Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

03.01.2017 позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття їх з реєстраційного обліку, який обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить 3/5 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з належними до нього надвірними господарськими та побутовими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказана частина житлового будинку належить їй на підставі договору дарування від 03.12.2016. Інші 2/5 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок належать [PERSON] на підставі договору дарування від 18.05.1977. У зазначеному житловому будинку були зареєстровані з 25.08.1988 відповідач [PERSON] та з 26.06.1992 відповідач [PERSON] Зазначені особи були зареєстровані як члени сім'ї [PERSON] - колишнього власника зазначеного будинку. На теперішній час відповідачі в будинку не мешкають, фактичне місце їх проживання не відоме. Вона змушена сплачувати комунальні послуги за осіб, які фактично там не проживають. Факт не проживання зазначених осіб у житловому будинку підтверджується актом від 12.12.2016. Позивач зазначає, що згідно усталеної судової практики право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, і чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. За наведених обставин та доводів позивач вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням у будинку з моменту припинення права власності [PERSON] З цих підстав просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Крім того, позивач зазначає, що реєстрація місця проживання відповідачів у будинку власником якого вона є, створює для неї перешкоди у здійсненні права власності на належне їй майно. У зв'язку з зазначеним, позивач просить усунути її перешкоди у здійснені права власності, а саме: зобов'язати відділ з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та в судове засідання не з'явився, про місце та час судового засідання повідомленій належним чином, у відповідності до вимог ст.ст. 74, 77 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомили, з заявою про розгляд справи у їх відсутності до суду не зверталися. Третя особа [PERSON], представник третьої особи - відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, - в судове засідання в судове засідання не з'явилися, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином. При таких даних, враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, повідомлені про місце та час судового засідання належним чином, враховуючи думку позивача щодо порядку розгляду справи, судом з урахуванням вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України постановлено ухвалу про розгляд справи у заочному порядку, у відсутності відповідачів, а також у відсутності третіх осіб. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 3/5 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з належними до нього надвірними господарськими та побутовими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 03.12.2016, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клішиним Д.А., зареєстрованого в реєстрі за номером 1579. 2/5 частки в праві спільної часткової власності на вищевказаний житловий будинок належать [PERSON] на підставі договору дарування від 18.05.1977, укладеного між нею та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі №5ДН-4778. З матеріалів справи вбачається, що у житловому будинку значаться зареєстрованими з 25.08.1988 відповідач [PERSON] та з 26.06.1992 відповідач [PERSON] Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані як члени сім'ї колишнього власника зазначеного будинку - [PERSON]. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Зі змісту наведених норм вбачається, що право члена сім'ї власника на користування житлом за своєю правовою природою є сервітутом. Відтак, доводи позивача про те, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням у будинку після припинення права власності [PERSON] є необгрунтованими, оскільки частиною шостою статті 403 ЦК України визначено, що сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. З урахуванням зазначеного, з огляду на сутність установлених правовідносин, суд вважає, що на ці правовідносини не поширюються норми статей 156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК України, про застосування яких заявено позивачем. Разом з цим судом встановлено, що відповідачі тривалий час не проживають у житловому будинку, їх речі в приміщенні відсутні, витрати по його утриманню відповідачі не несуть. Ці обставини підтвердженні письмовими доказами представленими суду, в тому числі, актом від 12.12.2016, показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачі не проживають в житловому будинку тривалий час без поважних причин, витрат по утриманню будинку не несуть, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, належить задовольнити з наведених вище підстав, передбачених ч. 2 ст. 406 ЦК України. Щодо вимог позивача про зобов'язання третьої особи зняти відповідачів з реєстраційного обліку, то дана вимога не відповідає можливим способам захисту її прав у контексті обставин даної справи. Зняття особи з реєстраційного обліку являє собою сукупність дій, вчинення яких віднесено до виключної компетенції органів Державної міграційної служби України. Підставою для зняття особи з реєстраційного обліку відповідним органом ДМС серед інших є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судовому порядку можуть бути оскаржені дії органу ДМС щодо відмови у знятті особи з реєстраційного обліку. Встановлено, що третя особа не приймала участь у справі в якості відповідача, позивачем не наводилось обґрунтувань щодо порушення третьою особою її права на здійснення права власності майном. В даному випадку, належним способом захисту прав позивача є визнання судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішення про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житлом є правовою підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання за спірною адресою. Виходячи з наведеного вимоги позивача про зобов'язання відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної державної адміністрації зняти відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання за спірною адресою задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial