Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

03 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 травня 2019 року між ним та відповідачем - фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір про надання послуг № 28361, за яким останній зобов`язався виготовити та встановити конструкції з металопластику, а саме вхідні двері, розміром 860х2050, з правою стороною петель, кольору - свіжа вільха, за місцем проживання позивача, за що він / [PERSON] / мав сплатити 7365 грн. Строк виконання робіт з виготовлення та монтажу дверей було обумовлено сторонами до 02 червня 2019 року. У день підписання договору позивач сплатив відповідачу передоплату у сумі 3000 грн., однак у визначений договором строк відповідач не виконав зазначені роботи, на телефонні дзвінки перестав відповідати, представник останнього запропонувала йому /позивачу/ написати заяву про повернення сплачених ним грошових коштів, що він і зробив 01 липня 2019 року, але кошти йому до цього часу [PERSON] так і не повернуті. Просив розірвати вказаний договір, стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у загальному розмірі 13800 грн., з яких 3000 грн. - кошти сплачені за договором, 10800 грн. - пеня за прострочення виконання зобов`язання за період з 02 червня 2019 року по 02 жовтня 2019 року, а також на відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у тому, що він /позивач/ та члени його сім`ї протягом тривалого часу відчували дискомфорт, не могли запросити друзів до себе на новорічні свята, тому що всі дверні отвори були відкриті, він / [PERSON] / змушений був розшукувати відповідача, шляхом здійснення телефонних дзвінків, звертатись до його представника з усними клопотаннями та заявами, слухати обіцянки, які не виконувались, - просив стягнути з [PERSON] 2000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав та викладене підтвердив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тому числі відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, відзив не надав. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 02 травня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем - суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] було укладено договір № 28361, за умовами якого останній, як виконавець, зобов`язався поставити позивачу, як клієнту, конструкції з металопластику (двері), та виконати роботи з демонтажу старих конструкцій (дверей) та монтажу нових у строк по 02 червня 2019 року, а позивач зобов`язався оплатити вартість обумовлених робіт у загальному розмірі 7365 грн., при цьому сплатити у день підписання договору - передоплату 2950 грн., а решту коштів у сумі 4415 грн. сплатити в день фактичного закінчення робіт /а.с. 8-9,37-39/. Того ж дня, 02 травня 2019 року, позивач сплатив відповідачу в якості передоплати за договором 3000 грн., про що мається відповідна відмітка на першому аркуші зазначеного договору /8/. Як зазначив позивач в судовому засіданні, що також підтверджується матеріалами справи /а.с.10/ і про що відповідач жодних заперечень суду не надав, [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором в обумовлені строки не виконав, і 01 липня 2019 року [PERSON] подав йому письмову заяву про повернення сплаченої ним передоплати за договором у сумі 3000 грн., але відповідач до цього часу даної суми коштів останньому не повернув. Відповідно до ч.1, п.8,9 ч. 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1,2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку . Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до абзацу першого ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1,2,4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Враховуючи викладене, оскільки відповідач умови вказаного договору в обумовлені строки не виконав, чим відповідно порушив взяті на себе за цим договором зобов`язання, сплачені позивачем кошти в сумі 3000 грн., які, виходячи з положень ст. 570 ЦК України, суд розцінює як аванс за оплату вартості робіт, останньому до цього часу не повернув, то суд вважає за необхідне, задовольняючи в цій частині позовні вимоги, стягнути з нього на користь [PERSON] сплачені за договором від 02 травня 2019 року грошові кошти в сумі 3000 грн. Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.3 ст.651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Проаналізувавши вказане, так як строк дії укладеного між сторонами договору закінчився 02 червня 2019 року, внаслідок порушення відповідачем зобов`язання позивач подав 01 липня 2019 року письмову заяву про повернення сплачених ним як передоплату коштів, чим в односторонньому порядку фактично відмовився від даного зобов`язання і, відповідно до положень ч.3 ст. 651 ЦК України, зазначений договір вже є розірваним, а зобов`язання сторін за ним - припиненими, то підстав для задоволення позову в частині розірвання договору суд не вбачає, у зв`язку з чим вважає необхідним в цій частині в позові відмовити. Відповідно до ч.1,3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання . Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. З огляду на зазначене, оскільки відповідач, як виконавець, мав виконати обумовлені договором роботи у строк до 02 червня 2019 року, але, всупереч умовам договору, не зробив цього, заявою від 01 липня 2019 року позивач фактично відмовився від виконання таких робіт, чим припинив зобов`язання, загальна вартість продукції та робіт за договором мала б скласти 7365 грн., з яких позивач сплатив на користь відповідача 3000 грн., то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи в цій частині позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача, в якості неустойки за порушення зобов`язання, пеню у розмірі 3 % від загально сплаченої позивачем суми вартості невиконаних робіт за договором (3000 грн.) за кожен день прострочення виконання зобов`язання за період з 02 червня 2019 року по 30 червня 2019 року (28 днів), що становить 2520 грн. / (3000 грн. х 3 %) х 28 дн./. Відповідно до ч.1,2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так як позивачем суду не надано належних та допустимих доказів понесення ним моральної шкоди, то в цій частині в позові суд вважає необхідним відмовити.

Outcome: partial