Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

02 лютого 2015 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 вересня 2013 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Майже з самого початку їхнього спільного життя, між сторонами постійно погіршувались стосунки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй душевні страждання. Відповідач веде аморальний спосіб життя, маючи дружину та дитину проживає з іншою жінкою. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхньої дитини та у неї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватись про побудову сімейних відносин. На сьогодні ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Дитина після розірвання шлюбу проживатиме з позивачем. Позивач просить розірвати шлюб, судові витрати покласти на відповідача. Позивач надала до суду заяву, в якій просила цивільну справу розглядати без її участі та розірвати шлюб, при цьому зазначила, що у неї є інший чоловік з яким вона хоче створити сім'ю, отже підстав для надання строку для примирення немає (а.с. 18). Відповідач також надав заяву відповідно до якої не заперечував проти задоволення вимог позивача, строк для примирення просив не надавати, позов розглянути без його участі (а.с. 19). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 вересня 2013 року позивач та відповідач уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], зроблено актовий запис № 304 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], від 17 грудня 2013 року, актовий запис № 734 (а.с. 6). Дані правовідносини регулюються СК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Заходів до примирення сторони не бажають приймати. Спільна дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що дублює ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки Позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved