Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

04 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 10.07.2001 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] Даний правочин був посвідчений Слов'янською філією Донецької товарної біржі за № 1074 Н, однак позивач не зареєструвала своє право власності на вказаний будинок в БТІ. На теперішній час у позивача виникла необхідність провести відчуження належного їй будинку. Для проведення державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок позивач звернулась до державного реєстратора, який своїм рішенням від 18.10.2016 року відмовив їй в державній реєстрації права власності на вищевказаний будинок в зв'язку з невідповідністю наданих документів вимогам чинного законодавства. За договором купівлі-продажу сторони повністю виконали всі умови, але у зв'язку з тим, що цей договір не був зареєстрований в КП БТІ, то на теперішній час позивач не має можливості розпорядитися належним їй житловим будинком. Тому просить суд визнати договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS], зареєстрований Слов'янською філією Донецької товарної біржі за № 1074Н від 10.07.2001 року, дійсним, та визнати за собою право власності на вказаний житловий будинок. Позивач, [PERSON], та її представник, [PERSON], у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач, [PERSON], у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнала у повному обсязі. Зазначила, що її син, [PERSON], за життя продав [PERSON] будинок [ADDRESS] та повністю отримав від неї гроші за вказаний будинок в сумі 3200 грн. З дня продажу будинку і до дня смерті жодних претензій до [PERSON] не пред'являв. Після смерті сина вона не зверталась до нотаріальної контори, оскільки спадщини після нього не залишилось. Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10.07.2001 року між [PERSON] та [PERSON] в особі [PERSON] у Слов'янській філії Донецької товарної біржі був укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким відповідач [PERSON] продав, а позивач [PERSON] купила житловий будинок з надвірними та побутовими спорудами [ADDRESS] Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 18.10.2016 року [PERSON] було відмовлено у реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок в зв'язку невідповідністю поданих документів вимогам чинного законодавства. Відповідно до довідки КП БТІ м. Слов'янська від 21.04.2017 року, власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.09.2012 року. Згідно з записом акту про народження №132 від 26.11.1966 року відповідач по справі - [PERSON], є матір'ю [PERSON] Згідно з пунктом 4 статті 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини 1 статті 45, ст. 47 ЦК Української РСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, чинного на час укладення між сторонами договору купівлі-продажу, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З біржового договору вбачається, що [PERSON] продав, тобто передав у власність, а [PERSON] купила, тобто заплатила грошові кошти та прийняла у власність житловий будинок з надвірними та побутовими спорудами [ADDRESS] Судом встановлено, що біржовий договір в БТІ не зареєстровано та нотаріально не оформлено. Відповідно до ст.128 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст.153 ЦК України (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. З огляду на викладене, суд вважає за можливе визнати біржову угоду дійсною, оскільки вимоги ч.2 ст. 47 ЦК УРСР були виконані, тобто сторонами було досягнуто всіх умов щодо купівлі - продажу спірного домоволодіння. Щодо вимог позивача в частині визнання за нею права власності на житловий будинок суд виходить з наступного. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. п. 5, 6 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно з якими вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності підлягають задоволенню.

Outcome: approved