Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

02.12.2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 23.02.2008 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу народилась донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, оскільки між подружжям постійно виникали конфліктні ситуації, вони мають різні погляди на життя, ведення сумісного господарства. Чотири роки вони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Стосунки між подружжям напружені, що негативно впливає на виховання доньки. Посилаючись на те, що зберегти сім'ю неможливо, просила шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23.02.2008 року Відділом реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 104). Майнового спору та спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, і у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, постановляє рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, вживати заходів до примирення подружжя у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу. Шлюб - це сімейний союз жінки та чоловіка, заснований на взаємних почуттях любові та поваги, який ґрунтується на їх вільній згоді набути права та обов'язки подружжя. Сторони висловили своє волевиявлення, яке полягає в тому, що вони не бажають проживати однією сім'єю і вважають, що збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Суд не вважає за доцільне призначати строк для примирення, оскільки цей крок робиться судом лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правової основою шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд вважає збереження шлюбу неможливим. Позивачка заявила клопотання про присвоєння їй прізвища «[PERSON]» при реєстрації розірвання шлюбу.

Outcome: approved