Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

03 жовтня 2018 року до Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 лютого 1991 року вони із відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янську міськрайонного управління юстиції Донецької області Україна. Спільне життя між подружжям не склалося у зв'язку із відмінністю характерів та поглядів на сім'ю. Ведення спільного господарства між ними та спільного проживання припинено. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. За наведених обставин, позивач просив суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб укладений ним та відповідачкою 02 лютого 1991 року та зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янську міськрайонного управління юстиції Донецької області Україна за актовим записом № 75. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутністю, за участю його представника, позов задовольнити. Представник заявника адвокат [PERSON], не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи повідомленою про місце, дату та час розгляду справи у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву в якій позовні вимоги визнає повністю, розгляд справи просив проводити у її відсутності. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02 лютого 1991 року. Шлюб між ними зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янську міськрайонного управління юстиції Донецької області Україна за актовим записом № 75, що стверджується свідоцтвом про одруження серія: [NUMBER] (а.с. 6). Спільне життя між подружжям не склалося у зв'язку із відмінністю характерів та поглядів на сім'ю. Ведення спільного господарства між ними припинено. Спільно проживати сторони припинили. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. У зв'язку із цим, судом у відповідності із ст. 82 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв'язку із цим, враховуючи, що відповідачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], суд приходить до висновку, що слід його залишити. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду із даним позовом. На підставі наведеного,

Outcome: approved