Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

03.08.2016 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», в якій позивач просить стягнути на його користь з відповідача [PERSON] заборгованість по кредитному договору № 89860111 в загальній сумі 18 148 грн. 38 коп. Позов обґрунтований тим, що 13.06.2011 року між ПАТ «Банк Русский Стандарт» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 89860111 відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді грошових коштів в національній валюті України, а відповідач зобов'язався сплатити кредит та відсотки у строки та в порядку, встановленому кредитним договором (рівними платежами щомісячно). Проте, в порушення умов договору відповідач не виконав свої зобов'язання - припинив вносити щомісячні платежі, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість. 31.07.2014 року ПАТ «Банк Русский Стандарт» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» уклали договір відступлення права вимоги № 31/07/2014 від 31.07.2014 року, на підставі якого позивач набув статус нового кредитора та отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором. У зв'язку з цим, просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 18.07.2016 року в загальній сумі 18148 грн. 38 коп., яка складається з: 17521,47 грн. - основний борг; 626,91 грн. - відсотки. В судове засідання позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, уповноваженого представника не направив, надіслав заяву про розгляд справи без участі представника, на задоволенні позову наполягає. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, 02.09.2016 року надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі. В заяві зазначив, що позов не визнає, оскільки кредит був повністю ним погашений достроково, що підтверджується квитанціями. Будь-яких інших кредитів він не брав. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на наступних підставах. В розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення суду має бути справедливим. Згідно зі статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У позовній заяві позивач визначив підставою позову укладення між банком та відповідачем 13.06.2011 року кредитного договору № 89860111. Проте, на обґрунтування позовних вимог до позову надано копію заяви [PERSON] на отримання кредиту № 87950804 від 03.03.2011 року. Ухвалами суду від 11.08.2016 року, 22.08.2016 року, 07.09.2016 року, 14.09.2016 року та 04.10.2016 року суд звертав увагу позивача на розбіжності між номером і датою кредитного договору, стосовно якого заявлено позов, та номером і датою кредитного договору (заяви), долученого до позовної заяви і пропонував позивачу надати докази укладення кредитного договору № 89860111 від 13.06.2011 року або уточнити підстави позову. Зазначені ухвали суду позивачем виконані не були, копія кредитного договору № 89860111 від 13.06.2011 року, з якого виникла підстава позову, позивачем суду не надана. Своїм правом на зміну підстави позову позивач також не скористався. 04.10.2016 року до суду від позивача н адійшов Витяг з Договору відступлення прав вимоги, у якому зазначено лише загальні відомості про зобов'язання, а саме: номер договору - 89860111, дата - 13.06.2011 року, сума кредиту - 14 000 грн., і вказано, що кредитний продукт є картковим рахунком. У зв'язку з цим, ухвалою від 04.10.2016 року суд окремо пропонував позивачу надати докази отримання відповідачем кредитної картки, її номера, строку дії, суми кредитного ліміту, виписку по картковому рахунку. Проте, ухвала суду позивачем не виконана, жодні із запропонованих доказів, або пояснення з цього приводу суду не надані. Статтею 11 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, враховуючи відсутність доказів на підтвердження існування між позивачем та відповідачем зобов'язання за кредитним договором № 89860111 від 13.06.2011 року, умов такого договору і порядку їх виконання, строку його укладення, розміру кредиту, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Крім того, до позову позивачем додано копію заяви [PERSON] на отримання кредиту № 87950804 від 03.03.2011 року, відповідно до умов якої відповідач отримав від ПАТ «Банк Русский Стандарт» побутовий кредит в сумі 5929,64 грн. строком на 366 днів, зі сплатою 0,01 % за користування кредитом та щомісячною комісією 163,07 грн. Щомісячний платіж становив 658,0 грн. Крім цього, у вказаній заяві № 87950804 від 03.03.2011 року міститься згода [PERSON] («оферта 3») на укладення з банком договору про надання та використання платіжної картки, відповідно до якої він погодився на випуск на його ім'я платіжної картки. Проте, суд враховує, що позовні вимоги заявлені стосовно іншого кредитного договору № 89860111 від 13.06.2011 року, і крім цього, будь-яких доказів на підтвердження випуску, отримання і використання відповідачем платіжної картки, її номера рахунку, строку дії, суми кредитного ліміту, суду не надано. Відповідач [PERSON] у своїй заяві до суду від 02.09.2016 року підтвердив отримання ним кредиту на підставі заяви № 87950804 від 03.03.2011 року в сумі 5929,64 грн., надав суду узгоджений з банком графік платежів за зазначеним кредитом, а також квитанції від 25.03.2011 року на суму 658 грн., 22.04.2011 року на суму 658 грн., 20.05.2011 року на суму 658 грн., 23.06.2011 року на суму 658 грн., 22.07.2011 року на суму 658 грн., 23.08.2011 року на суму 658 грн., 21.09.2011 року на суму 3123,45 грн. В ідповідно до вказаних квитанцій відповідач повністю та достроково розрахувався з банком за отриманим кредитом по договору № 87950804 від 03.03.2011 року. Таким чином, оскільки позивачем не були доведені заявлені позовні вимоги, з огляду на принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, в позові слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed