Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

04 липня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до «НТК АВТО-ІМПУЛЬС», в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму авансового платежу в розмірі 80000 грн. На обґрунтування позову зазначила, що 05 червня 2018 року між нею та відповідачем укладено Попередній договір №2-0761 купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно п.1.2. вказаного Договору Продавець зобов'язувався придбати у третіх осіб для відчуження покупцеві за основним договором транспортний засіб : автомобіль «КІА Sportage», 2015 року випуску, білого кольору, комплектація 2.0. D AT 4 WD Prestage. На виконання умов договору позивачем було внесено на рахунок відповідача 80000 грн авансового платежу. Відповідно до п.1.5 сторони брали на себе зобов`язання укласти основний договір 06 червня 2018 року. В подальшому в порушення вимог попереднього договору позивач вищевказаний транспортний засіб не отримала, основного договору купівлі-продажу між сторонами не укладено. Позивач в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи повідомленим про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. На підстав вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача, ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позов, об'єктивно дослідивши всі докази, які мають важливе юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 05 червня 2018 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «НТК АВТО-ІМПУЛЬС» укладено попередній договір №2-0761 купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого сторони зобов'язуються у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу (Основний договір), а відповідач зобов'язується придбати у третіх осіб для відчуження Покупцеві за Основним договором, та який являється предметом Основного договору транспортний засіб з наступними ідентифікаційними ознаками: марка «КІА», модель «Sportage», комплектація 2.0 D AT 4WD Prestige, рік випуску 2015, білого кольору. Позивач в свою чергу зобов'язується прийняти майно та оплати його вартість у сукупності 240000 грн. Згідно п. 1.5. попереднього договору №2-0761 купівлі-продажу транспортного засобу сторони зобов'язуються укласти Основний договір 06 червня 2018 року за умови повного виконання п.2.1. цього Попереднього договору. Якщо на зазначену вище дату майно не було придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням календарної дати, часу і місця укладання основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначити 31 липня 2018 року. Згідно п.2.1. На підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного договору в момент укладення цього попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти у розмірі 80 000 грн. Як вбачається копії квитанції позивач 05 червня 2018 року сплатив на рахунок відповідача 80000 грн авансового платежу. Разом з тим, основний договір 06 червня 2018 року сторонами не укладено. Будь-яких письмових повідомлень, як це передбаченого п. 2.1. договору, про те, що не було придбано автомобільвідповідачем позивачу не направлено; наступної календарної дати, часу і місця укладання основного договору не повідомлено. Станом на момент розгляду справи, тобто після 31 липня 2018 року, основний договір між сторонами також не укладено. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами попереднього договору, тобто між позивачкою та відповідачем, виник спір щодо можливості укладання основного договору в майбутньому. Позиція позивачки свідчить про те, що вона не бажає його укладати. Вона направляла відповідачу заяву-претензію з клопотанням повернути їй авансовий внесок. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Частиною 1 ст. 571 ЦК України передбачено, що якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Згідно із ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Враховуючи вищевикладене, правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, застосовується тоді, коли між сторонами укладений договір, проте, він не виконується з вини когось зі сторін договору. У випадку, коли сторони домовились укласти договір, але не оформили його у встановленому у законі порядку, сплачені в рахунок майбутнього договору суми є авансом, який підлягає поверненню у тому самому розмірі, в якому він був переданий незалежно від того, з вини з якої із сторін не відбулася угода. Зазначеного висновку дійшов також Верховний Суд України в своєму рішенні від 18.02.2009 року у справі № 6-23108св08. Таким чином, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Матеріали справи свідчать про те, що укладання основного договору між сторонами в майбутньому неможливо, оскільки позивачка втратила довіру до відповідача, наполягає на поверненні сплачених нею коштів. За таких обставин користування відповідачем коштами, які сплатила позивачка як аванс, є безпідставними. Таким чином, сплачені позивачкою кошти в сумі 80000 грн. підлягають поверненню, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 800 грн 00 коп., від сплати якого позивача звільнено згідно з ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: approved