Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

04 березня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Екологія України» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] (з урахуванням уточнень від 29.05.2014 року) зазначає, що вона працювала в товаристві з обмеженою відповідальністю «Екологія Україна» на посаді директора з кадрових питань та побуту. 06 лютого 2014 року була звільнена з даної посади згідно зі ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні їй не виплатили заробітну плату. Виплату було проведено лише 21березня 2014 року, тобто через 43 дня. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 19 715 грн. 54 коп. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, просив суд присудити стягнення у розмірі 11 051 грн. 66 коп., і у разі задоволення позовних вимог покласти ПДФО на позивача, а саме 17% від присудженої суми. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Позивач [PERSON] відповідно до трудової книжки, 10.12.2010 року була прийнята до товариства з обмеженою відповідальністю «Екологія Україна» на посаду директора з кадрових питань та побуту. (а.с.5). та та звільнена з займаної посади на підставі наказу № 22 л/с 06 лютого 2014 року за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням (а.с. 6). Під час судового розгляду, а саме 21 березня 2014 року заборгованість по заробітній платі було виплачено. Даний факт не заперечувався сторонами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст.116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Стаття 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.117 КЗпПУ, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організацій повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Осільки станом на час розгляду справи судом відповідачем не виплачено в повному обсязі кошти, належні позивачам при звільненні, то вимоги про стягнення на підставі ст.117 КЗпПУ середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні по день постановлення рішення суду. При визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню з підприємства, суд виходить з наступного розрахунку. Як вбачається з наданої позивачем довідки про середню заробітну плату, середня заробітна плата за день складає 458,49 грн. (а.с.45), оскільки середня заробітня плата вираховується з 2-х останніх повних повних місяців нарахованої заробітної плати, а саме: (9330,05+8167,83)-((343,68+1107,12)/(22+21)-(2+6)= 458,49 грн. Відповідно до п.4 розділу ІІІ Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Враховуючи те, що позивач останні два місяці перебувала у відпустці, а саме грудень 2 календарні дні (26-27 грудня 2013 року), та у січні 6 календарних дні (з 14.01.2014 року та з 27.01.2014 року по 31.01.2014 року) дні відпустки та сума виплати щорічної відпустки у розрахунок не включається. Таким чином, оскільки з моменту звільнення позивача по час остаточного розрахунку пройшло 43 дні, а саме з 06.02.2014 по 21.03.2014 року таким чином сума заборгованості становить 43*458,49=19 715,07 грн. Посилання представника відповідача на необхідність утримання з [PERSON] ПДФО у розмірі 17% від присудженої суми, не може бути взято судом до уваги, оскільки вказані позовні вимоги представником відповідача не заявлялися. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в частині задоволення вимог.

Outcome: approved