Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

03 березня 2015 року позивач звернулася до суду та, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, просить суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS] у м. Світловодську Кіровоградської області, укладений 07 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Соломоненком В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 929; визнати житловий будинок [ADDRESS] у м. Світловодську Кіровоградської області об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON]; поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] у м. Світловодську Кіровоградської області. (а.с. 3-4, 65-67) В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що у 1989 році, будучи у зареєстрованому шлюбі , придбали з [PERSON] будинок [ADDRESS] у м. Світловодську Кіровоградської області. У 2007 році шлюбні відносини між ними припинились та відповідач [PERSON] змінив місце мешкання, а вона залишилась проживати за вказаною адресою дотепер. У січні 2014 року позивач дізналася про те, що за судовим рішення шлюб ще у 2005 році між нею та чоловіком був розірваний. Більше того, 07 серпня 2014 року [PERSON] вчинив дії щодо відчуження спільного сумісного майна без її згоди, в порушення вимог ст. 68 СК України, ст. 369 ЦК України подарувавши будинок їх сину [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON] до суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відтак суд, в силу ст.. 224 ЦПК України, розглянув справу у їх відсутність, на підставі наявних у ній матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 грудня 1988 року по 01 грудня 2005 року, що підтверджується копією рішення Світловодського міськрайонного суду від 01 грудня 2005 року. (а.с. 7) 25 листопада 1989 року , тобто в період перебування у шлюбі, [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] м. Світловодську Кіровоградської області .(а.с. 49, 90-91) Відповідно до правил ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Ч. 2 ст. 60 СК України встановлюється презумпція права спільної сумісної власності, оскільки вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що з підстав положень ч. 1 ст. 60 СК України будинок [ADDRESS] м. Світловодську Кіровоградської області є спільним сумісним майном подружжя [PERSON]. Ч. 1 ст. 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 3 вказаної статті, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Ст. 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Ч. 4 ст. 369 ЦК України передбачено, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. В судовому засіданні встановлено, що 07 серпня 2014 року [PERSON] подарував будинок, який є об'єктом права спільної сумісної власності його та позивачки , [PERSON], за відсутності при цьому згоди [PERSON] на таке відчуження. Напроти, як вбачається з копії договору дарування, зокрема з п. 1.6. Договору, дарувальник стверджував, що дане майно належить йому на праві особистої приватної власності і на момент його придбання він у шлюбі не перебував, що є неправдою. (а.с. 88-89) Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до правил ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відтак вимоги [PERSON] про визнання договору дарування нерухомого майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, підлягають задоволенню. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя закріплене у ч. 1 ст. 69 СК України. Вимога [PERSON] про визнання за нею в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на ? частину будинку, який є спільним сумісним майном подружжя відповідає положенням ч. 1 ст. 70 СК України та підлягає задоволенню. Судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду з позовом, відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача [PERSON]

Outcome: approved