Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

02 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , надання дозволу на виїзд дитини за кордон, до її повноліття, без згоди батька та дозволу на виготовлення проїзних документів, необхідних для такого виїзду. Обґрунтовує свої вимоги тим, що сторони перебували в зареєстровану шлюбі, який рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18.06.2020р. розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] .. Сторони не дійшли згоди щодо того з ким з батьків буде проживати донька. Позивач в інтересах доньки просить суд визначити її місце проживання разом з нею. Також зазначає, що відповідач не надає дозволу на виїзд доньки разом з матір`ю до Республіки Чехія на навчання та проживання, що суперечить бажанню самої дитини та її інтересам. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, останній надав до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, також в заяві зазначив, що на позовних вимогах наполягає. Відповідач та його представник в судове засідання також не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, проти задоволення позову не заперечувала, зазначаючи, що це відповідатиме інтересам дитини, яка висловлює бажання навчатися за кордоном. Представник органу опіки і піклування Шосткинської міської ради також надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що проти позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18.06.2020р. /а.с. 8-9/ Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] /а.с.7/. Як вбачається з довідки про склад сім`ї від 23.11.2020р., в квартирі [ADDRESS] зареєстровані сторони та їх спільна донька /а.с. 10/. За доводами позову позивач проживає та працює у Республіці Чехія, бажає аби донька проживала разом з нею, вважаючи, що зможе створити кращі умови для її виховання, розвитку та навчання. Стверджує, що це відповідає бажанням й самої дитини. З матеріалів справи вбачається, що донька наразі проживає з батьком у м. Шостка у вказаній вище однокімнатній квартирі. З наданої характеристики /а.с. 12, 13/ встановлено, що малолітня [PERSON] навчається у комунальній організації (установа, заклад) «Шосткинський навчально-виховний комплекс: спеціалізована школа І-ІІ ступенів-ліцей Шосткинської міської ради Сумської області», де характеризується з позитивної сторони, як весела, комунікабельна, старанна, дисциплінована та уважна учениця з середнім та достатнім рівнем навчальних досягнень. Також зазначено, що мати учениці - [PERSON] бере участь в особистому житті доньки, цікавиться її успіхами, підтримує зв`язок з її класним керівником. В свою чергу, позивач працевлаштована у Республіці Чехія на підставі трудового договору /а.с. 16-19/ та орендує там житло (трикімнатну квартиру), що підтверджується відповідним договором оренди /а.с. 22/. Змістом останнього передбачено, крім іншого, що разом з наймачем орендованою квартирою має право користуватись [PERSON] , [INFO] . На обліку у лікаря-нарколога [PERSON] не перебуває, що підтверджується довідкою КНП «Шосткинська ЦРЛ» від 23.11.2020р. /а.с. 14/. Відповідно до листа директора початкової школи м. Жажків від 24.09.2020р. /а.с. 23/ підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , буде зарахована до початкової школи м. Жажків з можливістю негайного початку обов`язкового відвідування шкільних занять. 16.12.2020р. виконавчим комітетом Шосткинської міської ради прийнято рішення про можливість визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю /а.с. 38/. Вирішуючи спір між сторонами щодо місця проживання малолітньої доньки, якій на момент розгляду справи виповнилося 13 років, суд виходить з рівності прав та обов`язків матері й батька відносно дитини і положень частини другої статті 160 та статті 161 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити здоров`ю дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини. Головним критерієм при визначенні місця проживання дітей, є інтереси дитини, які повинні переважати над інтересами батьків (ст. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гофман проти Німеччини» від 11.10.2001 року). Разом з тим, той із батьків, який не проживає з дитиною, повинен мати можливість підтримувати регулярні контакти з нею, має право на відвідування (рішення ЄСПЛ у справі «Ельсгольц проти Німеччини» від 13.07.2000 року). В ході розгляду даної справи, представник відповідача у письмовій заяві від 01.06.2021р. висловила позицію останнього з приводу відсутності з його боку заперечень щодо проживання доньки з матір`ю, зазначивши при цьому, що донька виявила бажання навчатися за кордоном, а він (відповідач) вважає своїм обов`язком підтримати таке рішення доньки. Враховуючи викладене, позицію органу опіки і піклування, яким підтримано вимоги позову щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, а також те, що мати має бажання виховувати дитину, створила для цього належні умови, має можливість забезпечувати дитину матеріально та надати можливість отримати належну освіту за кордоном, будь-які дані щодо її негативної характеристики відсутні, суд вважає, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , необхідно задовольнити та встановити місце її проживання з матір`ю. На думку суду, це якнайкраще відповідатиме інтересам дитини. При цьому, суд враховує і ставлення до цього питання батька, який, прислухавшись до бажань доньки, вже під час розгляду справи, висловив згоду із заявленими вимогами. В контексті викладеного слід зауважити, що прийняття такого рішення не вплине на реалізацію батьком своїх прав у вихованні доньки. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її розвиток, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Що стосується вимог позову щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон до країн ближнього і дального зарубіжжя без згоди батька до набуття дитиною повноліття та дозволу на виготовлення проїзних документів необхідних для такого виїзду, то такі задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок виїзду за кордон громадян України визначено положеннями Закону України № 3857-XII від 21.01.1994р. «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII), Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила). Пунктом 4 Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка (штамп) про взяття на постійний консульський облік у закордонній дипломатичній установі України або перебування такого громадянина на постійному консульському обліку підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку, яка формується з використанням засобів відомчої інформаційної системи МЗС; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України; 3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Водночас слід зазначити, що позивачем у позові ставиться питання про не про надання дозволу на тимчасовий виїзд до конкретної держави (Республіки Чехія, де вона мешкає), а на виїзд дитини за кордон до будь-якої держави та на невизначений час до набуття дитиною повноліття. З цього приводу слід зазначити, що позивач, по-перше, не обгрунтувала з наданням відповідних доказів такої потреби, по-друге, надання судового дозволу на виїзд дитини за кордон за таких умов суперечить чинному законодавству України. З цього приводу суд звертає увагу позивача, що однією з важливих підстав для задоволення судом позову під час вирішення такої категорії справ є зазначення в позовній заяві країни, до якої має виїхати дитина, загального строку надання такого дозволу, часового проміжку перебування дитини в іноземній державі. Дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька не передбачає можливості його видачі на майбутні, постійні поїздки, є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17, відповідно до якої зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Проте в даному випадку позивачем порушено питання надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на виготовлення проїзних документів необхідних для такого виїзду без конкретизації країни, до якої має виїхати дитина, визначення відповідного часового проміжку перебування дитини в іншій державі, строку та мети виїзду, що не відповідає наведеним вище приписам закону, зокрема й в частині дотримання принципу разовості такого дозволу, що в сукупності може призвести до порушення прав дитини, а також батьківських прав відповідача. Відтак вимоги позову в цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи, що позивачем заявлено клопотання залишити судові витрати по справі на нею, суд залишає судові витрати за фактично понесеними.

Outcome: partial