Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

04.06.2020 року [PERSON] звернулася до суду в окремому провадженні із заявою за участі заінтересованої особи Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області, в якій просила встановити факт належності їй договору дарування від 01 листопада 1993 р., посвідченого державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І. за реєстровим №5663. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 01.11.1993 року державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Литвиненко Л.І. за реєстровим №5663. Дарувальник [PERSON] . Однак при оформленні договору дарування була допущена помилка в написанні її прізвища. Так, в договорі зазначено її прізвище як « [PERSON] », тоді як в паспорті громадянина України її прізвище « [PERSON] ». Вважає, що неправильне написання її прізвища у документі відбулося внаслідок неправильного перекладу з російської мови на українську. Встановлення даного факту необхідно їй для вільного розпорядження своєю власністю. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.06.2020 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.09.2020 року залучено до участі у справі заінтересовану особу [PERSON] дарувальник за договором дарування, посвідченого 01.11.1993 року державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Литвиненко Л.І. за реєстровим №5663. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від її представника адвоката Щербаня О.М. надійшла заява, в якій він просив розглянути справу у його та заявника відсутність, вимоги, викладені в заяві підтримують в повному обсязі. Заінтересована особа Друга кременчуцька державна нотаріальна контора Полтавської області в судове засідання свого представника не направили. Надали заяву, в якій просили провести розгляд справи у їх відсутність, у вирішенні заяви покладалися на розсуд суду. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документа. Оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ст.4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 7 ст.19\~ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Установлено, що 01.11.1993 року [PERSON] подарував заявнику [PERSON] квартиру [ADDRESS] згідно договору дарування, посвідченого 01.11.1993 року державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за №5663, який 30.11.1993 року зареєстрований Кременчуцьким міським бюро технічної інвентаризації, реєстраційний напис внесено в реєстраційну книгу №1 за реєстром №3. Однак при оформленні зазначеного договору дарування прізвище обдарованого [PERSON] зазначено не як в її паспорті, а помилково як « [PERSON] », що під час розгляду справи підтверджено як заявником, так і дарувальником [PERSON] . Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Пунктом 6 частини 1\~статті 315 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 Постанови визначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Як вбачається з паспорта серія [NUMBER] , виданого 12.08.1997 року Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області, довідки Кременчуцької об`єднаної державної податкової адміністрації Полтавської області від 05.02.1999 року про присвоєння ідентифікаційного номера, прізвище заявника зазначено « [PERSON] ». Прізвище заявника « [PERSON] » зазначено також у свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданому 21 серпня 1993 року Крюківським районним відділом ЗАГС м. Кременчука, свідоцтві про народження доньки [PERSON] серії [NUMBER] , виданому 14.02.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Крюківського райвиконкому м. Кременчука Полтавської області, свідоцтві про народження доньки [PERSON] серії [NUMBER] , виданому 08.12.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану райвиконкому м. Кременчука Полтавської області. За таких обставин, суд приходить до висновку, що Договір дарування, посвідчений 01.11.1993 року державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Литвиненко Л.І., в якому обдарованим зазначена « [PERSON] » належить « [PERSON] ». Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення, а саме для забезпечення можливості вільно розпоряджатися своєю власністю. Заінтересованими особами не подано заперечень проти задоволення заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, тому суд не вбачає підстав вважати наявність оспорюваних прав (спір про право). З огляду на наведене, суд вважає, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved