Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

04.08.2014р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до Охтирської міської ради, [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 418646, площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] виданий 23.01.2008р. Охтирською міською радою на ім'я [PERSON] та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20.12.2011р., укладений між [PERSON] та [PERSON], витребувати у [PERSON] зазначену земельну ділянку та повернути користувачу [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Апеляційного суду Сумської області від 24.07.2014р. визнано незаконним та скасовано п.32 рішення Охтирської міської ради № 458 від 14.02.2008р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою та приватизацію земельних ділянок» про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. 23.01.2008р. [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 418646, площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], на підставі рішення Охтирської міської ради № 458 від 14.02.2008р. Оскільки підстави набуття права власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку, скасовані рішенням суду, що набрало законної сили, тому державний акт на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] повинен бути визнаний недійсним. Окрім цього, 20.12.2011р. укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого право власності перейшло до [PERSON] Оскільки рішення Охтирської міської ради № 458 від 14.02.2008р. є недійсним, договір купівлі-продажу не відповідає вимогам закону, а земельна ділянка підлягає поверненню позивачці, як законному користувачу. В судовому засіданні позивачка та її представники позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити з підстав викладених у позові, додатково пояснили, що рішення Охтирської міської ради № 458 від 14.02.2008р. скасоване, а отже, державний акт та договір купівлі-продажу є недійсними. Представник Охтирської міської ради в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні, пояснивши, що скасування рішення Охтирської міської ради № 458 від 14.02.2008р. не є підставою для скасування державного акту, що права позивачки не порушені, а позов є безпідставним, оскільки перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку міститься в статті 140 ЗК України і він є вичерпним. Разом з цим, пославшись на рішення Конституційного Суду України 7-рп від 16 квітня 2009р., зазначив, що скасування рішення міської ради не тягне за собою скасування державного акту на землю [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, та пояснив, що земельна ділянка не забудована, але є огорожа. Крім пояснень в судовому засіданні, відповідачі: Охтирська міська рада та [PERSON] подали до суду письмові заперечення, в яких зазначають, що на момент видачі державного акту дана земельна ділянка знаходилась у віданні Охтирської міської ради як земля запасу. Окрім цього, вказали, що скасування рішення Охтирської міської ради, на підставі якого було видано державний акт на право власності, не є підставою припинення права власності на земельну ділянку. [PERSON] в судовому засіданні вважав, що позов підлягає задоволенню, оскільки державний акт на право власності на землю [PERSON] виданий з порушенням законодавства і прав позивача по справі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення 18 сесії 5 скликання Охтирської міської ради № 458 від 14.02.2008року, [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією державного акта від 23 липня 2008р.(а.с.9) Вказану земельну ділянку [PERSON] 20.12.2011 року продала [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3479. (а.с.10) Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 24.07.2014р. скасовано рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.07.2013р. по справі № 583/1852/13-ц та винесено рішення, яким визнано незаконним та скасовано п.32 рішення Охтирської міської ради № 458 від 14.02.2008р. « Про затвердження технічної документації із землеустрою та приватизацію земельних ділянок» про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. (а.с.5-8) Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до частини першої статті 125, частини першої статті 126 ЗК України (у редакції від 01 січня 2008 року, яка була чинною на момент прийняття міською радою рішення) право власності [PERSON] на земельну ділянку виникло з моменту отримання нею державного акта та його державної реєстрації. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, то суд на підставі зазначених норм вважає, що наявні підстави для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON] на підставі недійсного рішення міської ради, тому позов в цій частині підлягає задоволення. Висновок про те, що держаний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13). Посилання представника Охтирської міської ради на те, що перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку міститься в статті 140 ЗК України і що він є вичерпним, суд оцінює критично, оскільки статтею 140 ЗК України встановлено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто в установленому законом порядку. Однак, при розгляді даної справи встановлено, що рішенням Апеляційного суду Сумської області від 24.07.2014р., яке набрало законної сили та на даний час не скасоване, визнано незаконним та скасовано п.32 рішення Охтирської міської ради № 458 від 14.02.2008р. в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS], що є підставою стверджувати, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку на підставі незаконного розпорядження органу місцевого самоврядування. Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування її у [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В пункті 26 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що судам необхідно мати на увазі, що купівля-продаж, рента, дарування, застава, самовільний обмін земельних ділянок землекористувачами, у тому числі орендарями, а також угоди, укладені власниками землі з порушенням встановленого для них порядку придбання або відчуження земельних ділянок, відповідно до статті 210 ЗК України повинні визнаватися недійсними - із наслідками, передбаченими відповідними статтями ЦК України. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 216 ЦК України, наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом із тим ч. 3 ст. 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 24.07.2014р., встановлено, що Охтирська міська рада, прийнявши рішення про передачу у приватну власність [PERSON], порушила право [PERSON] на користування земельною ділянкою, тому відповідно до ч. ч.3 ст. 61 ЦПК України встановлено факт, що [PERSON] є користувачем спірної земельної ділянки.(а.с. 8) З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню, а позовні вимоги в частині витребування майна не підлягають задоволенню, оскільки таке право захисту надане виключно власнику майна, яким [PERSON] не являється. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача сплачені нею судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial