Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

04 липня 2014 року представник Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся з позовом до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON], про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позову зазначив, що 24.02.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0043/73/46433, згідно якого банк надав останній кредит у розмірі 49 400,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений договір застави автотранспортного засобу, відповідно до якого боржник передає в заставу банку автомобіль марки «Lexus ES300», 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], видане 15.01.2008 РЕВ-2 УДАІ ГУМВС України в Одеській області, який був придбаний боржником на кредитні кошти. У 2009 році у зв'язку із тим, що боржник тривалий час не виконувала обов'язки за кредитним договором щодо строків сплати заборгованості, банком до Малиновського районного суду м. Одеси було подано позовну заяву про стягнення боргу. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.02.2010 року по справі №2-864/10 позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Рішення передано для примусового виконання до виконавчої служби. На теперішній час між позивачем у справі заставодержателем та боржником [PERSON] було досягнуто домовленості щодо добровільного продажу боржником предмету застави та погашення заборгованості за кредитним договором. Проте, на спірний транспортний засіб державним виконавцем було накладено арешти та оголошено його в розшук, що унеможливлює продаж предмету застави та, задоволення вимог позивача за кредитним договором. А саме, постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС Одеського міського управління юстиції від 12.05.2011 року, що винесена при примусовому виконанні виконавчого провадження № ВП26004158, про стягнення з [PERSON] грошової суми в розмірі 348761 грн., накладено арешт на транспортний засіб марки «Lexus ES300», 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER]. На підставі викладеного, позивач просив суд ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС Одеського міського управління юстиції від 12.05.2011 року про накладення арешту на транспортний засіб марки «Lexus ES300», 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER], винесеною при примусовому виконанні виконавчого провадження №ВП26004158, про стягнення з [PERSON] грошової суми в розмірі 348761 грн., транспортний засіб марки «Lexus ES300», 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити із підстав, викладених у позовній заяві. Мотиви та додаткові доводи сторін зафіксовані технічними засобами судового засідання. Представник відповідача Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи, повідомлялась належним чином. До суду надано заяву, в якій вона просила суд розглядати справу у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.02.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0043/73/46433, згідно якого банк надав останній кредит у розмірі 49 400,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений договір застави автотранспортного засобу, відповідно до якого боржник передає в заставу банку автомобіль марки «Lexus ES300», 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], видане 15.01.2008 РЕВ-2 УДАІ ГУМВС України в Одеській області, який був придбаний боржником на кредитні кошти. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.02.2010 року по справі №2-864/10 позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Рішення передано для примусового виконання до виконавчої служби. На теперішній час між позивачем у справі заставодержателем та боржником [PERSON] було досягнуто домовленості щодо добровільного продажу боржником предмету застави та погашення заборгованості за кредитним договором. Проте, на спірний транспортний засіб державним виконавцем було накладено арешти та оголошено його в розшук, що унеможливлює продаж предмету застави та, задоволення вимог позивача за кредитним договором. А саме, постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС Одеського міського управління юстиції від 12.05.2011 року, що винесена при примусовому виконанні виконавчого провадження № ВП26004158, про стягнення з [PERSON] грошової суми в розмірі 348761 грн., накладено арешт на транспортний засіб марки «Lexus ES300», 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено право заставодержателя вернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Відповідно ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Статтею 572 ЦК України, зазначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Статтею 11 вищевказаного закону визначено, що обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону, взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 2 даної статті реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Частиною 3 даної статті визначено, що на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав та вимог декількох обтяжувачів, на користь, яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 14 Закону, якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач має переважне право для задоволення своїх вимоги за рахунок предмету застави.

Outcome: approved