Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

03.11.2020 р. представник позивача [PERSON] - адвокат Чижик К.М. звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить зобов`язати [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] - встановити [PERSON] , [INFO] , графік для участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визначивши наступний час: щосуботи з 10:00 до 20:00 за зареєстрованим місцем проживання в Україні батька з дітьми; щопонеділка, щосереди та щоп`ятниці спілкування з дітьми телефоном чи за допомогою «скайп»; 30 днів влітку щорічно. На обґрунтування позовних вимог, зазначала, що 23.12.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У подальшому шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем не склались та фактично припинились на початку 2017 року. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі № 645/1670/17 від 06 листопада 2017 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано. Зазначеним рішенням суду було визначено постійне місце проживання та виховання неповнолітніх дітей разом з батьком (відповідачем), та призначено аліменти на користь [PERSON] на утримання синів по 500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю повністю відмовлено. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі № 641/8677/17 було надано дозвіл на тимчасові неодноразові виїзди за межі України неповнолітнім дітям разом з відповідачем та на отримання проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон до досягнення дітьми повноліття без дозволу матері [PERSON] . Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.11.2018 у справі № 641/8677/17 заочне рішення від 06 лютого 2018 року по цивільній справі № 641/8677/17 було скасоване, а справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.01.2019 р. у справі№ 641/8677/17 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітніх дітей без згоди матері залишено без розгляду, ухвала набрала законної сили 01.02.2019. Разом з тим, 11.08.2018 року відповідач до моменту винесення рішення суду про скасування заочного рішення, вивіз малолітніх дітей до Королівства Саудівської Аравії, не отримавши згоди на те від позивача, і досі не повернувся з ними до України, чим заперечує позивачу можливість спілкуватися із синами, обмежує рамки їхнього спілкування, став погрожувати можливістю позбавлення її батьківських прав. Вирішити це питання мирним шляхом позивачеві та відповідачеві не вдалося. Отже, діти після розірвання шлюбу проживають з відповідачем у Королівстві Саудівська Аравія . Крім того, зазначила, що відповідач має у приватній власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , і в якій вони мають проживати разом з батьком за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова, а не за кордоном. На момент звернення із цією позовною заявою представник позивача вказала, що позивач є психічно та фізично здоровою, працевлаштованою та отримує грошовий дохід працюючи в на посаді адміністратора, а тому має право на участь у вихованні дітей і повернення їх в Україну, та має всі можливості забезпечувати належні умови життя її малолітнім дітям, які фактично були позбавлені відповідачем материнського піклування. Представник позивача - адвокат Чижик К.М. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.11.2020 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Кучінської І.С. надійшов відзив на позов, з якого вбачається, що відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказує на те, що відповідач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом надати йому дозвіл на оформлення та видачу паспортів громадянина України для виїзду за кордон для малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] без згоди (нотаріально посвідченої заяви) матері. Крім того, зазначає, що відповідач зараз знаходиться у Королівстві Саудівської Аравії, де працює лікарем офтальмологом за контрактом, діти навчаються там в учбовому закладі, а позивач, в свою чергу, не надає дозвіл на оформлення та видачу паспортів малолітнім дітям чим перешкоджає їм повернутись до України. Також вказує на те, що позивач не сплачує аліменти на утримання малолітніх дітей та не забезпечена належними умовами для організації зустрічей і виховання дітей, оскільки має зареєстровану адресу на тимчасово окупованій території України в Донецькій області. Тому вважає позов безпідставним та необґрунтованим. Представником позивача - адвокатом Чижик К.М. надано відповідь на відзив, у якій зазначалось, що відповідач знав про те, що строк дії паспортів малолітніх дітей закінчився, і навмисно залишив проживати дітей у іншій країні чим заперечив можливість матері на побачення із дітьми, а тому чинить перешкоди у спілкуванні з синами. Крім того, зазначає, що у позивача відсутня заборгованість зі сплати аліментів, навпаки наявна переплата у розмірі 85575,82 грн., і на підтвердження надала розрахунок про сплату аліментів Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова. Крім того зазначила, що позивач у зв`язку з проведенням АТО у Донецькій та Луганській області отримала статус тимчасово переміщеної особи і забезпечена належними житлово-побутовими умовами на проживання на підставі договору оренди за адресою: [ADDRESS] . Представник третьої особи, Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи без їх участі, при винесенні рішення просять врахувати інтереси малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім того, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , визначивши час: щоп`ятниці та щосуботи спілкування матері з дітьми телефоном чи за допомогою інших технічних аудіо або відеозасобів; щороку з 1 січня по 14 січня та 30 днів влітку для особистих зустрічей матері з дітьми. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.06.2021 року закрито підготовче засідання по справі, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Суд, дослідивши доводи сторін, надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23.12.2005 р. перебували у зареєстрованому шлюбі. 05.08.2012 року від шлюбу в них народилося два сина - [PERSON] та [PERSON] , а.с.21,22. На початку 2017р. шлюбно-сімейні відносини між подружжям припинені. На підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.11.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Крім того, на підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06.11.2017 року було визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а.с.28-34. Тим же судовим рішенням, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500 грн. на кожну дитину від усіх доходів щомісяця, починаючи з 13.04.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказане рішення набрало законної сили. Судовим розглядом встановлено, що на час визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , який є громадянином Сирії, на території України був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 17.08.2016 року на підставі безстрокової посвідки на постійне проживання , серія [NUMBER] від 2007 року, а.с.20. Встановлено, що 11.08.2018 року відповідач повідомив позивачку про те, що вивіз дітей до Саудовської Аравії . За місцем проживання дітей позивачкою дітей не виявлено, що підтверджується висновком ДОП сектору превенції патрульної поліції Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області О.Г.Коншина від 25.08.2018 року, а.с.26-27. Крім того, даний факт доводиться відповіддю адміністрації Державної прикордонної служби України від 03.09.2018 року, згідно якої у пункті пропуску Борписпіль [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 10.08.2018 року перетнули державний кордон України в напрямку виїзду до Шарджа (ОАЕ). Підставою для виїзду неповнолітніх стало рішення суду про надання дозволу на виїзд з України без згоди та супроводу другого з батьків (без згоди матері), а.с.58-59. Судом встановлено, що на підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та надано [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дозвіл на тимчасові неодноразові виїзди за межі України та на отримання проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон до досягнення дітьми повноліття без дозволу матері [PERSON] , а.с. 35-38. За заявою [PERSON] заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 рокускасовано, що підтверджується ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.11.2018 року, а.с.42-43. На підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від16.01.2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасові неодноразові виїзди за межі України та на отримання проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон до досягнення дітьми повноліття без дозволу матері було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, а.с.43-46. В процесі звернення позивачки до відділу з питань надання безоплатної правової допомоги Харківської міської ради 08.04.2019 року було встановлено, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вивезені на кордон на підставі заочного рішення суду, яке в подальшому було скасовано, інформації про час повернення дітей не надає, а.с.68-69. Фахівцями Служби у справах дітей по Немишлянському району Депртаменту служб у справах дітей 22.04.2019 року був здійснений вихід за місцем реєстрації відповідача, проте вдома нікого не виявлено, його мобільний телефон не відповідає, а.с. 79. На підставі рішення Харківської міської ради №893 від 12.12.2018 року встановлено порядок участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , визначивши час: щосуботи з 10.00 до 20.00 за місцем проживання батька з дітьми; щопонеділка, щосереди та щоп`ятниці спілкування з дітьми телефоном чи за допомогою «скайп»; 30 днів влітку. Попереджено батька дітей, [PERSON] , що перешкоджаючи зустрічам [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , він порушує права дітей та матері, а.с.60. З відповіді Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 03.07.2020 року позивачку повідомлено про не можливість здійснення контроль щодо виконання батьком [PERSON] зазначеного вище рішення в зв`язку із виїздом разом з дітьми та проживанням за межами України. Спеціалістами Служби у справах дітей по Немишлянському району Депртаменту служб у справах дітей 10.04.2017 було здійснено обстеження умов проживання малолітніх за адресою: [ADDRESS] , де батько мешкав з дітьми під час перебування в Україні. Вдруге, 22.04.2019 року спеціалістами Департаменту служб було здійснено вихід за цією адресою з метою проведення бесіди з батьком дітей, [PERSON] щодо виконання ним рішення. Однак під час відвідування родини потрапити до помешкання не виявилося можливим оскільки двері квартири ніхто не відчинив. Батькові залишено запрошення з`явитися до служби, проте він так і не з`явився, а.с.77-78. За інформацією Посольства України, Королівство Саудівська Аравія не є стороною Конвенції про визнання і виконання рішень стосовно зобов`язань про утримання від 02.10.1973 року (набула чинності для України 01.08.2008) та Конвенції про цивільно-правові аспекти викрадення дітей від 25.10.1980 року (набула чинності для України 01.09.2006). Наразі відсутня українсько- саудівська домовленість про правову допомогу у цивільних справах. Позивачці роз`яснено можливість особисто, або через адвоката вирішити питання повернення своїх малолітніх дітей через суд в Королівстві Саудівська Аравія, однак, якщо Саудівськими компетентними органами не буде встановлено факт належних умов проживання , виховання та доступу до освіти малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , то рішення буде прийнято скоріше за все не на користь позивачки, а.с.71-72. З відзиву на позов представника відповідача - адвоката Кучінської І.С. встановлено, що [PERSON] на теперяшній час тимчасово знаходиться у Саудівській Аравії, де працює лікарем офтальмологом за контрактом, діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , навчаються там у учбовому закладі, на підтвердження чого суду надані довідка Міністерства здоров`я Королівства Саудівської Аравії та довідка початкової школи Міністерства освіти Королівства Саудівської Аравії , а.с.116, 118. Ст.157 Сімейного кодексу України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Отже, у процесі вирішення справи встановлено невиконання відповідачем порядку участі у вихованні дітей та відсутність разом із дітьми за зареєстрованим місцем проживання. Під час дослідження доказів судом встановлено, що позивач [PERSON] має постійне місце проживання у м. Харкові, працює на посаді адміністратора, позитивно характеризується, як привітний та сумлінний працівник, завдання керівництва виконує якісно, старанно та вчасно, може самостійно приймати правильні рішення, є пунктуальною, справляється з великою кількістю завдань і справ, з колективом підтримує дружні відносини, ознак наркологічного захворювання у позивача не виявлено, також вона приймає матеріальну участь в утриманні дітей. Вказані обставини підтверджуються довідкою № 1 від 06.07.2020р., характеристикою з місця роботи на [PERSON] від 06.07.2020 року, розрахунком про сплату аліментів виданого Міжрайонним відділом ДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова від 29.01.2021 № 7531, висновком ЛКК виданого КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» зазначені докази містяться в матеріалах справи. В той же час, у процесі судового розгляду встановлено, що Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне встановити порядок участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , визначивши час: щоп`ятниці та щосуботи спілкування матері з дітьми телефоном чи за допомогою інших технічних аудіо або відеозасобів; щороку з 1 січня по 14 січня та 30 днів влітку для особистих зустрічей матері з дітьми, а.с. 161-162. На погляд суду, вказані доводи позивача у позовній заяві у сукупності із дослідженими доказами, зокрема, висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, заслуговують на увагу з урахуванням порядку, запропонованому у висновку органу опіки та піклування. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини має право на спілкування з дитиною, а батько з яким проживає дитина не має права перешкоджати такому спілкуванню. Відповідно до положень принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли маються виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Щодо доводів позивача про те, що відповідач вивіз малолітніх дітей без відома та згоди на те матері, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Відповідно до пункту 3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010р. № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Відповідно до п.9 Правил перетинання кордону громадянами України, громадяни, які перетинають державний кордон, зобов`язані пройти прикордонний, митний та інші види контролю відповідно до законодавства. Разом з тим, судом встановлено, що будь-якого рішення суду щодо зміни визначеного місця проживання неповнолітніх дітей із батьком за місцем його реєстрації на території України чи виїзду для проживання за межі України на невизначений строк без згоди матері не виносилося, а тому відповідач діє не правомірно, чим порушує права позивачки, як матері неповнолітніх дітей. Суд приходить до висновку, що такі дії відповідача спрямовані на заперечення рівності прав та обов`язків батьків стосовно виховання дітей, та фактично позбавили можливості позивачку знати про місцезнаходження малолітніх дітей. Вивезення малолітньої дитини на підставі рішення суду за межі України повинне відбуватись лише на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення, при цьому необхідно враховувати згоду іншого з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Аналогічні висновки містяться в постанові Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду у справі № 757/22890/16-ц від 07.11.2018 року, у постановах Верховного Суду України від 12.04.2017 року у справах № 6-15цс17, 235/139/16-ц відступати від яких суд не вбачає підстав. Щодо доводів представника відповідача про ненадання згоди позивачем на оформлення закордонних паспортів малолітнім дітям, суд зазначає про таке. Відповідно до пп.2 п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 р. № 1001), визначено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон особі яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Пунктом 20 Порядку встановлено, що у разі постійного проживання або тимчасового перебування особи за кордоном документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон подаються до закордонної дипломатичної установи. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1-3 ст. 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. На теперішній час доводи представника відповідача, що позивачка будь-яким чином заперечує проти оформлення паспортів для виїзду за кордон малолітнім [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , суду не надано. Щодо необхідності усунення перешкод у спілкуванні з малолітніми дітьми та встановлення способу участі у їх вихованні суд зазначає наступне. Приписами ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, а сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.6 та ч.7 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із ч.4 та ч.5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.1 ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Європейський суд з прав людини у своїх рішенням неодноразово наголошував на тому, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків вимагатиме від судів ретельної перевірки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року). Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Інтереси батьків, особливо у тому, щоб мати регулярне спілкування зі своєю дитиною, лишаються, тим не менш, чинником, який береться до уваги у врівноваженні різних задіяних інтересів (Neulinger і Shuruk проти Швейцарії, § 134). Таким чином, під час судового розгляду, повно та всебічно дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін, беручи до уваги інтереси малолітніх дітей, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і з урахуванням висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей визначити наступний спосіб участі позивача [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , встановивши наступний порядок: щоп`ятниці та щосуботи спілкування матері телефолном чи за допомогою інших технічних аудіо- або відеозасобів; щороку з 1 січня по 14 січня та 30 днів літку для особистих зустрічей матері з дітьми. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представник позивача - адвокат Чижик К.М. до закінчення судових дебатів у справі заявила, що позивач у зв`язку із розглядом цієї справи поніс судові витрати на правову (правничу) допомогу та вказала, що докази понесення судових витрат будуть надані у строки визначені цивільним процесуальним кодексом після ухвалення рішення. Крім того, з квитанції від 03.11.2020 року позивачем сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. Таким чином, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial