Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

03.08.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] стягненняаліментів, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 35% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що 12.04.1997 року між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які проживають разом з позивачем, перебувають на повному її утриманні. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава шлюб між сторонами 03.06.2021 р. було розірвано. Відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку утримувати своїх дітей, аліменти нікому не платить, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає. Позивач в судове засідання не з`явився, надала до суду заяву, згідно якої просила позов задовольнити та розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просив позов задовольнити та розглядати справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 733, свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 936, які проживають із матір`ю - позивачем [PERSON] та знаходяться на її утриманні, і ця обставина відповідачем не спростована. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2ст. 181 СК України). Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2). Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; іншіобставини, щомаютьістотнезначення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Судом встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, що є його обов`язком відповідно дост. 180 СК України. Отже, суд відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи задовільний стан здоров`я дитини та його матеріальне становище; вік дитини, а також - задовільний стан здоров`я відповідача; його матеріальне становище; прийшов до висновку про задоволення позову. Позивач відсплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена (п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовийзбір»), відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі 908,00 гривень підлягає стягненню з [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved