Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

03.10.2014 року позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача про встановлення порядку користування квартирою. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачі та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних долях на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 31.12.2003 року. Належна сторонам квартира складається з трьох ізольованих жилих кімнат площею 17,1 кв.м., 12,3 кв.м. та 7,8 кв.м., а також підсобних приміщень - кухні, ваної кімнати, вбиральні та коридору. Окрім співвласників квартири на даний час у ній також проживає, але не зареєстрована дружина позивача [PERSON], яка перебуває на 4-му місяці вагітності. Позивачі зазначають, що на даний час склався порядок користування квартирою за яким позивач [PERSON] зі своєю вагітною дружиною займає житлову кімнату площею 17, 1 кв.м., позивачка [PERSON] займає житлову кімнату площею 7,8 кв.м., а відповідач користується житловою кімнатою площею 12,3 кв.м. Позивачі вказують, що необхідність звернення до суду з відповідним позовом обумовлена тим, що сторони не можуть прийти до згоди стосовно поділу квартири шляхом викупу частки або її продажу з подальшим придбанням окремого житла для позивачів та відповідача. Посилаючись на положення ст.ст. 358, 364 ЦК України позивачі просять виділити в користування [PERSON] житлову кімнату площею 17, 1 кв.м., в користування [PERSON] житлову кімнату площею 7,8 кв.м., в користування [PERSON] житловою кімнатою площею 12,3 кв.м., а кухню, ванну кімнату, туалет та коридор залишити у спільному користуванні сторін. При цьому, позивачі стверджують, що запропонований ними порядок користування квартирою не призведе до порушення житлових прав відповідача враховуючи також те, що позивачка [PERSON] просить виділити у її користування найменшу кімнату. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що йому важко спілкуватись з відповідачем, оскільки він вживає спиртні напої, виникають конфліктні ситуації та скандали, а дружина позивача на даний час вагітна. Позивач запевняє, що не має наміру виселяти відповідача, оскільки він є таким же власником квартири, як і позивачі, однак у зв'язку з неможливістю дійти згоди про продаж квартири та враховуючи, що виділити в натурі частку позивача не можливо, позивач був змушений звернутись з відповідним позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що 37 роки перебуває у шлюбі з відповідачем, але проживати з ним разом важко, оскільки він вживає спиртні напої та ображає її, тож необхідність встановлення конкретного порядку користування квартирою пов'язана з бажаннями позивачки мати спокій та можливість відпочити у власній квартирі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову та пояснив суду, що спірна квартира була отримана у 1983 році на нього та його сім'ю з трьох осіб. Після смерті меншого сина вказана квартира була приватизована ним та позивачами в рівних долях. Відповідач зазначає, що в основному дружно живе зі своєю сім'єю і за час проживання з позивачкою протягом 37 років, вона лише раз зверталась до суду із позовом про розірвання шлюбу, однак це питання було вирішене мирно. Відповідач вказує, що на протязі всього свого життя в усьому допомагав своєму сину, багато всього доброго робив для нього, але останнім часом позивач з невідомих відповідачу причин став погано до нього відноситись, хоча відповідач добре ставиться до своєї невістки і радіє тому, що скоро стане дідусем. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивачів та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 31.12.2003 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності сторонам у справі в рівних долях (а.с. 8). За змістом довідки форми №3а від 22.09.2014 року, стороні у справі зареєстровані в [ADDRESS] з 1983 року. Інших осіб, зареєстрованих у даній квартирі не значиться (а.с. 10). Відповідно до даних технічного паспорту на квартиру, вона складається з трьох ізольованих кімнат площею 17,1; 7,8; 12,3 кв.м. (житлова площа 37,2 кв.м.) та кухні - 7,3 кв.м., ванної кімнати - 2,6 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., коридору - 11 кв.м., кладової - 1,1 кв.м., балкону - 3,5 кв.м. та лоджії - 3,7 кв.м. (а.с. 9). Згідно ст.ст. 355, 356, 357, 358 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи, що позивачам та відповідачу належить по 1/3 частині квартира [ADDRESS], житлова площа якої відповідно до технічної документації становить площу розміром 37,2 кв.м., тому кожному з них може бути виділено в користування житлову площу розміром 12,4 кв.м. Визначаючи порядок користування спірною квартирою, суд вважає можливим виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 17,1 м.кв., у користування [PERSON] житлову кімнату площею 7,8 м.кв. та у користування [PERSON] житлову кімнату площею 12,3 кв.м., а підсобні приміщення залишити в спільному користуванні співвласників, оскільки такий порядок користування квартирою не порушить житлових прав та прав спільної часткової власності позивачів і відповідача, враховуючи, що позивачка [PERSON] особисто просить виділити їй у користування меншу кімнату, а житлова кімната площею 12,3 кв.м., що може бути виділена в користування відповідачу має також лоджію площею 3,7 кв.м. На підставі викладеного,

Outcome: approved