Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

03.10.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» через свого представника за довіреністю звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором без номеру від 10.06.2010 року у розмірі 15901,81 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7268,18 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2230,91 грн., заборгованості за пенею за прострочене зобовязання у розмірі 5593,58 грн., а також штрафів у розмірі 1233,42 грн., з яких 500,00 грн. фіксована частина та 733,42 грн. процентна складова штрафу. Також зазначив, що відповідач сплатив після 01.06.2015 року 1524,28 грн., що враховано в загальній сумі заборгованості, та просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1378,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 10.06.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 6400,00 грн.(з урахуванням зміненого кредитного ліміту 27.12.2012 року) у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у позивача. Згідно умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті у мережі інтернет. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач належним чином зобовязання не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість та для стягнення якої позивач звернувся до суду. У судове засідання представник позивача не з`явився. Надав суду разом з позовною заявою клопотання, відповідно до якого надав згоду на заочний розгляд справи та слухання справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.55). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про час, день та місце судового засідання двічі (а.с.60 повернута до суду у зв`язку із відмовою адресата від одержання повістка про виклик у судове засідання 01.11.2016 року разом з позовною заявою, доданими до неї документами та ухвалою про відкриття провадження по справі, що є належним повідомленням відповідача згідно ч.8 ст.76 ЦПК України та а.с.63 повернута до суду у звязку із закінченням терміну зберігання повістка про виклик у судове засідання 23.11.2016 року) повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до абзацу 2 ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому порядку, а згідно з абзацом 3 вказаної частини ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, судом встановлена повторність неприбуття відповідача до суду без поважних причин відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 10.06.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір без номеру, відповідно до якого [PERSON] отримала у позивача кредит на картковий рахунок, відкритий позивачем. При цьому кредитний ліміт по картці з 27.12.2012 року був збільшений до 6400,00 грн., що і є кредитом, який отримала та повинна була повернути відповідач. Кредитний договір складається із анкети-заяви позичальника відповідача по справі (а.с.12), довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.13-14), а також «Умовами та правилами надання банківських послуг» (а.с.15-48) та «Тарифами банку», копія яких або витяг з яких до матеріалів справи представником позивача не долучені, а є лише посилання на адресу таких тарифів в мережі інтернет. З «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» позичальник відповідно до взятих на себе обов`язків повинен був (за бажанням) ознайомитися самостійно через мережу інтернет. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та Правил позичальник зобовязується погашати заборгованість за отриманим кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Суд вважає правильно нарахованими тіло кредиту у розмірі 7268,16 грн., проценти за користування кредитом у розмірі 2230,91 грн. та основну пеню за прострочення виконання зобовязання у розмірі 5593,58 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, який мається на аркуші справи 10. Щодо пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., яка на думку позивача складає 1100,00 грн., то тут суд вважає, що позивачу у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити, оскільки комплексний аналіз наданих суду «Умов та правил банківських послуг» не встановлює такого виду відповідальності, що унеможливлює стягнення такої суми, оскільки така відповідальність не була передбачена сторонами під час укладання кредитного договору. До того ж в розрахунку заборгованості (а.с.10) відсутня відповідна графа щодо даного виду пені. Крім того два види пені за одне й те саме порушення є подвійною відповідальністю відповідача, що не відповідає нормам ст. 61 Конституції України. Стосовно стягнення сум штрафів, а саме фіксованої частини у розмірі 500 грн. та процентної складової у розмірі 733,42 грн., суд має зазначити, що позивач обґрунтував їх нарахування п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг», в той же час витяг з «Умов та правил банківських послуг», наданий суду, закінчується на п.2.1.1.6.19 і надалі відсутній, тому встановити наявність такого пункту у суду немає можливості. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, що позивачем зроблено не було. Окрім іншого, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Кредитним договором передбачено відповідальність за порушення зобов'язання, а саме: пеня та штраф, тобто за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому ПАТ КБ «Приватбанк» неправомірно просить одночасно застосувати подвійну відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення (два види пені плюс штрафи). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що станом на 21.08.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем, яку суд вважає нарахованою правомірно, складає з урахуванням сплачених відповідачем на користь позивача після 01.06.2015 року 1524,28 грн. у рахунок погашення боргу, 13568,39 грн., та яка складається з: - 7268,18 грн. заборгованості за кредитом; - 2230,91 грн. проценти за користування кредитом; - 5593,58 грн. пеня за прострочене зобовязання. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за його використання. Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до умов ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню в частині, що зазначена судом. На підставі ст. 88 ЦПК України суд присуджує позивачу судові витрати у розмірі 85% від сплаченої ним суми судового збору, оскільки позов задоволений частково (13568,39 грн. від заявлених 15901,81 грн.), та вказана сума складає 1171,30 грн. (85% від 1378,00 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial