Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

02 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 19 квітня 2012 року померла його мати, [PERSON], якій належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 39 по вул. Карбишева у м. Словянську. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами А-1 загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., сарай, льох Б, літню кухню В, огорожу 1, ворота 2, розташовані за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Карбишева, б. 39, який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу № 07 від 20 січня 2000 року. Позивач зазначає, що він є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Крім нього, до спадкоємців першої черги за законом належать його рідні сестри, [PERSON] ([PERSON], Оксененко) та [PERSON] ([PERSON], Худякова). [PERSON] відмовилась від спадщини на користь позивача, а [PERSON] було направлено повідомлення про відкриття спадщини, проте від неї не надійшло заяви про прийняття спадщини. [PERSON] прийняв спадщину і подав відповідну заяву нотаріусу про видачу свідоцтва про право на спадщину на будинок № 39, розташований за адресою: вул. Карбишева, м. Словянськ, однак свідоцтво про право на спадщину йому видано не було через те, що договори купівлі-продажу житлових будинків підлягали нотаріальному посвідченню, а тому правовстановлюючий документ на будинок не відповідає вимогам закону, а також нотаріус зазначає про невідповідність площ будинку площам, наведеним у звіті про оцінку майна. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 36331458 від 20 листопада 2012 року, зміна загальної та житлової площі відбулась внаслідок перепланування в житловому будинку та будівництва тамбуру «а1», що не є самовільним і дозволу не потребує. Виходячи з викладеного виникла ситуація, за якої позивач не має можливості отримати правовстановлюючий документ на успадкований будинок з господарськими будівлями та спорудами. У зв'язку з вищевказаними обставинами та для захисту своїх прав позивач вимушений звернутися до суду та просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок А-1 загальною площею 58,7 кв. м., житловою площею 30,8 кв. м., сарай, льох Б, літню кухню В, огорожу 1, ворота 2, розташовані за адресою: м. Словянськ, вул. Карбишева, буд. 39 після матері [PERSON], померлої 19 квітня 2012 року. Представник позивача та позивач у судове засідання не зявились, надали суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності та про те, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду у газеті «Урядовий курєр» та «Донеччина», але до судового засідання не зявилась та причини неявки суду не повідомила. Згідно\~ч. 4 ст. 223 ЦПК України,\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів якщо відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши та проаналізувавши в сукупності зібрані та наявні у справі докази та письмові матеріали, надавши їм належну оцінку, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Позивач, [PERSON], є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-НО № 388386 від 29 березня 1975 року, виданого Міським відділом записів актів цивільного стану м. Словянська Донецької області. (а.с.9) Матері позивача належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 39 по вул. Карбишева у м. Словянську на підставі Договору купівлі-продажу № 07 від 20 січня 2000 року, зареєстрованого на Краматорській Універсальній біржі «Примус». Право власності було зареєстроване за матірю в КП БТІ м. Словянська, про що свідчить відповідний штамп на договорі та [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно №36331458 від 20 листопада 2012 року. (а.с.10-13) 19 квітня 2012 року мати позивача [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 631302 від 25 квітня 2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. (а.с.14) Після смерті матері позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на будинок № 39, розташований за адресою: м. Словянськ, вул. Карбишева, однак свідоцтво про право на спадщину позивачу видано не було через те, що договори купівлі-продажу житлових будинків підлягали нотаріальному посвідченню, а тому правовстановлюючий документ на будинок не відповідає вимогам закону, а також нотаріус зазначає про невідповідність площ будинку площам, наведеним у звіті про оцінку майна, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 липня 2013 року № 207/02-31.(а.с.22-23) Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 36331458 від 20 листопада 2012 року, зміна загальної та житлової площі відбулась внаслідок перепланування в житловому будинку та будівництва тамбуру «а1», що не є самовільним і дозволу не потребує. (а.с.12) Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини, або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені уст. 1261-1265 цього кодексу. Відповідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Згідно із розясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, якщо протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця (ст.1220 ЦК) спадкоємець, який постійно проживав разом з померлим на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї, після закінчення 6 місяців із часу відкриття він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву (ст.12961298 ЦК). З огляду на наведене, позовні вимоги ґрунтуються на законі та обставинах справи, що є підставою для задоволення позову та визнання за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок А-1 загальною площею 58,7 кв. м., житловою площею 30,8 кв. м., сарай, льох Б, літню кухню В, огорожу 1, ворота 2, розташовані за адресою: м. Словянськ, вул. Карбишева, буд. 39 після матері [PERSON], померлої 19 квітня 2012 року.

Outcome: approved