Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

03.06.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства «Чернігівавтосервіс» (далі - відповідач) 200000 грн у відшкодування майнової та 500000 грн у відшкодування моральної шкоди, що завдані внаслідок ушкодження його здоров'я з вини третьої особи, який на момент завдання шкоди перебував з відповідачем у трудових відносинах. Ухвалою суду від 29.07.2014 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія», оскільки вирішення заявлених позивачем вимог напряму впливає на його права та обов'язки. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні. Представники відповідачів і третьої особи позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Зокрема, представники відповідача вважають, що вина третьої особи в завданні позивачеві шкоди належним чином не доказана. Крім того, на їх думку, позивач не надав належних доказів на підтвердження заявлених до стягнення сум відшкодування майнової та моральної шкоди. Представник співвідповідача вважає вимоги позивача передчасними, оскільки до цього часу позивач не надав усіх документів, необхідних для прийняття рішення про виплату йому суми страхового відшкодування. Представник третьої особи вважає вимоги позивача безпідставними, тому що понесені лікарнею витрати на лікування позивача вже стягнуто з його довірителя рішенням суду, яке ухвалено за позовом заступника прокурора міста Чернігова в інтересах держави в особі Чернігівської міської лікарні № 2. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, цивільну справу № 2/2506/4518/11 та матеріали кримінальної справи № 1-П/2506/217/11 суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 12.10.2005 року о 21 год. 30 хв. третя особа, який перебував у трудових відносинах з відповідачем, керуючим автомобілем ГАЗ-32213, реєстраційний номер [NUMBER], та рухаючись по вулиці Доценка в місті Чернігові, здійснив наїзд на позивача, який будучи в стані алкогольного сп'яніння (рівень алкоголю в крові - 2.5 проміле) переходив по пішохідному переходу проїзну частину дороги, проте впав і не мав змоги самостійно піднятися. Внаслідок наїзду позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, закритої черепно-мозкової травми, гематом голови, саден обличчя, травм ніжних кінцівок у вигляді переломів правої стегнової кістки в двох місцях зі зміщенням та медіальної кісточки лівого гомілково-ступеневого суглобу без зміщення, які супроводжувалися травматичним шоком ІІІ ступеня. Згідно висновку судово-медичної експертизи Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України від 06.12.2010 року отримані позивачем травми віднесено до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.05.2011 року задоволено подання заступника прокурора міста Чернігова про застосування щодо третьої особи, якому було пред'явлено обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, амністії (а. с. 9, 10). Як убачається з матеріалів справи (а. с. 160, 161, 164 - 181), в зв'язку з отриманими травмами позивач неодноразово проходив курси стаціонарного лікування, при цьому йому призначалися лікарські засоби, які він купував за власні кошти, чим позивачу завдано майнової шкоди. Крім того, позивачу завдано й моральної шкоди, яка полягає у душевних і фізичних стражданнях, пов'язаних з ушкодженням здоров'я, необхідністю тривалого лікування, та виникнення в зв'язку з цим вимушених змін у його житті. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України шкода, завдана працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, відшкодовується юридичною особою, з якою працівник перебуває в трудових відносинах. Таким чином, за загальним правилом обов'язок відшкодування завданої позивачеві третьою особою шкоди покладається на відповідача. Як убачається з копії Договору обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів від 21.12.2004 року № 2-361-311/04 (а. с. 94), цивільна відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу ГАЗ-32213, реєстраційний номер [NUMBER], застрахована співвідповідачем. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року N 1961-IV (далі - Закон). Пунктом 9.3 статті 9 Закону в редакції, що діяла на час настання страхового випадку, встановлено, що обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 гривень на одного потерпілого. Отже, обов'язок відшкодування завданої позивачеві шкоди, в межах встановленого Законом ліміту, покладається на співвідповідача. В силу положень статті 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України (моральна шкода, яка полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів). Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 Закону (2550 грн). Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Позивач обґрунтовує загальний розмір майнової шкоди (200000 грн) витратами на лікування в розмірі 5511 грн, втратою заробітку в розмірі 7192 грн, витратами на лікування в домашніх умовах в розмірі 3000 грн та витратами на придбання народного засобу «Веселка» в розмірі 4000 грн, а всього 19703 грн. Крім того, позивач включає до загальної суми майнової шкоди вартість житла, яке він втратив нібито через отримані тілесні ушкодженні. Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позивачем до стягнення сум майнової та моральної шкоди суд виходить з наступного. Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з цього, на позивача покладається обов'язок доведення в суді розміру завданої йому шкоди, що здійснюється шляхом подання належних і допустимих доказів, що підтверджують наявність обставин, якими позивач мотивує свої вимоги. На підтвердження витрат на лікування позивач надав оригінали фіскальних чеків, у яких зазначено вартість лікарських засобів. Утім, значна кількість наданих позивачем чеків через тривалий строк їх зберігання прийшли в негідність, а тому з них взагалі неможливо з'ясувати, які-саме лікарські засоби придбавалися і коли; певна частина фіскальних чеків видано аптеками поза періоди лікування позивача, що вказані в його медичних картках, та в листі Чернігівської міської лікарні № 2 (періоди лікування з: 12.10.2005 року по 04.11.2005 року; з 11.01.2006 року по 24.01.2006 року - не медикаментозне лікування; з 22.04.2008 року по 07.05.2008 року; з 18.05.2008 року по 11.06.2008 року; з 12.06.2008 року по 05.08.2008 року; з 24.07.2009 року по 07.08.2009 року; а. с. 160, 161), а тому вони не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки понесені витрати не підтверджуються лікарськими призначеннями. Крім того, не підлягають відшкодуванню сплаченні позивачем лікарні суми благодійної допомоги, тому як ці витрати не відносяться до витрат на лікування. Всього зі співвідповідача підлягає стягненню у відшкодування витрат на лікування 1721 грн 01 коп. /чеки на суму (в грн): 264.06, 18.01, 9.26, 53.90, 28.00, 1.55, 1.15, 62.81, 299.43, 3.73, 0.52, 3.04, 31.71, 2.70, 19.40, 39.82, 53.76, 27.12, 12.60, 1.12, 36.45, 49.13, 23.77, 9.94, 52.26, 52.40, 16.67, 3.00, 16.16, 6.86, 52.85, 93.67, 8.25, 6.50, 37.69, 7.66, 29.16, 11.18, 53.76, 4.55, 46.87, 1.12, 27.12, 3.00, 3.00, 5.00, 22.30, 110.00/. Понесення позивачем витрат на лікування в домашніх умовах (3000 грн) та на придбання народного засобу «Веселка» (4000 грн), а також необхідність такого лікування нічим по справі не підтверджується, а тому вказані суми не підлягають відшкодуванню. Позивач включив до загальної суми майнової шкоди вартість житла - квартири [ADDRESS] Втім, як слідує з матеріалів справи (а. с. 35), позивач втратив право користування вказаною квартирою на підставі рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06.09.2005 року, в зв'язку з переїздом до іншого місця проживання та відсутності в цій квартирі понад 10 років. Позов про визнання позивача таким, що втратив право користування жилим приміщенням пред'являла його колишня дружина - [PERSON]. Виходячи з того, що відповідачі не мають жодного відношення до втрати позивачем права на жиле приміщення, заявлена останнім вимога про стягнення з них вартості цього приміщення є такою, що не ґрунтується на законі. Вимога про відшкодування втраченого заробітку в розмірі 7192 грн мотивована позивачем з посиланням на статтю 1195 ЦК України, яка визначає загальні засади відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, і передбачає можливість відшкодування потерпілому заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати або зменшення професійної працездатності, а також на статтю 25 Закону, що передбачає можливість відшкодування страховиком потерпілій особі не отриманих доходів зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності (а. с. 147). Однак, позивач не надав суду докази на підтвердження втрати або зменшення професійної працездатності. В той же час, як слідує з матеріалів справи (а. с. 73), позивач починаючи з 01.01.2005 року безперервно працює в комунальному закладі «Чернігівській обласний навчально-методичний центр культури і мистецтв» на повну ставку сторожа та 0.5 ставки електрика, що свідчить про відсутність втрати ним професійної працездатності внаслідок отриманих ушкоджень здоров'я. Незважаючи на відповідну усну пропозицію суду (а. с. 120, 121) позивач не надав суду документальне підтвердження втрати ним середнього заробітку під час проходження курсів стаціонарного лікування в періоди: з 12.10.2005 року по 04.11.2005 року; з 11.01.2006 року по 24.01.2006 року (не медикаментозне лікування); з 22.04.2008 року по 07.05.2008 року; з 18.05.2008 року по 11.06.2008 року; з 12.06.2008 року по 05.08.2008 року; з 24.07.2009 року по 07.08.2009 року (а. с. 160, 161) з урахуванням сум отриманих ним за листками непрацездатності, та не навів розрахунок суми втраченого заробітку. Таким чином вважається, що позивач належним чином не довів обґрунтованість вимоги про стягнення втраченого заробітку в розмірі 7192 грн з підстав, передбачених статтею 25 Закону, тому вказана вимога також не підлягає задоволенню. Частиною другою статті 1193 ЦК України встановлено, що в тому разі, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини самого потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не вставлено законом. Як зазначено вище і підтверджується матеріалами кримінальної справи (т.1, а. с. 19, 20, 29, 44, 45), в момент дорожньо-транспортної пригоди позивач перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння, а тому взагалі не пам'ятав обставини, за якими відбулася ця пригода. Виходячи з показань свідків, які допитувалися під час розслідування кримінальної справи, переходячи проїзну частину дороги, яка була мокрою і недостатньо освітленою, позивач раптом упав. Після цього він намагався піднятися, але не зміг цього зробити саме внаслідок алкогольного отруєння, а тому залишався лежати на дорозі майже непомітним. Через деякий проміжок часу після падіння позивача, на нього відбувся наїзд автомобіля відповідача. Виходячи з цього, суд доходить до висновку, що ушкодження здоров'я позивача відбулося в тому числі й внаслідок грубої необережності останнього, яка пов'язана з перебуванням позивача в стані сильного алкогольного сп'яніння, що є підставою для зменшення суми грошової сатисфакції за завдану позивачеві моральну шкоду на 50 відсотків. За таких обставин суд вважає необхідним остаточно визначити суму грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн, з яких: 2550 грн стягнути зі співвідповідача, а решту суми в розмірі 17450 грн /20000 - 2550/, що перевищує ліміт відшкодування моральної шкоди, встановлений статтею 22 Закону, - стягнути з відповідача. Враховуючи визначений судом порядок відшкодування завданої позивачеві шкоди, з відповідача на користь держави слід стягнути 212 грн 66 коп. у відшкодування судових витрат за вирішення вимоги немайнового характеру /243.60 х (17450 : 20000)/, а зі співвідповідача - стягнути 243 грн 60 коп. за вирішення вимоги майнового характеру та 30 грн 94 коп. за вирішення вимоги немайнового характеру /243.60 х (2550 : 20000)/, а всього 274 грн 54 коп.

Outcome: partial