Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

04 березня 2016 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, третя особа Третя Миколаївська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що згідно договору купівлі продажу від 04 грудня 1993 року його бабусі [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], він звернувся із заявою прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори у прийнятті спадщини йому відмовлено, оскільки на вказану квартиру накладено арешт. Тому на даний час позивач позбавлений права оформити спадщину належним чином, що і стало підставою його звернення до суду із вказаним позовом. До судового засідання позивач не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача до судового засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд про задоволення позову у повному обсязі. До судового засідання представник відповідача - Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник третьої особи - Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори до судового засідання не зявився, надали суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу, посвідченого Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою 04 грудня 1993 року за реєстровим №3-5721, зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 13 грудня 1993 року за реєстровим №17333, [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (далі - Квартира). 01 серпня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №224910, виданого 01 серпня 2015 року. Постановою державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.02.2016 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] відмовлено у звязку із тим, що виявлено обтяження на спадкове майно, а саме арешт на квартиру №27 , що знаходиться за адресою: місто Миколаїв, вул. Біла 82 на підставі Ухвали Народного суду Заводського району від 10 червня 1991 року. Вказане також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиногог реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №54836734 від 10.03.2016 року. Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі з довідки архіваріуса Заводського районного суду міста Миколаєва [PERSON] від 25 квітня 2016 року, в період за 1991 1994 роки всі позови, сторонами яких були [PERSON], [PERSON], [PERSON] і стосувались майна вказаних осіб, розглянуті, по ним прийняті відповідні рішення. Встановити в рамках якої конкретно справи накладено арешт на Квартиру не можливо. Положеннями статті 41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи наведені обставини, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що наявність арешту на Квартиру порушує права позивача, необхідність такого арешту на даний час ніяким чином не обгрунтована і в ньому відпала необхідність, а за такого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved