON] не повідомила позивача та нотаріуса при укладені договору купівлі-продажу про існування даного акту. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,1 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача адвокат Книгицька Л.А. в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Виконавчого комітету Криворізької міської ради Сова Ю.В. в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ст.263 ч.6 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ч.ч.1, 4 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки представник відповідача позов визнала, відповідно до ст.206 ч.4, 263 ч.6 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Правовідносини між сторонами регулюються наступними правовими нормами. Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 04.02.2002, то згідно вищевикладених правових норм набув право власності на земельну ділянку, на якій розташоване належне йому домоволодіння, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved