Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

04.11.2019 року до Богунського районного суду м. Житомира надійшла заява [PERSON] , в якій просить видати обмежувальний припис стосовно гр. [PERSON] , у виді заборони перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та заборони вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на шість місяців. В обґрунтування вимог заявник посилається на те, що є рідною сестрою [PERSON] , проживають разом із матір`ю в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] зловживає спиртними напоями на протязі кількох останніх років, у зв`язку з чим, через наявну алкогольну залежність, став неконтрольованим та агресивним. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння кожного дня, систематично вчиняє як психічне, так і фізичне насильство щодо своїх близьких, а саме ображає заявницю та матір словами нецензурної лайки, після чого, в приступі шаленої агресії завдає мені, а потім матері стусани, ляпаси по обличчю, б`є по рукам, ногам, животі, тримає за руки, щоб не опиралися, відбивається, в той час, як одна з нас намагається захистити іншу, тримає в долоні волосся його видерти або протягнути тримаючись за нього по квартирі. Згодом трішки протверезившись, йде за наступною пляшкою. Останнім часом, життя стало ще нестерпнішим, особистість брата [PERSON] , деградує остаточно, оскільки останній завів собі у друзі бомжів, яких приводить до квартири, щоб випити та надати їм житло. [PERSON] разом із такими друзями, заявляє про свої права на квартиру, вважає себе її власником, хоча це не так та виганяє мене з матір`ю, шляхом вчинення психічного та фізичного насильства на вулицю. Заявниця зі своєю матір`ю не можемо жити у даній квартирі разом з [PERSON] , а коштів на оренду іншого житла не маємо, оскільки є інвалідом II групи безстроково, а матір пенсіонер. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.11.2019 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті. Заявниця [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд заяви про видачу обмежувального припису без її участі, наполягала на задоволенні заяви. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився. За змістом ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2019 року ДОП Житомирського ВП майором поліції Франчук Олександром Володимировичем, винесено терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] , терміном на 7 діб у виді зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборони на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Однак, сім днів минуло, а [PERSON] продовжує вчиняти психічне та фізичне насильство в сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 рок, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вичиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, подружжя. Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що заявник та її мати, як жертви домашнього насильства, потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно кривдника строком на шість місяців. У разі неприпинення неправомірних дій, зі сторони [PERSON] , заявник не позбавлена права на звернення до відповідних органів з вимогою застосування інших важелів стримування, у тому числі притягнення як до адміністративної відповідальності, так і до кримінальної відповідальності. Зміст ч. 1 ст. 27 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» уповноважений підрозділ органу Національної поліції України бере на профілактичний облік кривдника з моменту виявлення факту вчинення ним домашнього насильства на встановлений законодавством строк і проводить з ним профілактичну роботу. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне повідомити уповноважений орган Національної поліції України з приводу обставин домашнього насильства зі сторони [PERSON] та вирішити питання профілактичного обліку кривдника на визначений судом строк. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що заявник та її неповнолітні діти, як жертви домашнього насильства, потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису строком на шість місяців. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення заяви та видачу обмежувального припису терміном на 6 місяці. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved