Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

03.04.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Разом із нею в період його неповноліття був зареєстрований її син - [PERSON] , [INFO] . На даний час останній не проживає в спірній квартирі і взагалі на території України вже кілька років (більше трьох), так як він виїхав за межі України. Самостійно зняття з реєстрації свого місця проживання він не здійснив, хоча постійно проживає за межами України - в Канаді. Підстави для проживання відповідача у належній їй квартирі відсутні. Угоди про можливість безоплатного користування належним позивачу житловий приміщенням я з відповідачем не укладала, договору про оплатне користування теж. Наявність реєстрації відповідача у належному [PERSON] житлі порушує її права, як власника житла. Зокрема, при продажу належної їй квартири потенційні її покупці будуть потребувати зняття з реєстрації в ній всіх зареєстрованих осіб, тобто і відповідача, тому просила позов задовольнити. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.05.2019 по справі відкрито загальне позовне провадження. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У судове засідання представник позивача [PERSON] . не з`явився, направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та прохав суд задовольнити. Відповідач не з`явився, про день та місце слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав. Суд, вислухавши позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 03.08.2004 за номером в реєстрі 6884, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Базилевич В.А. / а.с. 4-7/ Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON] , [PERSON] /а.с. 16, 17/ Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, якщо особа не мешкає в спірному житловому приміщенні більше шести місяців, без поважних причин, її може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Враховуючи, що відповідач вибув зі спірної квартири, зв`язку з житлом не підтримує, відносини з приводу найму спірної квартири відсутні, що останнім не оспорювалось та спростовано не було, то відповідач є таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. - в цій частині вимоги відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 р. у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу в порушення вищевказаних норм стороною позивача належних та допустимих доказів надано не було. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved