Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

02.11.2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 30000,00 грн., 3% річних у розмірі 936,98 грн., суми інфляційних витрат у сумі 3066 грн. та судових витрат з підстав не виконання умов договору відповідачем відповідно до ст.ст.15, 16, 526, 625. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 14.05.2019 року відкрито провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 16.01.2018 до нього звернувся відповідач [PERSON] з проханням позичити йому 30 000 гривень. Враховуючи, що [PERSON] добре знав відповідача і на той час у позивача була така сума грошей, він погодився позичити [PERSON] 30 000 гривень, за умови повернення зазначеної вище суми до 16.03.2018. Саме на цих умовах сторони уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав позивачу розписку і отримав гроші. Однак відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконав. [PERSON] неодноразово звертався до нього з вимогою повернути гроші, однак [PERSON] гроші не повернув. Це змусило позивача звернутися за захистом порушеного права до суду.Згідно проведених розрахунків за період з 17.03.2018 р. по 01.04.2019 р. сума 3% річних за користування грошовими коштами згідно становить 936 грн. 98 коп., сума інфляційних витрат за користування чужими грошовими коштами згідно ст. 625 ЦК України становить 3 066 грн. грн. 00 коп. Таким чином, позивач вважає, що грошова сума за договором позики у розмірі 30 000, 00 грн. та вимоги про стягнення суми інфляційних витрат у розмірі 3066,00 грн. і трьох відсотків річних на суму заборгованості у розмірі 936, 98 грн. ґрунтуються на законі. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилався на те, що договір позики між сторонами від 16 січня 2018 року зі строком повернення - до 16 березня 2018 року, про що надана суду розписка та міститься в матеріалах справи є дійсним, зобов`язання за ним відповідачем не виконано. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи судовими повістками, причини неявки суду не повідомив, ніяких заяв на адресу суду не подавав. У встановлений ухвалою строк відповідачу на подання відзиву, від відповідача відзив не надійшов. Судові повістки надсилались на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, та поверталися у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, та виклик до суду, але вони результатів не дали. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ч.4 ст.223 ЦПК України та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 16.01.2018 між [PERSON] та [PERSON] був укладений в усній формі договір позики на суму 30 000 гривень, з кінцевим терміном повернення - 16.03.2018. Отримання відповідачем грошових коштів за цим договором підтверджується розпискою 16.01.2018. (а.с. 10). В судовому засіданні оглянуто оригінал розписки від 16.01.2018, засвідчено вірність її копії, що долучено до матеріалів справи. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Даних про скасування вищезазначеного договору або про визнання їх недійсним суду під час розгляду справи не надано. Позивачем відповідача в судовому засіданні повідомлено, що даний договір не оскаржений в судовому порядку, не визнаний недійсним, не скасований та з приводу даного договору кримінальних справ немає. Також, в судовому засіданні повідомлено, що договір позики від 16.01.2018 року з боку відповідача не виконаний в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тобто, відповідно до положень цивільного законодавства, сторони самостійно, на свій розсуд визначають умови договору, виконання яких в подальшому є для сторін обов`язковим. Відповідач, укладаючи договори позики, погодилася з усіма його умовами: сумою грошових коштів, строком повернення, відсутністю процентної ставки, відповідальністю за невиконання умов договору та інше. Як вбачається з матеріалів справи, позивач всі свої зобов`язання за договором виконав, що підтверджено відповідною розпискою, але у визначений сторонами строк грошові кошти йому відповідачем повернуто не було. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання його умов сторонами. За змістом положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, за період з 17.03.2018 по 01.04.2019 сума 3% річних за користування грошовими коштами згідно становить 936 грн. 98 коп., сума інфляційних витрат складає 3 066 грн. грн. 00 коп.(а.с. 12) На підставі вищезазначеного, враховуючи те, що відповідачем не надано доказів щодо спростування наявності з позивачем даних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми боргу, 3% річних та інфляційних витрат підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved