Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

03 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними укладених сторонами Кредитного договору від 05 жовтня 2005 року № 02/11/304/2005/240 та Додаткової угоди №3 від 29 грудня 2010 року до Кредитного договору від 05 жовтня 2005 року № 02/11/304/2005/240. В обґрунтування позову [PERSON] зазначав, що вказані договори суперечать вимогам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки не містять сукупної вартості кредиту та вартості супутніх послуг. Крім того, розділ 4 договору містять несправедливі умови, а саме п.4.2 передбачає штраф у розмірі 5% від суми залишку по кредиту, а п.4.3 передбачає штраф у розмірі 10% від суми несплаченого платежу, тоді як відповідальність банку відсутня. Також положення п.2.11, п.3.4.1 Додаткової угоди №3, є несправедливими, оскільки містять умови про зміни у витратах; враховуючи додаткові нарахування (сплата 2% за дострокове погашення кредиту). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсними пункт 5.3 Кредитного договору від 05.10.2005 року № 02/11/304/2005/240 та пункти 2.11, 3.4.1 (в частині сплати комісії), 4.2, 4.3 Додаткової угоди № 3 від 29.12.2010 року до Кредитного договору від 05.10.2005 року № 02/11/304/2005/240, що укладені між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра». Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ «КБ «Надра» звернулося до апеляційного суду Чернігівської області з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «КБ «Надра» про визнання договорів недійсними. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, тому суд дійшов до невірного висновку щодо визнання недійсним окремих положень кредитного договору від 05.10.2005 року та додаткової угоди №3 від 29.12.2010 року. На думку ПАТ «КБ «Надра» погоджені сторонами в кредитному договорі випадки стягнення пені та штрафу передбачають відповідальність за різні порушення його умов, що не є подвійним стягненням та не суперечить законодавству України. Так згідно із ст.549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а тому у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Тобто штраф та пеню можливо стягувати разом лише за різні порушення умов договору, що і передбачено укладеним з [PERSON] кредитним договором Також ПАТ «КБ «Надра» вважає необгрунтованим висновок суду про те, що банк використовує нечесну підприємницьку практику, що стало основою у визнанні недійсним положень додаткової угоди №3, якими передбачено обовязок позивача сплатити відповідачу 2% від суми залишку в разі дострокового погашення суми кредиту (пункти 2.11, 3.4.1 додаткової угоди). Вислухавши суддю-доповідача, доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції повністю не відповідає. З матеріалів справи вбачається, що 05.10.2005 року між сторонами укладено кредитний договір № 02/11/304/2005/240, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит на інвестування в будівництво в сумі 34406 дол. США, строком до 03.10.2025 року, зі сплатою за користування кредитними коштами 12% річних (а.с. 5, 6). Пунктом 3.3.2 Договору встановлено, що мінімальна сума місячного платежу повинна складати 379 доларів США. Пунктом 5.3 передбачено нарахування відповідачем штрафу за порушення позивачем вимог пунктів 4.3.2, 4.3.4, 4.3.10, 4.3.12, 4.3.13 Договору в розмірі 10% від суми кредиту за кожний випадок. 29.12.2010 року сторони уклали Додаткову угоду № 3 до Кредитного Договору № 02/11/304/2005/240, якою виклали зміст договору в іншій редакції. Зокрема, пунктами 2.11, 3.4.1 Додаткової угоди передбачено можливість дострокового погашення позивачем суми кредиту лише за умови сплати ним комісії в розмірі 2% від суми загальної заборгованост за договором, розрахованої на дату дострокового погашення. Пунктом 4.2 Додаткової угоди передбачено нарахування відповідачем штрафу в розмірі 5% від суми залишку по кредиту за порушення позичальником п.п.3.3.2.-3.3.13, 3.3.15-3.3.22 цього договору за кожен випадок. Пунктом 4.3. цієї угоди передбачено нарахування штрафу в розмірі 10% від суми несплаченого до 20 числа поточного місяця щомісячного платежу в разі його прострочення на строк більше 30 календарних днів. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що пункти договорів суперечать закону, та визнав недійсними пункт 5.3 Кредитного договору від 05.10.2005 року 02/11/304/2005/240 та пункти 2.11, 3.4.1 (в частині сплати комісії), 4.2, 4.3 Додаткової угоди №3 від 29.12.2010 року. Проте, з даним висновком суду першої інстанції не може повністю погодитися колегія суддів, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам законодавства. За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.2,3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 05.10.2005 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальникові кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договору із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення згідно якими передбачаються зміни; в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови. які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-80 цс13 від 25 вересня 2013 року, положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними. Відповідно до п.4.4.1 Кредитного договору №02/11/304/2005/240 від 05.10 2005 року Позичальник має право: достроково повністю або частково погасити кредит та нараховані проценти,попередивши письмово банк про свої наміри не пізніше як за п»ять робочих днів до дати погашення. Згідно з п.2.11 Додаткової угоди №3 від 29.12.2010 року до Кредитного договору від 05.10.2005 року №02/11/304/2005/240, що укладені між [PERSON] та ВАТ банк »Надра», у випадку повного дострокового погашення кредиту, позичальник зобов»язаний сплатити комісію в розмірі 2% від суми загальної заборгованості за договором страхування. Відповідно до п.3.4.1 зазначеної Додаткової угоди,позичальник має право достроково повністю або частково погасити кредит та нараховані проценти,попередивши письмово кредитора про свої наміри не пізніше як за п»ять робочих днів до дати погашення, за умови сплати комісії відповідно до п.2.11 цього договору. Отже, аналізуючи умови спірного кредитного договору сторін та додаткової угоди до нього, слід дійти висновку, що в додатковій угоді №3 від 29.12.2010 року містяться умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати(комісії) за дострокове його погашення, така умова суперечить положенням частини п»ятої статті 11 Закону України »Про захист прав споживачів». Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджуюється з висновком суду першої інстанції про визнання недійсним пунктів 2.11, та 3.4.1 (в частині сплати комісії), Додаткової угоди №3 від 29.12.2010 року до Кредитного договору від 0.5.10.2005 року №02/11/304/2005/240, що укладений між сторонами, оскільки його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду позивача (споживача). Враховуючи вищезазначене, що постановлене рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, його необхідно залишити без змін. Водночас колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції в частині визнання недійсним п.5.3 Кредитного договору від 05.10.2005 року № 02/11/304/2005/240 від 05.10 2005 року та пунктів 4.2,4.3 Додаткової угоди №3 від 29.12.2010 року до нього з таких підстав. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями статей 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункту), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Про правові наслідки порушення зобов»язання боржником йдеться в ст. 1050 ЦК України. Покладення на боржника нових додаткових обов»язків як заходу цивільно - правової відповідальності має місце, зокрема у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня її прострочення й до тих пір поки зобов»язання не буде виконано. ЇЇ розмір збільшується залежно від продовження правопорушення, і вона покликана забезпечити лише своєчасне виконання зобов»язання боржника. Пеня та штраф є видами відповідальності за різні порушення зобов»язань боржника, обчислюються лише у відсотках. Штраф має разовий характер може встановлюватися за будь-яке порушення зобов»язання, і вичерпується з настанням самого факту порушення зобов»язання. Встановлений в кредитному договорі та додатковій угоді №3 до кредитного договору штраф за порушення зобов»язання обчислюється у відсотках. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору від 05.10 2005 року №02/11/304/2005/240 п.5.2 передбачено застосування пені як виду цивільно - правової відповідальності за порушення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку дострокового виконання зобов»язання позичальника щодо повернення кредиту. У той самий час, згідно з п. 5.3.зазначеного кредитного договору, п.п.4.2,4.3 додаткової угоди №3 від 29 грудня 2010 року до кредитного договору від 05.10.2005 року, сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно правової відповідальності за інші правовопорушення: за порушення позичальником обов»язку укласти з банком договір іпотеки квартири, не здійснювати дій щодо зниження вартості засобів забезпечення виконання зобов»язань, з»являтися до банку для підписання додаткових угод, застрахувати нерухоме майно, повідомляти протягом п»яти робочих днів кредитора про зміну місця проживання, місця роботи, номера телефонів тощо, за прострочення виконання зобов»язань по погашенню суми основної заборгованості на строк більше 30 календарних днів. Таким чином, погоджені сторонами в кредитному договорі (додатковій угоді), випадки стягнення пені та штрафу передбачають відповідальність за різні порушення його умов, а відтак є різними видами відповідальності за порушення зобов»язань боржником, що не є подвійним стягненням та не суперечить законодавству, і зокрема ст.61 Конституції України. За таких обставин, ураховуючи, що не знайшла свого підтвердження обставина щодо покладення на [PERSON] подвійної цивільно - правової відповідальності одного і того виду ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов»язання, рішення суду першої інстанції в цій частині є незаконним, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню. Враховуючи вищенаведене, встановлені обставини, правову суть спору, колегія суддів вважає, що одночасне застосування в кредитному договорі, додатковій угоді до нього пені і штрафу за різні порушення їх умов не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, і тому в задоволенні [PERSON] вказаних позовних вимог, щодо визнання недійсним встановлених в кредитному договорі, додатковій угоді штрафів необхідно відмовити.

Outcome: partial