Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

03 квітня 2019 року позивач [PERSON] , звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПрАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві у розмірі 190 000,00 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що була дружиною [PERSON] , 1985 року народження, який загинув [INFO] під час виконання трудових обов`язків у ПрАТ «КЗРК» в результаті ураження електричним током. За фактом смерті на виробництві роботодавцем було складено Акт № 21-71 від 31 серпня 2018 за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Вказує, що смерть чоловіка стала великою втратою, після якої вона не може й досі отямитись. Позивач залишилась без чоловічого піклування, без фізичної, моральної та матеріальної підтримки люблячого чоловіка, чим спричинено моральну шкоду. 04 квітня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку загального позовного провадження. 03 травня 2019 року до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за ії відсутності. 06 травня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на таке. У відношенні механіка дільниці № 26 шахти «Родіна» ПАТ «КЗРК» порушено кримінальну справу за ст. 272 КК України за фактом загибелі [PERSON] , а тому на думку представника відповідача, моральна шкода повинна відшкодовуватись винною у загибелі собою. Вважає, що у нещасному випадку також встановлено вину [PERSON] , а тому відповідач не може нести відповідальність за заподіяну моральну шкоду. Також зазначає, що позивачем не доведено належними доказами факту заподіяння моральної шкоди малолітній [PERSON] 06 травня 2019 року до суду надійшло клопотання відповідача про огляд в судовому засіданні оригіналів документів. 06 травня 2019 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, розгляд якого було відкладено до надання оригіналів документів, що обґрунтовує клопотання. 31 травня 2019 року судом винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду на 14 червня 2019 року. В судовому засідання представник відповідача Кукуруз Д.С. просила суд відмовити в задоволенні позову, так як ПАТ «КЗРК» є неналежним відповідачем, клопотання були відсутні. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією паспорту останнього. 16 жовтня 2010 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 16.10.2010 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 червня 2018 року. У п. 6 Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 11 червня 2018 року о 12.20 год. на шахті «Родіна» ПАТ «КЗРК» за формою Н-5 зазначено, що комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком дійшла висновку, що нещасний випадок з електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування дільниці № 26 шахти «Родіна» ПАТ «КЗРК» [PERSON] , визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, складається акт за формою Н-1. Згідно Акту « 21-71 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1, 11 червня 2018 року о 12.20 год. на ПАТ «КЗРК» під час виконання трудових обов`язків стався смертельний нещасний випадок з електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування дільниці № 26 шахти «Родіна» ПАТ «КЗРК» [PERSON] , смерть якого наступила від ураження технічним електрострумом. У п. 10 цього Акту зазначено, що особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є загиблий [PERSON] та механік дільниці № 26 шахти «Родіна» ПАТ «КЗРК» Лісогора Віталій Петрович. Відповідно до ст.ст.1,3; ст.43, частини першої та другої ст.46 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника. Згідно ст.ст.15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, смерть [PERSON] настала внаслідок нещасного випадку, який стався під час виконання останнім трудових обов`язків на підприємстві Відповідача. Відповідно до положень ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Так, внаслідок смерті чоловіка позивачки [PERSON] спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких вона зазнає у зв`язку зі смертю близької людини, що призводить до порушення її звичайного способу життя. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Суд встановивши обставини справи, давши їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону дійшов висновку, що позивачу [PERSON] заподіяна моральна шкода у зв`язку з втратою близької людини. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «КЗРК» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок нещасного випадку, підлягають частковому задоволенню. Беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме обставини нещасного випадку та смерті чоловіка, характер і тривалість моральних страждань [PERSON] , істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 149 000,00 гривень. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, а тому підстав до стягнення з відповідача таких судових витрат не має. Позивача згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1490 гривень 00 копійок.

Outcome: partial