Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

02 жовтня 2020 року позивач [PERSON] ( далі- Позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Відповідач, ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 202\~000 гривень без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 01.09.2004 по 26.06.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював електрослюсарем черговим з ремонту устаткування, машиністом бурової установки в підземних умовах на дільницях № 5 та №7 бурових та вибухових робіт шахти «Орджонікідзе» з повним робочим днем в підземних умовах. Рішенням МСЕК від 24.09.2020 позивачу було встановлено 55% втрати професійної працездатності по радикулопатії та хронічному обструктивному захворюванню легень, та встановлено третю групу інвалідності. У зв`язку із отриманими профзахворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, і позбавлений можливості влаштуватися на роботу, він постійно відчуває біль у попереково-крижовому та шийному відділах хребта, що обмежує рухи, відчуває оніміння в кінцівках рук та ніг, судоми в ліктьових м`язах та м`язах передпліч, особливо в нічний час та після фізичних навантажень. біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових, колінних суглобах, підвищену чутливість до холоду, задишку навіть при незначному фізичному навантаженні, також його турбує кашель сухий і з мокротінням, та загальна слабкість по всьому тілу. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 27 жовтня 2020 року, ухвалою суду, розгляд цивільної справи відкладено. 03 листопада 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив прийняти до уваги те, що розмір спричиненої моральної шкоди позивачем в достатній мірі необґрунтований. Зазначив, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, не порушував технологію виробництва. Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, тривалість роботи у шкідливих умовах залежала виключно від особистого волевиявлення позивача. Також вказав, що під час роботи на підприємстві відповідача позивач жодного разу не звертався до профспілкового комітету підприємства відповідача задля отримання путівок або матеріальної допомоги. Вказав, що вина відповідача у настанні у позивача професійного захворювання не встановлена, оскільки в акті не встановлено конкретних посадових осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійного захворювання. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.09.2004 по 26.06.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював: електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, машиністом бурової установки шахти ім. «Орджонікідзе»,\~і був звільнений з підприємства 26.06.2020, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] ( а.с. 21-27). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22 липня 2020 року встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 та шийна С5, С6, С7 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), періартрозу колінних суглобів (ПФ другого ступеня). М 54.1, хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого-другого ступеня. J44, із зазначенням причин його виникнення важкість праці, пил переважно фіброгенної дії (а.с. 5-8) Також, відповідно до пункту 17 вказаного Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи в підземних умовах шахти підземним машиністом бурової установки, виконував роботи з керування буровими станками під час буріння свердловин, монтував, демонтував, переміщував, готував до роботи, установлював і регулював бурове обладнання. В підземних умовах не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосування. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Також згідно висновку лікарсько- експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 25.06.2020, протокол № 912, підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: 09.2004- 10.2006 ВАТ «ЦГЗК» ш.ім. Орджонікідзе, підземний електрослюсар черговий та з ремонту устаткування (а.с.7) Згідно пункту 20 даного Акту, враховуючи роботу [PERSON] впродовж 15 років 09 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо (а.с.8) Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, [PERSON] 24 вересня 2020 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 55% внаслідок професійного захворювання (35% радикулопатія, 20% хронічне обструктивне захворювання легень) та встановлено третю групу інвалідності з 14 вересня 2020 року до 01 жовтня 2021 року, а також протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, в умовах виробничого пилу, переохолодження, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 079255, копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 627273 (а.с. 9, 10) Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з діагнозами: радикулопатія, хронічне обструктивне захворювання легень (а.с. 11-20) Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.\~Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.\~Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності.\~Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 55%, і встановлення третьої групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває біль попереково-крижовому та шийному відділах хребта, оніміння кінцівок, задишку, кашель, обмеження рухів, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує, що період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача 15 років 9 місяців, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що\~позивачу первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням до 01.10.2021, а також визнано особою з інвалідністю (3 група), і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 90\~000 гривень. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 900 гривень.

Outcome: partial