Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

03 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що відповідач є її батьком. Останній проживає окремо та до досягнення нею повноліття 21 серпня 2017 року на підставі рішення суду сплачував аліменти на її утримання. На даний час вона навчається на 4 курсі денної форми навчання державного вищого навчального закладу «Харківський коледж транспортних технологій» та потребує коштів на навчання, проїзд, харчування. Посилаючись на викладені вище обставини, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до закінчення нею навчання чи досягнення двадцяти трьох років. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує (а. с. 15). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) (а. с. 18). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON], [INFO] (а. с. 16). На підставі наказу №142 від 11 серпня 2014 року з 01 вересня 2014 року позивачка зарахована до Державного вищого навчального закладу «Харківський коледж транспортних технологій». Остання навчається за спеціальністю «Організація перевезень і управління на залізничному транспорті» за рахунок коштів державного бюджету та на даний час є студенткою 4 курсу денної форми. Термін навчання до 30 червня 2018 року (а. с. 6). Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребу у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства та враховуючи встановлені фактичні обставини, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), останній має можливість надавати допомогу своїй дитині, оскільки є особою працездатного віку, доказів незадовільного стану здоровя та наявності інших утриманців суду не надав. Разом з цим суд також враховує обовязок матері позивачки щодо утримання своєї повнолітньої доньки на період її навчання, а також те, що всупереч ст. 60 ЦПК України [PERSON] не надала суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів стосовно того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі 1/4 частки заробітку (доходу). У звязку з викладеними обставинами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно до закінчення нею навчання, починаючи стягнення з 03 жовтня 2017 року. Крім цього, у відповідності до ч. 2 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial