Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

03.09.2018р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] із позовом до Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, де просить визнати за ним, як добросовісним набувачем, право власності на транспортний засіб марки «Хюндай Соната», номер шасі [NUMBER]. В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що у грудні місяці 2017 року вирішив придбати автомобіль, та з цією метою переглядав сайт «Авторіа» в мережі Інтернет, де побачив оголошення про продаж транспортного засобу марки «Хюндай Соната» та телефон продавця, який іменувався як [PERSON] з міста Ізмаїл Одеської області. Зв'язавшись з останнім по телефону, [PERSON] його запевнив, що автомобіль не перебуває під арештом, не знаходиться в розшуку та відсутні будь-які проблеми з документами, після чого вони домовились про зустріч в селі Райгород Немирівського району Вінницької області, де він мав оглянути транспортний засіб, та у випадку відповідності його вимогам, оплатити його вартість. У погоджений день та час вони зустрілись, після того як він оглянув автомобіль, перевірив відповідність державних номерних знаків та номеру кузова технічному паспорту, вирішив його придбати. Він передав Костеві грошові кошти в сумі 4000дол. США, а [PERSON] йому транспортний засіб, ключі від нього та технічний паспорт. Оскільки це був вихідний день, то вони не могли укласти відповідний договір купівлі-продажу автомобіля та провести перереєстрацію права власності, тому домовились зустрітися на протязі двох місяців та звернутись до органів державної автомобільної інспекції для проведення відповідних реєстраційних дій. 10.03.2018р. керуючи даним автомобілем в селищі міського типу Літин Вінницької області він був зупинений працівниками Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, та в ході огляду транспортного засобу працівниками поліції було встановлено, що за державним номерним знаком [NUMBER] з 15.07.2008р. рахується автомобіль марки ВАЗ-2105, кузов [NUMBER], а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] на автомобіль марки «Хюндай Соната», номер шасі [NUMBER], не видавалось. СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області за даним фактом розпочато кримінальне провадження № 12018020210000083 від 13.03.2018р., за ознаками злочину, передбаченого ст.358 КК України. Він неодноразово телефонував на телефонний номер Костянтина, однак останній йому не відповідав. Через відсутність документів про право власність на автомобіль, його затримано та поміщено на арештний майданчик Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області. 20.06.2018р. ним на адресу керівника органу поліції направлено заяву про повернення транспортного засобу, однак листом № 5034 від 13.07.2018р. його повідомлено про неможливість такого повернення, у зв'язку із визнанням автомобіля речовим доказом у кримінальному провадженні, та через відсутність у нього документів, щоб підтверджували право власності на останній. Вважаючи себе добросовісним набувачем, просить задовольнити позов. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 28.09.2018р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав зазначених в ньому. Відповідач - КАЛИНІВСЬКЕ ВП ГУНП у ВІННИЦЬКІЙ ОБЛАСТІ в судове засідання не з'явилось, надавши заяву, де просить справу розглянути за відсутності його представника, а справу вирішити виходячи з вимог діючого законодавства. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову позивачу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав: Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В провадженні Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018020210000083 від 13.03.2018р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. Як вбачається з Витягу з ЄРДР № 12018020210000083 від 13.03.2018р., працівниками УПП у Вінницькій області по вулиці Богдана Хмельницького в селищі міського типу Літин Вінницької області було зупинено автомобіль марки «HYUNDAI Sonata», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], під час перевірки даного транспортного засобу по відповідних базах даних було встановлено, що записи у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу не відповідають дійсності та номерний знак [NUMBER], належить іншому автомобілю. З листа Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області за вих. № 5034 від 13.07.2018р., за підписом начальника відділу поліції майора поліції Конєва О.В., встановлено, що згідно відповіді із ТСЦ 3243 РСЦ МВС у Київській області від 13.03.2018р., номерний знак [NUMBER], з 15.07.2008р. присвоєний автомобілю марки ВАЗ-2105, кузов [NUMBER], і по теперішній час належить даному транспортному засобу. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] на автомобіль марки «HYUNDAI Sonata», номер шасі [NUMBER], не видавалось. Відповідно до протоколу огляду місця події від 10.03.2018р., складеного старшим слідчим СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Додукало А.М., даний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію ТЗ були вилучені та поміщені на зберігання, як речові докази у кримінальному провадженні, до Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області. Тим же листом № 5034 від 13.07.2018р., позивачу [PERSON] відмовлено у поверненні автомобіля, зокрема через відсутність цивільно-правових угод, що посвідчують його купівлю-продаж. Дослідивши подані докази, суд дійшов висновку, що посилання позивача [PERSON] на статтю 330 ЦК України, а саме про те, що він є добросовісним набувачем автомобіля, не знайшло свого підтвердження, оскільки ним не надано існування такого об'єкта цивільних прав. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні покупцеві, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч.5 ст.656 ЦК України особливості договору купівлі - продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Частиною 1 ст.328 ЦК України передбачено, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Частиною 1 ст.210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно зі ст.19 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», реєстрація, перереєстрація зняття з обліку транспортних засобів здійснюється згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998р. «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Відповідно до п.1 цим Порядком встановлюється єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів. У п.2 Порядку зазначено, що вони є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів. Згідно п.8 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України № 1388 перед відчуженням, передачею транспортні засоби повинні бути зняти з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Пунктом 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 встановлено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. В силу п.п.7, 8 зазначеного Порядку власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарний біржах. Пункт 8 Порядку серед повного переліку документів, які є підставою виникнення права власності і підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, не передбачає договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного фізичними особами в простій письмовій формі. Реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Згідно з п.40 цього Порядку зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Таким чином, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набувати право власності на транспортний засіб. У справах за позовом про визнання права власності на автомобіль із підстав придбання його за договором купівлі-продажу, суд може задовольнити такий позов у тому разі, коли встановить, що сторонами були додержані правила ЦК України щодо укладення договору купівлі-продажу такого майна, зокрема і подальша перереєстрація транспортного засобу. Крім того, згідно Постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2015 р. зокрема зазначено, що правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Доказами відповідно до ст.76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.3, 4 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). У порушення зазначених норм закону, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а матеріали цивільної справи не містять доказів в підтвердження правомірності підстав набуття позивачем права власності на автомобіль марки «Хюндай Соната», номер шасі [NUMBER]. За відсутності договору купівлі-продажу, укладеного між позивачем [PERSON] та власником автомобіля, та доказів, що він є власником спірного автомобіля, його вимоги про визнання права власності задоволенню не підлягають. Посилання позивача на статтю 388 ЦК України є безпідставним, оскільки дана норма врегульовує відносини по витребовування власником майна з чужого володіння, а тому в даному випадку застосуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed