Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

02.12.2019 року до суду звернувся позивач АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. 02.01.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.01.2020 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду в за правилами спрощеного провадженні без виклику сторін на 11.02.2020 року. 31.01.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 37881 грн. 66 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: 29.08.2015 року між ПАТ « Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем був укладений кредитний договір № 26253019252496 на підставі якого відповідачеві виданий кредит в сумі 13500.00 грн. 19.07.2016 року ПАТ « Банк Ренесанс Капітал» припинилось шляхом приєднання до ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Таким чином ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» була передана заборгованість за кредитним договором. Відповідач належним чином не виконує взяті на себе обов`язки за укладеним кредитним договором. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 19.11.2019 року складає 37881 грн., 66 коп. з яких: -13365.47 грн., заборгованість за кредитом; -9290.75 грн., заборгованість по процентах; -15225.44 грн., штрафні санкції. Вказану суму заборгованості відповідач не сплачує в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач відповідно до наданого відзиву проти задоволення позовних вимог заперечував. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що на підтвердження заявлених вимог позивачем надано кредитний договір № 26253019252496 від 29.08.2015 року, який підписаний сторонами. Проте до нього додані Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків від 31.08.2013 року. Позивачем стверджується, що йому надавався кредит в сумі 13500 грн., проте згідно положень вказаного договору кредитний ліміт складає 1000 грн., що свідчить про невідповідність вказаної позовної заяви обставинам справи. Крім того в договорі, підписаному сторонами відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафу, пені) за порушення зобов`язання. Розраховуючи заборгованість за кредитним договором позивач посилається на Загальні умови кредитування, проте позивачем не надані докази того, що саме ці умови кредитування діяли при укладення договору 29.08.2019 року. Позивачем не надані докази розміру виданого кредиту. Розрахунок заборгованості не може вважатись обґрунтованим в зв`язку з тим, що він не містить детальних арифметичних дій на визначення суми заборгованості. Первинні документи на підтвердження розрахунку заборгованості не надані. Таким чином позивачем не надані належних і допустимих доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог. Позивач в 2019 році вже звертався до нього з письмовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості тому відповідачем безпідставно нараховані йому відсотки, починаючи з березня місяця 2019 року. Крім того стосовно вказаної заборгованості було винесено виконавчий напис нотаріуса, який згодом визнаний таким, що не підлягає виконанню на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.11.2019 року. Також позивач застосовує до нього одночасно декілька видів відповідальності у вигляді штрафів та пені, що суперечить положенням Конституції України. Водночас позивачем пропущений строк звернення до суду (позовної давності). За даних обставин просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається між сторонами виник спір з кредитних правовідносин. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Судом встановлено, що 29.08.2015 року між ПАТ «Банк Ренсанс Капітал» та відповідачем був укладений кредитний договір та договір страхування, шляхом підписання пропозиції укласти договір (оферти). Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Надана суду копія договору містить підписи відповідача [PERSON] , та банку, містить особисті дані відповідача [PERSON] та істотні умови договору. Таким чином у розумінні статті 207 ЦК України кредитний договір був укладений ПАТ «Банк Ренсанс Капітал» з відповідачем [PERSON] . Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). За умовами укладеного договору відповідачеві видано кредит в сумі 13500 грн. Ліміт овердрафту в сумі 1000.00 грн., був встановлений на час укладення договору. 19.07.2016 року ПАТ « Банк Ренесанс Капітал» припинилось шляхом приєднання до ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Таким чином ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» була передана заборгованість за кредитним договором. Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином до позивача перейшли права та обов`язки банку, з яким відповідачем був укладений кредитний договір, в тому числі і право вимоги сплати заборгованості за укладеними кредитними договорами. Відповідно доводи відповідача про те, що він укладав договір з ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», примірник якого доданий до позовної заяви. А позовом до нього звертається АТ «ПУМБ», є безпідставними, оскільки позивач є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і до нього перейшло право вимоги за укладеним з відповідачем кредитним договором, відповідно АТ «ПУМБ», є належним позивачем . Судом встановлено, що банк виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором, а відповідач скористалася наданим кредитом так як не заперечує факт користування кредитними коштами. Крім того з наданої суду виписки по особовим рахункам відповідача за період з 31.08.2015 року по 03.10.2016 року вбачається, що відповідач досить активно користувався кредитними коштами за укладеним кредитним договором. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із публічним акціонерним товариством ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач [PERSON] , порушив договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 19.11.2019 року складає 37881 грн., 66 коп. з яких: -13365.47 грн., заборгованість за кредитом; -9290.75 грн., заборгованість по процентах; -15225.44 грн., штрафні санкції Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Доказів повернення кредиту на час розгляду справи судом сторонами не надано, тому суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача у відповідності із обраним ним способом захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦК України та з яким погоджується суд. А саме про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредиту (поточного та простроченого) та відсотках (поточних та прострочених), суми неустойки. Так як така відповідальність передбачена умовами кредитного договору і відповідач підписавши кредитний договір та отримавши кредитні кошти погодився з нею. Правильність проведення позивачем розрахунку заборгованості по кредиту відповідачем належними та допустимими доказами не спростована. В свою чергу виписка по банківському рахунку відповідача містить всі операції з банківським рахунком, з чітким визначенням банківської операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції та є належним доказом у справі. Сума заборгованості відповідача, зазначена в розрахунку заборгованості, який має статус первинного документа та є доказом у справі. Доводи відповідача про одностороннє збільшення Банком кредитного ліміту та зміни процентної ставки не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України - якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки. Таким чином відповідач міг погасити заборгованість за укладеним кредитним договором за відсотковою ставкою, яка була встановлена початково, що мало б наслідком припинення зобов`язань за укладеним кредитним договором. Доводи відповідача, що в лютому місяці позивач звертався до нього з вимогою про дострокове погашення кредиту тому відповідач незаконно нарахував відсотки після такого звернення є безпідставними. Оскільки сама вимога достроково погасити кредит не є зміною його строків. Крім того відповідачем не надано доказів, що ним була задоволена вимога позивача та погашення заборгованість за кредитом. Доводи відповідача, що він уклав кредитний договір в 2015 році, а до нього додані Загальні умови договорів кредитування, що діяли в 2013 році також не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Оскільки в укладеному з відповідачем договорі зазначено, що в день подання до Банку даної пропозиції він ознайомлений з останньою редакцією Умов та усіма змінами Правил користування платіжними картами Банку та Тарифами, які розміщуються банкам на офіційних стендах у відділеннях Банку та його офіційному сайті. Крім того Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунку від 17.04.2013 року містять підпис відповідача [PERSON] . Таким чином зазначені Умови на час укладення кредитного договору з відповідачем діяли саме в даній редакції, і підписавши їх відповідач погодився з ними, оскільки загальні правила і умови кредитування не розробляються відносно окремо взятого кредитного договору і діють протягом певного періоду часу до внесення змін до них і такі зміни не вносяться кожного року чи протягом меншого періоду часу. Відповідно час укладення відповідачем кредитного договору діяли саме Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунку від 17.04.2013 року . Крім того в самій заяві, яка підписана відповідачем, зазначено розмір процентної ставки та розмір комісії. Тому з усіма умовами кредитного договору на час його підписання відповідач був ознайомлений та погоджувався з ними, оскільки підписав заяву на отримання кредитних коштів і Умови кредитування. З виписки з рахунку відповідача із зазначенням суми заборгованості чітко зазначена сума заборгованості за кредитом прострочена і поточна, сума відсотків за користування кредитом прострочена і поточна та пеня за порушення зобов`язань. Доводи відповідача, що позивачем застосовано відносно нього декілька видів відповідальності суд вважає безпідставним, оскільки в зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань до в відповідача застосовано лише один вид відповідальності у вигляді пені. Сума комісії не є видом відповідальності , оскільки є затратами на обслуговування кредитної заборгованості за Овердрафтом, її нарахування передбачено умовами укладеного з відповідачем договору. Крім того згідно наданого розрахунку у відповідача відсутня заборгованість за комісією. Таким чином до відповідача застосований лише один вид відповідальності у вигляді стягнення пені. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач також посилається на пропущення позивачем строку позовної давності Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч. 1 ст. 266 ЦК України). Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості, виписки з довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором № 26253019252496 від 29.08.2015 року відповідачем, останній платіж в сумі 609 грн., 88 коп. був внесений 07.03.2018 року. Таким чином порушення прав позивача та строк позовної давності розпочався з дати наступного внесення платежу, а саме 07.04.2018 року . Починаючи з даної дати строк позовної давності закінчується у квітні місяці 2021 року. Позивач звернувся до суду у грудні місяці 2019 року. Таким чином позивачем строк позовної давності не пропущений. Доводи відповідача, що позивач вже намагався стягнути з нього заборгованість за даним договором у вигляді видачі виконавчого напису нотаріусом, і за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.11.2019 року, останній визнаний таким, що не підлягає виконанню, також не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності. Оскільки відповідач оскаржив даний виконавчий напис. Як зазначено у рішенні суду, на яке посилається відповідач, виконавчий напис нотаріуса видається лише відносно безспірних вимог. А так як відповідач посилався на наявність спору із позивачем, останній підлягав вирішенню в судовому порядку в позовному провадженні. Даним правом і скористався позивач звернувшись до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, та враховуючи, що судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, тому понесені судові витрати по сплаті судового збору 1921.00 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved