Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

02 березня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] , в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмір 79961,78 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до\~укладеного договору\~№ б/н\~від 27.01.2010\~відповідач отримала\~кредит у\~вигляді встановленого\~ліміту на\~платіжну картку\~зі сплатою\~відсотків за\~користування кредитом\~у розмірі\~30,00\~%\~на рік\~на суму\~залишку заборгованості\~за кредитом. Позивач зазначає, що відповідач підтвердила\~свою згоду\~на те,\~що підписана\~заява разом\~з запропонованими\~ПАТ КБ\~«ПриватБанк» «Умовами\~та правилами\~надання банківських\~послуг»,\~«Правилами користування\~платіжною карткою»\~та «Тарифами\~Банку»,\~які викладені\~на банківському\~сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/,\~складають між\~нею та\~Банком кредитний\~договір,\~що підтверджується\~її підписом\~у заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором. Взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором відповідач не виконала, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 12.02.2018 має заборгованість у розмірі 79961 грн 78 коп., яка складається з: 3987,00 грн - заборгованість за кредитом; 68590,89 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; а також, відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: штраф у розмірі 500,00 грн (фіксована частина), 3783,89 грн (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. У зв`язку з викладеним, представник позивача і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.05.2018 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.01.2010 у розмірі 79 961 грн. 78 коп. , яка складається з: 3987,00 грн. заборгованість за кредитом;\~\~68590,89 грн. заборгованість за процентами; 3100,00 нарахована комісія, 4283,89 грн. штрафи. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі\~\~1762 грн. 00 коп. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2018 року у цивільній справі №639/1078/18 за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання провести 20 березня 2020 року о 11 годині 00 хвилин у залі судових засідань в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 45, зал № 7. 14 квітня 2020 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позовні вимоги визнає частково у розмірі 2000,00 грн. Проти іншої частини позовних вимог заперечує у повному обсязі. Дійсно, 27.01.2020 року на її платіжну картку було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн. Відповідач зазначає, що вона не була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг. Жодного договору кредитування між нею та позивачем не було укладено. Нею було підписано лише анкету-заяву, в якій не було вказано ані вид, ані розмір отримуваного кредитного ліміту, ані умов за яким він отриманий. Позивач, окрім тіла кредиту просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. При цьому, позивач не була ознайомлена ані з Тарифами , ані з умовами та правилами надання банківських послуг, не розуміла їх зміст і не погоджувалася з ними. Вона є пересічним споживачем банківських послуг, не має юридичної освіти, та не могла ефективно здійснювати своїх права, бути проінформованою про умови кредитування за конкретним кредитним договором. Відповідач, крім того, звернуся із пропущенням строку позовної давності. Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік встановлюється до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). 22 травня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Представник позивача в своїй відповіді на відзив на позовну заяву посилається на те, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що заява, умови надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою та тарифи складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 10 років, позичальник в банк не зверталася за фактом не правильного нарахування відсотків, що свідчить що вона знала про розмір процентних ставок і повністю з ними погоджувалася, оскільки підписала анкету-заяву, користувалася грошовими засобами. Позичальник була ознайомлена з умовами кредитування, що підтверджується підписаною анкетою-заявою від 27.01.2010 року, де зазначено її персональні дані, а також з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка також підписана відповідачем, з якої вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5%(30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Тобто, сторонами при укладені договору були оговорені всі істотні умови. З виписки з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що вона користувалася грошима, отримувала гроші через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів. Що стосується строку позовної давності, то відповідно до правил користування карткою строк картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк пере випущеної картки до останнього дня 07.2017 року. Позивач же до суду звернувся з позовом до відповідача 27.02.2018 року до спливу строку позовної давності. 11 листопада 2020 року через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, яких відповідач зазначила, що анкета-заява на яку посилається позивач не містить відомостей про розмір відсотків, комісії, пені, штрафів, порядок користування кредитними коштами, а тому позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково у сумі 3987,00 грн. (заборгованість за тілом кредиту). В іншій частині позовних вимог відмовити. 18 листопада 2020 року на електрону пошту суду від представника позивача надійшли пояснення в яких банк посилався повторно на ті обставини які викладені у відзиві на позовну заяву, та просив суд задовольнити уточнені позовні вимогу у повному обсязі. \~ \~ \~ \~02 грудня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій представник банку просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором №б/н від 27.01.2010 року, в розмірі 13962,49 грн., яка складається з: 3987,00 заборгованість за тілом кредиту; 9975,49 грн. заборгованість за простроченими відсотками, та понесені відповідачем судові витрати. Представник позивача,\~Савіхіна А.М., яка діє на підставі довіреності від 18.08.2020 року, в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач по справі в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом було встановлено,\~що на підставі Анкети-заяви [PERSON] від 27.01.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідачу було відкрито рахунок, та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (т.1, а.с.9) У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. З вказаною анкетою-заявою відповідач ознайомилася та вона була підписана нею. \~ \~ \~ \~У анкеті-заяві зазначено, щодо банківських послуг, відповідно до яких їй надано кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», вказано бажаний ліміт у сумі 2000,00 грн. \~ \~ \~ \~До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка становить 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів становить до 25 числа місяця наступного за звітним, пеня - пеня 1 (базова відсоткова ставка за договором)/ 30 яка нараховується за кожен день прострочення кредиту) + пеня 2 (1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочки за кредитом чи відсоткам 5 або більше днів при виникненні прострочки на суму більше ніж 50 грн. Штраф 500 грн. +5% від суми позову. (т.1, а.с.10) З вказаною Довідкою відповідача було ознайомлено 27.01.2010, що підтверджується її підписом у ній. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 12.02.2018 року становить 79961,78 грн. і складається із: заборгованість за тілом кредита 3987,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом \~68590,89 грн, 3100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи 4283,89 грн. (фіксована частина та процентна складова). (т.1, а.с.6-8) Позивачем було зменшено позовні вимоги, та надано розрахунок, за яким станом на 31.10.2020 року заборгованість відповідача [PERSON] становить в розмірі 13962,49 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 3987,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 9975,49 грн. (т.2, а.с.53-64) Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Отже, під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% (30.00% на рік), яка, як вбачається із наданого Банком розрахунку станом на 31.10.2020, була змінена, а саме: з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року на 34.80%; та остаточно змінена з 01.04.2015 року по 31.10.2020 року на 43.20%.(т.2, а.с.53-64) Як на підставу зміни тарифів представник позивача посилається на п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови), де зазначено, що, банк має право проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін, проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення від клієнта щодо незгоди із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Отже, відповідно до п. 5.3 Умов, банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, АТ КБ «Приватбанк», за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком. Також, згідно п. 6.4 Умов та правил надання банківських послуг, при незгоді із змінами Правил та/або Тарифів, клієнт зобов`язаний звернутись в банк для розірвання даного договору та сплатити заборгованість, що виникла перед банком, в тому числі і заборгованість, яка утворилася протягом 30 днів з моменту повернення карт, які видані держателю та його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово інформувати Банк про це протягом 35 днів з моменту списання. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України 11 жовтня 2017 року по справі №6-1374цс17 у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Проте доказів повідомлення боржника про підвищення розміру процентної ставки позивачем не надано. Посилання Банку на те, що зміна (підвищення) процентної ставки узгоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, суд не може взяти до уваги, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зазначений висновок суду відповідає висновку, викладеному в постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку\~в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Суд вважає, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Повна версія Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 січня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за підвищеними ставками. Як вбачається з Розрахунків заборгованості, які надані позивачем, процента ставка за кредитним договором від 27.01.2010 року становить 2,5% % на місяць (30% на рік). На вказану процентну ставку надала згоду відповідач по справі шляхом підписання Анкети-заяви та Довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду», де зазначено про умови кредитування, після процентна ставка була змінена, а саме: з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року на 34.80%; та остаточно змінена з 01.04.2015 року по 31.10.2020 року на 43.20%, отже суд вважає за доцільним стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом саме за період з 27.01.2010 по 29.08.2014, та відмовити в частині стягнення відсотків з 01.09.2014, оскільки доказів повідомлення боржника банком про підвищення розміру процентної ставки матеріали справи не містять. Згідно наданого позивачем розрахунку сума заборгованості за простроченими відсотками у відповідача за період з 27.01.2010 по 29.08.2014 року складає у розмірі 1158,15 грн. Щодо посилання відповідача на те, що строк позовної давності за вимогами позивача сплинув, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). В постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов`язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. В правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до правил користування картою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Як вказує представник позивача у своїй відповіді на відзив, строк дії картики вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 07/2017 року (а.с.135). Отже, суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з позовною заявою 02 березня 2018 року представником позивача не було порушено строки позовної давності. Окрім того, в Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка універсальна, 55 днів пільгового періоду» та в інших умовах договору, не передбачено щомісячне повернення відсотків. Графіку щодо повернення відсотків сторонами не встановлено, та суду надано не було. Тому суд, враховуючи те, що за відповідачем утворилася заборгованість за виконання основного зобов`язання щодо повернення коштів за кредитним договором, то він повинен, також, сплатити і заборгованість по процентам за користування кредитом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором №б/н від 27.01.2010 року у розмірі 3987,00 грн, яка складається з заборгованості за кредитом, а також суму заборгованості за простроченими відсотками за період з 27.01.2010 по 29.08.2014 року складає у розмірі 1158,15 грн., а всього 5145,15 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 649,29 грн. (5145,15*1762/13962,49). На підставі викладеного та

Outcome: partial