Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

04 жовтня 2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: територіальна громада міста Марганця в особі Марганецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . При житті [PERSON] була власником будинку [ADDRESS] . відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї. [PERSON] не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і проживає до теперішнього часу. Таким чином [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . У будинку зареєстрований та проживає сам позивач, зареєстрована та не проживає його племінниця [PERSON] . Відповідачка не проживає у будинку 2007 року, а проживає у [ADDRESS] . Договору найму жилого приміщення відповідачка з позивачем не укладала, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, у зв`язку з чим у позивача виникають труднощі в оформленні субсидії. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв, клопотань не надала. Відповідач у встановлений судом строк на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 грудня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори Дрябловою Н.Ф., [PERSON] є спадкоємцем майна її померлого чоловіка - [PERSON] . До складу майна, крім іншого, входить і будинок [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08 серпня 2016 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). Представник позивача у позові зазначає, що в будинок [ADDRESS] значиться зареєстрованою, однак з 2017 року не проживає його племінниця [PERSON] , даний факт підтверджується копією домової книги для прописки громадян проживаючих в будинку [ADDRESS] (а.с.11-13); актом від 27.09.2019 року, складеним головою квартального комітету 50 кварталу Марганецької міської ради Самойленко О.Г . (а.с.14); довідкою про склад сім`ї від 27.09.2019 року, виданою головою квартального комітету 50 кварталу Марганецької міської ради (а.с.15). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] не являється власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , а лише зареєстрований у ньому. Наданий позивачем до матеріалів справи договір купівлі-продажу квартири від 06.04.2017 року, відповідно якого [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] , придбала будинок по [ADDRESS] , не підтверджує також факту проживання відповідача саме за цією адресою. Оскільки позивач [PERSON] не являється власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , а власник [PERSON] померла [INFO] , у передбачений законом спосіб позивач право власностіпісля прийняття спадщини не зареєстрував, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат пов`язаних з розглядом справи, то вони, відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, покладаються на позивача. Враховуючи вище викладене,

Outcome: dismissed