Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

04.06.2014 року позивач звернувся до суду та просив ухвалити рішення, яким стягнути на свою користь з відповідача кошти у сумі 30718,91 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 307,19 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, у 2008 році [PERSON] був зарахований курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців кримінальної міліції до Одеського державного університету внутрішніх справ та був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання. 22.09.2008 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ, Управлянням МВС України в Одеської області з другого боку та [PERSON] з третього боку був укладений договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». Відповідно до умов вищевказаного договору, відповідач зобов'язався після закінчення повного курсу навчання та одержання відповідної кваліфікації прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за посадою, на яку призначений і відпрацювати не менше трьох років. Після випуску з вищого навчального закладу відповідач був відряджений для проходження служби до ГУМВС України в Одеській області. 18.03.2013 року відповідач звернувся до керівництва ГУМВС України в Одеській області з рапортом про звільнення за власним бажанням. Наказом ГУМВС України в Одеській області відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ України. Оскільки, на думку позивача, відповідач взяті на себе зобов'язання по договору не виконав у повному обсязі, тому що був звільнений (за його власним бажанням) з органів внутрішніх справ до спливу трирічного терміну роботи за спеціальністю, позивач зараз змушений звернутися до суду і вимагати відшкодування фактичних витрат які були понесені навчальним закладом. Представник позивача до судового засідання не з`явився, але надіслав до суду клопотання, в якому просив справу слухати у його відсутність та не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.38). У судовому засіданні відповідач визнав позов у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення (а.с.41). Заслухавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи, врахувавши конкретні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.09.2008 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ, Управлянням МВС України в Одеської області з другого боку та [PERSON] з третього боку був укладений договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» (а.с.7-8). Згідно витягу з наказу Одеського державного університету внутрішніх справ № 139 о/с від 18.08.2008 року, [PERSON] було зараховано курсантом 1-го курсу факультету з підготовки фахівців кримінальної міліції та було присвоєно спеціальне звання «рядовий міліції» (а.с.6). Відповідно до витягу з наказу Одеського державного університету внутрішніх справ № 64 о/с від 23.06.2012 року, [PERSON] був відряджений для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Одеській області (а.с.9). 18.03.2013 року [PERSON] звернувся до керівництва ГУМВС України в Одеській області з рапортом про звільнення за власним бажанням (а.с.23). Згідно витягу з наказу начальника Головного управління МВС України в Одеській області № 129 о/с від 20.03.2013 року лейтенанта міліції дільничного міліції сектора ДІМ Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУМВС України [PERSON] було звільнено у запас Збройних Сил на підставі п. 64 «ж» (за власним бажанням) (а.с.24). У відповідності до розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції [PERSON] в ОДУВС, за період з 15.08.2008 - 30.06.2012 роки було витрачено 30718,91 грн. (а.с.11), що також підтверджується довідкою-розрахунком витрат на продовольче забезпечення курсанта ОДУВС [PERSON] за період з 16.08.2008 року по 18.08.2009 року (а.с.12), розрахунком комунальних послуг за період з 15.08.2008 року по 30.06.2012 року (а.с.13-17), особі розрахунки [PERSON] щодо нарахування заробітної плати (а.с.18-22). Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved