Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

03.06.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 09.09.2006 року уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між подружжям припинені, подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, просить його розірвати. Оскільки діти проживають з позивачкою і перебувають на її утриманні, а відповідач, як батько, зобов`язаний надавати дітям матеріальну допомогу, просить стягнути з відповідача аліменти на дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку відповідача щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, визначити місце проживання дітей з з матір`ю за місцем її реєстрації. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів підтримує в повному обсязі . Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. Представник третьої особи Служби у справах дітей в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Ухвалою судді від 13 червня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 15 серпня 2018 року на 10 год. 20 хв. 15 серпня 2019 року розгляд справи відкладено на 17 вересня 2019 року на 14 год. 00 хв. в зв`язку з перебуванням головуючого на лікарняному. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.09.2006 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області , актовий запис № 1765, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.12). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Приймаючи до уваги, що подружні відносини між сторонами фактично припинені, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Сторони мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 13-14). З копії свідоцтв про народження вбачається, що батьком дітей є [PERSON] . Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком дітей , він за законом зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання, тому із відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач в письмовій заяві від 04.07.2019 року при прийнятті рішення просить врахувати, що на даний час він не працює, за станом здоров`я має 2 групу інвалідност , просить врахувати майновий стан(а.с.25-30). Суд виходить з того, що відповідач не має на утриманні інших осіб, як інвалід другої групи має право на отримання пенсії по інвалідності, отже, має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не порушує прав та інтересів сторін у справі та відповідає інтересам малолітніх дітей. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 від всіх видів заробітку відповідача щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 03.06.2019 року. Стаття 160 ч.1 СК України, передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно статті 161 ч.1 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору, щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан і здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В письмовій заяві відповідач [PERSON] не заперечував проти проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, та виходячи з інтересів малолітніх дітей, суд вважає позовні вимоги позивача про визначення місця мешкання дитини разом з матір`ю обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв`язку із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, а відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. віднести на рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved