Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

03 липня 2015 року від [PERSON], зареєстрованого та мешкаючого у місті Горлівка Донецької області, до Словянського міськрайонного суду надійшов вказаний позов до [PERSON], також зареєстрованого і мешкаючого у місті Горлівка Донецької області, тобто на території, тимчасово непідконтрольній українській владі,за визначеною підсудністю згідно з Розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року за № 2710/38-14. Позовна заява від імені [PERSON] підписана адвокатом [PERSON],який має повноваження на ведення справи та ухвалою суду від 06 липня 2015 року було відкрито провадження у цій справі і призначено попереднє судове засідання на 14 липня 2015 року, після чого справу було призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності за участю його представника адвоката [PERSON],позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити,проти ухвалення заочного рішення судом не заперечував. На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві та в судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON],діючий на підставі договору про надання юридичної допомоги від 25.06.2015 року, зазначив, що 13 липня 2010 року відповідач [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] за № 6010,довірив [PERSON] продати належний йому автомобіль [NUMBER]. 17 червня 2012 року [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу [PERSON] за № 1427, передовірив [PERSON] продати від імені [PERSON] належний останньому вказаний автомобіль з правом передовіри третім особам 02 липня 2012 року [PERSON], представляючи інтереси [PERSON], діючи на підставі вищезазначеної довіреності,продає вказаний автомобіль позивачеві. Так як [PERSON] терміново і га тривалий строк мав виїхати за межі України, то продаж вказаного автомобілю було оформлено довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу [PERSON] за № 1587, за якою [PERSON] надав право позивачу продати від імені відповідача належний останньому автомобіль [NUMBER]. Позивачем за вказаний автомобіль була передана грошова сума 6400 доларів США, про що [PERSON] написав розписку та передав автомобіль позивачеві і він ним користується. Тобто фактично був укладений договір купівлі-продажу автомобіля, а односторонній правочин у вигляді довіреності на право володіння , користування і розпорядження вищезазначеним автомобілем є удаваним правочином відповідно до статті 235 ЦК України. Просив застосувати правові наслідки удаваного правочину і визнати,що був укладений договір купівлі-продажу автомобіля і до позивача перейшло право власності на вказаний транспортний засіб, яке підлягає судовому захисту. Просив також визнати право власності позивача [PERSON] на автомобіль [NUMBER]. Відповідач [PERSON],який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення у пресі, в судове засідання на повторний виклик не зявився, про причини неявки суд не повідомив і заяв про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення розгляду справи не подав. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача,дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] не ґрунтується на законі і задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Документом, що засвідчує право власності на транспортний засіб є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у підрозділі Державтоінспекції, відповідно до пункту 16 «Порядку державної реєстрації ( перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 із змінами від 19.06.2013 року. Згідно наданої копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВВС № 023729, виданого РЕВ МРВ міста Луганська 06 лютого 2007 року, автомобіль марки « DAEWOO LANOS TF69Y», випуску 2007 року, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований у РЕВ МРВ м. Луганська 06 лютого 2007 року за власником [PERSON]. Згідно копії довіреності, посвідченої 30 липня 2010 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованої в реєстрі за № 6010, [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON], які діють окремо один від одного, продати належний йому на підставі вищевказаного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль [NUMBER] та для виконання цих повноважень власник транспортного засобу надав їм право представляти його інтереси, одержувати довідки, подавати заяви, укладати та підписувати дозволені діючим законодавством договори цивільно-правового характеру і такі інші , що стосуються обслуговування автомобілю, сплати податків. Ця довіреність видана строком на пять років і дійсна до тринадцятого липня 2015 року з правом керування автомобілем, з правом передоручення,з правом тимчасового виїзду за кордон з додержанням чинного законодавства. На вказаній довіреності є відмітка, що повноваження по цій довіреності передовірені по довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 17 червня 2012 року за реєстраційним № 1427 на імя [PERSON] або [PERSON]. А також на довіреності є відмітка, що повноваження по цій довіреності передовірені по довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 02 липня 2012 року за реєстраційним № 1587 на імя [PERSON] або [PERSON]. З наведеного свідчить, що власник автомобілю [PERSON], який є відповідачем по справі, уповноважив [PERSON] та [PERSON] продати від його імені належний йому автомобіль, проте, позивача [PERSON] на вчинення таких дій чи будь-яких інших дій він не уповноважував. Як встановлено, [PERSON] передовірив надані йому повноваження продажу транспортного засобу, належного [PERSON], [PERSON] або [PERSON], а вже [PERSON] передовірив позивачеві [PERSON] або [PERSON] продати належний [PERSON] автомобіль [NUMBER]. Тобто між власником транспортного засобу та вищезазначеними особами виникли правовідносини представництва( стаття 237 ЦК України ), за якими представники мали право вчинити правочин ( договір купівлі-продажу автомобіля) від імені власника цього транспортного засобу [PERSON], однак, жоден з представників в межах довіреності від 13.07.2010 року такого правочину не вчиняв, а вони передоручали надані їм повноваження на продаж автомобіля іншим особам, а тому, у розумінні статті 240 ЦК України, позивач [PERSON] був наділений повноваженнями замісника, а не покупця, оскільки автомобіль не було продано. Про це свідчить той факт, що автомобіль [NUMBER], не був знятий з обліку в підрозділі ДАІ і по теперішній час значиться зареєстрований у РЕВ МРВ м. Луганська 06 лютого 2007 року за власником [PERSON]. Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації ( перереєстрації ), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] посилається на те, що 02 липня 2012 року позивач передав [PERSON] грошові кошти у сумі 6400 доларів США за фактично проданий йому автомобіль [NUMBER],про що [PERSON] власноручно написав розписку, але, як зазначає представник позивача, продаж цього автомобіля була оформлена довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним № 1587, по якій [PERSON] передовірив позивачеві продати від імені [PERSON] належний останньому транспортний засіб. При цьому, представник позивача, посилаючись на статтю 235 ЦК України, просить застосувати наслідки удаваного правочину і визнати, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу автомобілю. Такі вимоги не є обґрунтованими, виходячи із змісту зазначеної вище довіреності, виданої власником транспортного засобу [PERSON], який надав право продати належний йому автомобіль не позивачеві, а іншим особам,тому твердження представника позивача, що сторонами вчинено цей правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, не є слушним, так як відповідач з позивачем взагалі ніяких правочинів не укладали. Згідно розписки від 02.07.2012 року [PERSON] получив гроші у сумі 6400 доларів США за фактично проданий автомобіль DAEWOO LANOS від [PERSON]. Проте, зробити однозначний висновок, що за цією розпискою [PERSON] був проданий автомобіль,що належить відповідачу [PERSON], неможливо. Відповідно до статті 208 ЦК України, договір купівлі-продажу автомобіля, виходячи із його вартості, повинен складатися у письмовій формі із зазначенням сторін, змісту правочину та його суттєвих умов. Письмова форма такого договору передбачена постановою Кабінету Міністрів від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації ( перереєстрації ), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», відповідно до пункту 8 якої, правомірність придбання транспортного засобу підтверджується переліком документів, зокрема довідкою-розрахунком,що встановлюють право власності на автомобіль. За приписами статей 202-204 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до розяснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» ( пункт 25 ), за удаваним правочином ( стаття 235 ЦК ), сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення йог нікчемності або про визнання його недійним. Згідно зі ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як нам підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем ( його представником ) не доведено факту, що відповідач [PERSON], видаючи 13 липня 2010 року довіреність та уповноважуючи [PERSON] і [PERSON] продати належний йому автомобіль, діяв умисно, щоб приховати іншій правочин договір купівлі-продажу автомобілю, який мав бути укладений з позивачем [PERSON] 02 липня 2012 року, бо в межах заявленого позову, представник позивача просить визнати удаваним правочином саме вказану довіреність від 13 липня 2010 року, що само по собі є безпідставним, виходячи з того,що позивач [PERSON] не є стороною цього правочину довіреності виданої власником автомобіля [PERSON] Судом встановлено із наведених вище доказів, що позивач отримав повноваження за передорученням від власника автомобіля, яким є відповідач, на продаж цього автомобіля,однак, на теперішній час строк дії довіреності закінчився. Позивачем ( його представником ) не надано доказів, що правочин-довіреність власника транспортного засобу [PERSON], посвідчена приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] за № 6010, про уповноваження [PERSON] і [PERSON] продати належний йому автомобіль [NUMBER], було вчинено з метою приховати інший правочин, а тому наслідки удаваного правочину не можуть бути застосовані. Таким чином, відсутні законні підстави набуття права власності позивачем на автомобіль [NUMBER], що належить відповідачу [PERSON] Виходячи з наведеного, позов [PERSON] задоволенню не підлягає, як такий, що не ґрунтується на законі. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 202-204,\~208, 235,237,240, 328,392, 655,656 ЦК України,

Outcome: dismissed