Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

03 березня 2014 року позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до територіальної громади Макіївської міської ради, третя особа: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелений дворик» про визнання права користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вони вселились в квартиру на законних підставах, але їх право не визнається. У судовому засіданні представник позивачів - адвокат [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалась на обставини, викладені в позовній заяві та зазначила, що у відповідності з ордером на жиле приміщення позивачці [PERSON] у 1996 році акціонерним товариством закритого типу «Екскавація LTD» було надано трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. З того ж часу, [PERSON] разом зі своїми двома синами: [PERSON] та [PERSON], засилилася та зареєструвалася у спірній квартирі. Позивачі користуються квартирою на умовах найму у продовж останніх вісімнадцяти років, підтримують її у санітарному стані, періодично здійснюють ремонт та сплачують комунальні платежі. Вказане жиле приміщення є єдиним місцем мешкання, іншої житлової площі а ні у користуванні, а ні у власності позивачі не мають. Власником будинку, в якому розташована квартира [ADDRESS] є відповідач - територіальна громада міста Макіївки, до якого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звертались із заявами про передачу їм у власність зазначеної квартири, проте в цьому їм було відмовлено, з посиланням на неможливість встановити факт використання позивачами зазначеної квартири на умовах найму. Свою відмову управління по обліку, розподілу і приватизації житла Макіївської міської ради, аргументувало тим, що рішенням виконкому Макіївської міської ради від 13.04.2011 року № 385/2 будинок [ADDRESS] прийнятий до комунальної власності територіальної громади міста, як житловий будинок, проте на підставі ордеру [PERSON] була передана у користування житлова площа у малосімейному гуртожитку за вказаною адресою. Посилаючись на викладені обставини, представник позивачів - адвокат [PERSON] просила визнати за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право користування житловим приміщенням, а саме трикімнатною квартирою [ADDRESS]. Відповідач територіальна громада Макіївської міської ради не використала наданого законом права на участь свого представника в судовому засіданні, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Проти задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не заперечували. Третя особа - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелений дворик», на балансі якого перебуває спірна квартира, не заперечували проти задоволення позовних вимог, просили провести розгляд справи у відсутність їх представника. Вислухавши пояснення представника позивачів, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. На підставі сумісного рішення адміністрації та профспілкового комітету акціонерного товариства «Екскавація LTD» у користування [PERSON], з правом заселення сім'ї з трьох осіб, що складали вона та члени її родини, у 1996 році була надана трикімнатна квартира [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Макіївської міської ради № 385/2 від 13 квітня 2014 року будинок [ADDRESS] переданий у комунальну власність територіальної громади м. Макіївки на праві господарського відання комунального підприємства «Жилцентр - 7». Наведені обставини свідчать про те, що на теперішній час спірне житло перебуває в комунальній власності, повноваження власника здійснює Макіївська міська рада. Як вбачається з наданих документів, в квартирі [ADDRESS], мешкають наймач [PERSON], її син [PERSON] та син [PERSON] На теперішній час будинок знаходиться на балансі об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелений дворик». Згідно особового рахунку спірної квартири, [PERSON] є наймачем спірної квартири з 10 лютого 1996 року, що підтверджено її паспортом, інші особи: [PERSON] та [PERSON] значаться зареєстрованими у вказаній квартирі, що підтверджується їх паспортами. Починаючи з часу вселення по теперішній час [PERSON] разом із членами своєї родини безперервно проживали в спірному житлі, здійснювали витрати щодо його утримання, укладали договори з підприємствами та організаціями щодо надання комунальних послуг. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до Макіївської міської ради із заявами про передачу їм безоплатно у спільну часткову власність трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За результатами розгляду даного звернення управлінням по обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради у задоволенні вимоги позивачів було відмовлено. З наданих документів убачається, що відмова у передачі в спільну часткову власність позивачам спірної квартири мотивована тим, що неможливо встановити факт використання позивачами вказаною квартирою на умовах найму, оскільки виконавчим комітетом Макіївської міської ради ордер на вселення у вказане житлове приміщення не видавався. Положеннями ст. 9 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни мають право на одержання в безстрокове користування у встановленому порядку житлового приміщення в будинках державного або суспільного житлового фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України користування житловим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно договору найму житлового приміщення. Частиною 1 ст. 63 ЖК України встановлено, що предметом договору найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний житловий будинок. Пленум Верховного суду УРСР у п. 5 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 роз'яснив судам можливість застосування норм цивільного законодавства при розгляді спорів, що не врегульовані житловим законодавством. Так, згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу положень статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачі довели, що з 1996 року і до теперішнього часу проживають у спірній квартирі [ADDRESS] на законних підставах, що випливає з договору найму жилого приміщення, недійсність якого прямо законом не встановлена та не оспорюється власником житла, а тому позовні вимоги щодо визнання за позивачами права користування житловим приміщенням є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Позивачі не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду і розглядом судової справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved