Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

03.08.2020 р. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким, в порядку поділу спільного майна подружжя, стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля IVECO 35S13, номерний знак [NUMBER] , - 61 400,00 грн, та грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, номерний знак [NUMBER] - 65 100,00 грн., загальною сумою 126 500 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 02.11.2012р., в якому у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . На даний час вони не розлучені та хоча і проживають за однією адресою, проте тривалий час не ведуть спільного господарства, сімейні відносини між ними припинені. За час шлюбу вона постійно працювала приватним підприємцем до народження другої дитини. Чоловік сім`ю не забезпечував, матеріально не допомагав, на даний час сплачує аліменти за рішенням суду. За час спільного проживання ними було придбано два вищевказаних автомобілі, які зареєстровані за відповідачем і якими він користується одноосібно. Витрати на купівлю транспортних засобів фактично понесені з її сторони, частину з яких вона отримала від дядька, а частину від подруги. Таким чином зазначає, що два вищевказані автомобілі є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та просить суд провести поділ даного майна, стягнувши з відповідача в її користь грошову компенсацію за різницю у вартості при поділі транспортних засобів. Провадження у справі відкрито 25.08.2020р., розгляд справи призначено в загальному провадженні. 17.09.2020р. відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позов заперечив. Зазначив, що він не має фінансової можливості компенсувати позивачу вартість половини транспортних засобів, оскільки витрачає кошти на утримання сім`ї. Між тим згідний провести поділ вказаного майна, залишивши у власності позивача будь-який автомобіль на її вибір. Ухвалою суду від 29.01.2021р. закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, зіславшись на викладені в ньому обставини та факти, просили такий задовольнити. З приводу поданого відзиву, позивач зазначила, що відповідач не позбавлений права відчужити транспортний засіб, надавши їй виручені кошти в якості компенсації при поділі майна подружжя. На отримання одного з автомобілів вона не згідна, оскільки таким не користується, не має водійських прав, а кошти їх необхідні для утримання сім`ї. Крім того, на даний час вона одноосібно ще повертає кошти, які були позичені на придбання вказаних транспортних засобів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у відзиві. Крім того, в зв`язку з завершенням розгляду справи просив скасувати заходи забезпечення позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 02.11.2012р., що вбачається із копії свідоцтва про шлюб, що міститься в матеріалах справи (а.с.9). У шлюбі в них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . На даний час подружні відносини між сторонами припинені, вони не ведуть спільного домашнього господарства, хоча проживають за однією адресою. У шлюбі подружжям було придбано два транспортні засоби: марки IVECO 35S13, номерний знак [NUMBER] , 26.11.2016р., та марки VOLKSWAGEN PASSAT, номерний знак [NUMBER] ., 07.02.2019р. Вказані автомобілі зареєстровані за відповідачем [PERSON] , що стверджується відповіддю на адвокатський запит Регіонального сервісного центру МВС України у Львівській області від 31.07.2020р. (а.с. 13), і як встановлено судом він користується ними одноосібно. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 368 ЦК України). В процесі розгляду справи, сторони не заперечували того факту, що вказані автомобілі є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. А відтак, в силу ч.2 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1, ч.4 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що автомобілі марки IVECO 35S13, номерний знак [NUMBER] та марки VOLKSWAGEN PASSAT, номерний знак [NUMBER] перебувають в користуванні відповідача, що не заперечувалось сторонами під час розгляду справи. Позивач водійських прав не має, не користується транспортними засобами, проте їй необхідні кошти для утримання двох неповнолітніх дітей. Крім того, вона згідна на присудження їй грошової компенсації замість її частки у спільному майні. Вказані об`єкти рухомого майна є неподільними, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача частину їх вартості в рахунок компенсації права на належні їй частки. Подібний правовий висновок висвітлений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2020р., справа № 61-44843св18. Згідно звіту про незалежну оцінку колісних транспортних засобів, проведеною ФОП [PERSON] , з урахуванням загальних положень та обмежуючих умов із застосуванням методик, затверджених законодавством України, Міжнародних стандартів оцінки (а.с. 15-46), станом на 22.07.2020р. ринкова вартість транспортного засобу IVECO 35S13, номерний знак [NUMBER] , складає 122 800 тис. грн., а VOLKSWAGEN PASSAT, номерний знак [NUMBER] - 130 200 грн. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, тому слід провести поділ майна, набутого сторонами за час шлюбу, визнавши за ними право власності на спірні автомобілі та стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошову компенсацію за різницю у вартості виділеного при поділі майна: 1/2 частини автомобіля IVECO 35S13, номерний знак [NUMBER] , що становить 61 400,00 грн.; 1/2 частини вартості автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, номерний знак [NUMBER] - 65 100,00 грн., а всього 126 500 грн. Судові витрати підлягають розподілу між сторонами у порядку, визначеному ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А саме, з відповідача слід стягнути в користь позивача 1 відсоток ціни позову, що становить - 1 265 грн., як це передбачено п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а також 1600 грн. за оплату експертної оцінки, згідно вимог п.2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. На виконання вимог ст. 158 ЦПК України, в зв`язку з вирішення спору, слід скасувати заходи забезпечення позову після набрання судовим рішенням законної сили.

Outcome: approved