Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

03 грудня 2018 року [PERSON] в інтересах [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] , Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області (далі відповідачі) про визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа: Друга Луганська міська державна нотаріальна контора. Позов обґрунтований тим, що позивач [PERSON] , [INFO] є непрацездатною особою, інвалідом 2-ї групи у зв`язку із травмою та захворюванням, отриманим при виконанні обов`язків військовослужбовця. [INFO] року помер батько [PERSON] . За життя батько залишив Заповіт, посвідчений 22 травня 2003 року секретарем Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області, зареєстрований в реєстрі за № 38, згідно якому він заповідав рідній сестрі позивача, [PERSON] майно, яке йому належало, а саме: земельну частку (пай), який належав йому на підставі Державного акту [NUMBER] . зареєстрований в книзі записів державних актів за № 44 від 27.03.2003 pоку; майновий пай, який належав йому згідно Свідоцтву про право власності на майновий пай майнового сертифікату серії [NUMBER] , зареєстрованого в Денежниківській сільській раді за № 135 від 18.03.2003 року; земельну ділянку, прилеглу до житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому згідно Державного Акту [NUMBER], зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 81 від 05.12.1994 pоку; 5/8 частини житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Про існування вказаного Заповіту дізналися 30.10.2017 pоку, коли отримали Витяг зі Спадкового реєстру № 49652723, згідно якому їх рідна сестра [PERSON] отримала у Четвертій луганській державній нотаріальній конторі Свідоцтва про право на спадщину: № 1-615 від 19.07.2007 pоку № у спадковому реєстрі - 42821668 (ВЕР 226471) на земельну частку (пай), площею 6,7651 га, який належав батькові та № 1-616 від 19.07.2007 pоку, № у спадковому реєстрі - 42821672 (ВЕР 226472) на майновий пай, який також належав батькові. Таким чином, оскільки згідно ст. 535 ЦК України (в редакції 1963 року) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку, батько [PERSON] незаконно позбавив непрацездатного брата [PERSON] . обов`язкової частки у спадщині. Тому, вважає, що Свідоцтво про право на спадщину № 1-615 від 19.07.2007 pоку, № у спадковому реєстрі - 42821668 (ВЕР 226471) на земельну частку (пай), площею 6,7651 га, який належала батькові [PERSON] на підставі Державного акту [NUMBER] , зареєстрований в книзі записів державних актів за № 44 від 27.03.2003 року повинно бути визнано недійсним в частині, яка складає обов`язкову частку у спадщини брата непрацездатного [PERSON] , а саме в Ѕ частині. Окрім цього вважає за необхідне визнати за непрацездатним братом [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ земельної частки (паю), який належав батькові [PERSON] на підставі Державного акту [NUMBER] , зареєстрований в книзі записів державних актів за № 44 від 27.03.2003 pоку, а також на половину іншого спадкового майна, яке було вказано в заповіті батька [PERSON] , але, на яке сестра [PERSON] не оформила своє право на спадщину. Наголосивши, що її непрацездатний брат [PERSON] , який хворий на неврологічне захворювання сам не може цим займатися, а вона, до цього часу, не мала можливості цим займатися, оскільки ще була під тяжким впливом трагедії, яка сталася з її чоловіком [PERSON] , якого [INFO] p., на її очах, біля їхньої квартири, жорстоко вбили невідомі особи. З тих же причин, у той час вона не могла отримати Свідоцтво про смерть батька [PERSON] , оскільки їхня сестра [PERSON] стверджувала, що в неї, також, його немає. Беручи до уваги ці обставини, вважає, що пропуск строку позовної давності відбувся з поважних причин. Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 07.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання у справі на 10.00 годин 20.12.2018 року. Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 28.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті на 09.15 годин 02.04.2019 року. Представник позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. У підтримання своїх вимог пояснила, що брат не займався цим питанням тому, що не хотів засмучуватись. Батько заповітом порушив права брата на обов`язкову частину спадщини. Зі свого боку також вчасно не змогла надати необхідну допомогу брату по спадкуванню так як в наслідок трагедії з своїм чоловіком, знаходилась в шоковому стані. Представник позивача [PERSON] підтримав позовну заяву, наполягав на задоволенні позову, при цьому визнав, що для реалізації свого права позивачу потрібно було вчинити певні дії. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, наголошуючи, що в момент оформлення спадщини в нотаріальній конторі за заповітом від померлого батька з нею також знаходився і її рідний брат [PERSON] , який не надав будь-яких заперечень з приводу спадкування саме нею майна від померлого та вимог, щодо належної йому частки спадку. Тому вважає заявлені вимоги безпідставними. Представник Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без присутності представника сільської ради, позовні вимоги позивача підтримує. Представник третьої особи Другої Луганської міської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання. Заслухавши сторони, їх представників, оцінивши наявні у справі докази у відповідності до ст. 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, приходить висновку, про те, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є рідним братом представника позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть від 21.11.2017 року, виданого Новоайдарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.13). Як вбачається з витягу із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), після смерті [PERSON] Четвертою луганською державною нотаріальною конторою, 19.07.2007 року спадкоємцю за заповітом [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину у спадковому реєстрі № 42821668 та свідоцтво про право на спадщину у спадковому реєстрі № 42821672 (а.с.18). Згідно Заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 38, посвідченому 22 травня 2003 року секретарем Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області, [PERSON] на випадок своєї смерті робить так: земельну частку (пай), згідно Державного акту [NUMBER] . зареєстрований в книзі записів державних актів за № 44 від 27.03.2003 pоку; майновий пай, згідно Свідоцтва про право власності на майновий пай майнового сертифікату серії [NUMBER] , зареєстрованого в Денежниківській сільській раді за № 135 від 18.03.2003 року; земельну ділянку, прилеглу до житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно Державного Акту [NUMBER], зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 81 від 05.12.1994 pоку; 5/8 частини житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] заповідає [PERSON] (а.с.19). Із змісту заповіту також вбачається, що правочин посвідчений секретарем Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області Євдокімовою В.Г. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, тобто згідно ст. 30 ЦК України, фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту. Зокрема, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. У ст. 1251 ЦК України зазначено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи виконавчих комітетів місцевих рад уповноважені посвідчувати заповіти. Згідно з п. 1.2. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 № 3306/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 за № 1298/20036), нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Наведені обставини сторонами не оспорювались. Згідно ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її; за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви для прийняття спадщини. В своїй позовній заяві представник позивача не ставить питання щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька взагалі. Слід зазначити, що твердження представника позивача про неможливість займатись питанням спадкування через перебування у тяжкому стані від трагедії з її чоловіком судом не враховується взагалі, а стосовно того, що позивач є хворим на неврологічне захворювання, проте в матеріалах справи відсутні відомості стосовно визнання його недієздатним або обмежено дієздатним, тому може займатись вирішеням питання спадкування самостійно. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовна вимога щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та про визнання права власності в порядку спадкування за законом не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed