Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

03.07.2018 р. [PERSON] (далі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до ДОЧІІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА «ОДЕСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ДЕРЖАВНОЇ АКЦІОНЕРНОЇ КОМПАНІЇ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» (далі за текстом - відповідач, скорочена назва ДП «ОДЕСЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ»)про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи у розмірі 3 961,69 (три тисячі дев'ятсот шістдесят одна) гривня69 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.01.2018 р. прийнятий на роботу на посаду провідного механіка та завідувача складом у філію «Болградська ДЕД» ДП «Одеський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», з посадовим окладом згідно штатного розпису 4 030,00 (чотири тисячі тридцять) гривень 00 копійок. 13.02.2018 р. позивач звільнився з роботи за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу Законів про працю в Україні (далі за текстом - КЗпПУ). В порушення вимог ст. 116 КЗпП України розрахунок по заробітній платі проведено не вдень звільнення, а лише 14.03.2018 р. На думку позивача, у відповідності ч. 1 ст. 117 КЗпП України, працівникові повинен бути виплачений його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку включно. У зв'язку з цим, [PERSON] просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи в сумі 3 961,69 (три тисячі дев'ятсот шістдесят одна) гривня 69 копійок. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. У разі неявки відповідача в судове засідання,позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі /а. с. 25/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про отримання судових повісток. Про причини своєї неявки у судові засідання суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечення або відзив на позов до суду не подавав. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, що викладена у письмовій заяві, суд ухвалив, на підставі ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального Кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) прийняти рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідьвстановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою, яка підлягає задоволенню в повному обсязі із наступних підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із трудового права щодо виплати заробітної плати при звільненні працівника. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, щокоженмає право на справедливийрозглядйогосправи судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм обставини. Відповідно до запису у трудовій книжці /[NUMBER]/ [PERSON] перебував з 18.01.2018 р. по 13.02.2018 р. у трудових відносинах з філією «Болградська ДЕД» ДП «Одеський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України». Позивач звільненийіз займаної посади провідного механіка за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України /а. с. 8/. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, щокоженмає право на працю, щовключаєможливістьзароблятисобі на життяпрацею, яку вінвільнообирає; право на своєчаснеодержаннявинагороди за працюзахищається законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивача, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, особі не виплачені належні суми заробітної плати, що з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по виплаті заробітної плати. Обчислюючирозмірсередньоїзаробітної плати, яка підлягаєстягненню, суд виходить з наступного.Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, - в разіневиплати з вини власникаабоуповноваженого ним органу належнихзвільненомупрацівниковісум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їхрозмірпідприємство, установа, організаціяповиннівиплатитипрацівниковійогосереднійзаробіток за весь час затримки по день фактичногорозрахунку. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 р. у справі №1-5/2012. Фактичний розрахунок з позивачем проведено 14.03.2018 р., що підтверджується випискою по особовому рахунку, відкритому на ім'я позивача [PERSON] у Саратському ТВБВ №10015/0362 АТ «Ощадбанку» на суму 3 636,11 (три тисячі шістсот тридцять шість) гривень 11 копійок /а.с. 26/. Зі змісту листа ГУ Держпраці в Одеській області від 29.03.2018 р. №15-К-358/03-13-3091 дані обставини також підтверджуються. На підставі особистої заяви [PERSON] від 17.01.2018 р. наказом від 17.01.2018 р. №73-0 «Про прийняття на роботу», з яким позивач під підпис ознайомлениййого прийнято на посаду провідного механіка з 17.01.2018 р. з посадовим окладом згідно штатного розпису 4 030,00 (чотири тисячі тридцять) гривень 00 копійок. Заробітна плата нараховувалась за фактично відпрацьований час, згідно, табелів обліку використання робочого часу, виходячи з розміру посадового окладу, затвердженого штатним розписом та виплачувалась з порушенням вимог ч. 1 ст.115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» щодо виплати заробітної плати регулярно не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. На підставі особистої заяви від 13.02.2018 р., наказом від 13.02.2018 р. №77-0 «Про звільнення», з яким позивач під підпис ознайомлениййого звільнено з посади провідного механіка з 13.02.2018 р. на підставі ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні позивач отримаввід 14.03.2018 р., а саме: заробітну плату за фактично відпрацьований час за січень, лютий 2018р. та компенсацію за невикористану відпустку, що підтверджується випискою з розрахункового рахунку Саратського ТВБВ № 10015/0362 А1 «Ощадбанк», чим порушено вимоги ст. 116 КЗпП України /а. с. 11-13/. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №31 від 24.12.1999 р., - при визначеннісередньоїзаробітної плати слідвиходити з того, що в усіхвипадках, коли за чиннимзаконодавством вона зберігається за працівником, цеслідробитивідповідно до Порядку обчисленнясередньоїзаробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, - середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку, - нарахуваннявиплат, щообчислюютьсяізсередньоїзаробітної плати за останні два місяціроботи, провадяться шляхом множеннясередньоденного (годинного) заробітку на число робочихднів/годин, а у випадках, передбаченихчиннимзаконодавством, календарнихднів, якімаютьбутиоплачені за середнімзаробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначаєтьсяділеннямзаробітної плати за фактичновідпрацьованіпротягомдвохмісяцівробочідні на число відпрацьованихробочихднів (годин), а у випадках, передбаченихчиннимзаконодавством, - на число календарнихднів за цейперіод. Відповідно до розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку наданого позивачем, період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату фактичного розрахунку, тобто з 14.02.2018 р. по 14.03.2018 р., становить 29 робочих днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 3 961,69 (три тисячі дев'ятсот шістдесят одна) гривня 69 копійок, з утриманням з цієї суми встановлених законом податків і зборів. Середньоденна заробітна плата складає:4030,00 грн. (посадовий оклад згідно штатного розпису за січень 2018 року) + 4030,00(посадовий оклад згідно штатного розпису за лютий 2018 року) :59 календарних днів за два місяці(31 календарний день у січні та 28 календарних днів у лютому) = 136,61 грн. Період не виплати належної заробітної плати складає з 14.02.2018 р. по 14.03.2018 р. За лютий 2018 року це 15 календарних днів, за березень 2018 року це 14 календарних днів. Разом складає 29 календарних днів. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 3961,69 грн.(136 грн. 61 коп.* 29 календарних днів = 3961 грн. 69 коп.) Суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачеві сум в день звільнення. В силу ч. ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно до ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захистсвогоцивільного права у разійогопорушення, невизнанняабооспорювання. Кожна особа має право на захистсвогоінтересу, який не суперечитьзагальним засадам цивільногозаконодавства. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим, який підлягає задоволенню у повному обсязі. За приписом ст. 133 ЦПК України, судовівитратискладаютьсяізсудовогозбору та витрат, пов'язаних з розглядомсправи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового зборупід час розглядусправи в усіхсудовихінстанціяхзвільняютьсяпозивачі - у справах про стягненнязаробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. У разі задоволенні позову, судові витрати покладаються на відповідача. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позов повністю та стягує з відповідача судові витрати у розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) у вигляді судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved