Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

02 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом про зменшення розміру аліментів, який визначений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2012 року зі стягненням з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 листопада 2012 року і до повноліття дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що на час ухвалення рішення про стягнення аліментів він у шлюбі не перебував, інших дітей в нього не було. Проте, 06 вересня 2013 року він уклав шлюб з [PERSON], а [INFO] року у подружжя народився син [PERSON] Дружина позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та разом з дитиною знаходиться на його, позивача, утриманні. Тобто, факт народження другої дитини впливає на розподіл доходів позивача з урахуванням обов'язку утримувати дитину та урахуванням положень частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. За її положеннями батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивач у судовому засіданні і його представник адвокат Рогальський В.М. підтримали позовні вимоги [PERSON] з зазначених у позові підстав і просили задовольнити їх у повному обсязі. При цьому суду пояснили, що при постановленні рішення 11 грудня 2012 року, яким були стягнуті аліменти з [PERSON] на утримання його дочки [PERSON] позивач не був одружений і не мав дитини малолітньої на своєму утриманні. Дружина позивача не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Зараз позивач працює з неповним робочим тижнем, розмір зарплати знижується у зв'язку з цим, а також з огляду на те, що розмір його посадового окладу залежить від фактично відпрацьованого часу. Відповідач і її представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не визнали в повному обсязі, просили відмовити в їх задоволенні, оскільки позивач не довів суду належними доказами, що є підстави для зменшення розміру аліментів, які були с тягнуті з [PERSON] на користь [PERSON] судовим рішенням від 11 грудня 2012 року. Так, позивач працює, має стабільний досить високий дохід, його дружина перебуває у відпустці по догляду за новонародженою дитиною, і, отже, отримує певну допомогу від держави, розмір якої позивач, як вони вважають, навмисно не надав суду. Діти повинні перебувати в однаковому матеріальному становищі, і тому задоволення позову [PERSON] потягне погіршення матеріального становища його дочки [PERSON]. Просили з зазначених підстав відмовити в задоволенні позову [PERSON] Суд, вислухав у судовому засіданні сторони і їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Так, з копії рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2012 року на а.с.20-22 судом встановлено, і це не оспорювалося в судовому засіданні сторонами, що сторони у справі є батьками малолітньої дочки [PERSON] народження [INFO] року, на утримання якої [PERSON] на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2012 року сплачує на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 листопада 2012 року і до повноліття дитини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 06 вересня 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а.с.23).. Судом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], батьком якого є [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 12 липня 2016 року Вознесенівським районним у м.Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.24). З довідки, виданої ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна» від 08 серпня 2016 року, встановлено, що позивач [PERSON] з 23 червня 2003 року по теперішній час працює на даному підприємстві електриком цеху, і його середня зарплата за шість місяців 2016 року (з лютого по липень включно) становить 7766,02 грн. (а.с.25). З копії розпорядження в.о.директора по персоналу ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна» встановлено, що [PERSON] надана відпустка по догляду за дитиною до трьох років з 18 серпня 2016 року по [INFO] (а.с.50). З довідки, наданої судом відповідачем у судовому засіданні суду, вбачається, що з лютого 2016 року по липень 2016 року включно розмір нарахованої зарплати [PERSON] коливався від 11234,25 грн. у червні 2016 року (перебування у відпустці) до 9001,36 грн. у квітні 2016 року. Розмір утриманих аліментів коливався від 2260,89 грн. (червень 2016 року) до 1811,52 грн. (квітень 2016 року) (а.с.54). З довідки до акту МСЕК серії АВ №0301508 від 03 лютого 2015 року на а.с.53 і довідки на а.с.52 судом встановлено, що [PERSON] як інвалід другої групи отримує пенсію з травня 2016 року 1343,33 грн. З довідки на а.с.51 і пояснень у судовому засіданні відповідача судом встановлено, що [PERSON] проживає разом зі свою дочкою [PERSON], не заміжня, у зв'язку з інвалідністю не працює, батьки відповідачки проживають від неї окремо. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути нижче чим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Проаналізував добуті в судовому засіданні докази і зазначені норми законодавства України в сукупності, суд приходить до висновку, що є підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача щодо зменшення розміру аліментів, які визначені судовим рішенням, з 1/4 частини до 1/6 частини, оскільки, на думку суду, зміна сімейного становища позивача у зв'язку з перебуванням на його утриманні дружини, яка перебуває у відпустці за дитиною до трьох років, і малолітньої дитини народження [INFO] року є підставою для зменшення розміру аліментів. Проте, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дочки до 1/8 частини від його заробітку, оскільки судом встановлено, що позивач працює на тому ж підприємстві, на якому він працював і при постановленні рішення 11 грудня 2012 року, зі слів позивача в судовому засіданні встановлено, що розмір його зарплати не дуже змінився. Суд вважає слушними заперечення відповідача і його представника проти позову з тих підстав, що перебування дружини позивача у відпустці по догляду за дитиною зумовлює отримання державної допомоги. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] частково, суд виходить і з того, що відповідач у справі є інвалідом другої групи і розміру її пенсії, що вона виховує дитину сама, а також її сімейний стан. Оскільки відповідач є інвалідом другої групи, суд не стягує з неї на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial