Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

03.12.2013 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, де просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Позов мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Олександрійської міської ради народних депутатів 05 березня 1993 року. Заповіту спадкодавець не складав. Зазначає, що згідно ст., ст. 1261, ч.1ст. 1267 ЦК України, позивач набув першочергове право на спадкування всіх прав та обов'язків, що належали спадкодавцеві за життя. На момент відкриття спадщини позивач постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON], в зв'язку з чим вважається такою, що прийняла спадщину. Їх донька - [PERSON], яка є спадкоємцем за законом першої черги, була зареєстрована та проживала за іншою адресою, у встановлені законом строки, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала, а відтак, виходячи з приписів ч.1 ст.1272 ЦК України є такою, що відмовилась від спадщини. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва на право на спадщину на 1/2 частину даної квартири, оскільки право власності на квартиру не було зареєстроване у відповідних реєструючих органах. Зазначає, що померлому належала спірна частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Олександрійської міської ради народних депутатів 05.03.1993 року, яке було зареєстровано відділом приватизації житла управління житлово - комунального господарства Олександрійського міськвиконкому у реєстрову книгу за №406. Посилається на ст., ст. 1218, 1216, 1261, ч.1 ст.1267, ч., ч. 1, 3, 5 ст.1268 ЦК України та просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позові. Представник Олександрійської міської ради вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з тих підстав, що зазначила позивач в позові. Позивач та відповідачка [PERSON] на розгляд справи не явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, оскільки її хвора матір потребує догляду, а також вказала, що позовні вимоги визнає повністю, заяви про прийняття спадщини не подавала. Суд ухвалив, провести розгляд справи у відсутність позивачки та відповідачки [PERSON] та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено наступне. Відповідно до ч.2, 3 ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на той час - наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Згідно ч., ч. 3, 5 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в ред. 1992 р.) передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, з доплатою, безоплатно чи з компенсацією, оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Олександрійської міської ради народних депутатів 05.03.1993 року - квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної власності: [PERSON] та [PERSON]. Свідоцтво видано згідно розпорядження від 03.03.1993 року, а також зазначено, що зареєстроване відділом по приватизації житла та записано у реєстрову книгу за № 406 (а.с.8). Державну реєстрацію в органах БТІ не провели. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ЦК УРСР (в ред.1963р.) та Закон України «Про власність» (в ред.1993 р.), що діяли на час приватизації квартири, не пов'язували момент виникнення права власності з реєстрацією цього права в органах БТІ чи інших реєструючи органах. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Так, в ч.4 ст.3 зазначеного Закону вказано, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та обтяжень Отже, право на спірну квартиру до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» як на нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час її приватизації, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на неї в порядку, передбаченому цим законом, яке є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.5). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину спірної квартири, як на майно, яке належало на час смерті спадкодавцю та права на яке переходять до спадкоємців померлого. На момент відкриття спадщини, позивач постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON], в зв'язку з чим вважається такою, що прийняла спадщину. Їх донька - [PERSON], яка є спадкоємцем за законом першої черги, була зареєстрована та проживала за іншою адресою, у встановлені законом строки, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала, про що зазначила в заяві, яку подала до суду, а відтак, виходячи з приписів ч.1 ст. 1272 ЦК України є такою, що відмовилась від спадщини. Таким чином. згідно ст.1261 ЦК України, позивач відноситься до першої черги спадкоємців за законом на спадщину свого чоловіка, оскільки їх дочка, що є відповідачкою по даній справі, була зареєстрована та проживала за іншою адресою, у встановлені законом строки, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала, про що зазначила в заяві, яку подала до суду, а відтак, виходячи з приписів ч.1 ст. 1272 ЦК України є такою, що відмовилась від спадщини. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 28.11.2013 року нотаріус надала позивачці письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, посилаючись на те, що квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Олександрійської міської ради народних депутатів 05.03.1993 року, а згідно підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З наданих позивачем документів, нотаріусом було з'ясовано, що право власності на квартиру спадкодавцем не було зареєстровано у відповідних реєструючи органах, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. А тому, [PERSON] було запропоновано звернутись до суду (а.с.13). Таким чином, лише відсутність факту державної реєстрації майна в МБТІ м. Олександрії і відповідного витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, перешкоджає позивачці оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Суд вважає, що спадкодавець [PERSON] мав всі права та обов'язки на спадкове майно, а саме на 1/2 частину квартири [ADDRESS], тому це право не припинилось після його смерті та входить до спадкової маси. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті і спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Оскільки позивачка в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, то суд, вбачає підстави для задоволення позовних вимог та визнає за позивачкою право власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved