Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

03.10.2018 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Позовні вимоги викладено наступним чином: 1. Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER]), інформацію, опубліковану [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER]), а саме: «…Не менее громкой была история с народным депутатом Украины [PERSON]. [PERSON] непосредственно содействовала появлению в Украине секты, называемой «черное братство» и была ее прихожанкой. Депутат являеться одним из основателей этой секты, носящей название «Украинская Правоверная Греко-Католическая церковь». Именно [PERSON] помогла лидеру секты [PERSON] получить гражданство Украины. Депутат также привозила к [PERSON] известных политиков и гражданских деятелей. Более того, [PERSON] была агрессивным адептом секты и вместе с экс-Генпрокурором [PERSON] содействовала освобождению догналовцев, задержанных милицией за попытку рейдерского захвата епархиального управления в г. Стрый…», у статті «Политики и церковь: стоит ли игра свеч?» у мережі Інтернет за посиланням http://volnorez.com.ua/?post_type=post&a?p;p=189742; 2. Зобовязати [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER]) спростувати та вибачитись за опубліковану ним недостовірну та таку, що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER]), інформацію у статті «Политики и церковь: стоит ли игра свеч?» у мережі Інтернет за посиланням http://volnorez.com.ua/?post_type=post&avo;p=189742, а саме: «…Не менее громкой была история с народным депутатом Украины [PERSON]. [PERSON] непосредственно содействовала появлению в Украине секты, называемой «черное братство» и была ее прихожанкой. Депутат являеться одним из основателей этой секты, носящей название «Украинская Правоверная Греко-Католическая церковь». Именно [PERSON] помогла лидеру секты [PERSON] получить гражданство Украины. Депутат также привозила к [PERSON] известных политиков и гражданских деятелей. Более того, [PERSON] была агрессивным адептом секты и вместе с экс-Генпрокурором [PERSON] содействовала освобождению догналовцев, задержанных милицией за попытку рейдерского захвата епархиального управления в г. Стрый…», шляхом опублікування спростування цієї інформації та вибачення за її принизливий зміст на сайті інформаційного ресурсу Волнорез у статті «Политики и церковь: стоит ли игра свеч?» за посиланням http://volnorez.com.ua/?post_type=post&a; ;p=189742. При спростуванні та вибаченні резолютивна частина тексту судового рішення повинна бути поширена [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER]) на тому ж самому сайті у статті «Политики и церковь: стоит ли игра свеч?» за посиланням http://volnorez.com.ua/?post_type=post&aсв;p=189742, не пізніше десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили; 3. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER]) судові витрати в користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER]). Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 28.09.2018 року на сайті інформаційного ресурсу Волнорез http://volnorez.com.ua Відповідачем було опубліковано статтю під назвою «Политики и церковь: стоит ли игра свеч?» за посиланням http://volnorez.com.ua/?post_type=post&aт ;p=189742. У наведеній статті зазначена наступна інформація: «… Не менее громкой была история с народным депутатом Украины [PERSON]. [PERSON] непосредственно содействовала появлению в Украине секты, называемой «черное братство» и была ее прихожанкой. Депутат являеться одним из основателей этой секты, носящей название «Украинская Правоверная Греко-Католическая церковь». Именно [PERSON] помогла лидеру секты [PERSON] получить гражданство Украины. Депутат также привозила к [PERSON] известных политиков и гражданских деятелей. Более того, [PERSON] была агрессивным адептом секты и вместе с экс-Генпрокурором [PERSON] содействовала освобождению догналовцев, задержанных милицией за попытку рейдерского захвата епархиального управления в г. Стрый…». Вказана інформація, на думку позивача, є недостовірною та принизливою, а отже такою, що порушує її особисті немайнові права, які охороняються цивільним законодавством, а саме: честь, гідність та ділова репутація. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2018 року відкрито провадження у справі. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував, однак доказів на підтвердження свого заперечення суду не надав. Правом на подання відзиву не скористався, інших клопотань та заяв до суду не подав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на власний розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що закріплено в ст. 43 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі ст. 10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Судом встановлено, що 28.09.2018 року на сайті інформаційного ресурсу Волнорез http://volnorez.com.ua було опубліковано статтю під назвою «Политики и церковь: стоит ли игра свеч?» за посиланням http://volnorez.com.ua/?post_type=post&ala;p=189742, інформацію у якій позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, що, крім іншого, підтверджується знімками екрану (скріншоту) сторінки сайту http://volnorez.com.ua/?post_type=post&aє ;p=189742. У статті зазначена наступна інформація: «…Не менее громкой была история с народным депутатом Украины [PERSON]. [PERSON] непосредственно содействовала появлению в Украине секты, называемой «черное братство» и была ее прихожанкой. Депутат являеться одним из основателей этой секты, носящей название «Украинская Правоверная Греко-Католическая церковь». Именно [PERSON] помогла лидеру секты [PERSON] получить гражданство Украины. Депутат также привозила к [PERSON] известных политиков и гражданских деятелей. Более того, [PERSON] была агрессивным адептом секты и вместе с экс-Генпрокурором [PERSON] содействовала освобождению догналовцев, задержанных милицией за попытку рейдерского захвата епархиального управления в г. Стрый…». Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення прозову про захист честі, гідності і ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Враховуючи, що відповідач поширив інформацію загальнодоступним способом, через мережу Інтернет, відтак довів її до відома невизначеному колу осіб. Окрім цього, судом встановлено, що опублікована інформація стосується саме народного депутата України [PERSON]. Проаналізувавши інформацію, наведену у статті, а також характер використаних при її викладенні мовностилістичних засобів, суд дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження. Суд вважає, що спірна інформація містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо. Крім того, аналіз вказаної інформації вказує на те, що у ній висловлено не оціночне суб'єктивне судження відносно позивача, не особисте відношення автора до неї, а стверджується щодо об'єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевірені. Про характер поширеної відносно позивача інформації як фактичних даних, а не оціночних суджень, свідчать стверджувальні вислови, застосовані відповідачем, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших дій, а саме: «…Билозир непосредственно содействовала появлению в Украине секты […] Депутат являеться одним из основателей этой секты […] Именно [PERSON] помогла лидеру секты [PERSON] получить гражданство Украины […] Депутат также привозила к [PERSON] известных политиков и гражданских деятелей […] [PERSON] была агрессивным адептом секты […] содействовала освобождению догналовцев, задержанных милицией за попытку рейдерского захвата епархиального управления в г. Стрый…». Оспорювана інформація не відповідає дійсності, не підтверджується жодними доказами, є негативною, створює негативне уявлення про [PERSON], та безпосередньо порушує її особисті немайнові права і завдає шкоди її честі, гідності та діловій репутації. Таким чином,\~судом встановлено безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між поширенням відповідачем недостовірної інформації та приниженням честі, гідності та ділової репутації позивача. Статтею 34\~Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивача було поширено недостовірну інформацію, тобто відомості, що не відповідають дійсності, які викладені неправдиво та мають яскраво виражений негативний характер, а також принижують честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], тобто порушують її немайнові права, а тому підлягають визнанню недостовірними. Встановивши те, що поширена відносно позивача інформація подана у формі фактичних тверджень, й відповідач не надав належних доказів правдивості такої інформації, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про визнання поширеної щодо нього інформації недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Главою 22\~Цивільного кодексу\~України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких: право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної або юридичної особи. Окрім цього, диспозиція ч. 3 ст. 23 ЦК України допускає відшкодування моральної шкоди не лише шляхом виплати грошей та передачі майна, а також у інший спосіб. Оскільки позивач у позовній заяві не просив відшкодувати моральну шкоду грошовими коштами або майном, не висунув таку вимогу до відповідача у судовому засіданні, суд вважає, що задля ефективного відновлення порушеного права позивача доцільно застосувати спосіб про який просить позивач, а саме: зобовязання Відповідача вибачитися. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, Європейського суду з прав людини , від 18 липня 2006 року). У відповідності до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «[PERSON] проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та [PERSON] (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у звязку з задоволенням позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved