Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

04 липня 2016 року поривач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. В обґрунтування заявлених вимоги посилається на, що 24 жовтня 2014 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, у відповідності з яким він передав останній грошові кошти у розмірі 880 доларів США. Згідно вказаного договору позики відповідач зобов'язалась повернути йому грошову суму у розмірі 880 доларів США у строк не пізніше 25 грудня 2014 року. Укладений між ними договір підтверджується розпискою, підписаною відповідачем. У вказаний строк відповідач борг не повернула, на його неодноразові вимоги про добровільне повернення боргу [PERSON] відповідала відмовою. У відповідності до курсу НБУ на день подачі позову сума боргу складає 21 912 гривень (24,9 гривень за 1 долар США). На підставі викладеного та посилаючись на діюче законодавство, позивач [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 21 912 гривень, три відсотки від простроченої суми 995,94 гривень, відсотки від позики на рівні облікової ставки НБУ у сумі 8 353,87 гривень, а всього 31 261,81 гривень, а також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 15 вересня 2016 року позовні вимоги [PERSON], за клопотанням його представника - адвоката Коровіної Н.Г., яка діє на підставі Угоди про надання правової допомоги, залишені без розгляду в частині стягнення з [PERSON] відсотків від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в сумі 8 353,87 гривень. В судове засідання позивач [PERSON], його представник - адвокат Коровіна Н.Г., яка діє на підставі Угоди про надання правової допомоги, не з'явились, позовні вимоги підтримують, просять про задоволення позову. Проти постановлення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явилась за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином за адресою її реєстрації. Зі згоди позивача та його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов*язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В ході розгляду справи встановлено, що 24 жовтня 2014 року між [PERSON], як позичкодавцем та [PERSON], як позичальником було укладено договір позики грошових коштів, на підставі якого [PERSON] позичив грошові кошти у сумі 880 доларів США, які [PERSON] зобов'язавсь повернути [PERSON] до 25 грудня 2014 року. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення Договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] 24 жовтня 2014 року власноручно складена розписка, відповідно до якої, вона, [PERSON], взяла в борг у [PERSON], грошові кошти у сумі 880 доларів США. Гарантує повернення вищевказаних сум у строк до 25 грудня 2014 року. Суд звертає увагу, що в розписці, яка були предметом дослідження при прийнятті рішення, зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення боргу та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики, що свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Розписка, написана власноруч відповідачем, є фактом укладання договору позики між нею та позивачем і фактом передачі їй грошових коштів. Відповідач не оскаржувала договір позики з підстав неотримання нею грошових коштів. Тому, суд приходить до обґрунтованого висновку, що цією Розпискою відповідач [PERSON] власноручно посвідчила факт передання їй позивачем грошових коштів у сумі 880 доларів США. Оригінал Розписки від 24 жовтня 2013 року, написаний власноручно відповідачем [PERSON] був представлений при розгляді справи представником позивача та досліджений судом. Наявність у кредитора оригіналу розписки свідчить про наявності невиконаного зобов'язання. Відповідно до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року «Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, доказів того, що відповідач [PERSON] у визначений Розпискою кінцевий строк 25 грудня 2014 року та до теперішнього часу повернула позивачу суму позики, суду нен надано. Відповідно до ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора. У відповідності до вимог ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобов'язання в незалежності від наявності вини в його діях. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобовязання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК). Наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 ЦК України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Тому, з відповідача на користь позивача належить стягненню 3% річних за період з 26 грудня 2014 року по 30 червня 2016 року у сумі 995,94 гривень (553 дні х (21 912 гривень х 3%:100):365 днів). Таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача розміру заборгованості за договором позики 21 912 гривень, нарахованих відсотків у сумі 995,94 гривень, а всього 22 907,94 гривні. Приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, які складають 551,20 гривень, сплачені при зверненні до суду із позовної заявою майнового характеру, 275, 60 гривень, сплачені при зверненні до суду із заявою про забезпечення доказів, 275, 60 гривень, сплачені при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову, а всього 1 102, 40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved