Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

03 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання та утримання свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Посилаючись на викладене, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. Представник позивачки в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 7 ст. 128 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі її представника. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як вбачається зі свідоцтва про народження (а. с. 18), позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, крім інших, один із батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для особи, що позбавляється таких прав, так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батька чи матері в кращу сторону неможливо і лише за наявності вини в діях батьків. Пленум Верховного Суду України в п. 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Висновком органу опіки та піклування дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 12 лютого 2019 року яким визнано недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав (а. с. 69). Зазначеним висновком встановлено, що відповідач сплачував аліменти на утримання дитини з серпня по жовтень 2015 року. На даний час він знаходиться на території Російської Федерації, де відбуває покарання у виправній колонії № 46 м. Нев'янська Свердловської області. Крім того, з копії листа ГУ НП України у м. Києві вбачається, що за фактом вербування відповідача [PERSON] невстановленими особами та переміщення через державний кордон України до Російської Федерації з метою експлуатації у формі втягнення у злочинну діяльність з використанням обману відкрито кримінальне провадження № 212017100000001215 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, і відповідача визнано потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні. Проаналізувавши викладені обставини, суд дійшов переконання, що хоча відповідач на певний проміжок часу усунувся від виховання дитини, в його діях не вбачається злісного та умисного ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків і такі дії зумовлені об'єктивними складними життєвими обставинами у певний період часу. Також суд не вважає що психологічний, моральний чи фізіологічний стан дитини покращиться у випадку позбавлення відповідача батьківських прав. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачкою не надано суду жодного переконливого доказу на підтвердження своїх вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed