Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

04.12.2018 р. [PERSON] подав до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що він працював на підприємстві відповідача 28 років 8 місяців, зокрема 24 роки 6 місяців в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримав професійні хвороби, а саме: вібраційну хворобу другої стадії та хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), легенева недостатність першого ступеня. Висновком МСЕК від 08.11.2018 р. йому первинно з 29.10.2018 безстроково встановлено 65% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Внаслідок отримання професійного захворювання у працездатному віці він визнаний не придатним до роботи за своєю спеціальністю та був вимушений звільнитися з роботи. Завдана моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав та продовжує і далі зазнавати у звязку з ушкодженням його здоровя, яке зазнало незворотних змін. У результаті захворювань порушений його звичайний спосіб життя, він не може працювати, у звязку з обмеженням рухів йому потрібна стороння допомога. Просить стягнути на його користь з відповідача 134028 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок виконання трудових обовязків. Ухвалою суду від 12.12.2018 р. прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 22.01.2019 р.. У звязку з зайнятістю судді в іншому провадженні по справі №215/4812/17 розгляд справи 22.01.2019 р. не відбувся, справу призначено до розгляду на 05.02.2019 р.. Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий звязок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоровя, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК та виписними епікрізами, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоровя, повязані з психологічним станом позивача. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі та про підтримку позовних вимог (вх.№1363 від 22.01.2019 р.). Представник відповідача направила суду клопотання вих.№695/12 від 04.02.2019 р., в якому просить розглядати справу без її участі з урахуванням позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву (вх.№2231 від 04.02.2019 р.). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до записів у його трудовій книжці працював з 29.07.1983 р. по 12.09.1987 р. за спеціальностями помічник машиніста екскаватора, машиніст екскаватора у Ганнівському карєрі Ордена Леніна Північному гірничозбагачувальному комбінаті імені Комсомолу України. З 01.03.1994 по 06.11.2018 працював машиністом екскаватора в карєрі ПрАТ «Північний ГЗК» з правом пільгового пенсійного забезпечення. 07.11.2018 р. позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 31-35). З медичного висновку лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 22.08.2018 р. №1178 вбачається, що [PERSON] встановлені два професійні захворювання з діагнозами: 1) вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з синдромом церебрально-периферичної ангіодистонії з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з полірадикулопатією попереково-крижовою (L4, L5, S1) та шийною (С6-С7) білатерально з вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), деформуючого артрозу колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів, стійкий больовий синдром; 2)\~хронічне обструктивне\~захворювання легень\~першої стадії\~(пиловий\~бронхіт першої\~стадії,\~емфізема легень\~першої стадії),\~група «А».\~Легенева недостатність\~першого ступеня.\~Захворювання професійні (а.с.12-13). Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої Головним управлінням держпраці у Дніпропетровській області вих. №420/4.6-7 від 03.10.2017 р. умови праці машиніста екскаватора [PERSON] визнано такими, що відносяться: -по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); -по вмісту хімічних речовин загальнотоксичної дії до 2 класу (допустимі); -по рівню шуму до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); -по рівню вібрації загальної до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); -по рівню вібрації локальної до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); -по показникам мікроклімату до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); -по важкості праці до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); -по напруженості праці до 3 класу 1 ступеню (шкідливі). Загальна оцінка умов праці віднесена до 3 класу 3 ступеню (шкідливі) а.с.14-19. Пунктом 17 [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 вересня 2018 року причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: еквівалентний рівень загальної транспортно-технологічної вібрації перевищує нормативний на 4 дБ (105 дБ при ГРД 101 дБ) згідно ДСН 3.3.6.039-99. Вміст пилу з вмістом кристалічного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 2,4 рази перевищує ГДК (4,8 мг/м3, при ГДК 2,0 мг/м3 згідно галузевих норм (а.с. 22). Довідкою МСЕК серії 12 ААА №054122 від 08.11.2018 р. позивачу первинно встановлено 65% втрати працездатності по професійному захворюванню (55% - вібраційна хвороба; 10% - ХОЗЛ) та третю групу інвалідності первинно з 29.10.2018 та безстроково по причині професійного захворювання. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування, палиця, напівжорсткий поперековий корсет. Протипоказана важка праця, в умовах вібрації, виробничого пилу (а.с. 24). З дослідженого в судовому засіданні п. 16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 вересня 2018 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на виробничій дільниці №23 з прийому та навантаження гірничої маси Ганнівського карєру виконував роботи з керування екскаватором по прийманню гірничої маси у відвал та навантаженню гірничої маси на автомобільний транспорт Ганнівського карєру. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, важких режимів експлуатації екскаватора, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації та аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони (а.с. 22). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 25.09.2018 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв'язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він у 57 років втратив професійну працездатність первинно у розмірі 65% та йому встановлена 3-тя група інвалідності безстроково. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, що проявляється больовими синдромами, обмеженням рухів та потребою сторонньої допомоги, необхідністю проходити лікування, вимушеним прийманням ліків, неможливістю займатися бігом та рибальством, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації його життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження його фізичної активності. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача впродовж 28 років 8 місяців, з яких 24 роки і 6 місяців у шкідливих умовах, йому встановлено первинно 65 % втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково, а також характер професійних захворювань, пов'язаних із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні відшкодування моральної шкоди у сумі 134 028,00 грн. посилався на розрахунки, здійснені відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань ([PERSON] «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». 3-е изд., испр. и доп.- Москва: [PERSON], 2004.-320 с.). Листом №6103-0-26-10-36 від 04.06.2010 року Міністерства юстиції України відповідно до Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого Постановою КМУ №595 від 02.07.2008 р. рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції від 03.03.2010 року «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (розробник [PERSON]М.) внесена до Реєстру методик проведення судових експертиз. Проте, розрахунок моральної шкоди, здійснений позивачем на підставі даної методики, не може бути ним застосований, оскільки останній не є експертом, а дана методика рекомендована для використання саме в експертній практиці, а не для самостійного застосування фізичними особами для визначення розміру завданої моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,\~характер та\~глибину його\~фізичних,\~душевних страждань\~від одержаного\~профзахворювання,\~тривалість лікування,\~втрату можливості\~його повної\~трудової та\~соціальної реабілітації,\~що призвело\~до значних\~змін його\~життєвих зв'язків,\~що потребує\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя,\~вважає,\~що для\~відшкодування моральної\~шкоди на\~користь позивача,\~виходячи з\~міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 48 000 грн. за встановлені первинно 65 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 704 грн. 80 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial