Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

03 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив розірвати шлюб, зареєстрований 02 вересня 2014 року між ним та відповідачкою [PERSON] . На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він з відповідачкою мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . З відповідачкою він не підтримує шлюбно-сімейних відносин, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Причиною розлучення є те, що вони мають різні погляди на життя та сімейні обов`язки, різні несумісні характери. Між ними часто виникають сварки, під час яких вони взаємно ображають один одного, що негативно впливає на здоров`я. Зберегти шлюб неможливо. Суперечок з приводу спільного майна не мають. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала у повному обсязі, просила не надавати термін на примирення. Неявка сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Згідно із ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За вимогами ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що з 02 вересня 2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області (а. с. 6). Сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області (а. с. 7). Подружжя [PERSON] спільного господарства не ведуть, мають бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідачки, яка визнала позов, не заперечує факту припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах СК України, тому позов підлягає задоволенню. У ч. 1 ст. 142 ЦПК України зазначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вказане позивачу підлягає поверненню судовий збір у розмірі 420,40 грн. Вимог про стягнення з відповідачки іншої частини суми судового збору позивач не заявляв.

Outcome: approved