Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

04.08.2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22.02.1988 року належав її чоловіку - [PERSON] Вказує, що [INFO] її чоловік помер. За свого життя заповіту він не складав. Крім неї (позивачки), спадкоємцями першої черги спадкування за законом є їхні діти - [PERSON] та [PERSON], які на спадщину не претендують та відмовилися від своїх часток в спадщині в її (позивачки) користь. Стверджує, що у встановленому законом порядку вона звернулася в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка. Однак, в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити право власності на вищевказаний житловий будинок позбавлена можливості, через відсутність правовстановлюючих документів на дане спадкове майно. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON], який помер [INFO]. В судове засідання позивачка не з'явилася, проте подала заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі. Представник відповідача - Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не з'явилася, а подала заяву, в якій позов визнає та просить суд розглянути справу без її участі. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився, а також від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] до 22.02.1988 року належав [PERSON]. На підставі договору дарування від 22.02.1988 року, укладеного між [PERSON] (даритель) та [PERSON].(обдарований), посвідченого 22.02.1988 року секретарем виконкому Поповицької сільської ради народних депутатів Мостиського району Львівської області [PERSON], право власності на даний будинок перейшло до [PERSON]. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] За життя [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом майна [PERSON] є дружина померлого - [PERSON], позивачка у справі, яка у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від неї. Крім позивачки, спадкоємцями першої черги є також діти померлого: син [PERSON] та дочка [PERSON], які у встановлений законом строк та порядок відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька, подавши до нотаріальної контори відповідні заяви. Інших спадкоємців за законом першої черги після смерті [PERSON], що прийняли спадщину чи претендують на таку, немає. Проте, через відсутність правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно позивачка не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: довідками, виданими виконавчим комітетом Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області №453 від 02.07.2015року, №429 від 18.06.2015року та №268 від 22.06.2010 року; копією договору дарування від 22.02.1988 року; копією заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 21.06.2010року; копією заяви [PERSON] від 22.06.2010 року про відмову від спадщини; копією заяви [PERSON] від 23.06.2010року про відмову від спадщини; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про народження [PERSON]; копією свідоцтва про народження [PERSON]; копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON]; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру 41420525 від 07.09.2015року. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивачки на спадкове майно не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачкою у порядку спадкування за законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на наведене, враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] на час своєї смерті був власником спірного житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] а позивачка [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, що прийняла спадщину після смерті останнього, інших спадкоємців, що прийняли спадщину та претендують на таку, не має, суд приходить до висновку, що право власності на дане майно перейшло у порядку спадкування до позивачки, а тому є всі підстави для визнання за нею права власності на спірне спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved