Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

03.11.2017 [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0360 га, що становить 9/25 часток земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) площею 0, 1000га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої у [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року батька [PERSON] та померлої [INFO] року матері [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.05.2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Любіченковським О.О. заведена спадкова справа № 6/2017 після померлої [INFO] року його матері - [PERSON], [INFO], місце народження: с. Манченки Харківського району Харківської обл., реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], яка за життя була зареєстрована та мешкала за [ADDRESS] Єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, є він - [PERSON], що встановлено нотаріусом та підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.10.2017 року. Згідно з матеріалами спадкової справи до складу спадщини входить 9/25 часток земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої у [ADDRESS] які належали його батькові - [PERSON], [INFO], який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Запорізькою міською радою 20.08.2008 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № [NUMBER]. Його батько - [PERSON], помер [INFO] року, спадщину після смерті якого прийняла його дружина (його матір) - [PERSON], але не оформила спадкових прав. Факт перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] виданим 07 грудня 1959 року. Факт його родинних зв'язків з спадкодавцем - матір'ю [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про народження від 28 червня 1963, виданим РАГС м. Тлумач Городенківського району Івано-Франківської області. На вищезазначеній земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої у м. Запоріжжі по [ADDRESS] розташований житловий будинок, 9/25 часток на який отримано ним у власність по праву спадкування за законом після померлої матері [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.09.2017 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 98128658 від 22.09.2017 року, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. 13.10.2017 року він звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Любіченковського О.О. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану частку земельної ділянки. Для видачі свідоцтва про право на спадщину ним було надано нотаріусу документи, що підтверджують факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкування; документ, за яким встановлюється особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії; реєстраційний номер облікової картки платника податків; державний акт на право власності на вищезазначену частку земельної ділянки. Однак нотаріусом, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі ненадання витягу з Державного земельного кадастру з зазначенням [PERSON] як власника 9/25 її часток, про що видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 92/02-31 від 13.10.2017 р. Зазначені вище обставини перешкоджають йому захистити свої спадкові права в позасудовий спосіб і є підставою для визнання за ним права власності на 9/25 часток спадкової земельної ділянки, що відповідає приписам ст. 16 ЦК України про право на захист особою свого цивільного права, шляхом визнання за ним права власності на майно. У судовому засіданні позивач надав суду пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Додатково зазначив, що усі судові витрати по справі в даному випадку він несе самостійно, просив їх покласти на нього. Представник відповідача в судовому засіданні просила ухвалити рішення у справі на розсуд суду на підставі доказів, наявних у матеріалах справи. Додатково зазначила, що в даному випадку Запорізька міська рада є формальним відповідачем. Відповідно до обставин, викладених по тексту позову, звернення позивача до суду обумовлено відмовою нотаріуса у зв'язку з ненаданням відповідних документів з Державного земельного кадастру. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6 листопада 2017 року провадження у цій справі відкрито ( а.с.49). 01.12.2017 р. на запит суду від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Любіченковського О.А. до суду надійшла копія спадкової справи № 6/2017, заведеної після смерті [PERSON], яка померла [INFO] р. ( а.с. 59-98). 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2018 року призначено справу за позовом [PERSON] до територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, у підготовче судове засідання. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.. (а.с. 106-107) Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, копію спадкової справи після смерті [PERSON], перевіривши інші докази, наявні в матеріалах справи, взявши до уваги пояснення осіб, що беруть участь у справі, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 24.05.2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Любіченковським О.О. заведена спадкова справа № 6/2017 після померлої [INFO] року матері позивача - [PERSON], [INFO], місце народження: с. Манченки Харківського району Харківської обл., реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], яка за життя була зареєстрована та мешкала за [ADDRESS] (а.с. 10) Єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, є [PERSON], що встановлено нотаріусом та підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.10.2017 року. Згідно з матеріалами спадкової справи до складу спадщини входить 9/25 часток земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої у [ADDRESS] які належали його батькові - [PERSON], [INFO], який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Запорізькою міською радою 20.08.2008 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № [NUMBER]. (а.с. 7) Батько позивача - [PERSON], помер [INFO] року, спадщину після смерті якого прийняла його дружина (матір позивача) - [PERSON], але не оформила спадкових прав за життя. (а.с. 9) Факт перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] виданим 07 грудня 1959 року. Факт родинних зв'язків [PERSON] з спадкодавцем - матір'ю [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про народження від 28 червня 1963, виданим РАГС м. Тлумач Городенківського району Івано-Франківської області. (а.с. 13-14) На вищезазначеній земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої у м. Запоріжжі по [ADDRESS] розташований житловий будинок, 9/25 часток на який отримано [PERSON] у власність по праву спадкування за законом після померлої матері [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.09.2017 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 98128658 від 22.09.2017 року, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. (а.с. 15-16) 13.10.2017 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Любіченковського О.О. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану частку земельної ділянки. Для видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було надано нотаріусу документи, що підтверджують факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкування; документ, за яким встановлюється особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії; реєстраційний номер облікової картки платника податків; державний акт на право власності на вищезазначену частку земельної ділянки. (а.с. 96) Однак нотаріусом, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі ненадання витягу з Державного земельного кадастру з зазначенням [PERSON] як власника 9/25 її часток, про що видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 92/02-31 від 13.10.2017 р. (а.с. 97-98) Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.ст.1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, [PERSON] має право на спадкування за законом після смерті батька, як спадкоємець першої черги. Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. У відповідності до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 року зі змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах проспадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна» визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи, що позивач не має можливості оформити спадкове майно відповідно до вимог законодавства, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на цемайно. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Згіднозі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Згідно роз'яснення Міністерстваю стиції України №19/32-319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватися в cудовому порядку. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухомемайно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірненерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Матеріалами справи встановлено, що земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої у [ADDRESS] належала померлому [PERSON] на праві власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку № [NUMBER] від 20.08.2008р. (частка 9/25 від загальної площі 0,1000га). (а.с. 7, 120) Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved