Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

04.12.2018 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат на утримання спільного нерухомого майна, посилаючись на наступні обставини. Вона, відповідач [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Кожному з них належить 1/4 частка в цьому нерухомому майні, оскільки на підставі розпорядження начальника КП БМР Служби приватизації державного житлового фонду від 13.10.2011р. №1-2-20 ця квартира була ними приватизована. Співвласники [PERSON] та [PERSON] в добровільному порядку приймають участь в утриманні квартири, оплачують свою частину комунальних послуг. Відповідач по цій справі [PERSON], який є її колишнім чоловіком, з 2011 року жодної участі в оплаті комунальних послуг, в інших витратах по утриманню квартири в належному вигляді не приймає. Всі ці роки вона платила і за себе і за нього, в добровільному порядку відшкодовувати ці витрати він відмовляється. Вона вважає, що згідно його частці у праві власності на квартиру він має оплачувати 1/4 частину понесених по утриманню квартири витрат. Постановою Апеляційного суду Київської області від 26.04.2018р. було частково задоволено позов [PERSON] та виділено йому в користування кімнату площею 10,6 кв.м. у їхній спільній квартирі. Окремий особовий рахунок відповідач до цих пір не відкрив, тому вона змушена продовжувати сплачувати всі комунальні послуги і за нього також. Просила суд в межах за останні три роки (в межах строку позовної давності) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 7,112 гривень 02 копійки понесених витрат по оплаті комунальних послуг та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі ( а. с. 3-5 ). Ухвалою судді від 11.01.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 68-69 ). В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав частково. Визнав суму у розмірі 1 500 гривень. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що позивач [PERSON], відповідач [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], де кожному з них належить по 1/4 частки на підставі розпорядження начальника КП БМР служби приватизації державного житлового фонду від 13.10.2011р. №1-2-20, що підтверджує наявне в матеріалах справи свідоцтво про право власності за № 43710 від 13 жовтня 2011 року ( а. с. 7 ). З Витягу про державну реєстрацію прав вбачається, що квартира № 45 в будинку № 14 в місті Біла Церква Київської області належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], частка кожного складає 1/4 на підставі свідоцтва про право власності від 13.10.2011 року, виданого КП БМР служби приватизації державного житлового фонду ( а. с. 8). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від16 жовтня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а. с. 6 ). Постановою апеляційного суду Київської області від 26 квітня 2018 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 05 лютого 2018 року скасовано та постановлено встановити порядок користування квартирою № 45 в будинку № 14 по вулиці Молодіжна в місті Біла Церва Київської області, виділивши в користування [PERSON] кімнату площею 10,6 кв.м., в користування [PERSON], [PERSON] та [PERSON] кімнати площею 17,3 кв.м. та 17,4 кв.м. Місця загального користування - коридор, кухню, вбиральню та ванну кімнату залишити в спільному користуванні сторін. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Позивач [PERSON] звертаючись до суду з відповідним позовом зазначає на тому, що відповідач [PERSON] є власником 1/4 частки вищевказаної квартири, але не несе жодних витрат по утриманню свого майна, за частку відповідача позивач вимушена нести додаткові витрати, понесення яких просить стягнути з відповідача. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлене договором або законом. Згідно зі ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у спільній частковій власності, зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана винити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор маж право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Нормами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновок Верховного Суду викладений у постанові від 14.02.2018 року у справі № 462/6393/15-ц). Встановлено, що відповідач [PERSON] не сплачує комунальні послуги за свою частку майна, що не спростовано самим відповідачем в судовому засіданні під час розгляду справи, а навпаки підтверджено. Посилання відповідача на те, що останній не знав куди повинен платити за отримані комунальні послугу не заслуговує на увагу та не звільняє відповідача від їх сплати. В судовому засіданні відповідач [PERSON] частково визнав позовні вимоги позивача щодо суми, вважав, що відшкодувати позивачу повинен 1500 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, згідно вищенаведених правових норм, обов'язком відповідача (нарівні з іншими співвласниками) є своєчасна оплата наданих житлово-комунальних послуг згідно затверджених в установленому порядку тарифів. Відповідно до положень ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частині, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Оскільки, позивач, відповідач, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками вказаного вище нерухомого майна, то і витрати на його утримання мають нести спільно, відповідно до розміру частки в спільному майні, тобто в розмірі 1/4 частки. В судовому засіданні встановлено, що звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача витрат на утримання спільного майна, остання просить стягнути суму боргу саме за останні три роки, тобто в межах позовної давності. З наданих до матеріалів справи квитанцій про сплату послуг з теплопостачання та розрахунку вбачається, що за останні три роки, а саме з жовтня 2015 року по жовтень 2018 року витрати по сплаті послуг КП БМР «Білоцерківтепломережа» склали у сумі 19 374,82 гривень, де 1/4 частка від зазначеної суми складає - 4 843,70 гривень. Крім того, з наданих до матеріалів справи квитанцій про сплату послуг КП БМР ЖЕК № 7 по утриманню будинків та прибудинкової території та розрахунку позивача вбачається, що за останні три роки, а саме з жовтня 2015 року по жовтень 2018 року витрати по сплаті послуг КП БМР ЖЕК № 7 склали у сумі 9 073,3 гривень, де 1/4 частка від зазначеної суми складає - 2 268,32 гривень. Оскільки, відповідач [PERSON] є співвласником майна, не несе витрати по утриманню майна, що не спростовано в судовому засіданні, за відповідача додаткові витрати несла позивачка, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат на утримання спільного майна є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем при звернені до суду судові витрати у сумі 704,80 гривень, понесення яких документально підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією ( а. с. 2 ). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved