Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

04.02.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] з вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором № Ф-282 у розмірі 614058,84 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» права вимоги по кредитним договорам, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Відповідно до даного договору та чинного законодавства покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № Ф-282, який було укладено 11.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою - [PERSON], на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Таким чином на даний час усі права кредитора за вищевказаним договором належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». 11.04.2008 року ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № Ф-282, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 446000,00 гривень, а [PERSON] зобов'язалась повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі і строки на умовах, що передбачені кредитним договором, але не пізніше 09.04.2018 року. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредит в сумі 446000,00 гривень. У свою чергу відповідач [PERSON] не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, чим грубо порушила істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 31.12.2013 року має прострочену заборгованість у розмірі 614058,84 грн., що складається із заборгованості: за кредитом - 438566,00 грн.; по відсоткам - 141528,39 грн. та пені - 33964,45 грн. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору, 11.04.2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № Ф-283, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] у випадку невиконання або прострочення виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором зобов'язується виконати зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором, зокрема, сплатити заборгованість по кредиту, проценти за користування кредитом та неустойку (штраф, пеню). На підставі наведеного вище позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № Ф-282 у розмірі 614058,84 грн., що складається із заборгованості: за кредитом - 438566,00 грн.; по відсоткам - 141528,39 грн. та пені - 33964,45 грн. Сторони в судові засідання не з'явились. Представником позивача Остапенко Ю.Ю. подано до суду заяву про розгляд даної цивільної справи у всіх судових засіданнях без присутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів. Представником відповідачів [PERSON] подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідачів та їх представника. Також представником відповідачів [PERSON] подано до суду письмові заперечення проти заявлених позовних вимог. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11.04.2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № Ф-282, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) в розмірі 446000,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18% річних з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 09 квітня 2018 року (а.с. 5 - 12). 11.04.2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», [PERSON] (поручитель) та [PERSON] був укладений договір поруки № Ф-283, відповідно до умов якого для забезпечення вимог банку за кредитним договором № Ф-282 поручитель [PERSON] у випадку невиконання або прострочення виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором зобов'язується виконати зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором, зокрема, сплатити заборгованість по кредиту, проценти за користування кредитом та неустойку (штраф, пеню) (а.с. 16). Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До кредитних відносин застосовуються положення, що регулюють відносини позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У зв'язку з невиконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № Ф-282 від 11.04.2008 року заочним рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 11.02.2011 року у цивільній справі № 2-58/11 було стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанку в м. Житомирі» 655594,61 грн. заборгованості за кредитним договором (а.с. 72 - 73). Постановою державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 22.07.2011 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-58/11, виданого Корольовським районним судом міста Житомира (а.с. 78, 79). 17.12.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», зокрема й права вимоги по кредитному договору № Ф-282, який було укладено 11.04.2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою - [PERSON]. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги. Таким чином має місце звернення до суду з позовом щодо тотожного предмету та оспорювання вже встановлених судом фактів і правовідносин, зокрема, які випливають з того ж самого кредитного договору № Ф-282 від 11.04.2008 року та договору поруки № Ф-283 від 11.04.2008 року, що суперечить положенням ч.2 ст. 223 ЦПК України. Разом з тим, відповідно до ієрархії нормативно-правових актів в системі законодавства України за критерієм юридичної сили, найвищим актом є Конституція України. Відповідно до ст.8 Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Зазначене положення означає те, що будь-який інший нормативно-правовий акт має не лише відповідати нормам Конституції, але і не суперечити їй. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року №9 зазначається, що оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Зокрема, стаття 61 Конституції України встановлює, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Очевидно, що за своєю правовою природою та правовими підставами стягнення з боржника та майнового поручителя суми боргу, процентів та неустойки через рішення суду є заходами застосування юридичної відповідальності за порушення кредитних зобов'язань. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі вже понесли солідарно юридичну відповідальність за невиконання умов кредитного договору № Ф-282, оскільки рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11.02.2011 року задоволено вимоги банку шляхом солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості, процентів та неустойки за даним кредитним договором. Таким чином, звернення ТОВ «Кредитні ініціативи» до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за тим самим кредитним договором в даному випадку є не лише несправедливим, але й незаконними, оскільки фактично здійснюється намір притягнення відповідачів до подвійної грошової відповідальності за порушення одного й того ж кредитного зобов'язання. Вищевказані дії позивача порушують вимоги ст.61 Конституції України про неприпустимість притягнення до відповідальності за одне й те ж саме правопорушення більше одного разу, а також порушують вимоги ч.2 ст.223 ЦК України, відповідно до яких після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Рішення фактично підлягає виконанню та при цьому йому притаманна така ознака, як загальнообов'язковість. При цьому, загальнообов'язковість судового рішення, що набрало законної сили, закріплена у ст.14 ЦПК України. Воно є обов'язковим для органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та посадових осіб та громадян. Тобто ці органи та особи не можуть змінити, скасувати, винести нове рішення, хоча, можливо, й вважають рішення неправильним. Вони на підставі цього рішення повинні вчинити певні дії з оформлення прав фізичних, юридичних осіб та їх реалізації, оскільки такі права встановлені судом та знайшли своє закріплення у судовому рішенні, яке набрало законної сили, тобто статусу преюдиціального факту. Крім того, відповідно до розділу 9 договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуває усіх прав як процесуального правонаступника ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за будь-якими та всіма цивільними, господарськими спорами між Первісним Кредитором (ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та Позичальниками, які знаходяться на стадії судового розгляду або виконавчого провадження. Щодо спорів, які перебувають на стадії виконавчого провадження Новий Кредитор (ТОВ «Кредитні ініціативи») зобов'язаний подати до відповідних судів заяви про заміну Первісного Кредитора його правонаступником. Як вбачається з матеріалів справи, саме ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зверталось до Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-58/11, виданим Корольовським районним судом міста Житомира (а.с. 78 -79). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі наведеного вище суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed