Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

02 березня 2018 року Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просять стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 46315,42 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позову ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що відповідач звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву б/н від 29.01.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 19000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами [PERSON], які викладені на офіційному сайті позивача складає між ним та [PERSON] відповідний договір. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався Умовами та Правилами надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт надає згоду про встановлення кредитного ліміту за рішенням [PERSON], і Клієнт дає право [PERSON] в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття розміру кредитного ліміту, встановленого [PERSON], відповідно до Умов та Правил банківських послуг. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання, друга сторона не може пропонувати свої умови договору. Одночасно Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена одностороння зміна [PERSON] та невідємних частин Договору, в звязку з чим розмір відсоткової ставки може змінюватися [PERSON], за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених Умовами та правилами надання банківських послуг, саме на позичальника покладається обовязок щодо отримання такої виписки. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється у розмірі, встановленому «Тарифами [PERSON]», що діють на дату нарахування та викладені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Позивач зазначає, що зі своєї сторони виконав умови кредитного договору, надав відповідачеві кредитні кошти у зазначеному вище розмірі, позичальник зобовязався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію, пеню та штрафи на умовах, передбачених договором, власник платіжної карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. Крім того, умовами договору передбачена можливість стягнення штрафу за порушення позичальником строку платежу по кожному із грошових зобовязань, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач взяті на себе зобов'язання з повернення кредиту у встановлений строк не виконувала, у зв'язку з чим станом на 21.02.2018 року виникла заборгованість у розмірі 46315,42 грн., яка складається з: 1819,09 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 25474,40 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 16340,24 грн. пені за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 2181,69 грн. штрафу (процентна складова). \~ \~ \~ \~Зазначену суму заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 30 березня 2018 року відкрито провадження у справі. В судове засідання представник позивача не зявився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, одночасно позовні вимоги підтримав, просить задовольнити їх у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не зявився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, позов не визнав, просив відмовити в задоволені позову. \~ \~ \~ \~Відповідач подав до суду заперечення на позов, у якому останній зазначає, що дійсно укладав договір з банком, однак кошти повернув. Крім того, вказує, що на даний час він не працює, має на утриманні малолітню дитину. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством [PERSON] «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н від 29.01.2011 року про надання банківських послуг, який складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та [PERSON]. Позивач наполягав на тому, що відповідачеві з моменту укладення договору збільшувався встановлений кредитний ліміт, сума збільшеного кредитного ліміту до 19000 грн., відповідачем не оскаржувала ся, що у своїй сукупності, виходячи з поданої заяви позичальника, розцінюється судом, як договір, відповідно до якого відповідач отримав платіжну картку та кредитні кошти у розмірі 19000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 10-24). Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що відповідач зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Крім того, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених вказаним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідачем не оскаржена та обставина, що при підписанні заяви позичальника 29.01.2011 року, остання складалася з Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] банку, Правил користування платіжною картою, а згода на збільшення кредитного ліміту при отриманні кредитної карти відповідачем визнана. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Виходячи з поданого до суду розрахунку заборгованості за кредитним договором боржник [PERSON] не виконав взятих на себе зобов'язань, в результаті чого станом на 21.02.2018 року виникла заборгованість по тілу у кредиту у розмірі 1819,09 грн., яка підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», виходячи з наступного. У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. У відповідності до вимог ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Вирішуючи позов в частині стягнення пені за користування кредитом у розмірі 16340, 24 грн., суд дійшов до наступного висновку. Виходячи з розрахунку заборгованості наданого позивачем у самій позовній заяві зазначена сума є пенею. Між тим, подані позивачем розрахунки заборгованості (один станом на 31.12.2015 року, а інший станом на 21.02.2018 року (а.с. 5-9)) не дають суду змоги визначити розмір пені 16340, 24 грн., оскільки перший розрахунок містить колонку ставка пені, а потім сума пені та комісії, а інший розрахунок містить колонку нараховано пені за прострочене зобовязання та колонку пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Невідповідність одного розрахунку іншому не дає суду змоги самостійно визначити розмір пені, відповідно до умов договору, момент виникнення прострочення зобовязання, на яке нараховано пеню за несвоєчасне виконання зобовязання тощо. У відповідності до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, на які позивач посилається, як на підставу свого позову щодо стягнення штрафу та процентної складової, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову. Між тим, відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, стягнення штрафу у фіксованому розмірі та процентної складової, яка визначається ціною майбутнього позову ще при укладенні договору, діючим законодавством не передбачена. Вирішуючи позов в частині стягнення заборгованості по відсоткам у розмірі 25474,40 грн., суд дійшов до наступного висновку. Так, поданою до позову довідкою про умови кредитування було визначено, що базова відсоткова ставка в місяць складає 30,00%, що не заперечувалось також учасниками справи. У розрахунку заборгованості позивачем зазначено, що з 08.02.2013 року відсотки за користування кредитом становили 30,00%, далі з 01.04.2013 року відсотки за користування кредитом були зменшені до 27,6 %, а з 01.09.2014 року знову збільшені до 32,4%, з 01.04.2015 року збільшені до 42%. Інший розрахунок заборгованості містить процентну ставку 2,3, потім 2,7, потім 3,5. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена можливість зміни [PERSON] та інших невідємних частин. Між тим, у відповідності до ч.3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Суду не надано достатніх та допустимих доказів того, що збільшення фіксованої процентної ставки відбувалося за погодженням відповідачем, як і не надано доказів того, з якими саме Умовами та правилами надання банківського кредиту (в якій редакції, з якими змінами) відповідач ознайомлювався при укладенні кредитного договору. Відсутність позову про визнання кредитного договору в цій частині, як оспорюваного правочину, не може бути перешкодою для неврахування її інтересів при вирішенні цього спору. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині задоволенню також не підлягає, суду не доведено розмір процентної ставки за користування кредитом. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1762 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial