Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

03.04.2017 до суду надійшла позовна заява від представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» (надалі по тексту Банк) [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 07.06.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 2400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті: http://privatbank.ua/terms/page/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у Анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Відповідач зобовязався погашати заборгованість по кредиту та проценти за користування кредитом, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісійні на умовах передбачених договором. Оскільки останній порушив зобовязання за кредитним договором, станом на 31.01.2017 року має заборгованість по кредиту в розмірі 15684,49 грн. Просить стягнути з відповідача на користь Банку вказану суму заборгованості, а також судові витрати понесені при сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн. Відповідач в судовому засіданні подав заперечення проти позову та дав пояснення аналогічні змісту заперечення, посилаючись на наступне. [PERSON] підписання договору кредиту не є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Таке твердження позивача є не вірним та несправедливим по його суті. Із умовами договору від 07.10.2010 р. б/н на кредит 2400грн. його ніхто не ознайомлював. Позивач надав до суду «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які ним не підписані. Так як підписання договору відбулося ще в 2010 році, то відповідач заперечує, що саме з цими Умовами і саме в цій редакції позивач його ознайомив при виникненні відносин між нами, а відтак, вважає, що наведені умови є нікчемними, отже не можуть братися до уваги, у звязку з чим при визначенні умов, під які надавався кредит, можна брати лише анкетні дані та заявку на отримання кредиту. Відповідач не памятає коли вносив останній платіж, наскільки йому відомо, там не було ніякої заборгованості. Однак з розрахунку наданого позивачем вбачається, що остання виплата мала місце 17.02.2014р. в сумі 910 грн. Саме з цієї дати 17.02.2014 р. розпочався перебіг строку позовної давності щодо вимог позивача. Позивач звернувся до суду 19.03.2017 р. таким чином пропустивши трьохрічний строк звернення до суду. Просив відмовити у задоволенні позову. Позивач свого представника в судове засідання не направляв, однак надав суду заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Також надав суду письмові пояснення на заперечення, в яких просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на наступне. Підписуючи Анкету-Заяву, він дав згоду на те, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг а також Тарифами, становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Тим саме відповідач підтвердив, що він ознайомлений та згідний з Умовами та Правилами. Своїм підписом він підтвердив отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови кредиту та погодився з ними. Тобто Сторонами при укладенні договору, були обговорені всі істотні умови. Крім того Умови та Правила надання банківських послуг а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією та розміщені у відділах Банку та на офіційному веб-сайті. Відповідач отримав кредитну картку, користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах, магазинів, частково погашав заборгованість за кредитним договором, що підтверджується випусковою з карткового рахунку. Твердження відповідача що Банк пропонує несправедливі умови кредитування є безпідставними, адже сторони достягли згоди щодо всіх істотних умов, що засвідчили власними підписами. Доказів, що відповідач не мав можливість прочитати договір перед його укладенням до суду не надано. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Щодо пропущення строку позовної давності позивач зазначив наступне. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня січня 2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача 29.03.2017 року до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Суд, заслухавши пояснення відповідача, всебічно та повноцінно дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач, 01.10.2010 року, при підписанні Анкети-Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приват Банку, надав свою згоду на те, що відповідна Заява, разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг (надалі по тексту Договір). При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У заяві погоджено вид кредитки Кредитка «Універсальна/Gold», валюта гривня, сума кредитного ліміту 5 000 грн. З довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої відповідач був ознайомлений в момент укладання Договору, що підтверджується його підписом, судом встановлено наступне. Відповідач зобовязався до 25 числа кожного місяця здійснювати щомісячний платіж у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Даними умовами також передбачений розмір пені та штрафні санкції за порушення позичальником покладених на себе обовязків та виникнення простроченої заборгованості, комісійні та інші умови. Визначена базова процентна ставка 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів на рік. На суму несанкціонованого перевищеного ліміту кредитування процентна ставка в місяць визначена у розмірі 3,75%. Відповідач, при підписанні Анкети-Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приват Банку, підтвердив той факт, що він ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Тобто сторони на момент укладання кредитного договору дійшли згоди щодо всі істотних умов договору. Суд, всебічно та повноцінно дослідивши докази по справі надаючи їм законну та правову оцінку, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Позивач не надав суду Памятку клієнта та Тарифи банку, яка є частиною Договору, у звязку з чим рішення винесене на підставі наданих сторонами доказів. Відповідач заявив суду клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови та правила надання банківських послуг в редакції наданій суду, які передбачають порядок переривання позовної давності шляхом перевипущення картки з новим строком її дії (п. 2.1.1.2.12 Умов). Дані умови та правила не містять підпису відповідача, позивачем не наведені докази про ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг на момент укладання Договору, а тому суд не бере їх до уваги як складова частина Договору про надання банківських послуг. Крім того, пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування. Встановлення терміну дії картки, порядок випущення картки, встановлення та зміна кредитного ліміту передбаченні п. 2.1.1.2.1, п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.11 Умовами та правилами, суд не бере до уваги, так як дані умови є неналежним доказом, враховуючи вищевикладене. У звязку з чим з матеріалів справи неможливо встановити на який термін видавалась кредитна картка, строк дії кредитного договору та інші істотні умови які визначалися сторонами на момент укладання Договору. Сторонами фотокопія кредитної картки зі зворотного боку якої вбачається термін її дії чи інші належні та допустимі докази терміну дії кредитного договору, суду надано не було. Разом з тим, даних щодо строку дії платіжної картки у справі немає, у звязку з чим твердження позивача про відсутність пропущеного строку позовної давності не знайшло свого підтвердження. З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 07.10.2010 року проти якого відповідач в судовому засіданні не заперечував, судом встановлено, що загальна сума заборгованості станом на 31.01.2017 року складає 15684,49 грн. Останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем був здійснений 17.02.2014 року у сумі 910 грн. Черговий платіж відповідач мав здійснити до 25.03.2014 року. Отже перебіг строку позовної давності почався з наступного дня відповідної календарної дати, а саме 26.03.2014 року. Так як позивач звернувся до суду з наведеним позовом 03.04.2017 року, після спливу строку позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі ст.ст. 526-527, 530, 610, 612, 615, 629, 634 1050, 1054, 1055 ЦК України та

Outcome: dismissed