Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

02 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган Опіки та піклування Святошинської в м.Києві районної державної адміністрації, Святошинське відділення ГУ ДМС України в м.Києві про надання дозволу на тимчасовий виїзд [PERSON], за кордон без згоди батька. В обґрунтування свої вимог посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м.Донецька від 19 серпня 2011 року, від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], яка після розірвання шлюбу проживає разом з позивачем та знаходиться на утриманні позивача. В даний час дитина проживає з матір'ю, яка повністю матеріально її утримує. Відповідач з дитиною не спілкується, не приймає участі у її вихованні протягом останніх п»яти років та ухиляється від надання матеріальної допомоги. Як зазначає позивачка, вона має змогу вивозити доньку за межі України на відпочинок, оздоровлення, однак без згоди відповідача не має можливості на це. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд надати дозвіл, оформлювати документи для тимчасового виїзду неповнолітню доньку [PERSON], за межі України без згоди батька [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі, з обставин, викладених у позові. Пояснила, що дитина має намір брати участь у спортивних змаганнях, однак виїхати за кордон без дозволу батька не має можливості. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і місце розгляду справи повідомлявся за адресою місяця реєстрації. Заяв про розгляд справи за його відсутності або про причини неявки від відповідача не надходило. Треті особи повідомлені належним чином, явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, надіслали до суду листи, якими просили розглядати справу за відсутності їхніх представників та вирішити питання у відповідності до вимог чинного законодавства. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі (ст.224 ЦПК України), яким позов задовольнити у зв'язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року, відповідно до свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м.Києві (а.с. 8). Відповідно до довідки від 15.12.2014 року №3008008925 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] У судовому засіданні встановлено, що позивач в подальшому планує вивезти дитину на відпочинок за кордон, оскільки це важливо для її фізичного стану, так як дитина має проблеми з респіраторними захворюваннями та потребує оздоровлення. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фактично, для безперешкодного виїзду [PERSON]за межі України необхідний відповідний дозвіл батька. Отримати від батька [PERSON] дозвіл на виїзд дитини не можливо у зв'язку з тим, що останній не приймає участі у вихованні дитини протягом останніх п»яти років та ухиляється від надання матеріальної допомоги. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. На виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: - коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; - коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: -свідоцтва про смерть другого з батьків; -рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; -рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; -рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; -рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; -довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З огляду на те, що виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків передбачений чинним законодавством України та не суперечитиме інтересам [PERSON], , що було встановлено у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову .

Outcome: approved