overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

\~\~02.11.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.\~\~\~\~ Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що відповідач являється батьком [PERSON], [INFO], в той же час він ухиляється від обовязку утримувати свою дитину.\~\~Донька проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Тому позивач вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом. На призначену дату розгляду справи позивачем було надано заяву, відповідно до якої вона підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, направив заяву, відповідно до якої не заперечує проти задоволення позову та просить суд розглянути справу за його відсутності. На підставі письмових заяв сторін суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням\~ст. 197 ЦПК України.\~\~ Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступних обставин. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка відповідно до довідки про склад сім'ї від 02.11.2015 року проживає разом з позивачем (а.с. 4-5). У відповідності до ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Розмір аліментів не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Обставин, які б унеможливлювали сплату відповідачем аліментів у заявленому розмірі, суду не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати. Згідно ч. 1\~ст. 367 ЦПК України\~рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

02.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося через різні характери та різні погляди на сімейне життя. Позивач у поданій до суду позовній заяві просив розглядати справу без його участі. Відповідач у поданій до суду заяві просила розглядати справу без її участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.11.2013 року, від шлюбу дітей не мають. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося, через несумісність характерів, взаємне непорозуміння та відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю. У позовній заяві зазначено , що з вересня 2015 року сторони проживають окремо . Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що подальше збереження сім'ї за викладених обставин буде носити формальний характер та суперечити інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

02.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 02.07.1999 він уклав шлюб з [PERSON], який був зареєстрований Давидівською сільською радою Якимівського району Запорізької області. Протягом останнього 2014 року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між позивачем та відповідачкою шлюбних відносин. Кожен з сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, обов'язками, з її ініціативи між сторонами постійно виникають сварки. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблеми, які виникають у сім'ї та у позивача, відповідачка не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Спільних дітей від шлюбу сторони не мають, але відповідач не погоджується на розірвання шлюбу у добровільному порядку. Крім того, свідоцтво про одруження знаходиться у відповідача, яке вона не надає для пред'явлення до суду. Питання щодо поділу спільно нажитого майна відсутні. В позові позивач просить розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач надав заяву, у якій підтримав позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та просив розглянути справу без його участі. Відповідачка до судового засідання не зявилася, надала заяву в якій не заперечувала проти розірвання шлюбу У відповідності до ст. 197 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Під час судового засідання були вивчені наступні докази по справі: - копія паспорта позивача (а.с.3-4) - копія паспорта відповідачки (а.с.8) - копія свідоцтва про одруження (а.с.9) У відповідності до ст.104 ч.2 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ст.105 ч.3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за рішенням суду. У відповідності до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення… Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги законні та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

02.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 16.06.2011 року в розмірі 31080 грн 41 коп., а також 1218 грн у відшкодування понесених судових витрат. Одночасно представник позивача надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою також повідомив про свою згоду на заочний розгляд справи у разі відсутності відповідача. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Відповідач про причини неявки не повідомив, у звязку з чим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 16.06.2011 року сторони уклали кредитний договір (б/н) відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 15556 грн 79 коп., зі сплатою за користування кредитними коштами 30% річних (далі по тексту Договір). Згідно статей 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. Відповідач умови Договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01.09.2015 року складає 31080 грн 41 коп., зокрема: заборгованість за тілом кредиту 15556 грн 79 коп., заборгованість по сплаті відсотків 12567 грн 41 коп., пеня 1000 грн, штраф 1956 грн 21 коп. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а. с. 4-6), правильність якого відповідачем не спростовано, що є підставою для її стягнення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

02.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 22.03.2006 року в розмірі 112167 грн 40 коп., а також 1682 грн 51 коп. у відшкодування понесених судових витрат. В обґрунтування позову послався на невиконання відповідачем умов кредитного договору в частині порядку і строків розрахунку. Сторони в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Представник позивача надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою також повідомив про підтримання позову та згоду на заочний розгляд справи. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 22.03.2006 року сторони уклали кредитний договір на підставі якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 17534 грн 34 коп., зі сплатою за користування кредитними коштами 25.08% річних (далі Договір). Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. Як убачається з матеріалів справи, відповідач умови Договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 15.10.2015 року складає 112167 грн 40 коп., зокрема: заборгованість по тілу кредиту 17534 грн 34 коп., заборгованість по сплаті процентів 19339 грн 27 коп., пеня 69476 грн 29 коп., штраф 5817 грн 50 коп. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а. с. 4, 5), правильність якого відповідачем не спростовано, що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту та нарахованим відсоткам, а всього 36873 грн 61 коп. В силу положень частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи те, що сукупний розмір пені та штрафу, які є різновидами неустойки, складає 75293 грн 79 коп. /69476.29 + 5817.50/, що значно перевищує основну суму боргу (36873.61 грн), суд вважає необхідним зменшити розмір пені до 15000 грн. За таких обставин, усього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 51873 грн 61 коп. /36873.61 + 15000/. Оскільки вимоги позивача задоволено судом на 46% /51873.61 : 112167.4 х 100/, в силу вимог частини першої статті 88 ЦПК України за рахунок відповідача позивачеві підлягає відшкодуванню судові витрати в сумі 773 грн 95 коп. /1682.51 х 46%/.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

02.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в розмірі 15785,60 грн, мотивуючи вимоги тим, що 12.06.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 3300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 30% річних протягом терміну дії картки. Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. В судове засідання представник позивача не прибув, в поданій заяві просить суд розглянути справу у його відсутність (а.с.38). Відповідач в судове засідання без поважних причин повторно не прибув. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення по справі на підставі наявних доказів у справі і проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що 12.06.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 3300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 30% річних протягом терміну дії картки (а.6-33). Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок станом на 30.09.2015 року виникла заборгованість на загальну суму 15785,60 грн, яка включає заборгованість по тілу кредиту 2930,79 грн, несплачені проценти 9433 грн, пеня та комісія 2193,92 грн, штрафні санкції 1227,89 грн (а.с.4-5). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). З відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за кредитним договором в розмірі в розмірі 15785,60 грн, так як зобовязання не виконується відповідачем. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

02.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в розмірі 57218 грн, мотивуючи вимоги тим, що 03.11.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №DNH4TP13370219, згідно якого позичальник отримав у позивача споживчий кредит в розмірі 2517,20 грн, Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязувалась повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 2,09% в місяць в термін до 05.11.2007 року. Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. В судове засідання представник позивача не прибув, в поданій заяві від 02.11.2015 року просить розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення по справі на підставі наявних доказів у справі і проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд встановив, що 03.11.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №DNH4TP13370219, згідно якого позичальник отримав у позивача споживчий кредит в розмірі 2517,20 грн, Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязувалась повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 2,09% в місяць в термін до 05.11.2007 року (а.5-10). Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок станом на 15.10.2015 року виникла заборгованість на загальну суму 57218 грн, яка включає заборгованість по тілу кредиту в розмірі 2418,20 грн, заборгованість за процентами в розмірі 15345,69, заборгованість з пені -36253,25 грн, штрафи 3200,86 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Стаття 551 ЦК України передбачає, що розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Так як розмір збитків, заподіяних позивачу становить 17763,89 грн, тобто неустойка значно перевищує розмір збитків суд зменшує розмір неустойки до розміру збитків, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути збитки і неустойку на загальну суму 35527,78 грн, так як зобовязання не виконується відповідачем. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

02.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в розмірі 57218 грн, мотивуючи вимоги тим, що 03.11.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №DNH4TP13370219, згідно якого позичальник отримав у позивача споживчий кредит в розмірі 2517,20 грн, пред'явивши при цьому паспорт громадянина України [NUMBER] від 12.12.2000 року. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 2,09% в місяць в термін до 05.11.2007 року. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач позов не визнав, пояснив, що вказаний кредит він у позивача не отримував, паспорт [NUMBER] від 12.12.2000 року був у нього викрадений з робочого місця водія тролейбуса в місті Київ у червні 2006 року. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Суд встановив, що виданий відповідачу 12.12.2000 року паспорт громадянина України [NUMBER] був втрачений і відповідачу 22.08.2006 року був виданий новий паспорт громадянина України [NUMBER], що підтверджується довідкою ВГІРФО Деснянського ВМ Чернігівського МВ УМВС України в Чернігівській області (а.48). Оскільки відповідач станом на 03.11.2006 року був документований паспортом громадянина України [NUMBER] від 22.08.2006 року, а пред'явлений при отриманні кредиту втрачений відповідачем у червні 2006 року паспорт [NUMBER] від 12.12.2000 року містить ознаки підроблення (він має фотографію іншої фізичної особи) - суд приходить до висновку про те, що відповідач не укладав з позивачем договір кредиту №DNH4TP13370219 від 03.11.2006 року та за відсутності доказів про те, що він є співучасником незаконного заволодіння грошовими коштами позивача, у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі, так як зобов'язання виконувати вказаний кредитний договір у відповідача не виникли. Судові витрати по справі, які поніс позивач із сплати судового збору, необхідно віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

02.11.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що шлюбне життя між подружжям не склалося з причин несумісних характерів. Позивач зазначає, що п'ятнадцять років подружжя проживає окремо, шлюбні відносини між сторонами припинені ще з 2000 року. Позивач вважає збереження шлюбу неможливим, а тому, звернувся до суду до відповідачки та просить розірвати шлюб. Позивач звернувся до суду з заявою в якій просить розглядати справу без його участі у зв'язку з негативним станом здоров'я. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин7и неявки суду не повідомив. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.09.1981 року, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про шлюб виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського управління юстиції у м. Києві [NUMBER] (а.с.5). Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають, шлюбні відносини між сторонами припинені. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини Позивач наміру не має. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

02.11.2015 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 74212,41 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, у заяві від 02.11.2015 року просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.05.2014 року позивач та відповідач [PERSON] (яка 16.09.1999 року змінила прізвище на [PERSON]) було укладено договір кредиту №500942060, згідно якого позичальник отримала в банківській установі грошові кошти в розмірі 48852,14 грн, строком до 23.05.2017 року, із сплатою 15,95% річних за користування кредитом (а.с.5-10). Відповідно до ст.526 ЦПК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи відповідач свої обовязки належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 21.10.2015 року виникла заборгованість по кредитному договору на загальну суму 74212,41 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 48852,14 грн, заборгованість за відсотками 8408,84 грн, заборгованість за комісією 14551,43 грн, штраф 2400 грн (а.с.11). Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача..

Outcome: approved