Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

03.03.2021 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, який обгрунтовує наступним. 05.04.2019 рокувона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який з моменту народження проживає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Позивачка зазначає, що спільне шлюбне життя не склалось з причин несумісності поглядів та характерів, досить часто виникали сварки з різних побутових та інших причин. Згодом позивач почала відчувати, що їх сімейні стосунки стають все більше холодними, не дружніми. Фактично сім`я припинила своє існування з вересня 2020 року, у зв`язку з чим сторони перестали вести спільне господарство та проживати разом, кожен має власне особисте життя. На момент припинення фактичних шлюбних відносин позивач перебувала у стані вагітності. На підставі викладеного, позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Справа №331/405/21 перебувала у провадженні судді Солодовнікова P.C., на разі подано аналогічний позов через недосягнення згоди з боку відповідача. На підставі судового наказу, виданого 29.01.2021 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 28.01.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач сама несе матеріальні затрати по придбанню одягу та інших необхідних речей для життя та розвитку дитини. Позивачка вказує, що вона має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, які здатні задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, позивач проживає разом із батьками, тобто люблячими дідусем та бабусею для дитини, які мають сили і бажання доглядати за онуком. Вважає, що дитина не може бути розлучена з матір`ю, оскільки їх малолітній син перебуває на грудному вигодовуванні. Відсутність реєстрації малолітньої дитини за місцем фактичного проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію його прав, гарантованих Конституцією України та законами України, зокрема права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. Порозумінь щодо реєстрації дитини за фактичним місцем проживання - сторони не дійшли, не дивлячись на численні усні та письмові прохання позивача, у зв`язку з чим довелось звернутися до суду. На підставі вищевказаного, позивачка просить суду визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на сплату судового збору. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2021 року дана позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, призначений розгляд справи в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. В підготовчому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягала, з підстав зазначених в позові. Також просила врахувати, що 01.04.2021 р. рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя встановлений режим окремого проживання подружжя [PERSON] та [PERSON] , які перебуваю у шлюбі, в період з 03.03.2021 року по 03.03.2022 року. Відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував відносно їх задоволення. Представники третіх осіб в підготовчому засіданні, з урахуванням позиції сторін по справі, не заперечували відносно задоволенні позовних вимог. Суд, вислухав пояснення представника позивача, відповідача, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач на стадії підготовчого провадження, в підготовчому засіданні заявив про визнання позовних вимог, дослідив матеріали справи, вислухав пояснення учасників, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі з 05.04.2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивачка 21.10.2020 р. змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2021 р. по справі №333/1272/21, яке наразі не брало законної сили, встановлений режим окремого проживання подружжя [PERSON] та [PERSON] , які перебувають у шлюбі, в період з 03.03.2021 року по 03.03.2022 року. Сторонами визнані обставини, що фактичні шлюбні відносини між ними припинені з вересня 2020 р., з цього часу вони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. З часу народження дитина мешкає з матір`ю за адресою її зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Наразі дитина знаходиться на грудному вигодовуванні. За місцем проживання створені належні умови для проживання дитини. З відповідача на користь позивача, на утримання їх малолітньої дитини стягуються аліменти. Між сторонам існував спір, щодо реєстрації місця проживання дитини, наразі своїм визнанням позову відповідач не заперечує відносно реєстрації дитини за місцем проживання матері дитини - позивачки по справі. В зв`язку з недосягненням малолітньою дитиною сторін річного віку, сторони не можуть вирішити питання про розірвання шлюбу. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Також, статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснив, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Згідно з п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). З огляду на зазначені норми закону та враховуючи фактичні обставини справи, оскільки судом встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю від свого народження до теперішнього часу, мати здійснює належний догляд за дитиною, турбується про неї та забезпечує належний розвиток і виховання сина, виходячи із пріоритету інтересів малолітньої дитини, враховуючи вік дитини, а саме те, що дитині на час розгляду справи виповнилось лише 2 місяці 29 днів, дитина перебуває на грудному вигодовуванні та вона потребує догляду матір`ю, обставин, за яких дитина не могли б проживати з матір`ю судом не встановлено, а також, враховуючи те, що невизначеність реєстрації місця проживання малолітнього [PERSON] , за місцем реєстрації матері - позивачки по справі суперечить його інтересам та суттєво може обмежувати реалізацію його прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування, права на охорону здоров`я та соціальний захист, суд приходить до висновку, що місце проживання дитини необхідно визначити з його матір`ю. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved