Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

04.09.2014 позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 01.02.2014 між ним та [PERSON] укладено договір №1-02/14, за яким відповідач зобов'язався виконати замовлення на виготовлення, доставку і встановлення виробу «Шафа-купе» в приміщенні позивача, а позивач зобов'язався прийняти виготовлений виріб і здійснити оплату у порядку, передбаченому договором. На виконання умов договору позивач здійснив попередню оплату у розмірі 60% від загальної вартості робіт по договору в розмірі 8370,00 грн. Відповідач порушив умови договору, у визначений договором строк свого обов'язку виконати замовлення на виготовлення, доставку і встановлення виробу «Шафа-купе» не виконав. З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача суму попередньої оплати в розмірі 8370,00 грн. та неустойку за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 13611,00 грн. Крім того просить стягнути витрати за оплату по судовому збору в розмірі 243,60 грн. та витрати на правову домогу в розмірі 4000,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Враховуючи положення ст.ст. 169, 224 ЦПК України, а також те, що позивач та його представник не заперечує проти вирішення справи у заочному порядку, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.02.2014 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір №1-02/14, за яким відповідач зобов'язався виконати замовлення на виготовлення, доставку і встановлення виробу «Шафа-купе» в приміщенні позивача, а позивач зобов'язався прийняти виготовлений виріб і здійснити оплату у порядку, передбаченому Договором. Позивач відповідно до п. 2.2 договору здійснив попередню оплату в розмірі 60% від загальної вартості робіт в сумі 8370,00 грн., що вбачається з акту прийому-передачі грошових коштів, долученому до матеріалів справи. Згідно п. 3.1 договору, строк виготовлення, доставки і встановлення виробу складає 14 робочих днів. Строк виготовлення рахується з дня внесення замовником попередньої оплати. Відповідно до ст. 530 ЦК України (ЦК), якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 526 ЦК визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Водночас стаття 525 ЦК встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач порушив умови договору, замовлення на виготовлення, доставку і встановлення виробу «Шафа-купе» в приміщенні позивача у визначений договором не виконав. За ст. 623 ЦК, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ч. 3 ст. 14 ЦК, виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Так, пунктом 6.3.1 договору від 01.02.2014 №1-02/14 передбачено, що в разі порушення обов'язків, погоджених в п.п. 3.1, 3.2, замовник може нараховувати пеню в розмірі 0,5% від загальної вартості робіт по договору, за кожен день прострочки. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Виходячи із вищевикладеного, беручи до уваги факт невиконання відповідачем обов'язку за договором, суд знаходить законними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 8370,00 грн. та неустойку за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 13611,00 грн., у зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 гривень, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні цих вимог, враховуючи наступне. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як вбачається з матеріалів справи між [PERSON] та ПП «Де-Юре Консалтинг» укладено договір про надання юридичних послуг від 30.03.2014 року №30/03 на виконання умов якого [PERSON] сплатив директору ПП «Де-Юре Консалтинг» [PERSON] 4000,00 грн. Згідно з ст. 56 ч.1 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Встановлено, що представництво інтересів [PERSON] в суді здійснював [PERSON] Разом з цим, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Крім того, представництво інтересів [PERSON] [PERSON] здійснював на підставі довіреності від 01.04.2014 та у даній справі приймав участь як представник позивача. Проте ЦПК України не відносить до судових витрат витрати за послуги представника в суді. Виходячи з наведеного, підстави для відшкодування позивачу витрат, понесених за договором про надання юридичних послуг від 30.03.2014 року №30/03 відсутні. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату судового збору, то зазначені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, тому з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial