Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

03 квітня 1998 року померла свекруха позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 квітня 1998 року, виданого Гаврилівською сільською радою Барвінківського району Харківської області, актовий запис № 18 від 03 квітня 1998 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді жилого будинку, розташованого в с. Ковалівка Барвінківського району Харківської області, і права власності на земельну частку (пай) площею 7,37 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в колективній власності КСП імені Котовського, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0189629 на імя [PERSON]. Сертифікат зареєстровано 20.05.1998 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП імені Котовського за № 754. [PERSON], чоловік позивача, фактично прийняв спадщину за законом після смерті [PERSON], що підтверджується довідкою Гаврилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області від 13.10.2017 року 3\~696/02-21, з якої вбачається, що на момент смерті [PERSON] разом з нею у будинку був зареєстрований і проживав син [PERSON]. Чоловік спадкодавця [PERSON], від своєї частки у спадщині після померлої дружини відмовився на користь сина [PERSON], що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 25.11.1998 року. За життя [PERSON] не отримав правовстановлюючий документ на вказану спадкову земельну частку (пай). Позивач звернулася до Барвінківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй в видачі свідоцтва на право на спадщину на зазначену земельну частку (пай) постановою від 18.04.2014 року № 494/01-16 було відмовлено, так як вона не надала правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на земельну частку (пай) сертифікат на право на земельну частку (пай). У звязку в викладеним вище у позивача виникли перепони для оформлення спадщини на земельну частку (пай), тому вона звернувся до суду з позовом про визнання за нею як єдиним спадкоємцем за законом права власності на зазначену земельну частку (пай). Позивач подала до суду заяву, в якій підтримує свої вимоги і прохає розглядати справу без її участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач подав до суду заяву, в якій прохає розглядати справу без участі свого представника, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов такого.\~ З повідомлення відділу у Барвінківському районі головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 20.09.2017 року № 359/102-17 вбачається, що [PERSON] являлася власником сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0189629, виданого на підставі розпорядження голови Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області від 11.12.1996 року № 754, їй належало право на земельну частку (пай) площею 7,37 умовних кадастрових гектарів в колективній власності КСП імені Котовського. Сертифікат зареєстровано 20.05.1998 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП імені Котовського за № 754. Вказаний сертифікат на право на земельну частку було загублено, що підтверджується обявою в газеті «Вісті Барвінківщини» від 07.09.2012 року №№ 71-72. Позивач звернулася до Барвінківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй в видачі свідоцтва на право на спадщину на зазначену земельну частку (пай) постановою від 18.04.2014 року № 494/01-16 було відмовлено, так як вона не надала правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на земельну частку (пай) сертифікат на право на земельну частку (пай). З повідомлення приватного нотаріуса Барвінківського районного нотаріального округу [PERSON] від 26.09.2017 року № 358/01-16 та Барвінківської державної нотаріальної контори від 11.10.2017 року № 1353/01-16 вбачається, що інформація про спадкову справу [PERSON], яка померла 03 квітня 1998 року, відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 26.09.2017 року № 49240649, відсутня, що свідчить про те, що з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто зі спадкоємців не звертався. [PERSON] 12 грудня 2003 року Барвінківською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво на право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер 08 жовтня 2002 року, на жилий будинок, розташований в с. Ковалівка Барвінківського району Харківської області, вулиця Сонячна, 12, що свідчить про прийняття позивачем спадщини після смерті чоловіка [PERSON], в тому числі і належного йому права на земельну частку (пай). Позивач як дружина відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом після померлого [PERSON], що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Стаття 1268 ч. 5 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Частиною 1 статті 3607 ЦПК України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Тому, виходячи з наведених вище обставин, на підставі ст. 392 ЦК України та з огляду на приведені вище правовий висновок Верховного Суду України і розяснення постанови пленуму суду касаційної інстанції, у разі неможливості подання спадкоємцем нотаріусу оригіналу правовстановлюючого документа, ця обставина спричиняє неможливість видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, а тому в такого спадкоємця виникає потреба на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України захистити своє субєктивне документально не підтверджене право власності на успадковане нерухоме майно, яке за законом спадкоємцю вже належить із часу відкриття спадщини, але документального підтвердження набутого права власності на яке немає і одержати його в позасудовий спосіб неможливо. Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності і взаємозвязку, суд доходить висновку, що позов підлягає повному задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved