Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

03.08.2020 до суду надійшла позов [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що [PERSON] на праві приватної власності належить 39/1000 житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок є самостійним об`єктом нерухомості з окремим подвір`ям та входом. На даний час у вказаній частині будинку зареєстрована [PERSON] , яка з 2015 року у ньому не проживає. Окрім того за рішенням Славутського міськрайонного суду від 06.11.2019 позбавлена батьківських прав щодо [PERSON] . Відповідачка зареєструвала своє місце проживання у вказаному будинку у 2008 році, коли його власником був [PERSON] , який помер [INFO] . Враховуючи наведене позивач звернувся до суду та просить усунути перешкоди в користуванні його власністю. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з викладених у ньому підстав. Відповідач будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у спосіб визначений ЦПК України, до суду не прибула. Представник третьої особи не заперечує проти задоволення позову, оскільки це буде в інтересах неповнолітньої дитини. Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником 39/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходить в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 8). Право власності [PERSON] на вказаний будинок підтверджується інформаційним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . Та [PERSON] . За рішенням Славутського міськрайонного суду від 26.02.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] за рішенням Славутського міськрайонного суду від 06.11.2019 позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне. Гарантування кожному права на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з п.п.1,2,5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язаному з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставин, яка була підставою встановлення сервітуту. Згідно ч. 2, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач вселилась у спірну частину будинку як член сім`ї [PERSON] (померлого [INFO] ), шлюб із яким за рішенням суду від 26.02.2016 розірвано, а тому фактично набула права користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. На момент розгляду справи відповідач не є членом сім`ї позивача, а тому не має законних підстав для проживання в будинку [ADDRESS] . Згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради від 15.10.2020, останній вважає за доцільне зняти із реєстрації [PERSON] . Враховуючи наведене вище, є підстави для задоволення позову щодо усунення перешкод в користуванні будинком, оскільки визначений позивачем спосіб захисту є правомірним та має за мету відновити порушенні права позивача.

Outcome: approved