Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

04.03.2014 року до суду надійшов позов ТОВ «Вердикт Фінанс», в якому останній просить: стягнути з відповідача [PERSON] 2000 гривень заборгованості за кредитним зобов'язанням; в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11271011000 від 21.12.2007 року, яка станом на 25.02.2014р. становить 264282,47 гривень, звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Тип ТЗ: легковий універсал; Марка КІА; Модель: Саrens 5МТ2; Номер кузова: [NUMBER]; Держ.реєстр.номер: [NUMBER], вартість якого згідно договору застави складала 123700,00 гривень, що на праві власності належить відповідачеві [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобілю ТОВ «Вердикт Фінанс» з укладанням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України (на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а в разі його втрати - отримання дублікату), а також наданням позивачеві всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; зобов'язати відповідача [PERSON] передати позивачеві предмет застави - вищевказаний автомобіль, що належить йому на праві власності та знаходиться у нього або інших осіб, комплект ключів від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію автотранспортного засобу та технічний паспорт, а також судові витрати. Позов обґрунтований тим, що 21.12.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» (на той час АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11271011000, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 214000,00 доларів США, термін дії договору до 20.12.2014 року, в порядку та на умовах, встановлених договором, із встановлених ним же порядком та строками погашенням кредиту, процентами, неустойками. 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КредексФінанс» було укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «КредексФінанс» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором надання споживчого кредиту від 21.12.2007 року [PERSON] 20.04.2012 року між ТОВ «КредексФінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12-КВ, відповідно до умов якого ТОВ «КредексФінанс» відступив на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» право вимоги заборгованості за договорами кредиту. 05.09.2013 року позивач та відповідач [PERSON] уклали договір поруки № 11271011000-П, відповідно до умов якого [PERSON] поручився за виконання [PERSON] своїх зобов'язань; обсяг відповідальності відповідача [PERSON] складає 2000 гривень. В забезпечення зобов'язань позивач і відповідач [PERSON] 24.12.2007 року уклали договір застави транспортного засобу КІА-Саrens 5МТ2; Номер кузова: [NUMBER]; Держ.реєстр.номер: [NUMBER]; при укладанні договору сторонами визначена вартість предмета застави в розмірі 123700 гривень. Проте, відповідач [PERSON] порушив зобов'язання за договором кредиту, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 114, 133). Відповідачі про час і місце судового засідання декілька разів повідомлялись належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування). [PERSON] судову повістку отримав (а.с. 130). [PERSON] на пошту за отриманням судової повістки не з'явився, поштове відправлення з судовою повісткою повернуто до суду відміткою про відсутність відповідача (а.с. 80, 131-132). Обидва відповідачі в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, даними про поважність причин неявки суд не володіє, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Тому, зі згоди представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Обов'язком, які беруть участь у справі, є добросовісне здійснення своїх процесуальні прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків (ч. 3 ст. 27 ЦПК України). Урівноваженням прав відповідача є його право на перегляд заочного рішення, подачу всіх доказів, які він міг подати у судовому засіданні, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням його позиції. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 21.12.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» (на той час АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11271011000, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 214000,00 доларів США, термін дії договору до 20.12.2014 року, в порядку та на умовах, встановлених договором, із встановлених ним же порядком та строками погашенням кредиту, процентами, неустойками (а.с. 16-29). В забезпечення зобов'язань позивач і відповідач [PERSON] 24.12.2007 року уклали договір застави транспортного засобу КІА-Саrens 5МТ2; Номер кузова: [NUMBER]; Держ. реєстр. номер: [NUMBER]; при укладанні договору сторонами визначена вартість предмета застави в розмірі 123700 гривень (а.с. 30-33). 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КредексФінанс» було укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «КредексФінанс» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором надання споживчого кредиту від 21.12.2007 року [PERSON] (а.с. 54-57). 20.04.2012 року між ТОВ «КредексФінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12-КВ, відповідно до умов якого ТОВ «КредексФінанс» відступив на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» право вимоги заборгованості за договорами кредиту (а.с. 58-60). Внаслідок порушення договірних зобов'язань у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 25.02.2014 року становить 264282,47 гривень, що складається з: заборгованості по основній сумі - 144484,20 гривень, заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги - 58852,50 гривень, нарахованих відсотках - 25812,47 гривень, пені за несвоєчасно виконані зобов'язання - 30798,76 гривень, трьох процентів річних від простроченої суми - 4334,54 гривень. Викладене підтверджується розрахунком (а.с. 35-42). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В порушення приписів ст. 525 ЦК України відповідач як позичальник умови договору перед позивачем не виконав, суму кредитної заборгованості первісному кредитору не повернув, відсотки за користування кредитом та плату за надання та управління кредитної заборгованості не сплатив, а відтак прострочив виконання зобов'язання. Згідно умов Договору він є чинним з дня його підписання та до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором. Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зі ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Частинами 1 і 2 статті 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначений Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до статті 24 якого звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що у разі задоволення судом задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 26 вищевказаного Закону обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, одним з яких є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Пунктом 5.4.1 Договору застави реалізація предмету застави провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде встановлено договором. Згідно п. 1.1 Договору застави за домовленістю сторін вартість предмету застави становить 123700 гривень. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором споживчого кредиту 05.09.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 11271011000-П, відповідно до умов якого [PERSON] поручився за виконання [PERSON] своїх зобов'язань (а.с. 34). Відповідно до п.1.2 Договору обсяг відповідальності поручителя - відповідача [PERSON] перед кредитором - позивачем складає 2000 гривень, включаючи повернення основної суми боргу, сплату відсотків, комісій, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У разі невиконання [PERSON] якого-небудь з передбачених Договором зобов'язань, [PERSON] відповідає перед банком в межах обсягу своєї відповідальності (п. 2.2 Договору поруки). Згідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Зі змісту наведеної правової норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як правило, грошового). Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Виходячи з цього, розрахунку заборгованості за договором кредиту, відповідач [PERSON] дійсно порушив свої зобов'язання перед позивачем, і згідно договору поруки [PERSON] відповідає в межах обсягу свої відповідальності, тобто повинен сплатити 2000 гривень, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved