Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

03 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2020 року було вирішено питання про розгляд справи у заочному порядку. Позивач у своєму позові посилалася на те, що вона з відповідачем з 22 вересня 2001 року по 18 березня 2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2004 року з відповідача на її користь було присуджено до стягнення аліменти на утримання сина у розмірі ј частини заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2013 року [PERSON] у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів було відмовлено, яке було скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року, і ухвалено нове, яким зменшено розмір аліментів на утримання сина, визначених рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2004 року з ј частини заробітку (доходу) [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 360 гривень щомісячно з подальшою індексацією грошової суми, починаючи з 17 травня 2013 року, до досягнення дитиною повноліття. Син сторін проживає з позивачем. Разом з цим, на її утриманні перебуває ще малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що суми аліментів, яка була рішенням апеляційного суду стягнута з відповідача, на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , на теперішній час недостатньо, а розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання сина недостатній. На даний час позивач не працює, займається вихованням дітей та її доходів недостатньо для забезпечення потреб неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач у своєму позові просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягнуто з відповідача на її користь на утримання сина і стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення сином повноліття, допустивши негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. У своїй заяві до суду просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явився. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] 22 вересня 2001 року зареєстрували шлюб (а.с. 8), від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, про що ВРАЦС Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська 18 березня 2005 року зроблено відповідний актовий запис № 148 (а.с. 9). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2004 року було стягнуто з відповідача на утримання сина на користь позивача аліменти у розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи стягнення з 04 березня 2004 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11-12). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2013 року [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовлено (а.с. 13-14), яке скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року, яким зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2004 року у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) на визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 360 гривень щомісячно, з подальшою індексацією грошової суми, починаючи стягнення з 17 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-16). Відповідно до довідки № 10938, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 23 жовтня 2019 року, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає з позивачем (а.с. 17). [PERSON] має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого у свідоцтві про народження зазначено [PERSON] (а.с. 20). Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з того, що згідно із ЗУ «Пpo Дepжавний бюджeт на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2020 року складає 2\~218 гривень, а відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку, а розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача за рішенням суду становить 360 гривень, які підлягають індексації, що менше гарантованого законом мінімального розміру аліментів, тому позовні вимоги позивача щодо зміни розміру аліментів є обґрунтованими. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такої висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Син сторін [PERSON] неповнолітній, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка ставить питання про зміну способу стягуваних аліментів у частині збільшення мінімального розміру з 360 гривень, які підлягають індексації, щомісячно до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, оскільки розміру аліментів, який було стягнуто з відповідача, та який він не сплачує, за рішенням суду від 17 травня 2013 року, замало для утримання дитини і ця сума є меншою від встановленого законом мінімального розміру аліментів, тому суд вважає можливим змінити спосіб стягнення та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] . У задоволенні позовних вимог в іншій частині позивачеві слід відмовити, оскільки стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина у заявленому позивачем розмірі призведе до порушення принципу рівності участі кожного з батьків у матеріальному забезпеченні сина, а також порушення прав малолітньої доньки відповідача [PERSON] , [INFO] , та прав самого відповідача на достатній життєвий рівень, крім того стягнення аліментів у більшому розмірі може призвести лише до утворення заборгованості по сплаті аліментів, а не до реального матеріального забезпечення дитини батьком. Також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 141 та ст. 180 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини та зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття. З урахуванням того, що позивач надала суду відомості про відсутність у неї працевлаштування, суд критично оцінює зазначену обставину, оскільки об`єктивних підстав, що є перешкодою у працевлаштуванні позивача, суду не надано. Судом не приймаються до уваги посилання позивача в якості обґрунтування заявленого розміру аліментів, який вона просить стягнути посилаючись на стан здоров`я сина і необхідних у зв`язку з цим витрат, оскільки докази витрат на лікування цих хвороб в матеріалах справи відсутні, а наявність самого по собі діагнозу не є підставою для стягнення аліментів у такому розмірі. Також судом не приймаються до уваги посилання позивача на наявність у неї малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач не є його батьком, і тому питання, у разі неможливості забезпечення його достатнього життєвого рівня, має вирішуватися в самостійному провадженні, і у даному разі при визначенні розміру стягуваних аліментів з [PERSON] до уваги судом не береться. Частиною 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Позивач у позовних вимогах просить допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, оскільки рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року, аліменти на утримання дитини вже були стягнуті, а зміна розміру аліментів наступає з набранням рішенням суду законної сили, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині позивачеві слід відмовити. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп. абз. 3 п.п. «1» п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial