Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

04.04.2018 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В. про визнання недійним договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений 18.10.2016 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В. зареєстрований в реєстрі за № 1640; витребувати з незаконного володіння [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер : 31964279 від 20.10.2016 року, винесеного приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1060596232105, об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості, адреса: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2010 було визнано недієздатною [PERSON] , [INFO] та призначено його опікуном. 24.06.2010 [PERSON] , не усвідомлюючи значення своїх дій уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дудкою О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1798. Крім того зазначено, що наприкінці березня 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні ним права власності вказаної квартири та про визнання втратившою право користування житловим приміщенням. Він, як опікун [PERSON] подав зустрічний позов про визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24.06.2010. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 03.06.2011 було забезпечено зустрічний позов та накладено арешт на вказану квартиру. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31.01.2018 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] укладений 24.06.2020 між [PERSON] та [PERSON] та скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту. Рішення набрало законної сили 13.03.2018. Позивач також зазначає, що 14.03.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він виявив, що не зважаючи на ухвалу суду від 03.06.2011 про накладення арешту на квартиру, та наявний судовий спір, 18.10.2016 [PERSON] відчужив квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1640, який зареєстрований приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В.. В зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду за захистом майнових прав недієздатної [PERSON] , опікуном якої він являється. Одночасно до позовної заяви було додано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] (а.с. 23-25, та а.с. 5-7 виділених матеріалів). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.04.2018 заяву задоволено та накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] (а.с. 24-25, виділених матеріалів). Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.01.2019, апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області про забезпечення позову від 05.04.2018 визнано не поданою та повернуто (а.с. 49-51, виділених матеріалів). 18.07.2018 до суду від приватного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. надійшов відзив на позовну заяву з проханням ухвалити рішення про відмову у позові [PERSON] , який діє як опікун [PERSON] , у повному обсязі. Відповідач зазначив, що до позовної заяви позивачем не надані докази реєстрації ухвали суду про забезпечення зустрічного позову у виді арешту вказаної квартири в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того зазначено, що при вчиненні нотаріальних дій нею перевірялась інформація щодо заборон на відчуження нерухомого майна та на день посвідчення договору купівлі-продажу, проте такі заборони були відсутні. Звернено увагу на те, що позивачем не визначено із правовою нормою, яка підлягає застосуванню та слугувало підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири № 33 укладеного 18.10.16 №1640 недійсним (а.с. 91-93, 142-144). 21.09.2018 до суду від приватного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. надійшло доповнення до відзиву, в якому звернула увагу, що згідно п. 26 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі, як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, а тому залучення її як відповідача протирічать вказаній постанові (а.с. 99). 10.10.2018 до суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив,за змістом якої зазначено, що відповідач [PERSON] , якому було відомо про ухвалу Бориспільського міськрайонного суду від 03.06.2011 про накладення арешту на квартиру, та знаючи, що в суді знаходиться цивільна справа про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, відчужив 18.10.2016 квартиру на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В.. Крім того в п. 6 Договору купівлі-продажу від 18.10.2016 вказано, що під забороною (арештом), а також заставою, в тому числі податковою, не перебуває, судовому спору щодо прав третіх осіб, як в межах, так і за межами України не має та недієздатні у вищевказаній квартирі не мають реєстрацію місця проживання. Що не відповідає дійсності (а.с. 108-111). У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовну заяву та викладені в ній обставини та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти позову та просив відмовити в повному обсязі. Крім того 11.03.2020 подав заяву про застосування позовної давності щодо витребування майна за віндикаційним позовом, який слід відраховувати з моменту коли особа дізналась про порушення свого права, а саме з березня 2011 року, коли [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про усунення перешкод у користуванні майном. Так як позовні вимоги про витребування майна до квітня 2018 року позивачем не заявлялись, строк позовної давності не переривався, а отже сплив ще в квітні 2014 року, до укладення правочину, що оспорюється в даному провадженні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, письмових пояснень чи заперечень до суду від нього не надійшло. Відповідач приватний нотаріус Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В. просила справу слухати без її участі з урахуванням поданого нею відзиву (а. с. 207). Ухвалою від 02.05.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 52). Ухвалою від 31.07.2018 (а.с. 66-67) витребувано у приватного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В., : належним чином завірені копії нотаріальної справи з копіями усіх документів, на підставі яких було укладено та зареєстровано договір купівлі-продажу від 18.10.2016 року квартири за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу індексний номер 31964279 від 20.10.2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 1060596232105. Ухвалою від 01.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с. 107). Ухвалою від 26.12.2018 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 359/818/14-ц за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Дудка О.С. про визнання договору купівлі-продажу квартири недійним (а.с. 157). 11.02.2019 поновлено провадження у справі (а.с. 163). Заслухавши пояснення позивача, його представника [PERSON] , представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Зокрема, відповідно до ч.4.ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч.5. ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі № 2о-112/10 за заявою [PERSON] : визнано недієздатною [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за адресою : [ADDRESS] та призначено [PERSON] її опікуном (а.с. 11-12). Згідно довідки МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії АВ № 0211407 від 09.06.2015, [PERSON] , з 08.06.2015 є інвалідом другої групи загального захворювання довічно (а.с. 13-14). [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] , яка була нею відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2010 року, укладеного з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дудкою О.С., зареєстрованого в реєстрі за №1798. Дана обставина була предметом судового розгляду та встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, та яким зазначений договір купівлі-продажу був визнаний недійсним. Так, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2018 року, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 24 січня 2019 року, ухваленими у справі № 359/818/14-ц ,було задоволено позов [PERSON] , в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Дудка О.С. про визнання договору купівлі-продажу квартири недійним. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , укладений 24.06.2010 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дудкою О.С. та зареєстрований за № 2169. Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вказану квартиру, вжиті ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 03.06.2011 (а. с. 15-18, 159-162). Зі змісту рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2018 року у вищевказаній цивільній справі № 359/818/14-ц за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] , тертя особа приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Дудка Оксана Сергіївна про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним (а.с.15-18) крім того встановлено, що наприкінці березня 2011 [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив усунути перешкоди у здійсненні ним права власності квартирою [ADDRESS] , а також зняти [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою. Також встановлено, що [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] пред`явив зустрічний позов, яким просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24 червня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дудкою О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 2169. Як вбачається з тексту рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2018 року (а.с.18), та як встановлено дослідженням наданої суду ухвали Бориспільського міськрайонного суду від 03 червня 2011 року у справі №2-1267/11 (за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації та зустрічним позовом [PERSON] інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним), в судовому засіданні 03 червня 2011 року суд за участі сторін - представника позивача [PERSON] - [PERSON] та представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , розглянув та задовольнив заяву представника відповідача та опікуна [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову та наклав арешт на нерухоме майно- спірну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка на той момент належала [PERSON] (а.с.135). Крім того встановлено, що 18.10.2016 між представником [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться в [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстровано в реєстрі за №1640 (а.с. 74-75). Згідно пояснень позивача про такі обставини йому стало відомо 14.03.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 116943215 від 14.03.2018, приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В. 18.10.2016 зареєстровано право власності за [PERSON] нерухомого майна, реєстраційний номер 1060596232105, квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 1640 виданого 18.10.2016 укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Зі змісту Договору купівлі-продажу квартири від 18 жовтня 2016 року, реєстровий №1640 (а.с.96-97), укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що в п.1 договору сторони зазначили, що згадана квартира належить продавцю [PERSON] на підставі дубліката договору купівлі-продажу, посвідченого Дудкою О.С., приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області, 24.06.2010 року за №1798. В пункті 6 Договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2016 року зазначено, зокрема, що повірений продавця свідчить, що квартира, яка є предметом цього договору, до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під забороною (арештом), а також заставою, в тому числі податковою, не перебуває, судового спору щодо неї і прав у третіх осіб як в межах, так і за межами України, не має. Як звертає увагу відповідач - приватний нотаріус Таран Г.В. згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №70701444 від 18.10.2016 (а.с.145), яка була отримана приватним нотаріусом Таран Галиною Володимирівною, Смілянський міський нотаріальний округ, станом на дату укладення оспорюваного позивачем договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2016 - відсутні зареєстровані заборони на відчуження спірної квартири [ADDRESS] . Проте, дана обставина не спростує встановлені в судовому засіданні факти, що на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2016 була така, що набрала законної сили, ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2011 року у справі №2-1267/11 про накладення арешту на спірну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і відповідач [PERSON] був обізнаний про накладення арешту, а також про наявність спору щодо відчужуваної ним квартири. Крім того, як встановлено вищевказаним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2018 року (справа № 359/818/14-ц) та яке набрало законної сили 13.03.2018, у період укладення договору купівлі-продажу квартири від 24.06.2010 [PERSON] страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдна форма, безперервний перебіг, і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, і, таким чином, квартира, яка належала на праві власності [PERSON] вибула з її власності без її волі, оскільки не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними на час укладення між нею та [PERSON] договору купівлі-продажу 24.06.2010(а. с. 15-18). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Згідно вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.330 ЦК, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього. Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, ст. 388 ЦК України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею. Така позиція висловлена у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Так, п 10 постанови Пленум Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Також вказано, що рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №674/31/15-ц. Зокрема зазначено наступне. На практиці слід розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна від добросовісного набувача, як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна. Так, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, яке було передане на виконання недійсного правочину та відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України). З урахуванням обставин, встановлених рішенням суду, яке набрало законної сили, що майно вибуло від власника [PERSON] не з її волі, а також враховуючи вищенаведений правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування ст.388 ЦК України, суд дійшов виноску, що позовні вимоги в визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень на підставі оспорюваного договору, та витребування квартири з чужого незаконного володіння є часткового обґрунтованими, а саме щодо витребування квартири з чужого незаконного володіння відповідача [PERSON] та скасування державної реєстрації змін у праві власності за відповідачем. Щодо клопотання заявленого представником відповідача [PERSON] - [PERSON] про застосування позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України, визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З пояснень позивача встановлено, що про наявність укладеного 18.10.2016 року договору купівлі-продажу квартири укладеного між [PERSON] та [PERSON] він дізнався 14.03.2018 з Державного реєстру речових прав. Водночас Державна реєстрація прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 31964279, що посвідчує набуття права власності на спірну квартиру за відповідачем [PERSON] , був вчинений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Таран Галиною Володимирівною 20.10.2016 року. Саме з цього часу, на переконання суду, у позивача виникла можливість дізнатися про порушення свої прав. До суду з позовом до [PERSON] про витребування з незаконного володіння квартири та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивач звернувся 04.04.2018 (а.с. 1), тобто в межах визначеного законом строку позовної давності. При цьому суд не погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] - адвоката Біловчука Д.І. що, оскільки позивач не зверталась з позовом про витребування спірної квартири від [PERSON] , то строк позовної давності слід відраховувати, починаючи з дати укладення визнаного недійсним договору купівлі-продажу квартири від 24.06.2010. Суд звертає увагу, що підстави для витребування квартири від відповідача [PERSON] виникли значно пізніше, а саме у зв`язку з укладенням відповідачами [PERSON] та [PERSON] договору-купівлі продажу від 20.10.2016 в період дії чинної ухвали суду про накладення арешту на квартиру. В зв`язку з вище викладеним, строк позовної давності позивачем не пропущений. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги щодо витребування із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] спірного нерухомого майна та в частині скасування державної реєстрації підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати у розмірі по 704.80 гривень підлягають стягненню на користь держави з належних відповідачів : [PERSON] та [PERSON] , оскільки приватний нотаріус Таран Г.В. не є належним відповідачем та оскільки [PERSON] звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial