Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

04.09.2013 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до ПрАТ «СК «Інкомстрах» про стягнення пені, 3 % річних, інфляційних та моральної шкоди внаслідок прострочення виплати страхового відшкодування. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 15.02.2007 року між нею та ПрАТ «СК «Інкомстрах» було укладено договір добровільного страхування засобу наземного транспорту серії АСТ 000901. За умовами зазначеного договору було застраховано її майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов»язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем TOYOTA Camry 3,0 і v 6 д.н.з. [NUMBER], загальна страхова сума 190 000, 00 грн., безумовна франшиза 00,0 грн., строк дії договору з 15.02.2007 року по 14.02.2008 року. 26.12.2007 року за участю забезпеченого транспортного засобу мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті чого їй було заподіяно збитків у розмірі 8860, 83 грн, 02.02.2008 року внаслідок влучення каміння у лобове скло автомобілем TOYOTA Camry 3,0 і v 6 д.н.з. [NUMBER] їй було заподіяно матеріальних збитків у розмірі 4123, 56 грн. Про зазначені події, що мали ознаки страхових випадків, власником забезпеченого транспортного засобу було повідомлено ПрАТ «СК «Інкомстрах» належним чином, однак останнім не виконано зобов»язання за договором добровільного страхування засобу наземного транспорту серії АСТ 000901. 24.09.2009 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 2-1277/09 було задоволено позов [PERSON] до ЗАТ «СК «Інкомстрах» про стягнення суми страхового відшкодування та стягнуто на користь позивача 4123, 56 грн. 16.04.2009 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 2-1278/09 було задоволено позов [PERSON] до ЗАТ «СК «Інкомстрах» про стягнення суми страхового відшкодування та стягнуто на користь позивача 11947, 03 грн. матеріальної шкоди. На виконання зазначених судових рішень відповідачем здійснено виплату тільки 05.08.2013 року. Посилаючись на те, що відповідач, порушив вимоги п.1 ст. 37 , ст. 35 Закону України «Про страхування» та умови договору добровільного страхування засобу наземного транспорту серії АСТ 000901, а тому має бути притягнутий до цивільно-правової відповідальності, просила стягнути з відповідача пеню у розмірі 12 088,33 грн., 3% річних у розмірі - 2 139,48 грн.; втрати від інфляції у розмірі 7 007, 23 грн. за весь час прострочення виплати страхового відшкодування та відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 2 000, 00 грн., яка була завдана протиправними діями страховика, щодо порушення строків виплати страхового відшкодування, як у добровільному порядку так і примусово на виконання рішень суду . Представник позивача у судове засідання не з»явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, одночасно провела розрахунок належних позивачу виплат з урахуванням строків позовної давності про застосування яких заявлено відповідачем у письмових запереченнях на позов. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, явку свого представника у судове засідання не забезпечив повторно, на адресу суду направлено письмові заперечення. З огляду на викладене, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі даних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлений [PERSON] позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.02.2007 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Інкомстрах» було укладено договір добровільного страхування засобу наземного транспорту серії АСТ 000901 (а.с. 6). Відповідно до умов зазначеного вище договору [PERSON] було застраховано майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов»язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем TOYOTA Camry 3,0 і v 6 д.н.з. [NUMBER], загальна страхова сума визначена в розмірі 190 000, 00 грн., безумовна франшиза 00,0 грн., строк дії договору з 15.02.2007 року по 14.02.2008 року. Рішеннями Голосіївського районного суду м. Києва задоволено позовні вимоги [PERSON] до ЗАТ «СК «Інкомстрах» про відшкодування матеріальної шкоди та стягнуто: 16.04.2009 року по справі № 2-1278/09 з ЗАТ «СК «Інкомстрах» на користь [PERSON] 11 947, 03 грн.; 29.04.2009 року по справі №2-1277/09 з ЗАТ «СК «Інкомстрах» на користь [PERSON] 4 123, 56 грн. (а.с.9,11).. На виконання, зазначених вище судових рішень, які набрали законної сили 03.07.2009 року Голосіївським районним судом м. Києва 20.07.2009 року були видані виконавчі листи які були пред'явлені стягувачем [PERSON] до ВДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві для організації примусового виконання (а.с.10,12). За даними постанов про закінчення виконавчого провадження ВП №№13917862,13922329 від 08.08.2013 року, державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві закінчено виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів виданих Голосіївським районним судом м. Києва 20.07.2009 року: №2-1277/09 про стягнення з ЗАТ «СК «Інкомстрах» на користь [PERSON] 4 123, 56 грн.; №2-1278/09 про стягнення з ЗАТ «СК «Інкомстрах» на користь [PERSON] 11 947, 03 грн. (а.с.37). У позовній заяві позивач стверджує про те, що належне їй страхове відшкодування на виконання судових рішень відповідач сплатив 04.08.2013 року. За правилами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Звертаючись в суд з позовом, позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції - пеню, 3% річних, втрати від інфляції, а також відшкодувати моральну шкоду з підстав невиконання відповідачем зобов»язань за договором добровільного страхування засобу наземного транспорту серії АСТ 000901, укладеного 15.02.2007 року з ПрАТ «СК «Інкомстрах» з моменту виникнення у останнього обов»язку виплати страхового відшкодування. Відповідно до змісту судових рішень Голосіївського районного суду м. Києва , ухвалених 16 та 29.04.2009 року по справах за позовними вимогами [PERSON] до ЗАТ «СК «Інкомстрах», судом встановлено, що між сторонами існували правовідносини за договором добровільного страхування, у страхувальника виникло право на отримання страхових відшкодувань за страховим випадком від 26.12.2007 року та 02.12.2008 року, однак страхувальник не виконав обов»язку щодо виплати страхового відшкодування [PERSON] у добровільному порядку. За правилами ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов»язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України «Про страхування», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за яким нараховується пеня. Відповідно до рекомендацій, що містяться у п. 21 Постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів, про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу страхувальника зобов»язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625). При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов»язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов»язвльними. У випадку порушення зобов»язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК України). Зокрема можливість відшкодування моральної шкоди, передбачена у відносинах у сфері обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За змістом статтей 526,625,611 ЦК України: зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі порушення зобов»язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов»язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Наразі, судом достовірно встановлено, що відповідачем порушено виконання зобов»язань за договором добровільного страхування перед страхувальником [PERSON], а тому до правовідносин, які виникли між сторнами на підставі зазначеного вище договору мають бути застосовані штрафні санкції, що передбачені Законом України «Про страхування» та ст.. 625 ЦК України. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач послалася на те, що обов»язок щодо виплати належного їй страхового відшкодування у добровільному порядку сплинув 12.03.2008 року, однак на підтвердження зазначених обставин суду не надано належних та допустимих доказів, не встановлено це і судовими рішеннями про стягнення на її користь з відповідача страхового відшкодування . Між тим, заперечуючи проти позову, представник відповідача просив, при вирішенні заявлених позовних вимог застосувати строки позовної давності, передбачені п. 2 ст.258 та ст.257 ЦК України, оскільки з моменту, як позивач дізналася про порушення її права на страхове відшкодування, а саме з 12.03.2008 року минуло п»ять років і вісім місяців. З підстав порушення строків позовної давності відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. За правилами статтей 256,257,258,261 ЦК України: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується і до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або по особу, яка його порушила. З огляду на те, що відповідач, у клопотанні про застосування судом строків позовної давності при вирішенні спору заявленого [PERSON] визнав, що строк позовної давності слід відраховувати з 12.03.2008 року, то строк з якого відповідачем порушено право позивача на страхове відшкодування необхідно рахувати з 12.303.2008 року. Статтею 267 ЦПК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Наразі, з огляду на те, що порушення права позивача на отримання страхового відшкодування тривало з 11.03.2008 року і до 04.08.2013 року, а в суд з позовом про притягнення відповідача з цього приводу до цивільної відповідальності [PERSON] звернулася 29.08.2013 року та, приймаючи до уваги, клопотання представника позивача про застосування строків позовної давності при вирішенні заявленого [PERSON] спору, то суд приходить до висновку, що з урахуванням строків позовної давності, встановлених ст.ст. 256,258 ЦК України, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню за період з 29.08.2012 року по 04.08.2013 року, а про стягнення 3-х % річних та втрат від інфляції за період часу з 29.08.2010 року по 04.08.2013 року. Так порушення відповідачем права позивача на отримання страхового відшкодування складалося з невиплати страхового відшкодування на загальну суму 16 070,59 грн.. При визначенні належної позивачу пеня за період з 29.08.2012 року по 04.08.2013 року, що складається з 340 днів з врахуванням даних про розмір облікової ставки НБУ за період з 29.08.2012 року по 09.06.2013 року - 15% та за період з 10.06. по 04.08.2013 року - 14%, то за проведеними судом розрахунками розмір належної до стягнення пені складає ( 16 070,59 : 100 х 15 : 365 х 284 (кількість днів за період з 29.08.2012 року по 09.06.2013 року) = 1 875, 63; 16 070,59 : 100 х 15 : 365 х 56 (кількість днів за період з 10.06. по 04.08.2012 року ) = 345,18. Загальна сума становить 1 875,63 + 345,18= 2 220,81) 2 220, 81 грн.. За проведеними судом розрахунками, щодо стягнення 3 % річних судом визначено, що відповідно до розміру належної позивачу до виплати суми 16 070, 59 грн. та періоду за який позивач має право на отримання цих штрафних санкцій, що складає 1072 днів, то розмір 3% річних складає (16 070, 59 : 100 х 3 : 365 х 1 072 = 1 415, 97) 1 415, 97 грн.. Що ж стосується належних позивачу втрат від інфляції, то суд приймає до уваги наведений з цього приводу представником позивача розрахунок, що на аркуші справи 35 зворотна сторона та 36, що проведений представником позивача правильно за виключенням розрахунку за серпень 2010 року, оскільки у наведеному розрахунку втрати від інфляції за серпень 2010 року розраховані за 28 днів у той час, як такі втрати підлягають нарахуванню тільки за 3 дні. Відповідно до проведеного судом розрахунку такі втрати за серпень місяць з 01 по 04 число, а саме за три дні складають розмір у сумі (16 070,59 х 101,2 : 100 = 16 263,44 - 16 070,59 = 192,85 : 31 = 6,22 х 3 = 18,66) 18, 66 грн.. Отже, з урахуванням наведеного представником позивача розрахунком втрат від інфляції, що склав 2 082, 65 грн. та уточненого судом розміру зазначених втрат за серпень 2010 року, що склав розмір 18, 66 грн., замість нарахованого представником позивача розміру у сумі 174, 19 грн., відповідно належні до стягнення на користь позивача ,втрати від інфляції складають (2 082, 65 - 174, 19 + 18,66 = 1 927, 12) 1927,12 грн. Позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «СК «Інкомстрах» у частині відшкодування завданої моральної шкоди з підстав порушення строків виконання зобов»язань щодо виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування засобу наземного транспорту серії АСТ 000901 не підлягають задоволенню, оскільки такий вид відповідальності страховика не передбачений , укладеним сторонами у справі договором, а також Законом України «Про страхування». Відтак, на задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог до ПрАТ «СК «Інкомстрах» з останнього підлягають стягненню штрафні санкції у виді пені, що складає розмір 2 220, 81 грн., 3% річних у розмірі 1 415, 97 грн., втрат від інфляції у розмірі 1 927, 12 грн. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу відповідачем за правилами ст.. 88 ЦПК України у розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial