Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

03.06.2013 року позивач ПАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз НАК Нафтогаз України (змінено назва на ПАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз) звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в сумі 798,55 грн. В позові позивач зазначив, що відповідач [PERSON] є абонентом ПАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз, як споживач природного газу, який постачається за адресою [ADDRESS], між сторонами укладено договір про надання послуг з газопостачання та відкрито особовий рахунок №34000905. Відповідач оплату за послуги з газопостачання не оплачує, заборгованість за спожитий природний газ на покази газового лічильника 9720 м. куб. становить 798,55 грн., добровільно погасити борг відповідач не бажає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив в задоволенні позову відмовити просив застосувати строк позовної давності, відповідно до ст. 267 ЦК України. Також зазначив, що заборгованості за спожитий газ не існує, при цьому позивач вже неодноразово звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, але позов було залишено без розгляду у зв'язку з неявкою до суду представника позивач, оскільки борг було сплачено співвласником домоволодіння. В подальшому у 2011 році позивач знову звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення начебто існуючий заборгованості, судовий наказ було скасовано, оскільки вказаний заявником борг не існує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач повинен належним чином виконувати зобовязання відповідно до умов договору. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є співвласником домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] та є абонентом ПАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз, як споживач природного газу, між сторонами укладено договір про надання послуг з газопостачання та відкрито особовий рахунок №34000905. Згідно розрахунку наданого до суду позивачем, у [PERSON] існує заборгованість за спожитий природний газ на покази газового лічильника 9720 м. Куб., яка становить у загальному розмірі 798,55 грн., у тому числі: за 2006 рік 50,32 грн., за 2007 рік 120,96 грн. і за 2008 рік 202,58 грн. Представник відповідача наполягав на застосуванні строку прозової давності до заявлених позовних вимог, відповідно до ст. 267 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два виду позовної давності: загальну та спеціальну. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа дізналась або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Так, заборгованість перед позивачем у відповідача виникла за період з 2006 - 2008 р.р., строк позовної давності на стягнення заборгованості за спожитий природний газ за 2006 рік закінчився у 2009 році, за 2007 рік у 2010 році і за 2008 рік у 2011 році, а позивач звернувся до суду з даним позовом у червні 2013 року, тобто позов подано з пропущенням строків для звернення. Таким чином, суд приходить до переконання, що позивач звернувся до суду з позовом за захистом порушених прав, після спливу трирічного строку позовної давності та доказів поважності причин пропуску позивачем не наведено, що є підставою для відмови в задоволені позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed