Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

03 липня 2018 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Відповідач по справі [PERSON] є її сином, який зареєстрований у її будинку з 22 лютого 2011 року, однак з 2012 року не проживає у цьому будинку. Відповідач не використовує житлову площу за належністю, але залишається бути зареєстрованим в її будинку. Тим, що відповідач зареєстрований у будинку позивача, [PERSON] вважає, що порушується її право на власність, бо у випадку виникнення необхідності розпорядитися даним майном з метою придбання іншого, реєстрація відповідача та його право на проживання у будинку стануть перешкодою у здійсненні відчуження будинку. Відповідач більше ніж шість останніх років не проживає у належному позивачу будинку без поважних причин, не використовує жилу площу за цільовим призначенням без поважних причин, у добровільному порядку з реєстрації не знявся. У зв'язку з зазначеним позивач просить суд постановити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні нею, [PERSON], правом власності та визнати [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] У судовому засіданні позивач підтримала позовній вимоги і просила задовольнити їх з зазначених у позові підстав. При цьому суду пояснила, що її син [PERSON] до 2001 року проживав і був зареєстрованим у її, позивача, будинку по [ADDRESS]. У 2001 році [PERSON] одружився і разом з дружиною став проживати у [ADDRESS], при цьому син знявся з реєстрації в її, позивача, будинку. У 2003 році сина було засуджено до 4,6 років позбавлення волі, з місця позбавлення волі він звільнився у березні 2008 року і став проживати у м.Пологи по вул.Шевченка, винаймаючи квартиру і будучи прописаним у будинку своєї тітки у [ADDRESS], бо вона, позивач, на той час після смерті свого чоловіка не оформила свої спадкові права на свій будинок. Потім її син розлучився і став їздити на заробітки до Росії. У лютому 2011 року син знову прописався у її, позивача, будинку, і в черговий раз виїхав нібито на заробітки, але куди саме, їй, матері, не повідомив. З заробіток син приїжджав до неї у гості востаннє на Новий рік 3-4 роки тому і відтоді вона сина не бачила. Реєстрація сина в її будинку перешкоджає їй отримати субсидію. У неї пенсія 1500 грн. на місяць, вона страждає на цукровий діабет, це вимагає придбання ліків приблизно на 500 грн. щомісячно, і пенсії, яка залишається, катастрофічно не вистачає не лише на сплату комунальних послуг, а і на придбання ліків і продуктів харчування. Просила задовольнити позов у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у справі, місце реєстрації якого за адресою, зазначеною в позові, підтверджено відповіддю органу місцевого самоврядування на запит суду (а.с.20), викликався у підготовче засідання на 05 вересня 2018 року рекомендованою поштою. Поштове відправлення на ім'я відповідача повернулося без вручення адресату (а.с.29). У зв'язку з зазначеним суд відповідно до вимог частини 11 статті 128 ЦПК України здійснив виклик відповідача у судові засідання на 18 вересня 2018 року, 01 жовтня 2018 року і 30 жовтня 2018 року через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідач після оприлюднення оголошень про його виклик у судові засідання в суд не явився, про причину неявки суд не повідомив, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався, відзив на позов [PERSON] до нього не подав. З зазначених підстав суд розглядає справу у відсутність відповідача за наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. Свідки [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO] суду пояснили, що вони тривалий час, більше 20 останніх років, є сусідами позивача у справі, бо проживають у с.К.Роздори Пологівського району на одній вулиці з [PERSON] У [PERSON] є повнолітній син [PERSON], який вже більше останніх чотирьох років, а може й більше не проживає у будинку позивача. Зі слів позивача їм, свідкам, відомо, що [PERSON] нібито перебуває на заробітках, але з яких причин син позивача не приїздить додому і не турбується про матір і про батьківський будинок, їм, свідкам, достеменно не відомо. Вони лише знають, що ніяких перешкод у проживанні в своєму будинку [PERSON] сину своєму не чинить і не чинила. Суд, вислухав у судовому засіданні позивача, свідків, дослідивши письмові докази і дав оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З копії паспорта громадянки України на ім'я [PERSON] і копії домової книги прописаних у будинку [ADDRESS] громадян судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована з 01 листопада 2000 року у жилому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6, 14-16). З копії паспорта громадянина України на ім'я [PERSON] і копії домової книги прописаних у будинку [ADDRESS] громадян судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований з 22 лютого 2011 року у жилому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8,зворот, 14-16). З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно на а.с.9, виданого Кінсько Роздорівською сільською радою Пологівського району Запорізької області на підставі рішення виконавчого комітету Кінсько Роздорівської сільської ради від 24 липня 2008 року №97; копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20054093 від 29 серпня 2008 року на а.с.10 встановлено, що [PERSON] є власником жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого КП «Імпульс» Пологівської райради 27 серпня 2018 року, судом встановлено, що право власності на жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] (ціла частка, 1/1) (а.с.11-13). З копії довідки №2333 про склад сім'ї, виданої 25 червня 2018 року виконавчим комітетом Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області, судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] та має склад сім'ї: син [PERSON], [INFO] (не проживає з 2003 року) (а.с.17). Оригінали документів, які позивачем додані до позову в копіях, позивачем у судовому засіданні були надані суду для огляду. З пояснень у судовому засіданні позивача і свідчень свідків судом встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим у будинку позивача, фактично з 2012 року у будинку [ADDRESS] не проживає. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки відповідач не є власником будинку, не проживає в ньому, витрати по утриманню будинку не несе, комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що реєстрація відповідача в будинку позивача порушує право останньої як власника будинка. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved