Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

04 березня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 30.09.2005 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу народилися донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харків у справі № 641/3630/16-ц від 10.05.2016 шлюб між сторонами розірвано. Відповідач останній раз бачив дітей у лютому 2014 року, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до них, участі у вихованні сина та доньки відповідач не приймає, не цікавиться їх долею, байдуже ставиться до них, аліментів не сплачує, перешкоджає виїзду дітей за межі країни для оздоровлення, навчання та відпочинку. Син та донька проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні, позивач самостійно створює належні умови для проживання та виховання дітей, розвитку їх здібностей, вони разом відвідують культурні заклади, подорожують на відпочинок. Місце проживання відповідача не відоме, за місцем реєстрації він не мешкає більше ніж п`ять років. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено судове засідання на 01 квітня 2019 року о 09 год. 20 хв. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 травня 2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 08 травня 2019 року о 14 год. 05 хв. Позивачем [PERSON] подано до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, тож справа розглядається за його відсутності. Відзиву на позовну заяву не подавав. Представником третьої особи Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області - Чопоровою В.В. подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила суд їх задовольнити. Подано письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, не цікавиться станом здоров`я, надано до матеріалів даної справи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Інших заяв та клопотань від учасників судового розгляду до суду не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. [INFO] народилася [PERSON] . Її батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі № 641/3630/16-ц від 10.05.2016 шлюб між сторонами розірвано. Згідно актів депутата 5 округу Височанської селищної ради Старокожева В.М. від 20.02.2019 домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] , [INFO] , в якому зареєстровані та проживають [PERSON] зі своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Прибудинкова територія відповідає правилам благоустрою. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за вказаною адресою, але з лютого 2014 року не проживає за місцем реєстрації, комунальні платежі не сплачує. Згідно довідки виконавчого комітету Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 22.02.2019 № 316/0231, [PERSON] - власник житлового будинку [ADDRESS] , за цією адресою зареєстровані її діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , бабуся [PERSON] , мати [PERSON] , двоюрідна сестра [PERSON] та наймач [PERSON] . Відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , данні обставини підтверджуються наступним: - довідками загальноосвітньої школи 1-111 ступенів № 78 Харківської міської ради від 22.02.2019 № 105/02-26/19 та № 104/02-26/19, в яких зазначено, що [PERSON] був оформлений до школи матір`ю без відома батька. Вихованням [PERSON] також займається мати. Батько дітей [PERSON] не цікавиться навчальним процесом, рівнем навчальних досягнень дітей та поведінкою, на батьківських зборах не буває присутнім не спілкується з вчителями, участі у житті школи не приймає, про його місцезнаходження директору школи нічого не відомо; - висновком Харківської районної державної адміністрації Харківської області щодо позбавлення батьківських прав від 17 квітня 2019 року № 01-22/901, в якому зазначено, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу з чоловіком проживають разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , дане домоволодіння було обстежено, прибудинкова територія відповідає правилам благоустрою. [PERSON] працює на посаді заступника директора ТОВ НВФ «Харків-прилад», за місцем роботи характеризується позитивно, дисциплінарних стягнень не має. Батько дітей [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, однак фактично не проживає, комунальні платежі не сплачує, його місце перебування невідоме, долею дітей не опікується, не приймає участі у їх вихованні, не цікавиться їхніми навчальними досягненнями, станом здоров`я, матеріальної допомоги не надає, не спілкується з дітьми, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, байдуже ставлення до дітей негативно впливає на фізичний розвиток сина та доньки, дітьми опікується мати, отже доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дітей у судовому порядку. Згідно відповіді ГУ НП в Харківській області від 25.02.2019 за даними бази «АРМОР» будь-яких заяв та повідомлень від [PERSON] не надходило. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України - мати, (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, як принциповим положенням визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ст. 11, ст. 12, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно роз`яснень, які містяться в абз. 2 п. 18 приведеної вище постанови Пленуму, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у п. 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» (від 07.12.2006), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, п. 78.) Практика Європейського суду з прав людини встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (рішення у справах «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року та «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Підсумовуючи викладене вище, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі ст. ст. 76, 77, 78-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таку поведінку відповідача, який ухиляється від виконання своїх обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються в достатньому обсязі з дитиною, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, що достовірно підтверджено зібраними у справі доказами, суд розцінює, як винне ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування нею своїми обов`язками, суд дійшов висновку, що необхідно позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Виконання вимог п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України щодо особистих даних учасників справи в повному рішення суд виконує виключно в межах наданих суду даних. На підставі викладеного,

Outcome: approved