Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

02.09.2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта-Банк» звернулась до суду з позовом до [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 21.03.2013 року між ПАТ «Дельта-Банк» та [PERSON], укладено договір № КФ-АН-2016657, за умовами якого відповідачеві надано кредит, строком до 21.03.2016 року, у розмірі 101000 грн., зі сплатою 26,99% річних за його використання. В забезпечення виконання відповідачем своїх зобовязань 21.03.2013 року між сторонами укладено іпотечний договір, згідно якого позикодавцеві в заставу було передано будівлю магазину та земельну ділянку, які належать [PERSON] на праві власності. У звязку з тим, що позичальник не виконує як основного зобовязання, так і зобовязання по сплаті відсотків, позивач просить стягнути з [PERSON], в рахунок часткового погашення заборгованості у розмірі 62144 грн. 07 коп., звернувши стягнення на предмет іпотеки та визнати за ПАТ «Дельта-Банк» право власності на: 1) будівлю магазину, загальною площею 121,3 кв.м., огорожу, замощення; 2) земельну ділянку з кадастровим № 7424455100:02:035:0016, загальною площею 0,03 га., призначену для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташовані по вул.Святомиколаївській, 39А, в смт.Ріпки Чернігівської області. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати. 22.09.2015 року [PERSON]В звернулась до ПАТ «Дельта-Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, із зустрічним позовом про захист прав споживачів, в якому просила: 1) зобовязати ПАТ «Дельта-Банк» провести перерахунок заборгованості за № КФ-АН-2016657 від 21.03.2013 року, шляхом переказу (перерахування) з розрахункового рахунку № 26003002016657 на рахунок № 37394012016657, коштів у строки їх сплати, зокрема: 02.03.2015 року, 06.04.2015 року та 05.05.2015 року; 2) визнати такими, що безпідставно нараховані та скасувати: прострочену суму за кредитом, у розмірі 3958 грн. 43 коп.; заборгованість за відсотками, в розмірі 5224 грн. 20 коп.; пеню за несвоєчасне повернення боргу, в розмірі 1714 грн. 60 коп.; 3% річних від суми простроченого боргу, в розмірі 85 грн. 73 коп.; пеню за несвоєчасне повернення відсотків, в розмірі 1517 грн. 51 коп.; 3% річних від суми прострочених відсотків, в розмірі 76 грн. 83 коп.; штраф, в розмірі 16160 грн., а всього 28737 грн. 27 коп.; 3) визнати безпідставно нарахованим та скасувати штраф за неукладення договору страхування життя позичальника в 2015 році, у розмірі 2020 грн.; 4) визнати безпідставно збільшеними, з 22.03.2014 року, відсотки за користування кредитом, до розміру 31,99 %, зобовязавши ПАТ «Дельта-Банк» провести перерахунок суми її кредитного зобовязання; 5) стягнути з ПАТ «Дельта-Банк» витрати, понесені на правову допомогу. 18.11.2015 року від представника позивача надійшла уточнена заява, в якій вона просила стягнути з [PERSON] заборгованість за договором кредитної лінії № НКЛ-2022958 від 02.10.2013 року, в загальному розмірі 56562 грн. 20 коп. В судове засідання представник позивача не зявилась надіславши клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому підтримала уточнені вимоги та заперечувала проти задоволення зустрічного позову [PERSON] вказуючи, що в порушення кредитного договору, відповідач не застрахувала своє життя і не надала щоквартальних довідок/виписок з обслуговуючих банків, внаслідок чого до неї були застосовані штрафні санкції, в розмірі 2% від суми основного зобовязання за кожен випадок порушення. Крім того, представник первісного позивача посилалась на неукладення [PERSON] договору страхування від нещасних випадків за 2014 рік та відсутність звітності про доходи відповідача за ІІІ квартал 2013 року, що також потягло застосуваннящодо неї штрафних санкцій. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що [PERSON] повністю виконує свої зобовязання за договором позики, своєчасно та в повній мірі вносячи плату з основного зобовязання і відсотків, внаслідок чого на момент звернення до суду з позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта-Банк», у [PERSON] існувала переплата за договором, а наявність штучно створеної первісним позивачем заборгованості, була обумовлена зарахуванням банком плати, внесеної позичальником, на інші рахунки, що в повній мірі підтверджується матеріалами справи, в тому числі і документами, наданими представником ПАТ «Дельта Банк». Крім того, представник відповідача зазначив, що ПАТ «Дельта Банк» протиправно відмовляється здійснювати перенесення з розрахункового рахунку раніше сплачених [PERSON] коштів, в рахунок виконання зобовязань за договором, а перенесення сплачених позичальником коштів упродовж березня - травня 2015 року, було здійснено лише 10.06.2015 року, що і спричинило безпідставне нарахування [PERSON] штрафних санкцій та пені. Позичальник вважає підприємницьку практику ПАТ «Дельта-Банк» нечесною, оскільки банк зобовязаний був врахувати сплачені [PERSON] 4563 грн. 14 коп. Упродовж 2013-2015 років [PERSON], як фізична особа підприємець перебуває на загальній системі оподаткування та, згідно п.177.11 ст.177 Податкового кодексу України, подає лише річну податкову декларацію, а не квартальну, як того вимагає банк. Представник позивача в письмових запереченнях вказує, що ПАТ «Дельта-Банк» не надало доказів того, що [PERSON] використовує у своїй діяльності розрахунковий рахунок відкритий у іншому банку, а застосовані ПАТ «Дельта Банк» штрафні санкції виходять за межі строків визначених п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, а отже їх нарахування є незаконним. Свої вимоги за зустрічним позовом [PERSON] та її представник підтримали у повному обсязі. Заслухавши пояснення зявившихся учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог і на підставі поданих ними доказів. В судовому засіданні [PERSON] не оспорювала той факт, що між сторонами було укладено кредитний договір і банк перерахував їй кошти. За умовами договору [PERSON] надано кредит строком до 21.03.2016 року, у розмірі 101000 грн., зі сплатою 26,99% річних за його використання. В забезпечення виконання зобовязань позичальником, між ПАТ «Дельта-Банк» та [PERSON] 21.03.2013 року було укладено іпотечний договір, згідно якого позикодавцеві в заставу передано будівлю магазину, загальною площею 121,3 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: Чернігівська область, Ріпкинський район, смт.Ріпки, вул.Святомиколаївська, 39А, які належать [PERSON] на праві власності. З розрахунку наданого первісним позивачем, вбачається, що заборгованість [PERSON] за тілом кредиту становить 26205 грн. 08 коп., заборгованість по сплаті відсотків - 664 грн. 04 коп., пеня за несвоєчасне повернення боргу - 1750 грн. 85 коп., 3% річних від суми боргу - 87 грн. 89 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1517 грн. 51 коп., 3% від суми прострочених відсотків - 76 грн. 83 коп., штрафи на загальну суму - 26260 грн., а всього 56562 грн. 20 коп. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.ст.1049, 1050 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В той же час, з наданих [PERSON] платіжних документів вбачається, що платіжним дорученням № 834 від 02.03.2015 року вона перерахувала банку 4100 грн., як платіж за березень місяць 2015 року. Вказаний платіж було проведено та перераховано до ПАТ «Дельта-Банк» 02.03.2015 року о 12:13. Платіжним дорученням № 851 від 06.04.2015 року [PERSON] внесла 4100 грн., як платіж за квітень 2015 року і вказаний платіж надійшов ПАТ «Дельта-Банк» 06.04.2015 року о 16:11. Платіжним дорученням №866 від 05.05.2015 року [PERSON] було сплачено 4050 грн., як платіж за травень 2015 року і отримано банком 05.05.2015 року об 11:50. Платіжним дорученням № 890 від 02.06.2015 року [PERSON] було внесено 4050 грн., як платіж за червень 2015 року і отримано ПАТ «Дельта банк» 02.06.2015 року о 13:17. Згідно квитанції від 03.07.2015 року № 51568980, [PERSON] було сплачено 4050 грн., як платіж за липень 2015 року. Згідно квитанції від 05.08.2015 року № 56697500, [PERSON] було сплачено 4050 грн., як платіж за серпень 2015 року. Згідно квитанції від 03.09.2015року № 58990360, [PERSON] було сплачено 6000 грн., як платіж за вересень 2015 року, тобто більше ніж передбачено умовами договору. Таким чином досліджені в судовому засіданні платіжні документи підтверджують факт своєчасного і повного виконання позичальником взятих на себе зобовязань. Судом встановлено, ПАТ «Дельта-Банк» безпідставно відмовилося здійснювати перенесення з розрахункового рахунку раніше сплачених позичальником коштів, в рахунок виконання зобовязань за тілом кредиту, а переніс сплачені упродовж березня - травня 2015 року кошти лише 10.06.2015 року, що і спричинило безпідставне штучне створення заборгованості і нарахування штрафних санкцій, що є порушенням ст.1066 ЦК України. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Суд вважає безпідставною відмову ПАТ «Дельта-Банк» про переказ коштів зі свого поточного рахунку № 26003002016657 на рахунок відкритий в цьому ж банку № 37394012016657. Своєчасне внесення позичальником коштів підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями № 834, № 851, № 866, з відміткою працівника банку про їх проведення. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відмова банку у здійсненні переказу коштів суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.41 Конституції України, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст.1068 ЦК України та умов укладеного договору. Відмова у здійсненні переказу коштів призвела до безпідставного нарахування [PERSON] простроченої суми за кредитом - 3958,43грн., заборгованості за відсотками - 5224,20 гри., пені за невчасне повернення боргу - 1714,60 грн., 3% річних від суми простроченого боргу - 85,73 грн., пені за невчасне повернення відсотків - 1517,51 гри., 3% річних від суми прострочених відсотків - 76,83 грн., штрафу в розмірі 16 160 грн. У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). [PERSON] за період з березня по вересень 2015 року виконувала належним чином зобовязання по оплаті Кредитного договору. Штрафні санкції за порушення умов п.3.3.14.Кредитного договору не можуть бути застосовані до [PERSON], оскільки [PERSON] 20.05.2015 року уклала договори страхування життя №20/15-НС/Чн та предмета іпотеки №76/15-Из/Чн, №75/15-Из/Чн. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. В силу ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Відповідно до п.53 кредитного договору невиконання або неналежне виконання (прострочення виконання тощо) позичальником будь-якого свого зобов'язання за цим Договором, є подіями, при настанні яких припиняється кредитування кредитором позичальника, а позичальник здійснює дострокове повернення отриманого Кредиту, сплачує кредитору проценти за користування кредитом, комісії та можливі штрафні санкції. Для нього кредитор надає під розписку козичальнику або надсилає рекомендованим листом позичальнику відповідну письмову вимогу. Письмова вимога про порушення п.3.3.14. Кредитного договору направлена [PERSON] 13.05.2015 року, проте ПАТ «Дельта-Банк» в односторонньому порядку, з 22.03.2014 року, змінив процентну ставку за договором з 26,99% на 31,99%. Згідно п.1. ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів», за всіма споживачами однаковою мірою визнається право та задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в однин рік застосовується зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, всі застосовані ПАТ «Дельта-Банк» штрафні санкції виходять за межі строків застосування визначених п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Таким чином, в судовому засіданні належними і допустимими засобами доказування підтверджено, що позичальник в повному обсязі виконувала свої зобовязання перед позикодавцем. За наведених обставин, підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за невиконання умов договору позики, не встановлено. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обгрунтованість зустрічних позовних вимог у спосіб, обраний позивачем, який не суперечить ст.16 ЦК України. У відповідності до ст.88 ЦПК України, сплачений судовий збір необхідно віднести на рахунок первісного позивача, а витрати [PERSON] на правову допомогу, в розмірі 1700 грн., підлягають стягненню з особи, не на користь якої ухвалено судове рішення.

Outcome: approved