Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

03 серпня 2016 року позивач звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати. В обґрунтування позову зазначила, що у період з 12 січня 2010 року по 12 березня 2012 року вона працював у ДП «УкрНДІметалургмаш». З 2010 року ДП «УкрНДІметалургмаш» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21.11.2012 року стягнуто з ДП «УкрНДІметалургмаш» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 3952,67 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у сумі 342,91 грн., середній заробіток 3952 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 грн. В березні 2016 року ліквідатор ДП «УкрНДІметалургмаш» - арбітражний керуючий Нестеренко О.А. виплатив їй заборгованість по заробітній платі в розмірі 3952,67 грн., іншу частину заборгованості їй не виплачено. Позивач будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, відомостей про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з таких встановлених у судовому засіданні обставин та відповідних їм норм чинного законодавства. У судовому засіданні встановлено, що позивач працювала у відповідача з 12 січня 2010 року по 12 березня 2012 року. На час звільнення позивача з підприємства, відповідач мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі, яку заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21.11.2012 року стягнуто з ДП «УкрНДІметалургмаш» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 3952,67 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у сумі 342,91 грн., середній заробіток 3952 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 грн. В березні 2016 року ліквідатор ДП «УкрНДІметалургмаш» - арбітражний керуючий Нестеренко О.А. виплатив їй заборгованість по заробітній платі в розмірі 3952,67 грн., іншу частину заборгованості їй не виплачено. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-18/2013 від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, визнано, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Під час розгляду справи, судом вживалися всі можливі заходи щодо отримання у відповідача відомостей про отримані доходи позивача та чи було здійснено нарахування заробітної плати з урахуванням компенсації чи без такої. Оскільки відповідачем суду вказаних відомостей надано так і не було, суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При зверненні до суду позивачем не проводилася сплата судового збору, виходячи із положень статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір». Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно роз'яснень п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). У зв'язку із викладеним, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, також з відповідача у дохід держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved