Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

03.11.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою довідповідача [PERSON] і просила стягнути з останнього на користь позивача заборгованість по виплаті аліментів на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 73857, 78 грн. станом на 31.07.2017 року та стягнути пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 8662, 14 грн. за період з квітня 2014 року по липень 2017 року. В подальшому позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, які збільшила і просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті аліментів на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі81430, 28 грн., а також стягнути пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 25306, 43 грн., судові витрати покласти на відповідача. При цьому позивачем заборгованість за аліментами та надано розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з травня 2009 року по листопад 2017 року. На підтвердження позовних вимог [PERSON] посилається не те, що відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2000 року відповідач повинен сплачувати на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно з 31.10.2000 року і до її повноліття, але відповідач фактично усунувся від сплати аліментів. Відповідно до щомісячного уточненого розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] №11/62 від 30.11.2017 року, наданого Дергачівським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, остаточна сума заборгованості по аліментам станом на 30.11.2017 року становить 81430, 28 грн. та, на думку позивача, підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Також, посилаючись на норму ч.1 ст. 196 СК України та наводячи відповідний розрахунок, позивач визначає загальну суму пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з травня 2009 року по листопад 2017 року в розмірі 25 306 грн. 43 коп., яку позивач також просить стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки. 18.12.2017 року через канцелярію Жовтневого районного суду м. Харкова надійшли заперечення на первісну позовну заяву, підписані представником відповідача за договором адвокатом [PERSON], в яких вказано, що постанову про відкриття виконавчого провадження по стягненню з відповідача аліментів на користь позивач на утримання малолітньої дитини винесено державним виконавцем 14.05.2015 року. [PERSON] не отримував зазначену постанову, однак, знаючи свій обовязок по утриманню дитини, відповідач періодично сплачував різні суми аліментів протягом 17 років, про що позивач надавала йому розписки, а також [PERSON] направляв позивачу грошові перекази, про що збереглися відповідні квитанції. У звязку з тим, що відповідач на даний час не працює, має на утриманні хворого батька, за яким доглядав до дня смерті, що також вплинуло на виникнення заборгованості протягом 2015-2017 років, вживав усіх заходів для погашення заборгованості, відповідач та його представник вважає, що не має підстав для нарахування неустойки. 16.01.2018 року представником відповідача подано відзив на уточнену позовну заяву [PERSON], в якому зазначено, що на відповідно до положень ст. 194, 195 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання, тому представник відповідача вважає, що загальна сума заборгованості підлягає перерахуванню. Також до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) з посиланням на ст.ст. 258, 268 ЦК України представник відповідача просить застосувати позовну давність в один рік. Одночасно представник відповідача вказує, що взагалі немає підстав для нарахування неустойки з тих же причин, які зазначені у запереченнях на первісний позов. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, підтвердила, що до травня 2009 року отримувала від відповідача аліменти на утримання доньки, після цього відповідач сплатив аліменти лише в розмірі 2100 грн. під час розгляду справи, однак зазначені кошти позивач вважає аліментами, які вона не включила до позовних вимог с грудня 2017 року по лютий 2018 року. На даний час за період розгляду справи дитина досягла повноліття, їй потрібно оплачувати навчання, тому позивач просила суд стягнути заборгованість по аліментам та пеню в повному обсязі, зазначеному в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав щодо відшкодування заборгованості по аліментам, про що склав письмову заяву, однак вказав, що нещодавно сплатив позивачу аліменти в розмірі 2100 грн., про що є чеки. Проти стягнення пені відповідач заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що він не працює. Одночасно [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що не має на утриманні будь-яких осіб, а стан здоровя його задовільний. Представник відповідача адвокат [PERSON] не брала участі в жодному судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 07.11.2000 року постановою Ленінського районного суду м. Харкова стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 31.10.2000 року і до її повноліття, що підтверджується відповідною постановою та виконавчим листом, виданим 18.03.2015 року у справі №642/9181/14ц, провадження №2/642/2041/14 (а.с. 6-7). На підставі зазначеної постанови Ленінським районним судом м. Харкова 18.03.2015 року видано виконавчий лист по справі №642/9181/14ц, провадження №2/642/2041/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, що підтверджується копією виконавчого листа (а.с.6). 14.05.2015 року за заявою [PERSON], поданої 14.05.2015 року, про примусове виконання виконавчого листа №642/9181/14 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, що підтверджено копією постанови (а.с. 49). Державним виконавцем Дергачівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області 10.08.2017 року за №3152 зроблено розрахунок боргу по аліментах [PERSON] за виконавчим листом №642/9181/14, виданим 18.03.2015 року, в якому зазначено, що станом на 31.07.2017 року борг по аліментам складає 73857, 78 грн. (а.с.5). Також головним державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа №642/9181/14, який видано 18.03.2015 року Ленінським районним судом м. Харкова складено помісячний розрахунок заборгованості по аліментам за період з травня 2009 року по квітень 2014 року включно в розмірі 45 424, 11 грн., в якому зазначено, що відомості щодо сплати боржником аліментних платежів з 15.05.2009 року по 23.04.2015 року відсутні (а.с.31-32). Крім того 30.11.2017 року старшим державним виконавцем міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області зроблено розрахунок боргу по аліментах [PERSON] за виконавчим листом №642/9181/14, виданим 18.03.2015 року Ленінським районним судом Харкова про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 31.10.2000 року і до досягнення дитиною повноліття визначено, що станом на 30.11.2017 року борг по аліментам складає 81430, 28 грн., сплачено коштів в розмірі 00 грн. При цьому в розрахунку борг на березень 2015 року зазначений 45424, 11 грн., а з квітня 2015 року по листопад 2017 року включно борг зазначено помісячно (а.с.33). Відповідачем надано для огляду суду оригінали та приєднано до матеріалів справи копії чеків (а.с.44-48) та розписок [PERSON] (а.с.40-43) про сплату аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки за період до 2009 року (а.с.40-48). Одночасно відповідачем надані копії та оригінали для огляду суду чеків на переказ [PERSON] 31.10.2017 року 1000 грн., 26.05.2017 року 100 грн. та 10.11.2017 року -1000 грн. без урахування комісії (а.с.43). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину. Згідно із ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Стаття 194 СК України передбачає стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами. Відповідно до ч.1, 2 зазначеної статті аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Згідно з ч.3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Що відповідає положенням ч.3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Більш того, відповідно до ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Таким чином, передбачена статтею 196 СК України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, відповідно до п.1 ч.2 зазначеної статті п озовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Разом з тим згідно із ч. 1 ст. 20 СK України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Kодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK України, не поширюється дія норм ЦK України про позовну давність. Оскільки в даному випадку встановлено, що відповідач по справі має заборгованість по виплаті аліментів, це є підставою для нарахування пені відповідно до положень ст. 196 СК України. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України в постановах по справах: № 6-94цс15 від 1 липня, № 6-2022цс15 від 25 листопада та № 6-2696цс15 від 16 грудня 2015р., № 6-300цс16 від 16 березня 2016 року, За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частинами 1,4 ст.206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному випадку відповідачем [PERSON] не зважаючи на зміст відзиву, що міститься в матеріалах справи, визнано позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 81430, 28 грн., однак таке визнання суперечить закону, зокрема положенням ст. 194 СК України, в якій зазначено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Так, з наданих суду позивачем доказів вбачається, що виконавчий лист Ленінським районним судом м. Харкова по справі №642/9181/14ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів видано 18.03.2015 року, а предявлений він до виконання 14.05.2015 року. Доказів, які б свідчили про наявність іншого виконавчого листа, який предявлений позивачем до виконання раніше, позивачем суду не надавались, тому суд приходить до висновку про те, що підлягає стягненню заборгованість за аліментами за період з травня 2012 року по листопад 2017 року включно в межах заявлених позовних вимог. Крім того, суд вважає за необхідне з урахуванням оплати і наданих суду чеків зменшити суму заборгованості за травень 2017 року на 100 грн. (1428,50 грн. 100 грн.=1328,50 грн.) , за жовтень 2017 року - на 1000 грн.(1428,50 грн. 1000 грн.=428,50 грн.) та за листопад 2017 року - на 1000 грн.(1428,50 грн. 1000 грн.=428,50 грн.). Таким чином стягненню з відповідача підлягає заборгованість за аліментами в загальному розмірі 59918,96 грн. за період з травня 2012 року по листопад 2017 року за вирахуванням оплат в розмірі 2100 грн. на підставі сум, наведених в розрахунках державного виконавця, які ніким із сторін не оспорювалсь. У звязку з виникненням даної заборгованості з вини [PERSON], який зобовязаний сплачувати аліменти за рішенням суду, за цей же період на підставі ст. 196 СК України з відповідача підлягає стягненню пеня, розрахована позивачем у позові за вирахуванням із вказаної позивачем суми пені в розмірі 25306, 43 грн. - пені за 2009 рік (1199, 9 грн.), за 2010 рік (1953,70 грн.), за 2011 рік (2068,72 грн.) та з січня по квітень 2012 року включно (685, 85 грн.), а також у звязку зі зменшенням розміру пені за травень 2017 року (до 411, 83 грн.), за жовтень 2017 року (до 132, 83 грн.) і за листопад 2017 року (до 128, 55 грн.) на загальну суму зменшення пені 641, 01 грн. (1314, 23 грн. пеня за 3 місяці, розрахована позивачем, 673, 22 грн. пеня за три місяці, розрахована судом=641, 01 грн.) через часткову оплату боргу відповідачем за вказані місяці.Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума пені в загальному розмірі 18757, 25 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. При цьому суд вважає безпідставними твердження відповідача про невизнання ним суми пені в повному обсязі через недоведеність [PERSON] обставин, які могли бути беззаперечною підставою для зменшення розміру пені відповідно до вимог закону (з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів). При цьому, на думку суду, хвороба та смерть батька відповідача не може бути розцінена судом як підстава для зменшення розміру пені або звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Задовольняючи позов на загальну суму 78676, 21 грн. (59918, 96 грн. заборгованості + 18757, 25 грн. пені), тобто на 73, 71 % від загальної суми позовних вимог 106736, 71 грн. (81430, 28 грн. заборгованості + 25306, 43 грн. пені) на підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, від якого позивач при подачі позову 03.11.2017 року звільнена, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 786, 76 грн. В іншій частині судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 280, 61 грн. компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial