Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

04.11.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є сином [PERSON] , який помер [INFO] . [INFO] його батько - [PERSON] , [INFO] , склав заповіт, яким заповів належне йому майно, а саме земельну ділянку, розташовану в межах Бондарівської сільської ради, згідно Державних актів на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛГ №027638 та №027610, виданих Бондарівською сільською радою на підставі рішення від 09 червня 2000 року №11/3 і зареєстрованих в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю 15.11.2000 року за №27 і №28, йому - [PERSON] . Він являється спадкоємцем за заповітом, але у встановлений законом строк згідно ст.1270 ЦК України він не написав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом. 10.05.2019 року він звернувся до Марківської державної нотаріальної контори з проханням прийняти його заяву про прийняття спадщини, але йому було відмовлено, оскільки шестимісячний термін для подання заяви на той момент вже сплив. Вважає, що строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин. Причиною пропуску стало те, що він був дуже стурбований смертю батька, довго не зміг прийти до тями, на поховання батька було затрачено певну суму коштів які він займав. Тільки розрахувавшись з боргом міг звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Також зазначив, що на момент відкриття спадщини та протягом тривалого часу після цього, а саме до квітня 2019 року, йому не було відомо про наявність заповіту. На підставі викладеного, просить визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька. 23.02.2021 у судовому засіданні позивач [PERSON] зазначив, що на момент відкриття спадщини проживав окремо від батька. Разом з батьком проживала відповідачка [PERSON] . Йому було відомо про наявність спадкового майна, після смерті батька, однак він вважав, що воно все стало належати його сестрі - відповідачу [PERSON] . Протягом шестимісячного строку на прийняття спадщини, до нотаріальної контори не звертався, оскільки він мав тяжкий матеріальний стан та не знав про існування заповіту на його ім`я. У квітні 2019 року він випадково, зі слів колишнього секретаря Бондарівської сільської ради Ріпки Н.М. , дізнався про існування заповіту на його ім`я, після чого одразу звернувся до нотаріальної контори, де йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки заяву про прийняття спадщини у встановлений строк не подав та не проживав разом з спадкодавцем на день смерті. Враховуючи викладене, вважав причину пропуску поважною та просив задовольнити позов. Представник позивача - адвокат Островерхова Л.І. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Зазначила, що позивачем пропущений строк для прийняття спадщини дійсно з поважних причин, оскільки у нього було скрутне матеріальне становище, тому спочатку він і не подавав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса. Про те, що існує заповіт батька [PERSON] , померлого [INFO] , позивач дізнався тільки у квітні 2019 року від секретаря Бондарівської сільської ради Марківського району Луганської області Ріпки Н.М. Представник відповідача - адвокат Красноруцький О.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та зазначив, що наведені позивачем доводи про його скрутний матеріальний стан та необізнаність про наявність заповіту на його ім`я не є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивача-адвоката Островерхової Л.І., представника відповідача - адвоката Красноруцького О.М., дослідивши письмові докази по справі приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, що свідчить про необхідність іх повного задоволення, виходячи з наступного. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів, показань свідків. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні судом було встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Бондарівської сільської ради Марківського району Луганської області 04.04.2011 року, актовий запис №5 (а.с.5), який являвся батьком [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] ( а.с. 6)) та [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] (а.с.136)). Згідно Заповіту від 24.02.2010 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Бондарівської ради Марківського району Луганської області Ріпкою Н.М., зареєстровано в реєстрі за №21, [PERSON] , [INFO] заповів [PERSON] , на випадок своєї смерті із належного йому майна земельні ділянки, розташовані в межах Бондарівської сільської ради згідно Державних актів на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛГ №027638 та №027610, виданих Бондарівською сільською радою на підставі рішення від 09.06.2000 року №11/3 і зареєстрованих в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю 15.11.2000 року за №27 і №28 (а.с.8). Після смерті [PERSON] , [INFO] , відкрилась спадщина на вищевказані земельні ділянки. Згідно постанови державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори Ченакал О.Є. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.05.2019 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємець [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подав, разом з спадкодавцем на день смерті не проживав (а.с.7). Згідно довідки № 57 від 05.08.2012, виданої Бондарівською сільською радою Марківського району Луганської області померлий [PERSON] постійно проживав в [ADDRESS] . Разом з ним в цьому будинку проживала дочка - [PERSON] (а.с.135). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.08.2012, виданого державним нотаріусом Марківської державної нотаріальної контори Ченакалом О.Є. спадкоємцем майна [PERSON] є донька померлого - [PERSON] . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.143). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Матеріали витребуваної судом спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ( а.с. 132-143), даних щодо наявності такого спадкового майна як земельних ділянок розташованих в межах Бондарівської сільської ради, згідно Державних актів на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛГ №027638 та №027610, виданих Бондарівською сільською радою на підставі рішення від 09 червня 2000 року №11/3 і зареєстрованих в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю 15.11.2000 року за №27 і №28, дані про наявність заповіту на ім`я позивача [PERSON] не містять. Також в даній спадковій справі відсутня інформація про внесення до спадкового реєстру відомостей про заповіт у відповідності з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. № 20/5 із змінами та доповненнями. Відповідно до постанови Верховного Суду № 565/1145/17 від 26.06.2019р. необізнаність спадкоємця про наявність заповіту та його ім`я є достатньо поважною причиною для задоволення позовних вимог про призначення додаткового строку для прийняття спадщини. В указаній постанові Верховний Суд залишаючи у силі постанову Апеляційного суду Рівненської області від 18.04.2018, зокрема, вказав наступне: «Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.» Дослідивши надані сторонами докази по даній цивільній справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, оскільки ним у якості поважної причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, зазначено те, що йому не було відомо про наявність заповіту на його ім`я. Вказані доводи в повній мірі узгоджуються із встановленими фактичними обставинами по справі які підтверджені письмовими доказами та не оспорюють ся сторонами по справі - а саме тим, що на момент відкриття спадщини позивач мешкав окремо від спадкодавця; зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини мешкала відповідачка тим, що на примірнику заповіту відсутній підпис відповідача про ознайомлення з його змістом тим, що у досліджених судом матеріалах спадкової справи відсутні дані про наявність заповіту та дані про повідомлення нотаріусом позивача про сам факт існування заповіту на його ( позивача ) ім`я, що в свою чергу свідчить про невиконання нотаріусом свого обв`язку на це. Суд вважає достатнім та відповідаючим принципу пропорційності строк у три місяці з дня набрання законної сили вказаного рішення на подачу заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги позивача, суд, питання про стягнення розміру судових витрат з відповідача не вирішує, оскільки відсутня відповідна вимога позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved