Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

02.07.2020 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 06.07.2020 позовну заяву направлено за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва, яким справу було отримано 31.07.2020 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.08.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.09.2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів - копії спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] . У позовній заяві позивач посилається на те, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 20.11.2012 року, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з підписаною заявою відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує вказані умови, які є публічною офертою, що містять умови та правила надання банківських послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Вважає, що дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів. Пунктами 1.1.1.67., 1.1.5.1., 1.1.5.2. договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Банк використав своє право щодо зміни умов договору, а саме: - впроваджені зміни відсоткової ставки із 01.09.2014 року до розміру 34,8% річних, із 01.04.2015 року до розміру 43,2% річних. Зміна розміру відсотків повністю узгоджується із діючим законодавством, оскільки при такій зміні розмір існуючих зобов`язань не збільшується, т.я. підвищена відсоткова ставка застосовується лише до тих майбутніх операцій по використанню кредитного ліміту, що здійснені після зміни розміру відсоткової ставки, що передбачено п. 2.1.1.2.10., а саме - за користування кредитом (за виключенням Пільгового періоду) Клієнт сплачує Банку фіксовану процентну ставку від суми трат, здійснених за рахунок кредиту; - із 01.09.2015 року впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.3.1. Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту; - із 01.04.2019 року впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме, відповідно до п. 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд». Відповідно до п.1.1.6.1 Договору договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про припинення даного договору, він автоматично продовжується на той же строк. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 08.06.2020 року має заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 7957,80 грн. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, тому його зобов`язання перейшли до його спадкоємців. Спадкоємцями, які постійно проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємці мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 22.03.2016 року по 22.09.2016 року. Проте, позивачем 28.01.2019 року була направлена претензія кредитора до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори та 14.02.2019 року отримано відповідь, відповідно до якої спадкоємці померлого з заявами про прийняття чи відмову від спадщини не зверталися та спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини в передбачені строки. Позивач також посилався на право вимоги відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України (в редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 року), що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Разом з цим, в обґрунтування вимоги посилався і на норму ч.3 ст.1281 ЦК України (в редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 року), що, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 20.11.2012 року - в сумі 7957,80 грн. та судовий збір - в сумі 2102 грн. У судове засідання сторона позивача, будучи належним чином повідомленою про судові засідання з розгляду даної справи, не з`явилася. З позовної заяви вбачається, що представник просить розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач 1 - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав через канцелярію суду заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо нього у зв`язку з тим, що він відмовився від прийняття спадщини. Розгляд справи просить проводити без його участі. Відповідач 2 - [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала через канцелярію суду заяву, з якої вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову та розгляд справи проводити без її участі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.11.2012 року [PERSON] підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 13). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1055 цього Кодексу кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, за ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, у позовній заяві посилається на те, що формулярами та стандартними формами є саме «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, зокрема, витяг з Умов та Правила надання банківських послуг та витяг з Тарифів, додані до позовної заяви, є невід`ємними частинами договору, укладеного шляхом підписання сторонами анкети-заяви. Відповідно до п. 2.1.1.2.1. Умов, доданих до позовної заяви, банк за наявності вільних грошових коштів та на підставі аналізу кредитоспроможності Клієнта надає ому споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі на умовах, встановлених Договором. Згідно з п. 2.1.1.2.5. загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані Клієнту на умовах цього Договору. Сторони узгодили, що загальний розмір кредиту за цим Договором становить розмір кредитного ліміту, встановлений Банком Клієнту, та який за розміром не перевищує: 50 000 грн. для карт «Універсальна», 75 000 грн. для карт «Універсальна голд», 100 000 грн. для Преміальної картки Platinum, 200 000 грн. для Преміальної картки World Black Edition, 400 000 грн. для Преміальної картки World Elite, 800 000 грн. для Преміальної картки Infinite, 300 000 грн. для Преміальної картки VISA Signature. Між тим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про встановлення певно визначеного кредитного ліміту, його розміру та факту користування кредитними коштами, на що позивач посилається в позовній заяві. Дійсно, підписавши 20.11.2012 року анкету-заяву, позичальник висловив згоду на отримання банківських послуг, а саме оформити на своє ім`я пенсійну картку, але не кредитну картку, як зазначає позивач. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо погодження банком надання відповідачу банківських послуг, крім зазначення особистих даних та підпису відповідача, а також доказів відкриття карткового рахунку та видачі йому за цим договором платіжного інструменту (банківської картки), матеріали справи не містять. До того ж, крім анкети-заяви клієнтом більше не підписаний жоден документ, котрий банк вважає частиною кредитного договору, а пам`ятка клієнта, що є складовою так званого кредитного договору, - взагалі відсутня. Так, позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Хоча вони повинні містити підпис позичальника, оскільки саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20.11.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (02.07.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані ж позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Також при вирішенні спору суд дотримується і правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII, щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності і уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. За таких обставин відсутні підстави вважати, що між сторонами взагалі був укладений кредитний договір. Обов`язок доказування покладений на учасників справи. Так, правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Тобто, стверджуючи про факт надання позичальнику кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на видану останньому кредитну картку, позивач не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, яким би підтвердив, що відповідачу кредитна картка та якого саме виду видавалася чи картковий рахунок відкривався, а відтак, і розмір наданого кредиту та користування ним. Слід також звернути увагу, що позов про стягнення заборгованості пред`явлений до [PERSON] та [PERSON] , які, як зазначає позивач, є спадкоємцями померлого позичальника. Позивач посилається на те, що відповідачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ст.1218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст.1281 і 1282 ЦК. Разом з тим, згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою на ухвалу суду, постановлену за клопотанням позивача про витребування доказів, було надано належним чином завірену копію спадкової справи № 657/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної 02.09.2016 року за заявою спадкоємців про прийняття спадщини. Так, згідно даних інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 08.02.2018 року та копії свідоцтва про право власності, виданого 20.04.2011 року, що міститься в матеріалах спадкової справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] , значаться співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , в рівних частках. Тобто, після смерті позичальника [PERSON] залишилося у спадок нерухоме майно - 1/3 частка квартири [ADDRESS] . З наданих матеріалів спадкової справи, вбачається, що один з відповідачів, до якого позивачем пред`явлено позовні вимоги, - [PERSON] подав 21.09.2016 року заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] . Таким чином, відповідач [PERSON] як спадкоємець померлого успадкувала 2/9 частки квартири [ADDRESS] , а [PERSON] - 1/9 частку. В редакції ст.1281 ЦК України, що діяла на час відкриття спадщини, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Як вбачається з наданої відповідачкою [PERSON] копії заяви, зареєстрованої позивачем за вх.104, вона 09.06.2016 року повідомила банк про смерть 22.03.2016 року боржника та просила списати борг, посилаючись на отримання нею низького доходу - пенсії в розмірі 1200 грн. і ведення з боржником окремого господарства протягом останніх 4 років. Разом з тим, як зазначалось вище, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. За таких обставин, строк пред`явлення вимог до спадкоємців спливав 08.12.2016 року. При цьому, кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Між тим, норми ст. 1281 ЦК України не встановлюють певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Так, відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. При цьому, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. В матеріалах спадкової справи міститься претензія банку №SAMDN52000070463979 від 30.11.2016 року, яка надійшла 12.12.2016 року до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори через Дванадцяту київську державну нотаріальну контору, в яку 09.12.2016 року первісно була подана претензія, а також претензія банку №SAMDN52000070463979 від 03.01.2019 року, яка надійшла 01.02.2019 року безпосередньо до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори та також була долучена до матеріалів спадкової справи. Отже, звернувшись фактично 09.12.2016 року, про що свідчить дата та номер реєстрації претензії кредитора і що не спростовано позивачем, до державного нотаріуса із претензією до спадкоємців померлого, позивач мав можливість в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України, у межах якого кредитор здійснює власні активні дії, скористатися своїм правом подати вимогу кредитора. Проте, дізнавшись про відкриття спадщини [INFO] , вимогу до спадкоємців, які прийняли спадщину, позивач пред`явив лише 09.12.2016 року, що свідчить про недотримання ним передбаченого ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку пред`явлення вимоги, який є присічним (преклюзивним) та позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців, що є також підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень ст.1282 ЦК. Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Норми цивільного законодавства передбачають можливість пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців за умови прийняття ними спадщини. Таким чином, [PERSON] не є спадкоємцем [PERSON] , а тому є неналежним відповідачем. Разом з тим, з заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] , яка є відповідачем по справі, та [PERSON] , який залучений судом до участі в справі в якості третьої особи та вимоги до якого позивачем так і не були пред`явлені. Між тим, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника суду для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в чч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК. Так, виходячи з вище викладеного, судом встановлено недотримання кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, неправильне визначення ним кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, а, звідси, і не визначення розміру вимог до спадкоємців, які відповідають пропорційно частці кожного з них в спадщині, та, окрім того, встановлено недоведеність та необґрунтованість вимог позивача як кредитора. Між тим, суд самостійно не може вийти за межі позовних вимог та їх обґрунтування і в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу позову та формувати засоби доказування, обов`язок доведення яких покладений виключно на сторони, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані. Враховуючи викладене, за даним позовом не вбачається підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів, тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed