Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

04.03.2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Заявою від 12.06.2014 р. позивачка збільшила позовні вимоги, просила визнати за нею право особистої приватної власності та зобов'язати відповідача повернути належне їй майно. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свої вимоги та пояснила, що вона з відповідачем проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а потім в період з 05.03.11. до 03.10.13. - у зареєстрованому шлюбі. До реєстрації шлюбу вона передала відповідачеві особисті кошти на придбання автопідйомника, і відповідач разом з [PERSON] для спільної діяльності придбали такий автопідйомник, кожен частково вклавши кошти. В період шлюбу з відповідачем вона викупила у [PERSON] його частку в автопідйомнику, сплативши особисто належні їй 6200 грн., які надсилала їй мати, а також які вона отримувала в якості аліментів на утримання своїх неповнолітніх дітей від першого шлюбу. Також за свої особисті кошти вона придбала зварювальний апарат. Після розірвання шлюбу у 2013 році відповідач продовжує утримувати в себе вказане належне їй майно, тому вона просить визнати за нею право особистої приватної власності на автопідйомник та зварювальний апарат-напівавтомат «KAISER MAG - 195R» та зобов'язати відповідача повернути їй вказане майно. Відповідач позов не визнав та пояснив, що автопідйомник він придбав за власні кошти до шлюбу з позивачкою, тому він є його особистою власністю, а зварювальний апарат придбаний в період шлюбу за спільні кошти, тому він є спільною власністю подружжя, а не особистою приватною власністю позивачки, отже просить відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено ст..60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.03.2011 року до 03.10.2013 року, мали спільний сімейний бюджет. До шлюбу проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 17.03.2010 р. в період сумісного проживання сторін без реєстрації шлюбу [PERSON] спільно з [PERSON] придбав підйомник гідравлічний за 15 тис. грн., при цьому [PERSON] сплатив 8 тис. грн., а [PERSON] - 7 тис. грн. 18.03.2012 р., тобто в період, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] отримав від позивачки [PERSON] 6200 грн. в якості оплати за його частку в підйомнику, розмір якої він визначив самостійно, претензій щодо вказаного майна не має. Крім того, в період шлюбу, а саме, 24.02.2012 р. відповідачем був придбаний зварювальний напівавтомат «KAISER» вартістю 1730 грн., що підтверджено в судовому засіданні показами свідка [PERSON] Доводи відповідача про те, що підйомник він придбав самостійно, без внесення коштів [PERSON] спростовані в судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] про те, що за придбання підйомника [PERSON] сплатив 8 тис. грн.., а [PERSON] - 7 тис. грн., а також свідка [PERSON], яка пояснила, що 18.03.2012 р. [PERSON] повернула [PERSON] 6200 грн. за підйомник. Разом з тим, твердження позивачки про те, що на придбання вказаного майна були витрачені особисто належні їй кошти, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними доказами. Так, надані позивачкою виписки про рух коштів на її банківському рахунку підтверджують факт отримання нею коштів від її батьків, а також в якості аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] - мати позивачки підтвердила факт надання батьками матеріальної допомоги позивачці, так як доходи сторін були невеликими, у позивачки на утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей від першого шлюбу. Сама позивачка пояснила, що отримані від батьків кошти вони витрачали також на ремонт будинку, системи опалення тощо. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що їм відомо від відповідача про надання матеріальної допомоги батьками позивачки, зокрема, на придбання автопідйомника. Однак вказані докази не доводять той факт, що спірне майно придбане позивачкою за особисто їй належні кошти, так як сторони мали спільний сімейний бюджет, який, крім матеріальної допомоги батьків позивачки та аліментів на утримання її дітей, складався з доходів сторін, зокрема заробітної плати позивачки та доходів від підприємницької діяльності відповідача, розпоряджалося сімейним бюджетом подружжя, і яке саме майно придбавалося за які кошти, стороннім особам достеменно відомо бути не може. Крім того, оцінюючи покази свідка [PERSON] про те, що позивачка сплачувала особисті кошти за придбання спірного майна, в т.ч. і до реєстрації шлюбу з відповідачем, суд враховує, що [PERSON] є матір'ю позивачки, отже особою, зацікавленою у результатах вирішення справи, тому за відсутності інших об'єктивних доказів ставиться до таких показів свідка критично. Таким чином, підстав для задоволення позову, заявленого на підставі ст..57 СК України, немає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed