Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

04 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням індексації суми аліментів відповідно до закону, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач не з'явилась, надала письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить судове засідання проводити за його відсутності, проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів не заперечує, позовні вимоги просить задовольнити. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 червня 2003 року у відділі РАГС м. Миргород Полтавської області, внаслідок чого [PERSON] взяла прізвище чоловіка «[PERSON]», про що відділом реєстрації актів громадянського стану Миргородського міського управління юстиції Полтавської області зроблено відповідний актовий запис № 100.(а.с. 13) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження, 28.10.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції в м. Харкові зроблено відповідний актовий запис № 246, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 12) Фактично шлюбно-сімейні стосунки між подружжям не підтримуються остаточно з середини січня 2009 року. Спільне життя не склалось, в шлюбі мали місце непорозуміння, але в питаннях виховання та місця перебування дитини, жодних претензій один до одного сторони не мають. Також, від зазначеного періоду, спільне господарство подружжям не ведеться та досягнуто угоди щодо розподілу спільного майна, у зв'язку із чим вимоги щодо розподілу майна не пред'являлись. Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо. Згідно ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч. 2 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову в частині розірвання шлюбу, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін,суд вважає за необхідне позовні вимоги про розірвання шюбу задовольнити. Крім того, позивач та відповідач проживають окремо, при цьому неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS]. Угоди про добровільну сплату аліментів у сторін не існує, аліментів відповідач не сплачує. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Україною 27.02.1991 р., яка набула чинності для України 27.09.1991 р., закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд відповідно до ст. 184 СК України визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач працездатний, не є інвалідом, інших аліментних обов'язків не має та визначає розмір аліментів з платника в сумі 500 грн. щомісячно. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved