Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

04 квітня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Луганська із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 30.11.2012 року було розірвано. Від шлюбу має сина, [PERSON], [INFO], який з 01.08.2012 року проживає разом з нею та її батьками за адресою: [ADDRESS]. Позивачка та відповідач після розірвання шлюбу не дійшли згоди щодо того, з ким саме буде постійно проживати дитина. Позивачка вважає, що дитина повинна постійно проживати з нею, оскільки вона має змогу надати дитині належний рівень виховання, постійно піклується про її розвиток, має достатній дохід та належні житлово-побутові умови. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила визначити місце проживання дитини, сина [PERSON], [INFO], з нею. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] про визначення місця проживання дитини з ним не визнали та зазначили, що це буде суперечити інтересам та бажанням дитини, яка дуже любить маму, останні два роки проживає тільки з нею у м. Луганську та має все необхідне для повноцінного розвитку. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали та заявили зустрічний позов про визначення місця проживання сина з ним, зазначаючи, що дитина любить та поважає батька, який належним чином піклується про неї, має достатній рівень матеріального забезпечення та може дати їй все необхідне. Оскільки позивачка чинить перешкоди та опір у належному вихованні та побаченнях з сином, який повинен мати не тільки матір, а і батька, у зв'язку із її постійними відрядженням по роботі належного виховання та турботи сину не надає, має намір виїхати за межі України у разі задоволення первісного позову, просив визначити місце проживання сина [PERSON] з ним. Представник третьої особи Служби у справах дітей Слов'яносербської державної адміністрації, яка була залучена в ході розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив. Представник третьої особи Департаменту Луганської міської ради у справах дітей та сім'ї в судовому засіданні підтримав висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] № 911/49-13 від 11.09.2013 року з матір'ю -[PERSON], враховуючи інтереси дитини, та висновок від 31.01.2014 року, яким визначено порядок участі гр. [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, [PERSON], [INFO]. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER], 14 липня 2004 року Відділом державної реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції у Луганській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с. 10). 30 листопада 2012 року рішенням Ленінського районного суду м. Луганська шлюб, який був зареєстрований 14 липня 2004 року Відділом державної реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції у Луганській області, було розірвано (а.с.9). Відповідно до довідки-розрахунку від 20.11.2013 року, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] по ? частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.03.2013 року, згідно до виконавчого листа, виданого Ленінським судом м. Луганська (а.с. 80). Позивачка [PERSON] працює постійним представником з фармацевтичних питань у представництві фірми «Др. Редді'с Лаб ораторіс Лімітед» (а.с. 11-18). Підставою звернення до суду стало те, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо та не можуть дійти згоди щодо місця проживання дитини та участі батьків у вихованні сина. Відповідно до акту житлово-побутового обстеження від 20.02.2013 року, комісією було встановлено, що позивачка [PERSON] разом з сином [PERSON] проживає з батьками за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї, будинок за зазначеною вище адресою знаходиться в добрих санітарних умовах, дитина має окрему кімнату, сумлінно ставиться до навчання, відповідально виконує доручення, дуже дисциплінований та організований хлопець. У вільний час поповнює знання, читає, грає, відпочиває, бабуся та дідусь займають важливе місце у вихованні дитини, матір є безпосереднім фактором впливу на навчання та виховання дитини, підтримує постійний зв'язок з класним керівником, цікавиться успіхами сина (а.с. 19). За час вирішення даного спору у судовому порядку позивачка змінила своє місце проживання та сина, який весь час проживав тільки з нею. Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного спеціалістами служби у справах дітей Жовтневої районної у м. Луганську ради, у квартирі за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] з сином [PERSON], квартира складається з двох кімнат, умови проживання задовільні, в квартирі є всі необхідні меблі та побутова техніка, для виховання та розвитку дитини створені такі умови: окрема кімната, спальне місце, стіл для занять та навчання, комп'ютер, шафа для речей. У родині склались добрі стосунки, для виховання та розвитку дитини створені всі необхідні умови (а.с. 55, 66). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов батька [PERSON], який проживає окремо за адресою: [ADDRESS], санітарний стан квартири задовільний, для дитини об лаштована окрема кімната в якій є меблі, іграшки. Батько не конфліктний, мити з дитиною з 2012 року у квартирі не проживають (а.с. 65). На виконання ухвали суду Департаментом Луганської міської ради у справах дітей та сім'ї, який було залучено в ході розгляду справи в якості третьої особи, було надано висновок №911/49-13 від 11.09.2013 року відповідно до якого з малолітнім [PERSON] 27.05.2013 року була проведена бесіда з якої було з'ясовано, що з батьком дитина хотіла б зустрічатися та проводити час, але проживати хоче з мамою, та зазначено за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з матір'ю (а.с. 63-64, 139). Висновком Департаменту Луганської міської ради у справах дітей та сім'ї №24-07/198/49-14 від 31.01.2014 року в інтересах дитини визначено порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина (а.с136). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] навчається в 3-а класі комунального закладу «Луганський навчально-виховний комплекс середня ЗОШ І-ІІ ступенів-ліцей № 24» (а.с. 54, 84), відвідує приватну установу навчально-виховний комплекс «Навчальний центр Т.Ларіної» (а.с. ), має високі оцінки за навчання (а.с. 83), за успіхи неодноразову отримував грамоти (а.с. 140-141), відповідно до наданої медичної документації, має захворювання очей, у зв'язку із чим перебував на лікуванні у лікаря-офтальмолога (а.с. ). Рішенням апеляційного суду Луганської області від 29 листопада 2013 року надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України для відпочинку малолітньому [PERSON] до Федеративної Республіки Німеччина у супроводі його матері -[PERSON], без згоди батька [PERSON] Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. У відповідності до ч. ч. 1 - 3 ст. 157 СК України, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За правилами ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не збігається з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір'ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, виявлення турботи відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Судом встановлено, що мати та батько дитини проживають окремо, у кожного з батьків за місцем проживання створені всі необхідні умови для належного виховання дитини, мати власного житла не має, між сторонами існує спір щодо квартири у якій проживає відповідач за первісним позовом, яка була придбана за час шлюбу. Мати дитини -[PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов'язки, піклується про здоров'я та навчання дитини, має постійне місце роботи та заробіток. На теперішній час малолітній [PERSON] проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Дитина успішно навчається у третьому класі комунального закладу «Луганський навчально-виховний комплекс середня ЗОШ І-ІІ ступенів-ліцей № 24». Мати бере активну участь у навчальному та виховному процесі, піклується про дитину, підтримує тісний зв'язок з класним керівником. Також, дитина відвідує приватну установу навчально-виховний комплекс «Навчальний центр Т.Ларіної». Таким чином, [PERSON] створила гарні умови для розвитку та виховання сина, про що також свідчить акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї. Мати приділяє багато часу за зусиль для розвитку дитини, готує його до самостійного життя, виховує морально і фізично здорову людину, піклується про стан здоров'я дитини. Специфіка трудової діяльності позивачки за вільними графіками роботи, дозволяє приділяти багато часу на спілкування і виховання дитини як у робочі, так і вихідні дні тижня, оздоровлювати її на час канікул за межами держави. Позивачка, як особа, у побуті, ставленні до дитини характеризуються виключно з позитивної сторонни, що підтверджується матеріалами справи. Нормами Сімейного кодексу України передбачено: визначення місця проживання дитини з тим із батьків, з яким їй буде найкраще з точки зору захисту інтересів самої дитини. Судом було встановлено та не заперечувалось відповідачем за первісним позовом, що він працевлаштований, має постійних дохід, але ж несвоєчасно сплачує аліменти на утримання сина. На сьогодні він проживає у квартирі, яка була придбана за час перебування у шлюбі з позивачкою, спір щодо якої вирішується в судовому порядку. Доказів того, що відповідач за первісним позовом [PERSON] піклуються про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, виявляє інтерес до його внутрішнього світу, створює умови для отримання ним освіти суду не надано. Тоді як позивачка, створила всі необхідні належні умови для виховання, навчання та розвитку дитини. Як зазначено в п.24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб і сім'ю України»від 12 червня 1998 року, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дитини. Крім того, при вирішенні спору даного спору щодо місця проживання дитини суд також бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають значення. Таким чином, суд, враховуючи висновок № 911/49-13 від 11.09.2013 року про доцільність визначення місця проживання дитини з матір'ю, а також вік дитини, особисті якості батьків, ставлення до дитини обох батьків, їх участь у вихованні, особисте бажання дитини проживати за місцем проживання матері, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у матері, сталих зв'язків, з метою забезпечення інтересів дитини, приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання дитини - [PERSON] - з його матір'ю за постійним місцем її проживання, а тому первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. При цьому визначення місця проживання дитини з матір'ю не позбавляє батька права брати участь у вихованні дитини, її утриманні, а також можливості вільно спілкуватися з нею як то встановлено у висновку № 24-07/198/49-14 від 31.01.2014 року, яким визначено порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] (а.с. 136). На підставі ст. ст. 160, 161 СК України,

Outcome: approved