Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

04 березня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнавши її такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначила, що він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачка зареєстрована в його квартирі, однак фактично не проживає в ній більше року. Ухвалою суду від 05 березня 2020 року відкрите спрощене провадження у справі та призначене судове засідання. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначив, що відповідачка є його донькою. Наприкінці лютого - на початку березня 2019 року вона виїхала зі спірної квартири. Спочатку орендовала житло в місті Маріуполі, а потім переїхала до міста Дніпро. Зараз з нею зв`язку немає, вона не бажає спілкуватися ні з ним, ні з іншими родичами. Зняття з реєстрації необхідно для того, щоб йому перестали дзвонити та погрожувати кредитні компанії та банки, де відповідачка брала кредити. Просив позовні вимоги задовольнити, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Представник позивача [PERSON] , діючий на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідачка, будучи у встановленому порядку повідомлена про час і місце розгляду справи за місцем її реєстрації, у судове засідання не прибула, відзиву на позов чи будь-яких інших заяв по суті справи не надала. З урахуванням наведених обставин суд вважає за можливе постановити рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві особистої приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.1996 року, належить позивачу [PERSON] , про що свідчить реєстраційне свідоцтво про право власності (а.с. 4). З копії паспорта [PERSON] , [INFO] , вбачається, що остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 20 вересня 1996 року (а.с. 10-11). Як вбачається з акту № 8 та довідки з місця проживання, виданих ТОВ «Житло Гарант» 03 березня 2020 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає за вказаною адресою (а.с. 5, 12). Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача, донькою якого є відповідачка. Відповідачка не проживає у квартирі [ADDRESS] вже більше року. Їй відомо, що вона мешкає у Дніпрі, а також, що вона брала кредити та не повертала їх, оскільки їй дзвонили як поручителю, хоча жодних зобов`язань вона на себе брала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є донькою позивача та рідною сестрою відповідачки. В них у сім`ї зажди були гарні, дружні відносини. Раніше вони проживали разом з батьками за адресою: [ADDRESS] . Наприкінці лютого 2019 року вони разом з сестрою виїхали з квартири, орендували інше житло. Потім сестра, нікому нічого не сказавши, виїхала з міста, про причини не повідомила. Батьки навіть її оголосили у розшук. Сестру розшукали у місті Дніпро, після чого вона подзвонила їй та сказала, що з нею усе гаразд і не потрібно її розшукувати, її влаштовує таке життя, коли захоче, тоді і повернеться. Зараз зв`язку з сестрою немає, а батькам приходять листи з погрозами за її кредити. Тому наразі необхідно сестру виписати з спірної квартири, щоб її батьків залишили у спокою кредитори. Відповідачка, не прибувши у судове засідання, не побажала реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності зв`язку із спірним жилим приміщенням, і тим самим його не оспорює. Отже, враховуючи, що відповідачка понад встановлені законодавством строки відсутня за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши пред`явлений позов по суті. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 840,80 гривень.

Outcome: approved