Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

03.06.2014р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення грошових коштів за договором, пені та 3% річних (а.с. № 1-6). В обґрунтування позовних вимог, позивачка у позовній заяві посилалася на те, що 21.05.2014р. вона уклала з відповідачем договір банківського рахунку № 262002470202, за умовами якого їй було відкрито поточний рахунок. Цього ж дня, позивачкою було надано відповідачу заяву, в якій вона просила перерахувати свої грошові кошти на її розрахунковий рахунок в банку ПАТ КБ «Земельний капітал». Згідно платіжного повідомлення від 21.05.2014р. грошові кошти були перераховані, проте на її рахунок в іншому банку не надійшли. У зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань, позивачка просила стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 105 591грн.14коп., пеню у розмірі 1267грн.09коп, 3% річних в розмірі 104грн.14коп. В наданій суду 30.09.2014р. заяві позивачка просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити та винести по справі заочне рішення (а.с. № 29). Представник відповідача в судові засідання 18.09.2014р. та 06.10.2014р. не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є поштові повідомлення (а.с. № 21-22, 31-32), про причини не явки суд не сповістив. За такими обставинами, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглядати справу за відсутності сторін без фіксування процесу технічними засобами та на підставі ст. 224 ЦПК України винести по справі заочне рішення суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 21.05.2014р. між ПАТ «Міський комерційний банк» та [PERSON] було укладено договір банківського рахунку № 262002470202 (а.с. № 9-11). Відповідно до п. 1.1 договору банк відкриває позивачці поточний рахунок в гривні № 262002470202 та надає комплекс послуг по розрахунково-касовому обслуговуванню з оплатою наданих послуг у відповідності до тарифів на послуги та операції для фізичних осіб ПАТ «МКБ», з якими клієнт ознайомлений при підписані тексту договору. Відповідно до п. 1.2 договір регулює порядок здійснення розрахунково-касового обслуговування рахунку клієнта. Того ж дня, 21.05.2014р. позивачкою було подано до банку заяву про перерахування грошових коштів з рахунку № 262002470202, відкритому в ПАТ «Міський Комерційний Банк» на її рахунок в ПАТ «КБ «Земельний капітал» № 2620100103561 у зв'язку з невиконанням ПАТ «МКБ» зобов'язань щодо своєчасного та повного повернення грошових коштів за договором банківського вкладу № 2630/70/159072 ВАШ МОБІЛЬНИЙ від 17.05.2014р. (а.с. № 12). Згідно платіжного повідомлення від 21.05.2014р., грошові кошти з рахунку № 262002470202 були переведені на рахунок № 2620100103561 (а.с. № 13), проте як вбачається з витягу з 21.05.2014р. по 02.06.2014р. на рахунок позивачки в ПАТ КБ «Земельний капітал» грошові кошти не надійшли, а залишилися на рахунку в ПАТ «Міський Комерційний Банк », що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по особовому рахунку за період з 21.05.2014р. по 02.06.2014р. (а.с. № 14, 15). Позивачка, подаючи позовну заяву, просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 105 591грн. 14коп., посилаючись на те, що банком порушено умови укладеного договору банківського рахунку та не перераховано грошові кошти за її вимогою. Суд вважає за можливе відмовити позивачці в задоволені позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного. 21.05.2014р. позивачкою було подано до ПАТ «Міський Комерційний банк» заяву саме про перерахування грошових коштів в розмірі 105 591грн.14коп. з рахунку № 262002470202 в ПАТ «Міський Комерційний Банк» на рахунок № 2620100103561 в ПАТ КБ «Земельний капітал». Банк зобов'язаний був виконати доручення позивачки протягом строку визначеного ст. 5 договору від 21.05.2014р. Проте, відповідачем не було виконано доручення клієнта (позивачки), що є порушенням п. 2.4.3 договору від 21.05.2014р. Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку № 262002470202 за період з 21.05.2014р. по 02.06.2014р., з якої вбачається, що грошові кошти в розмірі 105 591грн. 14коп. знаходяться на рахунку позивачки в ПАТ «Міський Комерційний Банк». З огляду на те, що позивачка уклала з банком договір банківського рахунку (положення ст.ст. 1066-1076 ЦК України), не зверталася до банку із заявою про видачу їй грошових коштів у вигляді готівки, а просила лише перерахувати наявні на рахунку в ПАТ «Міський Комерційний Банк» грошові кошти на рахунок в ПАТ КБ «Земельний капітал», що відповідачем не було виконано, то банк несе відповідальність за неналежне виконання зобов'язання, а саме неперерахування грошових коштів, а тому застосуванню підлягають наслідки, неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта, встановлені ст. 1073 ЦК України. Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, наслідком невиконання банком вимог позивачки щодо перерахування грошових коштів, є негайне виконання обов'язку саме з перерахування грошових коштів, а не видачі їх у вигляді готівки позивачці. З огляду на те, що доказів звернення до банку з вимогою про видачу грошових коштів готівкою в розмірі 105 591грн. 14коп. з рахунку № 262002470202 в ПАТ «Міський Комерційний Банк» позивачкою суду не надано, то в задоволені цієї частини позову слід відмовити у зв'язку з недоведеністю позивачкою заявлених вимог. Що ж стосується вимог про стягнення пені в розмірі 1267грн. 09коп., суми 3% річних в розмірі 104грн.14коп., то в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом, при розгляді даної справи встановлено, що з боку банку мало місце порушення умов договору банківського рахунку від 21.05.2014р., а саме, неналежне виконання вимог позивачки щодо перерахування її грошових коштів з рахунку № 262002470202 в ПАТ «Міський Комерційний Банк» на рахунок № 2620100103561 в ПАТ КБ «Земельний капітал». Відповідно до п. 1.24 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» (далі - Закон України), переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Відповідно до ст. 20.1 Закону України, ініціатором переказу може бути платник, а також отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом. У випадку позивачки, відповідно до ст. 22.1 Закону України, ініціювання переказу здійснювалося за розрахунковим документом - платіжним дорученням (а.с. № 13). Відповідно до ст. 32.2 Закону України, у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Таким чином, з огляду на те, що саме з вини відповідача відбулось порушення права позивачки на переказ грошових коштів, то суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки пеню у розмірі 1267грн.09коп.за розрахунком, наданим позивачкою, а також 3% річних в розмірі 104грн. 14коп. за розрахунком, який також надано позивачкою, з огляду на те, що відповідачем, який належним чином був повідомлений про дату та час слухання справи, не надано суду заперечень щодо розміру пені та процентів. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживача», та в задоволені позовних вимог про стягнення 105 591грн.14коп. їй відмовлено, то відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе компенсувати ці витрати за рахунок держави. Що ж стосується задоволеної частини позовних вимог, то на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243грн.60коп, не дивлячись на те, що 1% від стягнутої суми становить 13грн. 71коп.,оскільки відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір для позовів майнового характеру не може бути меншим ніж 243грн.60коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial