Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

03.05.2019 року позивач звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві [PERSON] зазначила, що на підставі договору дарування частини жилого будинку від 15.09.2000 року є власником Ѕ частини будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Після отримання паспорта син позивача [PERSON] був зареєстрований у будинку, належному позивачу. Однак у 2016 році відповідач виїхав на постійне місце проживання до Чеської Республіки. Тобто у житловому будинку [ADDRESS] він не проживає понад 3 роки. Позивач, як власник будинку, позбавлена можливості в повній мірі користуватись своїми правами, оскільки за даною адресою зареєстрований відповідач, а тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Отже, [PERSON] просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити відповідно до обставин, зазначених у позовній заяві, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направив, відзив на позов [PERSON] не подав. \~ \~ \~ \~ \~За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Норми статей 15,16, 386, 391, 405 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування жилого будинку від 15.09.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області Іваненко О.М., Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності (а.с.5). Як вбачається з довідки №403 від 10.04.2019 року, виданої Малинською міською радою Житомирської області на підставі свідчень сусідів та депутата міської ради [PERSON] ., в житловому будинку, що розташований в [ADDRESS] [PERSON] фактично не проживає (а.с.6). Виходячи з встановлених судом обставин, суд вважає вимоги позивача доведеним та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved