Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

03 вересня 2013 р. позивачка за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, за час сімейного життя народився син [PERSON] [INFO], але шлюб було розірвано. На даний час зареєструвала шлюб з громадянином Німеччини, який проживає у Швейцарії. Тому має намір виїхати разом з сином для постійного проживання до Швейцарії. Проте відповідач відмовляється надати згоду на виїзд дитини за кордон. З цих підстав, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд надати дозвіл на оформлення проїзного документу на виїзд малолітнього сина [PERSON] на постійне місце проживання за межі України без нотаріально посвідченої згоди батька [PERSON] на період до 14.05.2016 р., та надати дозвіл на виїзд на постійне місце проживання за межі України малолітнього сина [PERSON] без нотаріально посвідченої згоди батька [PERSON] на період до 14.05.2016 р. 14.10.2013 р. відповідач за первісним позовом [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Охтирської міської ради, про визначення порядку участі батька у вихованні неповнолітньої дитини, яку мотивує тим, що його колишня дружина не виконує рішення Служби в справах дітей Охтирської міської ради і не дозволяє йому бачитися з сином без її присутності. Уточнивши свої позовні вимоги, просить зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у зустрічах та спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON]; визначити порядок, спосіб і графік участі батька у зустрічах, спілкуванні та вихованні неповнолітнього сина [PERSON], шляхом періодичних побачень і зустрічей першої та третьої п'ятниці, другого та четвертого вівторка щомісячно з 17.00 до 17.00 години наступної доби, наодинці за адресою фактичного проживання батька дитини, з ночівлями неповнолітньої дитини з батьком у даному режимі. Зобов'язати [PERSON] та [PERSON] дотримуватися визначеного судом порядку, способу, графіку зустрічей і спілкуванні та прийнятті участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON]. На період перебування та проживання [PERSON] в Україні визначити місцем проживання неповнолітнього сина [PERSON], по місцю проживання матері [PERSON], та на період виїзду, перебування та проживання [PERSON] за межами України визначити місцем проживання неповнолітнього сина [PERSON], по місцю проживання батька [PERSON] Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] та її представники в судовому засіданні свій позов підтримали, просили його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) [PERSON] та його представник в судовому засіданні в задоволенні первісного позову просили відмовити, а зустрічний позов просили задовольнити. [PERSON] пояснив, що з огляду на перешкоджання з боку [PERSON] повноцінному спілкуванню батька і дитини в даний час, в разі виїзду дитини за кордон він взагалі буде позбавлений можливості виховувати свою дитину та бачитися з сином. Він має можливість і здатний забезпечити своєму синові повноцінне виховання і освіту з вивченням іноземних мов, і для цього не потрібно їхати в Швейцарію. Він проживає з батьком у двоповерховому будинку з усіма зручностями і зможе забезпечити повну безпеку дитини від собак. Натомість немає гарантій, що в Швейцарії син буде мати все необхідне для нього. Крім того, в разі вивозу дитини за кордон, порушуються його батьківські права на виховання своєї дитини. Представник Служби у справах дітей Охтирської міської ради в судовому засіданні вважає за доцільне первісний позов задовольнити повністю, а в задоволенні зустрічного позову відмовити, так як дитина більш прив'язана до матері, вважають за доцільне надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України разом з матір'ю, а [PERSON] визначити спосіб участі у вихованні малолітнього сина шляхом його зустрічей з дитиною наодинці за місцем проживання батька два рази на рік під час відпустки матері сумарно не менше ніж на 20 діб, а також надати можливість батькові [PERSON] поспілкуватися із сином до виїзду матері із дитиною за кордон. Представник Управління державної міграційної служби України в Сумській області в судове засідання не з'явився, подали заяву, якою просять розглядати справу в їх відсутність. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що є родичами позивачки [PERSON] і можуть сказати, що [PERSON] за час спільного проживання з [PERSON] вихованням дитини майже не займався, не грався з ним, [PERSON] займалася [PERSON] В даний час [PERSON] просить, щоб йому дали дитину для спілкування у відсутності матері, але вона не дозволяє, так як хвилюється за життя сина, оскільки в [PERSON] є собака породи ротвейлер, яка ходить вільно по всьому будинку. В домоволодінні батьків [PERSON], де проживає позивачка з сином, також є собака породи ротвейлер, але вона знаходиться на цепку. В дитини склалися добрі відносини із чоловіком [PERSON] - [PERSON]. Коли в [PERSON] був день народження, [PERSON] та його батько приїжджали поздоровити [PERSON], подарували йому іграшки, але в будинок не зайшли, а попросили вивести дитину на вулицю. Дозволу на виїзд дитини для здобуття європейської освіти [PERSON] не надає, мотивуючи це тим, що і тут можна вивчити іноземні мови і отримати гідну освіту. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є батьком відповідача [PERSON] і дідом малолітнього [PERSON]. Останній раз його син повноцінно спілкувався з [PERSON] влітку 2011 року, вони разом гуляли. Потім невістці щось не сподобалося, і вона перестала давати дитину. Собака, яка живе у будинку разом з ними, є лише приводом не давати дитину, оскільки така ж сама собаки породи ротвейлер є у батьків [PERSON], з якими вона проживає. Особисто він як дід може забезпечити повну безпеку онука у його житловому будинку. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що сторони з 15.09.2007 року по 08.11.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.7 т.1). Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] (а.с.6 т.1). На утримання сина [PERSON] сплачує [PERSON] аліменти згідно рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.01.2010 року (а.с.150 т.1). Рішенням виконкому Охтирської міської ради від 18.07.2012 року №125 встановлено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] шляхом зустрічей з дитиною на квартирі батька за місцем його фактичного проживання за адресою [ADDRESS], першої та третьої п'ятниці, другого та четвертого вівторка щомісячно з 17-00 години до 20-00 години (а.с.155 т.1). Як вбачається з пояснень свідків [PERSON], [PERSON] та листування [PERSON] з колишнім чоловіком, позивачка дозволяла бачитися колишньому чоловіку з сином тільки у своїй присутності, що не влаштовувало [PERSON], і з цієї причини між сторонами не було досягнуто згоди стосовно участі батька у вихованні дитини. Фактично вбачається з боку [PERSON] невиконання рішення органу опіки та піклування, так як було встановлено зустрічі батька з дитиною без присутності матері. При цьому суд вважає причини відмови [PERSON], які вона мотивує небезпекою з боку собаки, надуманими, так як не встановлено, що [PERSON] може допустити завдання шкоди своїй дитині і не здатний піклуватися про сина та убезпечити його від будь-якої небезпеки, в тому числі пов'язаної із наявністю собаки в його домоволодінні. Встановлено, що [PERSON] 08.08.2013 року уклала шлюб з громадянином Німеччини [PERSON] (а.с.15 т.1) і отримала дозвіл на тимчасове проживання у Швейцарії до 14.05.2016 року (а.с. 69-73 т.2). При цьому вона має намір виїхати у Швейцарію із малолітнім сином [PERSON] [INFO] для постійного проживання. Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Отже, багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено. У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до ст..153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Позивачка за первісним позовом фактично ставить питання про надання дозволу на вивіз та перебування дитини за кордоном (у Швейцарії) упродовж трьох років без згоди батька, що є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. З огляду на положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до яких місцем постійного проживання особи вважається місце, де особа проживає більш, ніж 6 місяців на рік, проживання протягом трьох років в іншій державі слід вважати постійним. Проте Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює тимчасовий виїзд дитини за кордон, а не визначення постійного місця проживання дитини. Тимчасовим же (одноразовим) такий виїзд не може вважатися з огляду на тривалий час - визначений тривалістю у 3 роки. Тому суд вважає, що між сторонами фактично мається спір про визначення місця проживання дитини впродовж трьох років, проте позивачкою за первісним позовом вимога про визначення місця проживання дитини з нею в Швейцарії не заявлялася. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи позовні вимоги сторін, суд виходить з того, що позивачка не надала суду переконливих доказів, що виїзд на постійне проживання малолітнього [PERSON] до Швейцарії здійснюється в інтересах дитини. Так, [PERSON] не надала суду належних і допустимих доказів забезпечення малолітнього сина належними житловими і матеріальними умовами. Безстроковий договір оренди квартири укладений [PERSON] (чоловіком позивачки) із готелем (а.с.94 т.2), при цьому в договорі оренди квартири у готелі передбачено закінчення строку дії договору без попередження в разі звільнення з роботи. Крім того, деякі документи, надані позивачкою суду, датовані днями, коли позивачка перебувала в Україні (зокрема, з'являлася у судове засідання 14.10.13 р.), і не могла їх укладати, зокрема, трудовий договір на майбутнє від 15.10.13 року з початком строку дії з 01.05.2014 року (а.с.108 т.2), що викликає сумнів у його справжності. Копії всіх сторінок паспорту [PERSON] для виїзду за кордон для огляду в судовому засіданні її представники на пропозицію суду не надали, тому суд позбавлений можливості звірити дати виїзду позивачки у Швейцарію і дати вказані в документах, копії яких долучені до матеріалів справи. Крім того, на усіх документах, наданих позивачкою, включаючи листи і договори, тобто документи, видані приватними особами, мається відбиток штампу «апостиль». Відповідно до змісту Гаагської конвенції 05.10.1961 року про скасування вимог легалізації іноземних офіційних документів, учасницею якої є Україна з 22.12.2003 року, апостиль підтверджує справжність підпису службової особи, яка підписала документ, зайнятої посади і печатки уповноважених органів державної влади з метою використання даного документу на території іншої держави. Тобто апостиль проставляється тільки на офіційних документах, якими прості листи та договори з приватними особами не являються. Тому проставлення апостилю на усіх документах, предоставлених позивачкою, є сумнівним. Позивачка надала суду докази того, що [PERSON] працює шеф-кухарем у готелі на курорті Швейцарії та його позитивну характеристику з місця роботи. Проте у справі відсутні дані щодо зловживання його алкогольними напоями або наркотичними засобами, про стан його здоров'я. Відповідно до ст..19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. [PERSON] забезпечений житлом в м. Охтирка, проживає з батьком у двоповерховому житловому будинку з усіма зручностями, має постійну роботу та заробіток, а також позитивну характеристику (а.с.144-154 т.1). Добрі умови для проживання дитини як за місцем проживання позивачки в м. Охтирка по вул. Рапія, 29, так і за місцем проживання відповідача в м. Охтирка по пров. Братському, 36/2, підтверджуються висновком органу опіки та піклування (а.с.164 т.2). Висновок органу опіки та піклування, яким вважають за доцільне надати дозвіл на виїзд [PERSON] на три роки за кордон разом з матір'ю (а.с.205 т.1), суд не може взяти до уваги, так як в порушення ст.19 Сімейного кодексу України, умови проживання та виховання дитини за кордоном у готелі Швейцарії органом опіки та піклування не досліджувалися. Крім того, суд враховує, що орган опіки та піклування може здійснювати нагляд за умовами проживання дітей лише на території України. Враховуючи малолітній вік дитини (5 років), а також те, що на протязі тривалого часу мати не дозволяла [PERSON] бачитися з батьком без її присутності, суд не вважає за доцільне з'ясовувати особисту прихильність дитини до кожного з батьків, оскільки з'ясування даної обставини може привести до психологічної травми у дитини. Крім того, суд враховує, що між батьками фактично мається спір про визначення місця проживання дитини, однак вимоги про визначення місця проживання дитини з матір'ю з огляду на зміну місця проживання матері і виїзду її за кордон у Швейцарію, - позивачкою не заявлялися. Тому суд вважає за доцільне в даний час визначити місце проживання дитини з матір'ю, яке вона має на території України, а в разі її виїзду для роботи та проживання за кордон - визначити місце проживання дитини разом із її батьком.

Outcome: partial