overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

02.08.2016 року в суд звернулася [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 30% встановленого державою прожиткового мінімуму на дитину щомісячно, починаючи з дня припинення нарахування їй аліментів за рішенням суду від 09.12.2009 року і до повноліття дитини. При цьому позивачка посилалась на те, що дитина знаходиться на її утриманні, а відповідач добровільно не приймає участі в її матеріальному утриманні. В судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги і просила стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходу відповідача для утримання дочки [PERSON], з дня звернення до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, в розмірі 1/6 частини своїх доходів, посилаючись на те, що він зобов'язаний сплачувати аліменти ще і на свою повнолітню дочку, [PERSON], яка продовжує навчатися. Крім того він посилався на свій незадовільний стан здоров'я, як на підставу, що повинна бути врахована при визначенні розміру аліментів судом. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає позовні вимоги позивачки підлягаючими до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 1994 року по 28.07.2009 року і від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю і перебуває на її утриманні (а.с. 3-7). Вказаних обставин не заперечував у судовому засіданні і відповідач [PERSON] Рішення Миргородського міськрайонного суду від 09.12.2009 року про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів припинило свою дію 18 червня 2016 року у зв'язку із закінченням строку стягнення аліментів, зазначеного в ньому(а.с.5). Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Оскільки домовленості про спосіб виконання відповідачем обов'язку по утриманню спільної дитини сторони не досягли, то виконання такого обов'язку повинно бути забезпечено рішенням суду про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] з відповідача на користь позивачки у відповідності із ч.3 ст. 181 СК України. Виходячи із позовних вимог позивачки, доказів наданих сторонами суду на засадах змагальності та диспозитивності та вимог ст. 182 СК України, розмір аліментів суд вважає необхідним встановити в 1/4 частці всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого державою для дитини відповідного віку, щомісячно. Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на те, що він зобов'язаний сплачувати аліменти ще і на свою повнолітню дочку, оскільки будь-яких доказів про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дочки він суду в строки, встановлені ст. 131 СК України не подав. Також суд не може прийняти до уваги і його посилання на свій незадовільний стан здоров'я, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цього він суду не подав і в судовому засіданні не заперечував, що він має постійну роботу та заробітну плату. Тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

02.08.2016 року до суду надійшла заява завідуючого 3-м відділенням Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» [PERSON] про продовження госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] без її згоди. Свою заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] 18.12.2015 року була госпіталізована до КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» за направленням лікаря-психіатра та на прохання її опікуна. 29.07.2016 року комісією лікарів-психіатрів було проведено огляд [PERSON] та прийнято рішення про необхідність подальшого лікування пацієнта, оскільки [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, що обумовлює її небезпеку для себе. Потребує продовження госпіталізації до психіатричного закладу без усвідомленої згоди пацієнта. У судовому засіданні представник КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» за довіреністю [PERSON] заяву підтримав, просив її задовольнити та продовжити [PERSON] госпіталізацію в психіатричному закладі у примусовому порядку. Заінтересована особа [PERSON] проти задоволення заяви не заперечував. Захисник, прокурор не заперечували проти задоволення заяви. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 21.06.2010 року [PERSON] було визнано недієздатною. Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 26.06.2012 року опікуном над недієздатною [PERSON] призначено [PERSON] З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу вбачається, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді «Шизофренії, параноїдної форми, безперервний тип перебігу», внаслідок чого неспроможна задовольняти свої життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють безпосередню небезпеку для неї. Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. На основі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

02.08.2016 року до суду надійшла заява завідуючого 3-м відділенням Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» Шептун О.П. про продовження госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] без її згоди. Свою заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] 07.12.2015 року була госпіталізована до КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» за направленням лікаря-психіатра та на прохання її опікуна. 28.07.2016 року комісією лікарів-психіатрів було проведено огляд [PERSON] та прийнято рішення про необхідність подальшого лікування пацієнта, оскільки [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, що обумовлює її небезпеку для себе. Потребує продовження госпіталізації до психіатричного закладу без усвідомленої згоди пацієнта. У судовому засіданні представник КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» за довіреністю Банась К.К. заяву підтримав, просив її задовольнити та продовжити [PERSON] госпіталізацію в психіатричному закладі у примусовому порядку. Заінтересована особа [PERSON], прокурор не заперечували проти задоволення заяви. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням місцевого суду м. Конотоп від 15.11.2001 року [PERSON] було визнано недієздатною. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.10.2014 року опікуном над недієздатною [PERSON] було призначено [PERSON] З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу вбачається, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді «Шизофренії, параноїдної форми, безперервний тип перебігу», внаслідок чого неспроможна задовольняти свої життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють безпосередню небезпеку для неї. Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. На основі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

02.08.2016 року законний представник заявника [PERSON] звернулася до суду з цією заявою, вказуючи, що для реалізації права [PERSON] на спадщину після померлого 24.06.2009 року в с. Нараївка Гайсинського району батька заявника [PERSON], йому необхідно встановити факт належності померлому правовстановлюючого документу, а саме: державного акту на право приватної власності на землю серії IІ-ВН №001039 від 28.12.2001 року, на земельну ділянку площею 2,30 га, що розташована на території Нараївської сільської ради. Законний представник заявника в судове засідання не зявилась, просила справу розглянути без неї, вимоги задовільнити повністю (а.с.14). Представник Нараївської сільської ради в судове засідання не зявився, письмово заявлені вимоги визнав повністю, просив справу розглянути без нього (а.с.15). З урахуванням позицій учасників розгляду справи та досліджених доказів, суд визнає заявлені вимоги повністю обґрунтованими з таких міркувань. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, що зазначені не збігаються в з імям, по батькові, прізвищем зазначеним у свідоцтві про народження цієї особи або паспорті. Встановлені судом обставини свідчать, що державний акт на право приватної власності на землю серії IІ-ВН №001039 від 28.12.2001 року, виданий на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Нараївської сільської ради від 11.10.2001 року, на земельну ділянку площею 2,30га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нараївської сільської ради, на імя [PERSON] (а.с.7), належить померлому 24.06.2009 р. в с. Нараївка Гайсинського району Вінницької області [PERSON] (а.с.5). Встановлення цього факту має юридичне значення для заявника, так як дозволяє оформити свідоцтво про право на спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

02.08.2016 року заявник звернулась до суду із заявою, в якій просила суд встановити факт належності їй [PERSON], державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №070915, оскільки через розбіжність у написанні по-батькові у зазначеному акті та її паспортних даних вона не має можливості вільно розпоряджатись належною їй земельною ділянкою. Заявник до суду не зявилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити її заяву. Заінтересована особа Відділ Держгеокадастру в Троїцькому районі Луганської області про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи міститься повідомлення про отримання поштового відправлення. Свого представника до суду заінтересована особа не направила, заперечень на подану заяву не надала. Дослідивши письмові докази у справі суд приходить до наступних висновків. 25.10.2004 року на імя заявника був виданий держаний акт серії ЛГ №070915 на право власності на земельну ділянку площею 1,02 га, кадастровий номер якої 4425455100:05:001:0016, в якому її дані зазначені як «Лємзякова Ірина Євгеніївна» (а.с.12). Як вбачається з повідомлення заінтересованих осіб про виправлення помилки у відомостях Державного земельного кадастру №2203 від 27.07.2015 року площа земельної ділянки становить 1,0185 га, замість 1,02 га, як зазначено в державному акті серії ЛГ №070915, який виданий на імя [PERSON] (а.с.9). Згідно паспортних даних заявника її прізвище, імя, по-батькові на українській мові записані як «Лємзякова Ірина Євгенівна» (а.с.4). Тобто при заповненні державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №070915 були помилково записане по-батькові заявника замість правильного, як зазначено в паспорті «Євгенівна» , записано помилково « Євгеніївна». Відповідно до п.6 ч.1 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту належності їй державного акту на право власності на земельну ділянку №59 площею 1,02 га для ведення особистого селянського господарства серії ЛГ №070915, який виданий 25.10.2004 року. Встановлення даного факту необхідно заявнику для використання у повному обсязі своїх прав власника. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

02.08.2016 року між сторонами зареєстровано шлюб у виконкомі Біленьківської селищної ради місто Краматорськ Донецької області, актовий запис № 16, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 2026 від 22.12.2016 року. Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з червня 2018 року, родина розпалась остаточно і в подальшому збережена бути не може. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до\~ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Крім того, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні даного позову характеру, тобто 352 грн. 40 коп. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

02.08.2016 року ПАТ Акцент-Банк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 27.09.2011 року він уклав з відповідачем кредитний договір, за яким останній отримав кредит в розмірі 4000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість станом на 04.07.2016 року по кредиту, процентам за користування ним, а також штрафні санкції в загальній сумі 12781,96 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом ухвалено розглядати справу в заочному порядку у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 27.09.2011 року сторони уклали договір, за яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 4000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Обслуговування платіжної картки здійснюється за тарифами і правилами банку. (а.с. 11-15) Факт виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами не оспорюється. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 04.07.2016 року виникла заборгованість по договору, яка складається із заборгованості: по кредиту 2800 грн.; по відсоткам за користування кредитом 8897,10 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 584,86 грн. (а.с. 7-10) Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором разом зі штрафними санкціями в загальній сумі 12781,96 грн., а також судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

02.08.2016 року ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 02.10.2013 року він уклав з відповідачем кредитний договір, за яким видав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4700,00 грн. зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 31.05.2016 року по кредиту, процентам за користування ним, комісії, а також штрафні санкції в загальній сумі 35424,32 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом ухвалено розглядати справу в заочному порядку у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 02.10.2013 року сторони уклали договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4700,00 грн. зі сплатою 30 % річних (2,5 % на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, обслуговування якої здійснюється за тарифами і правилами банку. (а.с. 8-34) Факт виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами не оспорюється. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 31.05.2016 року виникла заборгованість по договору, яка складається із заборгованості: по кредиту 4705,05 грн.; по відсоткам за користування кредитом 25606,21 грн.; по комісії 2950,00 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 1663,06 грн. (а.с. 7) Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором разом зі штрафними санкціями в загальній сумі 35424,32 грн., а також судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

02.08.2016 року ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 03.04.2006 року він уклав з відповідачем кредитний договір, за яким видав останньому кредит в розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 30.06.2016 року по кредиту, процентам за користування ним, комісії, а також штрафні санкції в загальній сумі 17078,30 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився. При цьому подав письмову заяву про визнання позову і клопотав про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 03.04.2006 року ЗАТ КБ Приватбанк, правонаступником якого є позивач, і відповідач уклали договір, за яким банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 12000 грн. зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, обслуговування якої здійснюється за тарифами і правилами банку. (а.с. 11-17, 20-22) Факт виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами не оспорюється. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 30.06.2016 року виникла заборгованість по договору, яка складається із заборгованості: по кредиту 10404,74 грн.; по відсоткам за користування кредитом 5284,12 грн.; по комісії 100,00 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 789,44 грн. (а.с. 7-10) Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором разом зі штрафними санкціями в загальній сумі 17078,30 грн., а також судові витрати.

Outcome: approved