Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

04.05.2020 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про позбавлення батьківських прав до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації 27.05.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 28.05.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 09.09.2020 року. 09.09.2020 року проведене підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду на 02.11.2020 року. 02.11.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 21.12.2020 року. 21.12.2020 року розгляд справи відкладений до 16.02.2021 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України. 16.02.2021 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 22.12.2017 року він уклав шлюб з відповідачкою, який був зареєстрований у Південному районному у місті Кам`янському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 328. В період шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 31 грудня 2018 року вони припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Їх син - [PERSON] , [INFO] проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні. Відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться її життям, станом здоров`я та розвитку, не спілкується і не відвідує сина. 16 січня 2019 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] , аліменти на його користь на утримання дитини: сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більш десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того 13.12.2019 року Верхньодніпровський районним судом Дніпропетровської області було винесено рішення у цивільній справі № 207/147/19 за його позовом до відповідачки про встановлення режиму окремого проживання, яке набрало законної сили 23 січня 2020 року. Даним рішенням було встановлено режим окремого проживання подружжя з 31 грудня 2018 року. Всі питання щодо виховання сина вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Необхідність захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини й стало підставою звернення із позовом до суду. \~ \~ В\~ \~судовому засіданні\~ \~позивач \~ позовні\~вимоги підтримав\~повному \~обсязі,\~давши пояснення\~ \~фактично установлені\~ матеріалами\~справи.\~ Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Свої заперечення обґрунтовувала тим що вона приїздила та шукала зустрічей з дитиною, але позивач перешкоджав їй у цьому. Крім того після припинення шлюбних відносин позивач разом з дитиною приїздив до неї і вони деякий час проживали разом. Дитину вона віддала батькові добровільно, так як у неї не було за що утримувати дитину. Представники третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгулу справи повідомлені належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши учасників розгляду справи, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.12.2017 року. Шлюб між сторонами був зареєстрований у Південному районному у місті Кам`янському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 328 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період шлюбу в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, згідно якого відповідачка записана матір`ю дитини. Починаючи з 31 грудня 2018 року сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо. 13.12.2019 року Верхньодніпровський районним судом Дніпропетровської області було винесено рішення у цивільній справі № 207/147/19 за позовом [PERSON] , до [PERSON] ,, про встановлення режиму окремого проживання, яке набрало законної сили 23 січня 2020 року, Даним рішенням було встановлено режим окремого проживання між позивачем та відповідачкою з 31 грудня 2018 року. З 31 грудня 2018 року малолітній син сторін проживає з батьком та перебуває на його утриманні. 16 січня 2019 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] ,. аліментів на користь позивача на утримання дитини: сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більш десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією судового наказу. В порушення ст.ст. 150, 180 СК України, згідно яких батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття, як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] , ухиляється від виконання цих своїх обов`язків, не бажає займатись вихованням та утриманням свого малолітнього сина. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона , він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що з 31.12.2018 року малолітня дитина проживає разом за батьком. Даний факт підтверджується показаннями свідка [PERSON] , яка в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача. З відповідачкою свого часу її познайомив син, як з майбутньою дружиною. При знайомстві відповідачка їм розказала, що вона сирота, та що в неї є дитина, яка тимчасово проживає з батьком. Після одруження син просив відповідачку забрати дитину, щоб вони проживали однією сім`єю. Спочатку відповідачка обіцяла це зробити, але пізніше повідомила. що дитини в неї немає. Також потім з`ясувалось, що у відповідачки є мати, але з нею вона не спілкується. Коли народився [PERSON] , вони відвідували відповідачку в пологовому будинку, де лікарі їй повідомили, що відповідачка ставиться до дитини байдуже і готує документи на відмову від дитини. Але дитина народилась здорова, міцна, і вони вмовили відповідачку забрати сина додому. Деякий час її син, відповідачка та новонароджена дитина проживали разом, відповідачка доглядала новонароджену дитину. Проте 31.12.2018 року син приїхав додому та повідомив їй, що вони з відповідачкою будуть розходитись . Через деякий час зателефонувала відповідачка і сказала, щоб вони приїхали та забрали дитину. Коли вони приїхали за місцем проживання відповідачки, дитина вже була зібраною. Відповідачка написала розписку, що передає сина на виховання чоловікові. Так як дитинка була новонародженою, їм дуже тяжко було з нею. Проте їй на роботі пішли на зустріч, надали відпустку і вона здійснювала догляд за дитиною, а батько працював та забезпечував їх матеріально. Декілька раз відповідачка їм телефонувала і просила побачитись з дитиною, вони не заперечували цьому. При відвідуванні сина відповідачка дивувалась що син так виріс. Одного разу дитина заділа її по обличчю ручкою та зіпсувала макіяж. Відповідачка розлютилась, покинула дитину та тривалий час взагалі нею не цікавилась. За весь час перебування дитини у їх сім`ї відповідачка відвідала сина лише два рази. Ніхто не забороняв відповідачці бачитись з дитиною, але вона сама не виявляла бажання на такі побачення. На даний час дитина відповідачку зовсім не знає. Хлопчик знає свого батька, її сина, а її називає мамою. Також факт не проживання відповідачки разом з дитиною підтверджується наданими нею заявами, в яких відповідачка зазначає, що відмовляється від виховання дитини [PERSON] та не має жодних відносин до дитини. Також зазначає, що не бажає бути мамою цієї дитини та приймати участь в її житті. Передає опіку над дитиною [PERSON] . Даний факт підтверджується і наданими відповідачкою розписками від 31.12.2018 року і 15.01.2019 року, згідно яких відповідачка передає дитину на виховання чоловікові та зазначає, що ніяких прав на дитину пред`являти не буде. Відповідно до висновку Верхньодніпровської районної державної адміністрації від 25.01.2021 встановлено, що орган опіки та піклування покладається на розсуд суду щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Оцінюючи всі надані суду докази в їх сукупності, суд вважає встановленим факт порушення прав малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , щодо участі у його вихованні матір`ю. Так, в судовому засіданні відповідачка не надала жодного доказу, який би підтверджував її зацікавленість в долі дитини, бажання бути з дитиною та виховувати її. Відповідачка лише всіх звинувачувала в тому, що їй не давали можливості бачитись з дитиною, але не вчиняла жодних дій, спрямованих на повернення дитини, встановлення участі в її вихованні, тощо. Також відповідачка мотивувала свою відмову від виховання дитини тим, що в неї не було умов та можливості для догляду і виховання дитини. Проте ці доводи суд вважає безпідставними, оскільки відповідачка проживала з позивачем, який працював та матеріально утримував сім`ю, відповідачка отримувала державну допомогу на утримання дитини. Відповідачка не працювала та не мала наміру працювати, тому мала достатньо часу та можливостей для догляду і виховання дитини. В судовому засідання з батьком та бабусею був присутній син сторін, [PERSON] , [INFO] . Мати жодного разу не звернулась до дитини, не посміхнулась до неї не покликала до себе. Хлопчик також не звертав будь-якої уваги на відповідачку, що свідчило про те, що дитина в силу свого віку та сприйняття навколишнього оточення, не знає відповідачку, як свою матір. А чергу мамою хлопчик називав свою бабусю [PERSON] та охоче грався та проводив час зі своїм батьком. Оцінюючи надані суду докази, поведінку дитини, відношення відповідачки до своєї дитини, суд вважає доведеним факт ухилення відповідача від виховання дитини. відповідачка самоусунулась від виховання та спілкування з дитиною. не проявила жодного материнського почуття до дитини та наміру і бажання бути поряд із с воєю дитиною. Виходячи з вищевикладених обставин, суд у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав малолітньої дитини, вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги та позбавити відповідачку батьківських прав по відношенню до її сина - [PERSON] . [INFO] . Оскільки з відповідача стягнені аліменти на утримання сина, підстав для вирішення питання про стягнення з відповідачки аліментів в зв`язку з позбавленням її батьківських прав відповідно до ст. 166 СК України. суд не вбачає. \~ \~ \~Відповідно до\~ч.\~ 6\~ ст.\~164\~СК України\~- \~Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. \~ \~ Таким\~ чином\~ рішення\~ суду\~ після\~набрання законної\~сили \~підлягає \~направленню Південному районному у м. Кам`янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для відома. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн., так як позовні вимоги задоволені в повному обсязі. На основі ст. 164 - 166, СК України,

Outcome: approved