Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

03.04.2019 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження на належне йому рухоме майно - автомобіль Citroen jumper, номерний знак [NUMBER] накладений арешт. Позивач стверджував, що виконавче провадження знищено за терміном зберігання, на час звернення із даним позовом не існує. В Державному реєстрі відсутня заборона відчуження рухомого майна, водночас, державним виконавцем не повідомлені вказані дані для внесення до бази даних МВС. Враховуючи викладене, [PERSON] просив визнати дії державного виконавця неправомірними, скасувати постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Позивач в судове засідання не з`явився, надав клопотання про ухвалення судом рішення за його відсутності. Відповідач Другий Малиновський відділ ДВС м.Одеси в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи в порядку статей 128-130 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власником автомобіля Citroen jumper, номерний знак [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ). Право власності набуто позивачем 21.10.2010 року. Згідно відомостей бази даних РІІС «Автомобіль» на автомобіль Citroen jumper, номерний знак [NUMBER] Малиновським ВДВС Одеського МУЮ на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №В-11/10021 від 02.11.2011 року накладено обмеження. Як вбачається з витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна від 26.10.2017 року за №53821432 інформація про обтяження рухомого майна належного [PERSON] відсутня. Виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, за ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. При таких обставинах, суд вважає можливим захистити право власності позивача, задовольнивши позовні вимоги до Другого Малиновського відділу ДВС м.Одеси в частині скасувавши постанови державного виконавця Плисюка Д.Л. №В-11/1002 від 02.11.2011 року. Поряд із тим, вимоги позивача про визнання дій державного виконавця неправомірними є недоведеними позивачем та задоволенню не підлягають.

Outcome: partial