Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

03 березня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (Генеральна угода) б/н від 17.10.2014 року, [PERSON] отримала кредит в розмірі 4191 грн. 57 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, Тарифами складає між [PERSON] і банком кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 07.11.2019 року заборгованість відповідача становить 19251 грн. 75 коп., а саме: 4191 грн. 57 коп. - заборгованість за кредитом; 3873 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9266 грн. 18 коп. - заборгованість за пенею; 1921 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 19251 грн. 75 коп. та судовий збір. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2020 року відкрито провадження в справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 08 годину 40 хвилин 28 серпня 2020 року. Представник позивача за довіреністю №1740-К-Н-О від 01 квітня 2019 року Кіріченко В.М. у судове засідання не з`явився, подав з позовною заявою клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена в установленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, заяв про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подала. 28 серепня 2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. З`ясувавши думку представника позивача, викладену у письмовому клопотанні, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Склавши анкету-заяву від 19.08.2013 року, сторони визначили, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг. У порядку виконання зобов`язання за цим договором ПАТ КБ «Приватбанк» надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Також судом встановлено, що 17.10.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і Правил надання продукту кредитних карт (надалі Генеральна угода) з метою здійснення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN52000103310200 від 19.08.2013 року. За умовами Генеральної угоди (п. 2.1.) [PERSON] отримала строковий кредит на строк 24 місяці з 17.10.2014 року по 31.10.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 4191 грн. 57 коп. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 209 грн. 75 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентам, а також інших витрат відповідно з Умовами та Правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.10.2016 року. Позивач є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією витягу із Статуту АТ КБ «ПриватБанк», погодженого НБУ 06.09.2019 року. 10.11.2015 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого почала носити прізвище [PERSON] , що підтверджується даними паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого на ім`я відповідача 23.12.2015 року Шепетівським МВ УДМС України в Хмельницькій області. Встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за Генеральною угодою від 17.10.2014 року належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 07.11.2019 року утворилась заборгованість, що за розрахунком банку становить 19251 грн. 75 коп., з яких: 4191 грн. 57 коп. - заборгованість за кредитом; 3873 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9266 грн. 18 коп. - заборгованість за пенею; 1921 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належнимчином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначено у п. 2.1. Генеральної угоди сторони узгодили розмір процентів за користування кредитними коштами (1,5% в місяць на суму залишку заборгованості), а пунктом 2.2 Генеральної угоди узгодили розмір штрафу (487 грн. 29 коп.) за порушення строків погашення заборгованості. Згідно п. 2.5. Генеральної угоди позичальник взяв на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту, процентів, винагороди відповідно до Генеральної угоди і Умов та Правил. Суд вважає, що з врахуванням умов підписаної сторонами Генеральної угоди наявні правові підстави для стягнення із [PERSON] на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 17.10.2014 року по 31.10.2016 року (визначений договором строк кредитування) у розмірі 1620 грн. 03 коп. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідачки процентів за період з 01.11.2016 року по 07.11.2019 року, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти (1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості ) за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування. В подальшому права та інтереси банку підлягають захисту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте, такі вимоги позивачем не заявлялися. Отже, підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами, нарахованих після настання терміну повернення кредиту, немає. Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12. Позивач просить також стягнути з відповідача штраф в сумі 1921 грн. відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди та 9266 грн. 18 коп. заборгованості за пенею. Так, згідно п. 2.2 Генеральної угоди, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, за зобов`язаннями, термін яких не настав, Сторони узгодили, що терміном повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 487 грн. 29 коп. Отже, з врахуванням вимог п. 2.2. Генеральної угоди підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення із [PERSON] на користь Банку штрафу саме в розмірі 487 грн. 29 коп. Пунктом 2.8 Генеральної угоди встановлено, що при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах, за кожен день прострочення. Разом із тим, відповідно ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором не допускається. До такого висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Також позивачем в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано доказів щодо узгодження між сторонами саме порядку та розміру нарахування пені, належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності заборгованості [PERSON] по пені саме в розмірі 9266 грн. 18 коп., а в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин позов АТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення пені не може бути задоволений. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги слід задоволити частково та стягнути з відповідача заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукта кредитних карт б/н від 17.10.2014 року станом на 07.11.2019 року в розмірі 6298 грн. 89 коп., з яких: 4191 грн. 57 коп. - заборгованість за кредитом, 1620 грн. 03 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 487 грн. 29 коп. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. А тому, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 687 грн. 77 коп. (6298 грн. 89 коп. становить 32,72% від 19251 грн. 75 коп.; 32,72% від 2102 грн. становить 687 грн. 77 коп.).

Outcome: partial