Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

\~ 02.09.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 05 листопада 1983 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 8 вересня 2014 року шлюб розірвано. За час шлюбу подружжям набуто у власність рухоме майно, зокрема: легковий автомобіль марки АЗЛК 2140, 1986 р.в., р/н [NUMBER], вартістю 30\~000 грн., пральну машину марки «ВЕКО» вартістю 5000 грн. та холодильник марки «Дельфа» вартістю 6000 грн. Зазначене майно відповідач не погоджується поділити в добровільному порядку. Ураховуючи викладене, позивачка просила задовольнити її позовні вимоги й провести поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на автомобіль марки АЗЛК 2140, 1986 р.в., р/н [NUMBER], а за відповідачем на пральну машинку та холодильник з виплатою останньому компенсації в розмірі 9\~500 грн., стягнути з відповідача понесені нею судові витрати в сумі 3287 грн. 20 коп. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] та [PERSON] позов підтримали у повному обсязі, пояснили, що подружжя за час шлюбу придбали 03.05.2002 р. автомобіль АЗЛК, 1986р.в., в 2010 році пральну машинку «Веко», а в 2005-2008р.р. холодильник «Дельфа». Вартість майна складає 41\~000 грн., при чому оцінку спірного автомобіля вони зробили на підставі даних Інтернету 30\~000 грн., а пральної машинки 5 000 грн. та холодильника 6 000 грн. за ціною придбання цих речей в магазині. Доля кожного з подружжя в спільному майні складає по 20\~500 грн., позивачка просить виділити їй майна вартістю 30\~000 грн., а тому компенсація відповідачеві складає 95000 грн., яку вона внесла на депозит суду. Зазначила, що все спільне майно знаходиться у відповідача. За станом здоровя (поганий зір) він не може керувати автомобілем, а позивачка бажає подарити транспортний засіб сину. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Суду пояснив, що дійсно в період шлюбу з позивачкою вони придбали майно автомобіль АЗЛК, пральну машину та холодильник «Дніпро», які знаходяться за місцем його проживання. Автомобіль він придбав у 1999 році за 2\~000 доларів США, а оформив на себе тільки у 2002 році, коли спливав строк дії довіреності. Автомобіль був придбаний ним за власні кошти від розведення свиней. Позивачка участі в утриманні тварин не приймала за станом здоровя. Пояснив, що має посвідчення водія, спірним автомобілем користується до теперішнього часу, використовує його на нужди свого домашнього господарства, крім того, він до теперішнього часу працює на фермі трактористом і комбайнером, і за станом здоровя може керувати транспортними засобами. Пральну машину вони з дружиною придбали за спільні кошти в 2012 році, він нею не користується. Холодильник «Дельфа» вони за час шлюбу не придбавали. У 2005 році вони з позивачкою придбали холодильник «Дніпро» за 3\~800 грн., яким він користується. Він не згоден передати у власність позивачці автомобіль АЗЛК, не згоден з його оцінкою позивачкою, не заперечує про передачу у власність позивачці пральної машинки та холодильника «Дніпро», але також не погоджується з їх оцінкою позивачкою. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 05 листопада 1983 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 8 вересня 2014 року шлюб розірвано. За час шлюбу подружжям набуто у власність рухоме майно, зокрема: 03.05.2002р. за відповідачем зареєстровано легковий автомобіль марки АЗЛК 2140, 1986 р.в., р/н [NUMBER], а в період з 2005 по 2012 роки (за повідомленням сторін) подружжям було придбано пральну машину та холодильник. Право власності на автомобіль підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ОІС №506151, виданим 03.05.2002р. Роздільнянським МРЕВ УДАІ Одеської області [PERSON] (а.с.49). Відповідач має право на керування транспортними засобами категорії В з 1996 року (а.с.48). На інше рухоме майно документи у сторін відсутні. Сторони в судовому засіданні не досягли згоди про вартість спірного майна, про час його придбання та про його поділ в натурі. Щодо поділу майна в ідеальній частці та про спільне користування ним сторони категорично заперечують. Відповідач категорично не погоджується на передачу автомобіля у власність позивачки та на отримання грошової компенсації від неї за свою частку в спірному майні. У силу статті 16 Закону України Про власність та частини першої статті 22 Кодексу про шлюб та сімю України (далі КпШС України), які були чинними на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено й у статті 70 СК України. Оскільки подружжям в період шлюбу (2002 рік) придбано автомобіль АЗЛК 2140, 1986 року випуску, р/н [NUMBER], у 2005-2012 роках пральна машинка та холодильник, то в силу статей 22, 24 КпШС України, ст. 70 СК України в подружжя виникла на нього спільна сумісна власність. У разі наявності в майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу частини другої статті 71 СК України такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом частин четвертої, пятої статті 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі невчинення таких дій, а також невчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ст.361 ЦК України \~співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Статтею 364 ЦК України \~встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. \~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи, що спірні об'єкти є речами неподільними, які не можуть бути поділені в натурі між сторонами через різницю в їх вартості, і що відповідач не надав свою згоду на припинення свого права на частку в спільному майні, а позивачка в позовній заяві не порушувала питання про припинення права відповідача на частку в спільному майні подружжя та внесла на рахунок суду грошову суму, яку вирахувала як компенсацію відповідачу за його частку в спільному майні без підтвердження будь-якими доказами щодо вартості спірного майна, суд не визнає за можливе здійснити поділ майна в натурі відповідно до ст.28 КпШС, ст.71 СК України. На визнання ідеальних часток подружжя в спірному майні без його реального поділу й залишення майно в їхній спільній частковій власності сторони категорично не погоджуються. Вирішуючи вказаний спір у частині поділу неподільних речей, судом встановлено, що сторонами не підтверджено належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування, обґрунтування вимог про поділ неподільних речей, а значить має місце недоведення сторонами своїх вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Спірне майно є рухомим та неподільним, а сторони не зазначили індивідуальні ознаки (марка, модель, серія, номер) холодильника, пральної машини та не надали доказів вартості вказаного майна на час розгляду справи, що унеможливлює їх поділ. Також суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що автомобіль є його особистою власністю, оскільки він придбав його за кошти, зароблені власною працею з наступних підстав. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).\~ Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту\~(стаття 61 СК України).\~ Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, спірний автомобіль марки АЗЛК 2140, 1986 р.в., р/н [NUMBER],придбаний відповідачем під час шлюбу з позивачкою належить сторонам на праві спільної сумісно власності.

Outcome: dismissed