Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

03 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 270000 гривень. В обгрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що 16 листопада 2016 року між ним та [PERSON] укладено договір позики грошей у розмірі 25200 гривень, з виплатою відсотків за ставкою у розмірі 10% та строком повернення боргу до 16 листопада 2017 року. Відповідно до договору [PERSON] повинна одинадцять місяців не пізніше шістнадцятого числа кожного місяця сплатити суму у розмірі 2520 гривень, а останній місяць суму у розмірі 27720 гривень. Відповідно до п. 4 Договору у разі порушення строків повернення відсотків, зазначених в п.1 Договору, Позичальник виплачує Позикодавцю пеню у розмірі 20% від неповернутої вчасно суми за кожен день такої прострочки. Просив стягнути з відповідачки на його користь суму переданих коштів у розмірі 25200 гривень, відсотки у розмірі 20% відповідно до п.3 Договору з 16 грудня 2016 року по 16.11.2017 року у розмірі 60480 гривень (25200 гривень х 20% х 12 місяців). Також просив стягнути пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань, відповідно до ст.. 258 ЦК України у розмірі 5226480 гривень, а також за період з 17.11.2017 року по 27 липня 2020 року інфляційні нарахування у розмірі 13074,77 гривень та 3% річних у розмірі 6953,59 гривень. Загальна сума заборгованості становить 5423628,36 гривень, але вважає за доцільним стягнути з відповідачки 270000 гривень. 12 березня 2021 року [PERSON] надана уточнена позовна заява, в якій він просив стягнути з відповідачки 260000,77 гривень. В обґрунтування вказаної заяви зазначив, що згідно ст.. 1048 ЦК України проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК сторонами обумовлено інший відсоток (20% від суми позики), тому стягнення 3-х відсотків річних є зайвим. Прострочення виконання зобов`язання починається з 21-го (16+5) грудня 2016 року і до 21.02.2021 року та становить 50 місяців. У грошовому вираженні відсотки по збільшеній ставці за вказаний період становлять (5040 гривень х 50 місяців) = 252000 гривень. Зазначив, що пеня відповідно до ч.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення АТО» від 02.09.2014 року, не стягується. Розмір інфляційних та суми відсотків не збільшує, виходячи з принципу диспозитивності. Крім того, з урахуванням того, що ним за дорученням [PERSON] за 30267 гривень проданий належний їй жилий будинок [ADDRESS] , зазначену суму він виключає із загальної суми позовних вимог. Таким чином, стягненню з відповідачки підлягає наступна сума: (25200 гривень - тіло позики, 252000 - збільшені відсотки з 21.12.2016 року по 21.02.2021 року, 13074,77 гривень - інфляційні, мінус 30267 гривень - сума, виручена від продажу будинку = 260000,77 гривень. Просив стягнути вказану суму з відповідачки на його користь. Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 17 серпня 2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики направлено для розгляду до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області за підсудністю. Згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 17 вересня 2020 року справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики прийнята до провадження та призначена до розгляду. Позивач та його представник адвокат Оснач Л.А. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додаткового зазначили, що будинок [ADDRESS] , який належав відповідачці, є заставленим майном за зобов`язаннями щодо виконання договору позики від 16 листопада 2016 року, укладеним [PERSON] та [PERSON] . Між сторонами була домовленість замість договору іпотеки скласти довіреність від імені [PERSON] на продаж вказаного будинку у разі невиконання нею зобов`язань щодо сплати боргу. Оскільки зобов`язання відповідачкою не виконувалися, [PERSON] у березні 2017 року було оформлено будинок на своє ім`я шляхом укладення договору купівлі-продажу за довіреністю від імені [PERSON] , а потім продано за 30000 гривень. Будинок знаходиться у дачному кооперативі, від нього відрізані усі комунікації та труби, тому він має таку низьку вартість. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, неодноразово повідомлялася за місцем її реєстрації, про причини неявки суд не повідомила, відзиву від неї не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей у розмірі 25200 гривень, з виплатою відсотків за ставкою у розмірі 10% та строком повернення боргу до 16 листопада 2017 року. Відповідно до договору [PERSON] повинна одинадцять місяців не пізніше шістнадцятого числа кожного місяця сплатити суму у розмірі 2520 гривень, а останній місяць суму у розмірі 27720 гривень. Відповідно до п. 2 договору у разі затримки повернення боргу більш ніж на п`ять діб відсотки за ставкою 10% збільшуються до 20%. Відповідно до п. 4 Договору у разі неповернення боргу щомісяця до 16 числа включно сума платежу збільшується за кожен день заборгованості на 20 відсотків щомісячного платежу (а.с. 6). Як вбачається з договору купівлі-продажу будинку від 06 березня 2017 року, укладеного між [PERSON] , що діє за довіреністю від імені [PERSON] , та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекідою О.А. О.А., [PERSON] придбав у [PERSON] в особі представника жилий будинок [ADDRESS] (а.с. 56-58). Відповідно до договору купівлі-продажу від 18 березня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Слащевим А.Г., [PERSON] продав, а [PERSON] придбала жилий будинок [ADDRESS] за 30000 гривень (а.с. 59-60). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник, відповідно до ст. 1049 ЦК України, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Як пояснив позивач у судовому засіданні, на виконання договору позики [PERSON] не здійснено жодного платежу. Достроково припиняючи дію договору, 06 березня 2017 року він звернув стягнення на жилий будинок [ADDRESS] , належний відповідачці, оскільки за домовленістю з [PERSON] виконання зобов`язання за договором позики було забезпечено вказаним будинком шляхом оформлення довіреності від імені [PERSON] . Не з`явившись у судове засідання відповідачка [PERSON] не спростувала зазначених обставин. Інших доказів матеріали справи не містять. Отже, оскільки відповідачкою не здійснено жодного платежу на виконання договору позики, проценти за користування грошима, визначені сторонами у договорі позики з 21 грудня 2016 року мають бути збільшені до 20%. Що стосується періоду нарахування відсотків за користування грошима, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 06 березня 2017 року, [PERSON] набув у власність жилий будинок [ADDRESS] , якій належав [PERSON] в місті Маріуполі. Як вбачається з вказаного договору, від імені [PERSON] (продавця) діяв [PERSON] на підставі довіреності, яку надала йому [PERSON] 03.03.2017 року. 18 березня 2017 року [PERSON] продав вказаний будинок [PERSON] за 30000 гривень. Враховуючи викладені обставини у сукупності, суд розцінює дії [PERSON] як звернення стягнення на заставлене майно: будинок [ADDRESS] , внаслідок невиконання зобов`язань [PERSON] . Крім того, як пояснив у судовому засіданні позивач, дійсно, у такий спосіб (шляхом укладання договору купівлі-продажу) від імені [PERSON] він звернув стягнення на будинок [ADDRESS] , який належав [PERSON] та яка надавала довіреність на це. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України». На підставі викладеного, суд приходе до висновку, що звернувши стягнення на заставлене майно відповідачки 06 березня 2017 року, позивач змінив умови договору та достроково припинив його дію. Отже, проценти за користування грошима за договором позики від 16 листопада 2016 мають бути нараховані у розмірі 20% з 21 грудня 2016 року (з часу початку затримання боргу відповідачкою більш ніж на 5 діб) до 06 березня 2017 року (до припинення позивачем дії договору внаслідок звернення стягнення на заставлене майно), що складає: 15120 гривень (сума боргу) х 20% х 3 місяці = 15120 гривень. Отже, загальна заборгованість відповідачки перед позивачем станом на 06 березня 2017 року складала: 25200 гривень (сума боргу) + 15120 гривень (відсотки) = 40320 гривень. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 18 березня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] продав, а [PERSON] придбала жилий будинок [ADDRESS] за 30000 гривень. Отже, [PERSON] отримав в рахунок виконання зобов`язань [PERSON] 30000 гривень. Таким чином, сума боргу за договором позики [PERSON] перед [PERSON] становить станом на 18 березня 2017 року 10320 гривень (40320 гривень - 30000 гривень), і як вже зазначалося судом з цього часу кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення процентів та інфляції відповідно до ст.. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає помилковими твердження представника позивача про те, що проценти за ст.. 625 ЦК України мають бути стягнуті у розмірі 20% від суми щомісячного платежу за кожен день заборгованості відповідно до п.4 договору позики, тому як по своєї суті це є пенею (оскільки нараховується за кожен день прострочки платежу), про що і зазначено у первісному позові. При цьому, п. 7 договору позики встановлено, що у разі неповернення боргу в сумі і строки, передбачені даним договором, Позивальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 ЦК України. Враховуючи наведене, виходячи зі змісту заявлених вимог, суд вважає, що з відповідачки підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 1218 гривень, виходячи з розрахунку: 10320 х 0,03 : 365 х 1436 день (з 18 березня 2017 року до 21 лютого 2021 року); а також інфляційна складова від суми боргу в межах заявлених позовних вимог у розмірі 3308,59 гривень (з 01.04.2017 року по 01.03.2021 року з урахуванням встановленого індексу інфляції). На підставі викладеного, суд приходе до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] на його користь грошових коштів за договором позики від 16 листопада 2016 року у розмірі 14846 гривень 60 копійок, що складаються з суми боргу у розмірі 10320 гривень, 3% річних у розмірі 1218 гривень та інфляційної складової у розмірі 3308,60 гривень. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених [PERSON] за подачу позову складає 2700 гривень, а тому з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 154 гривни 20 копійок. Від стягнення з відповідачки витрат, понесених у зв`язку з наданням правової допомоги, на підтвердження чого 14.04.2021 року надані квитанція та акт виконаних робіт, позивач відмовився у судовому засіданні, у зв`язку з чим суд не вирішує вказані вимоги.

Outcome: partial