Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

03 травня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, в якому просить надати їй дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], за кордон без дозволу (згоди) батька дитини до повноліття дитини, та дозволити [PERSON], або її офіційному представникові, без згоди батька, [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем с 02.12.2009 по 01.04.2014, який було розірвано на підставі рішення Іванківського районного суду Київської області від 14.03.2018. Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає разом із матір'ю та знаходиться на її повному утриманні. Батько дитини, відповідач по справі, участі у вихованні та догляду за дитиною не бере, розвитком дитини не займається, матеріальної допомоги не надає, та, більш того, [PERSON] відмовляється надати [PERSON], у передбаченому законом порядку, дозвіл на виїзд доньки за кордон для відпочинку та оздоровлення. Водночас, дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. [PERSON] вважає, що безпідставне ненадання згоди батьком дитини, [PERSON], шкодить інтересам малолітньої [PERSON], та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток. Ухвалою судді Іванківського районного суду Київської області від 31.05.2018 матеріали зазначеної цивільної справи було направлено за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області, та були отримані судом 27.06.2018. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання на 07 вересня 2018 року та 05 листопада 2018 року. Учасники справи у судове засідання повторно не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши обставини справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції у Київській області, [INFO] року народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] З копії рішення Іванківського районного суду Київської області від 14.03.2014 вбачається, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], було розірвано, а дитину, [PERSON], до її повноліття залишено на вихованні матері - [PERSON]. Наявними у справі доказами підтверджується, що дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Згідно Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» усі громадяни України мають право на виїзд за кордон. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. У ст. ст. 1, 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, зокрема, п. п. 3-5 виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду досягли 18-річного віку, утому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків з нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого із батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред`явлення зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Тобто, при постановленні рішення щодо надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька та посиланні на Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» суду слід зазначати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення. Однак, всупереч вищезазначеним нормам закону [PERSON] у своєму позові не зазначила на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення, більш того, якщо брати до уваги копію довідки від 25.04.2018, наданої керівником студії «Л-Стиль» [PERSON], про те, що [PERSON] в період з 22.07.2018 по 29.07.2018 прийматиме участь у фестивалі дитячої творчості в Болгарії, в якості визначення конкретного періоду, на який позивач нібито просить надати дозвіл на виїзд дитини, то на момент, коли вказана цивільна справа надійшла за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області, актуальність вказаної довідки була втрачена. Інших доказів позивачем або її представником до суду надано не було. Крім того, позивачем не було також конкретизовано дозвіл на оформлення яких саме документів без згоди батька, вона просить суд надати. Статтею 141 СК України визначено рівні права та обов'язки щодо дитини, а надання судом дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька позбавить останнього можливості брати участь у вихованні своїх дітей та можливості спілкування з ними. З огляду наведеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вимоги [PERSON] про надання судом дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька до повноліття дитини, та дозвіл [PERSON], або її офіційному представникові, без згоди батька, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття, без зазначення конкретного строку та країни подорожування, не передбачені законодавством України, а тому підставах для задоволення позову немає. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та залишає судовий збір за рахунок позивача, у зв'язку із відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed