Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

03.05.2019 року позивач звернувсь до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить захистити його право власності шляхом зобов`язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні житловим будинком з надвірними побудовами та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також вселити його в зазначений будинок та передати йому ключі. В обґрунтування свого позову, [PERSON] посилається на те, що він з 1981 року по 01 квітня 2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , [PERSON] являється їх сином. В період перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, а саме 06.10.1988 року позивач отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок за [ADDRESS] . Після розірвання шлюб у позивача склалися складні відносини з сімєю, внаслідок чого він був позбавлений можливості проживати в будинку, що належить йому на праві власності. Відповідачі, без його дозволу змінили замки в будинку, чинять перешкоди у його користування, не допускають позивача до житла, в якому він зареєстрований, внаслідок чого позивач змушений проживати у своїх друзів. Неодноразові спроби залагодити конфліктну ситуацію, не дали позитивних результатів, що змусило позивача звернутися до суду з означеним позовом. Ухвалою суду від 18 червня 2019 року, - відкрите провадження по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 28.02.1981 року, що підтверджується відміткою у паспорті позивача (а.с. 7). Даний шлюб був розірваний на підстав рішення Новомосковського міськрайонного суду від 21 березня 2017 року, що набрало законної сили 01 квітня 2017 (а.с. 9). 06.10.1988 року, тобто під час зареєстрованого шлюбу, [PERSON] виконавчим комітетом Новомосковської міської ради видане свідоцтво про право власності на житловий будинок , що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Як вбачається з копії паспорта позивача, він з 12.06.1979 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7). Відповідач [PERSON] зареєстрована у зазначеному будинку з 28.04.1981 року (а.с. 17), відповідач [PERSON] з 05.11.2009 року (а.с. 18). За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2\~ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд\~не бере\~до уваги\~докази,\~які одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 3\~ст. 47 Конституції України\~встановлено, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За частиною 4\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою\~статті 156 ЖК України\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Позивач є власником житлового будинку, а отже має охоронюване законом право володіння, користування та розпорядження належним йому майном, не може бути підставою для виселення позивача, яка на відповідній правовій підставі проживала в будинку. Його право користування жилим приміщенням врегульоване житловим законодавством, за яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, що передбачено ч. 4\~ст. 9 ЖК УРСР. Ст. 109 ЖК України\~визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином позбавлена житла, крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст.ст.\~269,\~270,\~310,\~311 ЦК України\~право на місце проживання відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, якими вона володіє довічно. Вона не може бути примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. В інтересах неповнолітніх їхні особисті немайнові права, в тому числі і на місце проживання, здійснюють батьки. Згідно положень ч. 1\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Таким чином, припинення сімейних відносин між позивачем та відповідачем не позбавляє позивача права користування будинком для свого проживання та не може бути підставою для його виселення та позбавлення гарантованого\~Конституцією\~та Законами України права на житло. Відповідно дост.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.2ст.386\~ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч.1ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннямист.383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч.1ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Зважаючи на визнання позову відповідачем [PERSON] суд прийшов до переконання, що відповідач неправомірно перешкоджає позивачу в здійсненні законного права на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , тому вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved