Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

03.01.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом (а.с.4-5), уточнивши розрахунок боргу під час розгляду справи (а.с.53) та мотивує свої вимоги тим, що 10 лютого 2012 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого вона позичила відповідачу гроші у розмірі 11255 грн. за умови повернення 10 лютого 2014 року. Оскільки відповідач борг не повернув, позивач звернулася до суду та 17 вересня 2014 року Зарічним районним судом м. Суми стягнуто з відповідача на її користь основну суму боргу, 3% річних, інфляційне збільшення суми боргу, проценти за користування грошовими коштами за період з 11.02.2012 року по 17.08.2014 року, моральну шкоду. Позивач неодноразово предявляла відповідачеві вимоги щодо повернення заборгованості, але той ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання. Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за період невиконання зобовязання починаючи з 18.08.2014 року (день, по який було стягнено борг попереднім рішенням суду) по день винесення рішення у даній справі, а саме: інфляційне збільшення суми боргу 10554,73 грн., 3% річних за прострочення боргу 992 грн., проценти за користування позикою у сумі 6228,62 грн., пеню у розмірі 20540,38 грн. та штрафні санкції у розмірі 22510 грн. В судовому засіданні позивач підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання, але до суду не зявився, заперечень чи пояснень щодо позову не надав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Судом встановлено, що заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 вересня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 10 лютого 2012 року в розмірі 11255,00 грн., інфляційне збільшення суми боргу за період з 11.02.2014 року по 17.08.2014 року включно в сумі 1464,70 грн., 3% річних за період з 11.02.2014 року по 17.08.2014 року включно в сумі 850,14 грн., проценти за користування грошовими коштами в період з 10.02.2012 року по 17.08.2014 року включно в сумі 2152,17 грн., всього 15722,58 грн.. а також 350 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с. 21-22 даної справи, а.с. 54-55 справи № 591/6052/14-ц). Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що 10.02.2012 року відповідач отримав від позивача за договором позики 11255,00 грн. Вказане також підтверджується копією договору цільової позики від 10.02.2012 року, укладеного між сторонами та копією розписки про отримання грошей в борг, наданою [PERSON] (а.с. 45, 56). Зазначене також підтверджується оригіналом розписки, яка перебуває у справі № 591/6052/14-ц на а.с. 21. Сторонами була обумовлена дата повернення позики 10 лютого 2014 року. Вказане рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 вересня 2014 року набрало законної сили, а тому обставини, встановлені цим рішенням, доказуванню не підлягають. Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі № 6-2311цс16. Таким чином, суд приходить висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення боргу, яке не виконано на даний час, не припинило правовідносин сторін договору позики, не звільнило відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавило позивачку права на стягнення з відповідача процентів за користування позикою, а також 3% річних та інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Позивач довела, що боржник порушив зобовязання за договором позики, рішення суду про стягнення з нього\~суми боргу не виконав, а тому у неї виникло право на стягнення процентів за позикою, нарахованої відповідно до облікової ставки НБУ за весь строк користування коштами, 3% річних та інфляційних втрат від несплаченої суми боргу за період з 18.08.2014 року (день, по який було стягнуто борг попереднім рішенням суду) по 25.07.2017 року (день винесення рішення у даній справі). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як вбачається з договору позики, в ньому не зазначено, що позика є безпроцентною, але розмір процентів не визначено (а.с.56). Отже розмір процентів може окремо погоджуватися сторонами в договорі. За відсутності такого погодження відсотки слід визначати на рівні облікової ставки НБУ, яка є орієнтиром щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів (ст. 1 ЗУ «Про національний Банк України»). Суд погоджується з уточненим розрахунком, наданим позивачем (а.с.53-55), згідно якого сума процентів за користування грошовими коштами за договором позики обчислюється за такою формулою: розмір заборгованості х кількість днів прострочення х облікова ставка НБУ / кількість днів у році х 100%, і за період з 18.08.2014 року по 25.07.2017 року складає 6228,62 грн. (а.с.54). Розрахунок суми процентів за користування грошовими коштами за договором позики наступний: Період розрахунку Ставка НБУ, %Кількість днів у періодіСума нарахованих процентів, грн. 18.08.2014-12.11.201412,587335,33 13.11.2014-15.02.20151495410,11 16.02.2015-03.03.201519,51696,20 04.03.3015-27.08.2015301771637,37 28.08.2015-24.09.20152728233,11 25.09.2015-29.10.20152235237,43 30.10.2015-17.12.20152249332,41 18.12.2015-02.03.20162276515,57 03.03.2016-21.04.20162250339,19 22.04.2016-26.05.20161935205,05 27.05.2016-23.06.2016 1828155,41 24.06.2016-28.07.201616,535178,07 29.07.2016-15.09.2016 15,549234,199 16.09.2016-27.10.20161542194,26 28.10.2016-07.12.20161441176,99 08.12.2016-25.01.20171449211,53 26.01.2017-01.03.20171435151,09 02.03.2017-13.04.20171443185,63 14.04.2017-25.05.20171342168,36 26.05.2017-25.07.201712,560231,26 Всього : 6228,62 грн. Крім того, сума 3% річних за період з 18.08.2014 року по 25.07.2017 року складає 992 грн., інфляційні втрати за період з 18.08.2014 року по 25.07.2017 року складають 10554,73 грн. (а.с.54). Розрахунок наступний: Вихідні дані Дата виникнення заборгованостіДата розрахункуСума боргуРозрахунок %Кількість днів прострочення 18.08.201425.07.201711255.00 грн.Подвійна облікова ставка НБУ1072 Розрахунок 3% річних Період розрахункуСума боргу3% річних, грн. 18.08.2014 - 25.07.201711255.00992.00 грн. Втрати від інфляції Місяць року за період розрахункуІндекс інфляції, % серпень місяць 2014100.8 вересень місяць 2014102.9 жовтень місяць 2014102.4 листопад місяць 2014101.9 грудень місяць 2014103.0 січень місяць 2015103.1 лютий місяць 2015105.3 березень місяць 2015110.8 квітень місяць 2015114.0 травень місяць 2015102.2 червень місяць 2015100.4 липень місяць 201599.0 серпень місяць 201599.2 вересень місяць 2015102.3 жовтень місяць 201598.7 листопад місяць 2015102.0 грудень місяць 2015100.7 січень місяць 2016100.9 лютий місяць 201699.6 березень місяць 2016101.0 квітень місяць 2016103.5 травень місяць 2016100.1 червень місяць 201699.8 липень місяць 201699.9 серпень місяць 201699.7 вересень місяць 2016101.8 жовтень місяць 2016102.8 листопад місяць 2016101.8 грудень місяць 2016100.9 січень місяць 2017101.1 лютий місяць 2017101.0 березень місяць 2017101.8 квітень місяць 2017100.9 травень місяць 2017101.3 червень місяць 2017101.6 липень місяць 2017Індекс не встановлено Результати розрахунку втрат від інфляції Період розрахункуСума боргу, грн.Сума боргу з інфляцією, грн.Інфляційне збільшення боргу, грн. 18.08.2014 - 25.07.201711255.0021809.7310554.7 Стосовно стягнення суми пені та штрафу за невиконання зобовязання за договором, судом встановлено наступне. Так, п. 7 Договору позики, укладеного між сторонам, передбачено, що штрафні санкції та пеня застосовується до позичальника за порушення зобовязання та неповернення повної суми позики впродовж двох років, після 11.02.2016 року до Позичальника буде застосовуватися штраф в розмірі 200% від суми позики та пеня, яка становить 0,5% від суми позики за кожен з 365 днів прострочення зобовязання, що складає 182,5% від суми позики (а.с.56 зворот). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання\~(ч. 2 ст. 549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання\~\~(ч. 3 ст. 549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, одночасно просить стягнути з відповідача і пеню, і штраф. Виходячи з норм цивільного права, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року №6-2003цс15. Таким чином, приймаючи до уваги заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача пені за невиконання зобовязань за договором у розмірі 20540,38 грн., виходячи з розрахунку: сума боргу 11255 грн., кількість днів прострочення 365 днів, розмір пені встановлений договором: 0,5% від суми позики за 365 днів прострочення: 11255 грн. х 0,5% х 365 днів = 20540,38 грн., а позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій згідно договору у розмірі 22510 грн. задоволенню не підлягають. На\~ підставі ст.\~88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені позивачем судові витрати судовий збір у сумі 644 грн. (а.с.2).

Outcome: partial