Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

04 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02 серпня 2017 року помер його батько, [PERSON]. За життя останній заповів йому все своє майно. До складу спадщини, яка відкрилася після смерті батька, ввійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Кооперативній, 1 у с. Річки Білопільського району Сумської області. Вказує, що своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак у звязку з тим, що за життя останній не отримав правовстановлюючі документи на вищезгаданий будинок, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті батька, [PERSON], який помер 02 серпня 2017 року, право власності на житловий будинок з господарським будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, вул. Кооперативна, 1. Ухвалою від 17 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 28-29). У підготовче засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 46). Представник відповідача Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області у підготовче засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, з позовом згодні (а. с. 45). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції Сумської області у підготовче засідання не зявився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 31). У звязку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, яким є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). За приписами ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що 02 серпня 2017 року в с. Річки Білопільського району Сумської області помер батько позивача - [PERSON] (а. с. 6-8). Після смерті останнього відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, вул. Кооперативна, 1, який за даними погосподарського обліку побудований [PERSON] у 1986 році (а. с. 10-13, 19). Відповідно до заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області 02 лютого 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №05, [PERSON] заповів все своє майно позивачу у справі (а. с. 38 зворотний бік). За інформацією Річківської сільської ради [PERSON] на день смерті 02 серпня 2017 року проживав та був зареєстрований у [INFO] разом із сином, [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON], посвідчений виконавчим комітетом Річківської сільської ради 02 лютого 2009 року, не змінювався та не відмінявся (а. с. 20). Крім того з матеріалів справи вбачається, що 06 грудня 2017 року Білопільською районною державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] від 06 грудня 2017 року заведено спадкову справу після померлого 02 серпня 2017 року [PERSON], яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за №661683143. Позивачу видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна (а. с. 34-44). Таким чином, позивач у порядку, передбаченому ст. 1269 ЦК України, прийняв спадщину за заповітом після смерті батька, [PERSON], є єдиним спадкоємцем останнього та набув право на спадщину з моменту її відкриття. За даними Філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця КП Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 31 липня 2018 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, вул. Кооперативна, 1, за фізичною чи юридичною особою не зареєстровано. Інвентаризаційна справа №793 на інвентарному обліку з 17 березня 1986 року за замовленням [PERSON] (а. с. 15). Відповідно до висновку та довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» від 07 серпня 2018 року житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за вказаною вище адресою, зведені з дотриманням архітектурних, санітарних і протипожежних норм та правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці, а також не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 16-17). Частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 вказаної норми Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, фактично записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що [PERSON], який помер 02 серпня 2017 року, набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, вул. Кооперативна, 1, у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. В той же час нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього (а. с. 14). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з нормами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved