Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

03 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 30 серпня 2015р. він позичив [PERSON] грошову суму в розмірі 5 500,00 долар США, про що відповідач в той же день написав і дав позивачу розписку. Згідно розписки відповідач зобов'язався повернути позивачу зазначену суму коштів не пізніше 31 серпня 2015 р. Однак відповідач свої зобов'язання не виконав, позичені кошти до цього часу позивачу не повернув. Тому, з 01.09.2015 р. за боржником рахується заборгованість перед позивачем у - розмірі 5 500,00 долар. США. Сума 3% річних за період прострочення дати повернення грошових коштів становить 24.00 долар США, виходячи з такого розрахунку: 5500х3%:365х53 = 24,00, де 5500 - сума заборгованості, 53 - кількість днів прострочення платежу за період з 01.09.2015 р. по 23.10.2015 р. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягнення з відповідача на користь позивача становить 5524,00 долар США. Станом на 23.10.2015 р. офіційний курс гривні до долара США становив 22,8, тому відповідач повинен сплатити 125947,20грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь суму боргу за розпискою у розмірі 125 400,00 грн., 3% річних в сумі 547,20 грн., а всього 125 947,20 грн. (сто двадцять п'ять тисяч дев'ятсот сорок сім) грн. 20 коп., а також судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтовуючи їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання на слухання по справі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 серпня 2015 року відповідач [PERSON] отримав в борг від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 5500,00 доларів США, які зобовязався повернути в строк до 31 серпня 2015 року, що підтверджується розпискою (а.с.4). В силу п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори й інші правочини. У відповідності до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Змістом ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобовязання. Враховуючи вище приведені висновку суду, яким встановлено наявність між сторонами відносин, що виникли з договору позики, достовірність та допустимість доказів в даній цивільній, встановлення факту ухилення [PERSON] від виконання свого зобовязання, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, стягнувши заявлену суму грошових коштів, що були предметом договору позики, із відповідача. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, в судовому засіданні встановлено, що період прострочення виконання грошового зобовязання відповідачем становить з 01 вересня 2015 року по 23 жовтня 2015 року, а тому саме за цей період підлягає обрахуванню інфляційні та три відсотки річних. Приведений позивачем розрахунок є вірним: сума трьох відсотків річних 547,20грн., а тому зазначені суми також підлягають стягненню із відповідача. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved