Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

03.08.2018 р. позивач звернулася у суд до відповідача із зазначеним позовом прохаючи таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вищезазначене житло належить їй на праві власності на підставі договору довічного утримання. Із відповідачем вона на протязі тривалого часу проживала в цивільному шлюбі від якого мають спільну доньку. Останній в квартирі не проживає понад 1 рік без поважної причини, комунальні послуги не оплачує, будь-яким чином житло не утримує. Зазначеним їй чиняться перешкоди у володінні та користуванні нерухомістю. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Позивач додатково пояснила, що мешкала однією сім'єю із відповідачем хоча й без укладення офіційного шлюбу у період часу із 2001 по 2017 роки. Мають спільну доньку. У 2016 році відповідач познайомився із іншою жінкою та кинув її. Починаючи із 28.12.2017 р. відповідач із ними не проживає, забрав свої речі. Їй відомо, що він мешкає із новою жінкою в квартирі [ADDRESS]. Інколи він приходив додому. Відповідач окрім сплати аліментів будь-якої допомоги ані їй, ані доньці не надає, участі в утриманні житла не приймає. Через його реєстрацію в квартирі вона позбавлена можливості оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що із дому він пішов лише у серпні 2018 р. та із цього часу проживає із новою дружиною. До цього він мешкав за місцем роботи у м. Харкові. Отже не мешкає у квартирі менше ніж рік. Він не хоче зніматись із реєстрації через те, що в ремонт квартири вклав багато коштів. Також йому ніде більше зареєструватись, а це необхідно для працевлаштування. Крім того, він не виключає подальшого примирення між сторонами. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи із наступного. Встановлено, що квартира [ADDRESS], згідно договору довічного утримання (догляду) від 22.04.2005 року належить позивачу [PERSON] (а.с. 10) Згідно довідки ПП «СІБ» у цій квартирі окрім позивачки зареєстрована також її донька [PERSON] [INFO] та, за згодою власника, - відповідач [PERSON] (а.с. 13). Згідно акту складеного співробітниками ПП «СІБ» (управляюче підприємство) від 01.08.2018 р. відповідач [PERSON] у вищезазначеній квартирі не проживає. (а.с. 14) Згідно наданої суду інформації з реєстру речових прав відповідач [PERSON] має інше житло (а.с. 72-75) Наданими суду скріншотами із соціальних сторінок відповідача та смс-повідомленнями із телефону вбачається, що відповідач [PERSON] має сталі та глибокі стосунки із іншою жінкою. Позиціонують себе як чоловік та дружина. (а.с. 44-49) Допитані як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен окремо, підтвердили той факт, що сторони припинили стосунки із 2017 року. Відповідач не проживає із позивачем у її квартирі на протязі тривалого часу, а на протязі останнього року постійно мешкає із іншою жінкою в багатоквартирному будинку по [ADDRESS]. Остання користується авто відповідача, яке постійно знаходиться у дворі цього багатоповерхового будинку. У заперечення доводів позивача були допитані свідки [PERSON], [PERSON], які повідомили, що у 2018 р. разом із відповідачем працювали у м. Харкові. Щоразу коли їхали на роботу, авто їх забирало по [ADDRESS] (недалеко від місця мешкання позивача). Одного разу позивач виводила відповідача до авто. Також відповідач по приїзді з роботи висаджувався у тому ж місці. Суд критично відноситься до показів зазначених свідків, оскільки вони не підтверджують користування відповідачем житлом позивачки у зазначений період для постійного проживання як члена її сім'ї. Частина 4 ст. 156 ЖК України встановлює, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним житловим приміщенням, що відповідно до норм глави 32 Цивільного кодексу України визначається як сервітут право користування чужим нерухомим майном. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через припинення обставин, які були підставою для встановлення сервітуту (п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК). В даному випадку припинились фактичні шлюбні стосунки, які були підставою для вселення відповідача, а тому сервітут є припиненим в зв'язку з припиненням обставин, які були підставою для його встановлення. Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Отже, оскільки відповідач не є власником спірної квартири, у даній квартирі не проживає із початку 2018 року, розірвав сімейні стосунки із позивачем, винаймає житло та постійно мешкає із іншою жінкою, має у власності інше житло, право користування ним чужою власністю припинилось у зв'язку із припиненням фактичних шлюбних відносин із особою, яка надала сервітут; він не є членом родини позивача; витрати на утримання квартири не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що користування відповідачем квартирою порушуватиме право позивача як власника цієї квартири. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для повного задоволення заявлених позивачем вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved