Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

02 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення з 1/4 частини усіх доходів (заробітку) відповідача на 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 01.09.2014 р. стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], 11.01.2012 р. щомісячно в розмірі 1/4 частини доходу, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.07.2014 р. та до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказувала, що вони з відповідачем проживають окремо, дитина знаходяться на її утриманні. У доньки змінились потреби, вона пішла у школу, часто хворіє, їй необхідно додатково придбавати для навчання в школі одяг, взуття, шкільне приладдя, яке відповідач не забезпечує. Крім того з часу прийняття рішення про стягнення аліментів вартість та рівень життя виросли, зросли комунальні послуги та інше, що потребує додаткових витрат на утримання дітей. Вказала, що позивач працює в Чехії, має відкриту робочу візу, а доходи приховує. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 07.12.2018р., який був відкладений через неявку відповідача на 11.01.2019р. 06.12.2018 р. до суду надійшов відзив [PERSON], який позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Вказав, що має ще одну дитину [INFO], постійно працює, за винятком періоду з 27.07.2018 р по 16.11.2018 р., коли захворіла його мати. В Чехії він не працює. В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі та дала пояснення, аналогічні викладеним у позові, вказала на те, що дитина хворіє, в останній раз перенесла пневмонію, а відповідач добровільно не допомагає та приховує свої доход. Відповідач позов не визнав та дав пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях, зазначав, що платив аліменти та платить у можливому розмірі, за кордоном не працює, його дитина друга також хворіє тощо. Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Сторони є батьками малолітньої [PERSON], яка народилася 11 січня 2012 року під час перебування сторін у шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про народження серії 1-КГ № 129426 (арк справи 7), свідоцтвом про шлюб серії 1-КГ № 028700 (арк справи 8). Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 28.07.2014 р. (арк справи 9). Відповідач з 06.06.2015 р. перебуває у шлюбі, від якого має малолітню дитину [PERSON], який народився 25 грудня 2015 року, що підтверджено відповідними копіями свідоцтв про шлюб та народження дитини (арк справи 25, 26). Дружина відповідача перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (арк справи 32). Згідно відомостей трудової книжки відповідач з 2003 року працює у Херсонській обласній психіатричній лікарні сестрою медичною (палатною) та звільнився з займаної посади 27 липня 2018 року за власним бажанням, а вже 16.11.2018 р. знову прийнятий за попереднім місцем роботи на ту ж саму посаду (арк справи 27-29), що також підтверджується копією наказу № 276-к від 15.11.2018 р. (арк.справи 30). З розрахункового листка за листопад 2018 року вбачається, що відповідачу нараховано заробітну плату за листопад 2018 року в розмірі 3301,06 грн., за мінусом податків та обовязкових платежів 2626,06 грн. Відповідачем на користь позивача самостійно сплачені аліменти за період, коли він не працював у психіатричній лікарні в якості аліментів 1020,00 грн., 1020,00 грн.. 2233,00 грн., 1530,00 грн., що визнано позивачем. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 01 вересня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 28.07.2014 р. та до досягнення дитиною повноліття (арк справи 10). Зі слів позивача, рішення суду виконується примусово, виконавчий лист перебуває у державного виконавця та за місцем роботи відповідача не направлений. Позивач перебуває у відпустці по догляду за своєю другою дитиною [PERSON], з 30.06.2015 р. до 07.02.2019 року включно (арк справи 12). Матір відповідача [PERSON], [INFO] перебуває на обліку в КЗХООД, направляється до МСЕК для встановлення втрати працездатності (арк справи 36). Норми права, та мотиви їх застосування. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 1/4 частки доходу відповідача до 5000,00 грн. щомісячно, посилаючись на збільшення цін на продукти харчування, дитячий одяг комунальні послуги, шкільні та інші потреби, які необхідні дитині, що не є підставою визначеною законом, а саме ст. 192 СК України. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року). Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Матеріальний стан відповідача в порівнянні з 2014 роком (ухвалення рішення про стягнення аліментів) не змінився він працює на тій самій посаді у тій самій установі (за виключенням періоду з 27.07.2018 р. до 15.11.2018р.), змінився сімейний стан відповідача він має на утриманні ще одну дитину. Таким чином, суд дослідив надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для зміни розміру аліментів передбачених ст. 192 СК України. Сторонам розяснені положення ст. 185 СК України щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину та ст. 186 СК України щодо контролю орану опіки та піклування за цільовим витраченням аліментів. Також суд вважає можливим розяснити, що сторони в подальшому не позбавлені права звертатися до суду з позовом в порядку ст. 192 СК України при наявності підстав для цього. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 11.01.2019 р. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed