overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

04 жовтня 2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1109. У шлюбі народилася дитина: син [PERSON], [INFO]. У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги одне до одного. Втрачені всі фізичні та духовні звязки між останніми. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, між подружжям постійно виникали сварки, що кожен раз спричиняло позивачу душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у позивача та у сімї, він не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сімї, піклуватись про побудову сімейних відносин з іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Починаючи з березня 2018 року у звязку із постійними сварками, ревнощами та неможливістю знайти спільну мову вони з відповідачем припинили вести спільне господарство, спроби примиритися до позитивного результату не призвели. Посилаючись на ці обставини просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. У судове засідання позивач не зявилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, а також просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, подав заяву, в якій позов визнав повністю та просив розглянути справу за його відсутності. За таких обставин у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того закон\-них підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що з березня 2018 р. сторони спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинено, втратили почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За таких обставин збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, інтересам дитини подружжя, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

04 жовтня 2014 року позивач уклав з відповідачкою шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №178. Від шлюбу сторони дітей не мають, але розірвати шлюб в органах РАЦС відповідачка заперечує. Позивач просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати, посилаючись на те, що на даний час шлюб існує лише формально, спільне життя у них не склалося, вони різні люди з несумісними характерами, в результаті чого між ними виникають сварки, що призвело до згасання почуттів, які раніше їх об'єднували, спільне господарство ними не ведеться. Шлюбні відносини між ними припинені з 11 березня 2015 року. Спору про поділ спільного майна не має. Позивач в судовому засіданні також пояснив, що в період спільного проживання відповідачка порушувала подружню вірність, тому примирення між ними не можливе, просить шлюб розірвати. Відповідачка в судовому засіданні вимоги позову визнала, пояснила, що під час спільного проживання позивач бив її, не допомагав в побуті, не мав постійного місця роботи, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що сімейні відносини між позивачем та відповідачкою припинені з 11 березня 2015 року, спільне господарство не ведеться, примиритися сторони не бажають, тому сім'ю зберегти не можливо, шлюб позивача та відповідачки слід розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

04 жовтня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Красногвардійський р-н, пров. Енергетичний, 1А/22. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.11.2015р. о 13 год. 29 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON]. письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 03.11.2015р. о 13 год. 29 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ „ДКПЛ ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий вдома не спав ночами. Настій нестійкий, роздратований. Емоційно неадекватний, тривожний. Висловлює маячні ідеї в адресу оточуючих. Відчуває омани сприйняття. На запитання відповідає вибірково. Мислення паралогічне, дезорганізоване. Свій стан не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-маячний синдром. Інвалід 2 групи. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

04 жовтня 2016 року [PERSON] (далі - позивач), звернувшись до суду з позовом, вимоги якого уточнила (а.с.25), просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 117. Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач, будучи батьком неповнолітніх дітей, які знаходяться на повному її утриманні, відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу, тому вона вимушена звернутися до суду із даною заявою про стягнення аліментів. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але звернулаcя до суду із завою, в якій просила розглянути справу без її участі. Вимоги підтримує повністю та просила позов задовольнити (а.с.25). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але звернувся до суду із завою, в якій просить розглянути справу без його участі. Вимоги позивача визнає і не заперечує проти стягнення аліментів (а.с. 24). Зважаючи на те, що сторони по справі не зявились в судове засідання, але звернулись до суду із заявами про те, щоб розгляд справи відбувався без їх участі та без фіксування судового процесу звукозаписувальними засобами, суд у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та оцінивши докази надані сторонами по справі, враховуючи положення ч.4 ст.174 ЦПК України, ст.ст.180, 182, 183, 191 СК України та те, що відповідач беззаперечно визнав позовні вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

04 жовтня 2016 року [PERSON] (далі - позивач), звернувшись до суду з позовом, просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину. Він не надає кошти на утримання дитини, на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, тощо, тому вона подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але звернулаcя до суду із завою, в якій просила розглянути справу без її участі. Вимоги підтримує повністю та просила позов задовольнити (а.с.23). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але звернувся до суду із завою, в якій просить розглянути справу без його участі. Вимоги позивача визнає і не заперечує проти стягнення аліментів (а.с.20). Зважаючи на те, що сторони по справі не з'явились в судове засідання, але звернулись до суду із заявами про те, щоб розгляд справи відбувався без їх участі та без фіксування судового процесу звукозаписувальними засобами, суд у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та оцінивши докази надані сторонами по справі, враховуючи положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України, ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України та те, що відповідач беззаперечно визнав позовні вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

04 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду з цивільним позовом в якому просив: - визнати протиправним та скасувати п. 4 рішення Новомосковської міської ради № 189 від 18.08.2016р. «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок»; - визнати укладеною додаткову угоду від 04.05.2016р. до договору оренди земельної ділянки від 24 липня 2006 року, укладеного між Новомосковською міською радою та [PERSON], зареєстрованого в Новомосковському міському відділі Державного земельного кадастру 24.07.2006р. під № 04:06:126:00027, згідно якої: поновлюється термін дії договору оренди земельної ділянки, площею 0,0655га, що розташована за адресою м. Новомосковськ, вул. Сучкова, 41-а., на 49 (сорок девять) років, на умовах, аналогічних договору оренди земельної ділянки від 24 липня 2006 року. Представник позивача, [PERSON], подав суду клопотання про розгляд справи без його та позивача участі, додавши до свого клопотання додаткові письмові докази. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач, будучи належно повідомленим про час та місце судового засідання свого представника не направив, заперечень проти позову не надав. Враховуючи повторну неявку відповідача по справі,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

04 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у квартирі [ADDRESS], зареєстрована, але фактично не проживає дочка його покійного брата [PERSON]. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] зазначає, що Відповідач зареєстрована у спірній квартирі, проте з часу реєстрації ніколи не проживала. Квартира [ADDRESS] є неприватизованою. Всі обов'язки, що витікають з договору найму утримання житлового приміщення покладені на Позивача і тільки він несе витрати по його утриманню. Відповідач в свою чергу не несе ніяких витрат по утриманню вищезазначеної квартири. На підставі викладеного, [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надали суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, заявлений позов підтримали в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась за місцем реєстрації. Суд за письмовою згодою Позивача ухвалив заочне рішення згідно з положеннями ч. 1 ст.224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до довідки форми №3 виданої КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» ВСП «Грушківський» за №669 від 01.04.2013 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] позивач [PERSON], його брат [PERSON], відповідач [PERSON], (а.с. 8). Також судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Відділом реєстрації актів цивільного Солом'янського РУЮ в м. Києві від 07.12.2010 року. [INFO] помер брат позивача [PERSON], зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Відділом реєстрації актів цивільного Солом'янського РУЮ в м. Києві від 21.06.2016 року. Таким чином, на момент подання позову в спірній квартирі фактично зареєстровані позивач та відповідач. Як встановлено з матеріалів справи, відповідач з моменту реєстрації по теперішній час в спірній квартирі не проживає, особистих речей не має, що підтверджується відповідним актом від 28.09.2016 року, та довідкою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» від 28.09.2016 року (а.с. 9-10). Комунальні платежі, та повне утримання житлового приміщення здійснює [PERSON] Відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК України у разі відсутності без поважних причин в житловому приміщенні більше шести місяців наймача або членів його сім'ї в судовому порядку зазначені особи визнаються такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а [PERSON] визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

04 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із скаргою, в якій вказує, що він не мав можливості виконати рішення суду. За невиконання цього рішення державний виконавець постановою від 22 вересня 2016 року наклав на нього штраф в сумі 170 грн. Вважає такі дії державного виконавця незаконними, тому що він умисно не ухилявся від виконання рішення суду. Просить визнати постанову незаконною і скасувати її. В судовому засіданні адвокат скаржника [PERSON] доводи скарги підтримує і пояснив, що за рішенням суду [PERSON] зобовязаний був припинити утримання у господарському приміщенні сільськогосподарські тварини та домашню птицю. Виконавче провадження було відкрито 23 червня 2016 року. Оскільки він не мав можливості фізично виконати таке рішення суду, тому державний виконавець наклав стягнення безпідставно. Начальник відділу державної виконавчої служби [PERSON] просить скаргу відхилити, оскільки [PERSON] повинен був добровільно виконати рішення суду, суд надав йому відстрочку, але скаржник після її закінчення рішення суду не виконав. Державний виконавець правомірно наклав штраф. Дослідивши матеріали скарги, суд вважає таке. В суді встановлено, що на підставі рішення суду, яке набрало законної сили 05 травня 2016 року та виданого на виконання цього рішення виконавчого листа суду державний виконавець 23 червня 2016 року відкрив виконавче провадження і зобовязав [PERSON] до 30 червня 2016 року виконати його шляхом припинення утримування в господарській будівлі сільськогосподарських тварин та домашню птицю. 29 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду. 20 липня 2016 року хвалою суду [PERSON] надано відстрочку виконання рішення суду до 05 серпня 2016 року. 06 серпня 2016 року державний виконавець поновив виконавче провадження. [PERSON] рішення суду не виконав. Вказані обставини встановлені з пояснень учасників розгляду скарги та матеріалів скарги виконавчим листом, постановою про відкриття провадження, постановою по зупинення провадження, ухвалою суду про надання відстрочки, постановою про поновлення провадження, актами про виконання рішення суду, з яких вбачається, що сільськогосподарські тварини та домашня птиця присутні в господарській будівлі, постановою про накладення штрафу. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону України „Про виконавче провадження в редакції, чинній на час накладення штрафу, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу та встановлює новий строк виконання. З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає скаргу необґрунтованою, оскільки виконання рішення суду потребувало від [PERSON] докладання додаткових зусиль по переміщенню тварин та птиці, він звернувся із заявою про надання йому відстрочки виконання рішення суду. Відстрочка закінчилась. Скаржник не надав суду достатніх, належних та достовірних доказів про те, що він не мав можливості з 05 травня місяця 2016 року виконати рішення суду. Тому постанова про накладення штрафу скасуванню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

04 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до Межівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 08 березня 1986 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають повнолітніх дітей. Шлюбні відносини виявились невдалими з причини зловживанням [PERSON] алкогольними напоями, неконтрольованою його агресією та насильства в сімї. Шлюб фактично припинено, спільного господарства не ведуть, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], а також стягнути судові витрати. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позову наполягає та просить залишити їй прізвище «Залезинська». Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії I-ТП №494492, виданого Лучанковської сільської ради Овручського району Житомирської області 08 березня 1986 року, актовий запис №03, сторони зареєстрували шлюб 08 березня 1986 року. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається з позову, сторони шлюбні відносини не підтримують тривалий час, сім'я розпалась і подальше її збереження неможливе, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти цього не заперечує. За таких обставин, суд вважає за можливе розірвати шлюб подружжя [PERSON] та [PERSON] Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнав повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved