Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

04.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на його користь на його утримання до досягнення ним двадцяти трьох років, тобто до [INFO] в зв'язку з продовженням навчання, в розмірі 1/4 частини доходів (заробітку). Позов мотивує тим, що він народився [INFO] та його батьком є [PERSON]. [INFO] йому виповнилось 18 років. Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду з відповідача стягувалися аліменти на його утримання до досягнення ним 18 років, сплата аліментів припинена. Після цього відповідач повністю усунувся від його матеріальної підтримки. В даний час він є студентом другого курсу, денного відділення Кіровоградського національного технічного університету. Навчаючись він вимушений оплачувати за проживання в гуртожитку, забезпечувати себе харчуванням, одягом та оплачувати проїзд, у зв'язку з чим і потребує матеріальної допомоги. Його матір працює продавцем у приватній структурі, де отримує мінімальну зарплату та по мірі можливостей надає йому матеріальну допомогу. З відповідача за рішення Олександрійського міськрайонного суду стягнуто аліменти на утримання рідного брата позивача, [PERSON], [INFO] у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на ст., ст.199, 200 СК України просить вимоги задовольнити. Відповідач на розгляд справи не явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, Суд, з врахуванням думки осіб, які приймають участь у справі, ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача. Позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених в позові, пояснивши, що є студентом другого курсу, денної форми навчання, стипендії не отримує; проживає в гуртожитку та за півроку проживання ним заплачено 800 грн.; йому матеріально допомагає матір, яка працює продавцем та отримує мінімальну зарплату; батько в добровільному порядку допомоги йому не надає. Представник відповідача пояснив, що позовні вимоги відповідач не визнає та вважає, що вони не підлягають задоволенню, посилається на ст.190 СК України та зазначає, що відповідач не має можливості надавати зараз сину матеріальну допомогу. Посилається на роз'яснення, які містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та просить відмовити в позові. Відповідач перебуває на обліку в Олександрійському МРЦЗ, має незначний дохід; перед цим він працював неофіційно на будівництві, але який у нього там заробіток йому не відомо; зараз він проживає з батьками пенсіонерами. Третя особа суду пояснила, що вони з відповідачем розірвали шлюб в серпні 2010 року, в період шлюбу вона з відповідачем придбали квартиру, де вона проживає з меншим сином, а тому вона запропонувала відповідачу, щоб він відмовився від своєї частки в квартирі, тоді вона відмовиться від аліментів, але він не погодився. За рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання меншого сина, зараз він повинен платити їх в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 360 грн., а фактично він щомісяця сплачує 200 грн. - 250 грн.. Вона працює продавцем у приватного підприємця та отримує мінімальну зарплату 110 грн., крім того отримує допомогу як малозабезпечена сім'я в розмірі 1400 грн., інших доходів не має. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], народився [INFO], його батьками є - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). Позивач навчається на 2-му курсі денного відділення Кіровоградського національного технічного університету, термін навчання з 01.09.2012 року по 30.06.2016 року, що підтверджується довідкою № 158/13 від 13.12.2013 року. Згідно пояснень сторін, позивач з відповідачем проживають окремо. Відповідач не працює, перебуває на обліку в Олександрійському МРЦЗ, сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], але не надає добровільно допомоги сину, який є повнолітнім та навчається. Відповідно до ч. 1 ст.199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, якщо вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Оскільки відповідач вже сплачує аліменти на утримання сина [PERSON], суд приймає до уваги положення ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», де передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами у разі стягнення аліментів - п'ятдесят відсотків. А тому, з врахуванням того, що за рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також інших обставин справи і даних щодо доходу відповідача, який є безробітним та отримує допомогу по безробіттю, а також те, що відповідач за віком та станом здоров'я є працездатним та має можливість працювати, суд приходить до висновку, що розмір аліментів визначений позивачем є завищеним та стягує на користь позивача 1/10 частину заробітку (доходу) відповідача, та вважає, що це має задовольнити потреби в матеріальному забезпеченні позивача, виходячи з рівності обов'язку батьків утримувати всіх своїх дітей, що не порушує права та інтереси інших осіб. Щодо стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення ним двадцяти трьох років, тобто до [INFO], то суд визначає кінцевий строк, на який присуджує аліменти на сина сторін у зв'язку з його навчанням до 30.06.2016 року, що не суперечить ч. 1 ст. 199 СК України, оскільки дана норма права приписує, що батьки зобов'язані утримувати повнолітніх сина, доньку, які потребують матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням, на період навчання, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, а в довідці вищого навчального закладу з місця навчання позивача конкретно вказано, що останній закінчить навчання 30.06.2016 р. (а.с. 3), тобто до виповнення йому 23 років. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 04.02.2014 року, тобто з дати надходження позову до суду. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн..

Outcome: partial