Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

03 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Ухвалою від 08 жовтня 2018 року позовна заява була залишена без руху. 30 жовтня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. 26 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. [PERSON] вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 липня 2012 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, так як у них різні характери та погляди на життя, внаслідок чого, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам. Вони не проживають однією сімєю, не ведуть спільне господарство, фактично припинили подружні стосунки. Тому позивач прийшов до висновку про неможливість збереження сімї, у звязку з чим просив їх шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.7/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином /а.с.23/. Тому суд вважає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у її відсутність. Судом були\~ встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 27 липня 2012 року Виконавчим комітетом Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №50 /а.с.13/. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с.6/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час\~ розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, проживають окремо, фактично припинили подружні стосунки. На думку позивача, примирення та збереження сімї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сімї суперечить інтересам позивача та згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved