Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

04 березня 2016 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 13 листопада 2010 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №937. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 листопада 2010 року позивач уклала шлюб з відповідачем, який зареєстровано в Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №937. Сторони проживали однією сім'єю до липня 2015 року, після чого спільне проживання однією сім'єю із відповідачем було фактично припинено. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину сина - [PERSON], [INFO], який на даний момент проживає разом із позивачем. Шлюбні відносини з відповідачем були фактично припинені вісім місяців тому, оскільки у сторін різні погляди на шлюб та сім'ю, спільне життя та ведення спільного господарства, вони по різному розуміють, що таке сімейні цінності, взаєморозуміння та повага один до одного. У сторін різні уявлення щодо виховання дитини та інше. З цієї причини спільне господарство сторонами разом не ведеться. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам і інтересам відповідача та їх дитини, які мають істотне значення. Спору про поділ майна, що є спільною власністю, а також спору про визначення місця проживання дитини між сторонами немає. За спільною домовленістю син буде проживати з позивачем. У судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає. У зв'язку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 13 листопада 2010 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №937, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від шлюбу у сторін є малолітня дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Подружнє життя між сторонам не склалося, фактично шлюбні відносини припинені з липня 2015 року, що підтверджується заявами сторін. Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд доходить висновку, що оскільки подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, це свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін, цивільний позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, тому відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved