Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

04 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.06.2006 та договору купівлі-продажу 2/3 часток квартири від 07.03.2019. У зазначеній квартирі зареєстровані за місцем проживання дочка та онук позивача - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які з 2000 року у вищезазначеній квартирі не проживають, комунальні послуги не сплачують, їх особистих речей у квартирі немає і взагалі квартирою вони не цікавляться. Добровільно з реєстрації за місцем проживання відповідачі не знімаються. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] (а.с. 3-5). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 05.04.2019 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням було залишено без руху та надано позивачу семиденний строк для виправлення вказаних в ухвалі недоліків (а.с. 16). 18 квітня 2019 року до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшла від [PERSON] заява про усунення недоліків заяви з оригіналом квитанції про сплату судового збору (а.с. 19-20, 21). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.05.2019 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 26). В судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 33). Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзиву на позов не надали. Відповідачам були надіслані виклики в судове засідання за адресою, відповідно відомостей загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області, які були отримані матір`ю та бабою відповідачів, що підтверджується наявними у справі рекомендованими повідомленнями № № 9301000246827, 9301000246924 (а.с. 31, 32, 38, 39). Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомлених відповідачів, відсутність заяви відповідачів про розгляд справи без їх участі, неповідомлення відповідачів про причини неявки до суду, відсутність відзиву відповідачів на позов та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.06.2006 - а.с. 9, копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно - а.с. 10, копія договору купівлі-продажу 2/3 часток квартири - а.с. 11-12, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - а.с. 13). Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області № 30982 від 25.03.2019 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - як співвласник, [PERSON] - як донька власника, [PERSON] - як онук власника (а.с. 14). З копії акту про встановлення фактичного місця проживання від 25.03.2019 вбачається, що у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але фактично не проживають з 2000 року по теперішній час (а.с. 15). Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі зареєстровані в спірній квартирі як члени сім`ї власника - позивача, відсутні у спірній квартирі без поважної причини з 2000 року, тобто більше року, а тому є всі підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved