Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

04 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення. Ухвалою суду від 05 вересня 2018 року було відкрите провадження у справі. 17 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою суду від 09 листопада 2018 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено розгляд справи по суті. В обґрунтування вимог, позивач [PERSON] посилав ся на те, що на праві власності йому належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Він набув право власності на будинок у відповідності до договору купівлі-продажу, укладеного 28 серпня 2018 року, відповідно до якого [PERSON] продав, а він, [PERSON] купив спірне житлове приміщення. 28 серпня 2018 року зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2318. На підставі п. 8, 8.1 договору купівлі-продажу від 28.08.2018 року, [PERSON] зобов'язався усіляко сприяти [PERSON] у вчиненні дій щодо зняття з реєстраційного обліку зареєстрованої особи [PERSON] до отримання фактичного результату. В той же час, після укладення договору купівлі-продажу відповідач [PERSON] не знявся з реєстраційного обліку в зазначеному приміщенні, зареєстрований в будинку до теперішнього часу. Позивач [PERSON] зазначив в позовній заяві, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації його прав як власника, в зв'язку з чим, посилаючись на вимоги ст. 317 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України, просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, розташованогоза адресою: [ADDRESS], зі зняттям останнього з реєстраційного обліку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Право власності підтверджується договором купівлі-продажу, який укладений 28 серпня 2018 року, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив спірне житлове приміщення, договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2318. На підставі п. 8, 8.1 договору купівлі-продажу від 28.08.2018 року, [PERSON] зобов'язався усіляко сприяти [PERSON] у вчиненні дій щодо зняття з реєстраційного обліку зареєстрованої особи [PERSON] до отримання фактичного результату. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку до теперішнього часу. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно)і яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. В зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON]має право вимагати усунення порушень його прав, як власника нерухомого майна. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Право користування спірним жилим приміщенням у [PERSON] було похідним від права власності його батька [PERSON] на будинок, він, як член сім'ї власника будинком, у відповідності до ст. 150 Ж України, мав право користуватися нею для особистого проживання і проживання членів його сім'ї. [PERSON], розпорядившись нерухомим майном (продавши будинок позивачу [PERSON]), втратив право користування спірним житловим приміщенням, отже, [PERSON], як член сім'ї колишнього власника будинку, також втратив користування зазначеним жилим приміщенням. В зв'язку з наведеним, позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню. Стосовно вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що відноситься до компетенції органів Державної міграційної служби України, і суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки у такий спосіб суд своїм рішенням всупереч вимог закону підмінив би юрисдикційну діяльність іншого органу державної влади. В зв'язку з наведеним, в задоволенні позовних вимог в зазначеній частині належить відмовити. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 704,80грн. В зв'язку з вищенаведеним,

Outcome: partial