Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

04.06.2019 позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом відповідно до якого прохав суд зняти арешт з нерухомого майна та заборону на його відчуження, шляхом вилучення запису про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: арешт, реєстраційний номер обтяження 9731611, об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] , дата реєстрації 15.04.2010 року, підстава: постанова Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 174550116 від 15.04.2010 року (головний державний виконавець Тремба О.С.). В обґрунтування позову зазначено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на частину вищевказаної квартири. Спадкоємцем майна після померлого є [PERSON] . Позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину оскільки за даними реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на вказану вище квартиру накладено обтяження у вигляді арешту на підставі постанови Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №174550116 від 15.04.2010 року, боржник - [PERSON] . Позивачем зазначено, що виконавче провадження, в межах якого державним виконавцем було накладено даний арешт, було закрито постановою державного виконавця від 28.08.2014 про повернення виконавчого документу стягувачу, та повторно не пред`являвся до примусового виконання. Строк пред`явлення вказаного виконавчого документа № 2-1853/10 де боржником є [PERSON] - сплив у 2017 році. Наявність вказаного арешту порушує права власності на вказаний об`єкт нерухомості інших співвласників та спадкоємця. За відомостями Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області, виконавче провадження, в межах якого було накладено зазначений арешт, знищено за закінченням терміну зберігання. Вказане і стало підставою звернення позивача до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10.06.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі з викликом всіх учасників справи. Письмові заяви по суті справи, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України, до суду від сторін у справі не надходило. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10.09.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 09.10.2019 року адвокат позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача по справі у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов та жодних клопотань чи письмових заяв до суду не подавав. Представник третьої особи у справі також у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов та жодних клопотань чи письмових заяв до суду не подавав. За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, встановив наступне. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла 29.03.1993 року згідно з розпорядженням (наказом) №3393 від 15.03.1993 року, встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS] (запис реєстрації права власності № 16546). Прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] » згідно із свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] . Прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] » у зв`язку із реєстрацією шлюбу (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Згідно зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дубовою Т. 04.01.2019 року заведено спадкову справу № 1/2019 на підставі заяви [PERSON] (позивач у справі). [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини. До складу спадкового майна входить частина квартири [ADDRESS] . Згідно з листом нотаріуса від 17.04.2019 року видати свідоцтво про право на спадщину не є можливим, оскільки за даними Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на вказану вище квартиру накладено обтяження у вигляді арешту на підставі постанови Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №174550116 від 15.04.2010 року. Згідно з відповіддю начальника Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області від 23.05.2019 р. № 36258 вбачається, що на примусовому виконанні у службі перебувало виконавче провадження № 18719655 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1853 виданого 26.02.2010 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 1438537,98 грн. Виконавче провадження перебувало на виконанні з 15.04.10 по 05.11.10 р.р. В межах вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця 15.04.2010 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . 05.11.2010 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий документ перебував на виконанні з 20.02.14 по 28.08.14 р.р. 28.08.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на час розгляду справи виконавче провадження № 18719655, в межах якого було накладено спірний арешт, знищено за закінченням терміну зберігання. На час накладення арешту чинним був Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі також - Закон №606-XIV). Разом з тим, на час звернення позивачів до суду, зазначений Закон втратив чинність, оскільки 05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі також - Закон №1404-VIII). Відповідно до частин 1-3 статті 57 Закону №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Частиною 1 статті 30 Закону №606-ХІV передбачено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Наслідки завершення виконавчого провадження передбачені статтею 50 Закону №606-ХІV. За її змістом, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Зняти арешт в межах виконавчого провадження не вбачається за можливе через знищення матеріалів виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання. Квартира, на яку було накладено спірний арешт, не належала боржнику за виконавчим листом № 2-1853/10 - [PERSON] в цілій частині, а також частина останньої у праві власності на вказану квартиру не була виділена у передбаченому законом порядку. Таким чином, вказаний арешт, накладений в межах виконавчого провадження щодо боржника [PERSON] , порушує права позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як таких, що мають майнові праві на вказану квартиру, а також порушує майновий інтерес позивача [PERSON] , як спадкоємця після смерті [PERSON] . Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наявність арешту порушує майновий інтерес позивача, як спадкоємця, після померлого [PERSON] , до складу спадщини після смерті якого входить і належна останньому частина квартири [ADDRESS] Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved