Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

04.02.2020 до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла заява [PERSON] до [PERSON] , в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: місце проживання: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає там. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач оплачує самостійно, тому змушена звернутись до суду. Ухвалою від 14 лютого 2020 року зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 21 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач до судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час, місце та день розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив до суду не надав. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності від 03.02.2009 р. № 537-р та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.2014 р. №5-437. Відповідно до відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, 19.03.03.-24Д/5624/19 від 12.12.2019 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно акту про не проживання від 18.12.2019 року, проведено опитування сусідів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і встановлено, що за адресою: [ADDRESS] не проживає [PERSON] , [INFO] з 21 серпня 2015 року по теперішній час. Статтею 55 Конституції України гарантується судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі йог відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній більше одного року не проживає та не користуються будинком за адресою: [ADDRESS] , суд вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням у спірному будинку.

Outcome: approved