overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

04 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10 липня 2010 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Позивач зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Сторони направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, відповідач проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 10 липня 2010 року зареєстрували шлюб у виконкомі Піщанської сільської ради Ковпаківського району міста Суми, актовий запис № 18, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.7) На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, обидві сторони згодні на розірвання шлюбу, вважають збереження шлюбу неможливим, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

04 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що [INFO] померла її рідна сестра [PERSON], яка мала у власності житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, які розташовані по [ADDRESS]. Під час життя [PERSON] заповіла все своє майно заявниці. Після смерті сестри відкрилась спадщина на вищевказане майно. Заявниця є спадкоємцем після смерті сестри, але у неї відсутнє свідоцтво про її народження, а тому немає належних доказів для встановлення родинних відносин сестер між заявницею та [PERSON]. Вказані обставини не дають можливості оформити спадщину. Інших спадкоємців нема. Просить встановити факт родинних стосунків - що померла [PERSON] була її сестрою. Заявниця в суді доводи заяви підтримує і пояснила, що чоловік сестри загинув, сестра дітей не мала. Представник заінтересованої особи Продажець І.О. подала письмову заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечує проти задоволення заяви. Заслухавши пояснення заявниці та її представника, покази свідків, дослідивши інші докази, суд вважає, що є підстави для задоволення заяви. Встановлено, що [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка, які розташовані по [ADDRESS]. [PERSON] померла в 2014 році. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді будинку та земельної ділянки. [PERSON] заповіла все своє майно для [PERSON]. Заявниця [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами, їх мамою була [PERSON]. Пояснення заявниці та її представника узгоджуються із письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні - паспортом заявниці, свідоцтвом про народження заявниці, з якого вбачається, що її мамою була [PERSON], витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, з якого вбачається, що мамою [PERSON] була [PERSON], оціночним актом, технічним пастортом, довідкою про належність житлової площі, свідоцтвами про смерть [PERSON] та [PERSON], довідками, заповітом. Письмові докази узгоджуються з показами свідків [PERSON] та [PERSON], які в суді показали, що [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами. З огляду на встановлені обставини суд вважає, що докази, досліджені в суді, об'єктивно підтверджують правдивість доводів заявниці про те, що [PERSON] була її сестрою. Встановлення факту родинних стосунків після смерті сестри для оформлення спадщини має для заявниці юридичне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

04 липня 2016 року в.о. головного лікаря 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні звернувся до суду із вказаною заявою про госпіталізацію у примусовому порядку до психіатричного закладу [PERSON], [INFO], проживаючу [INFO]. Заява мотивується тим, що 04 липня 2016 року [PERSON] була доставлена в 3-ю обласну спеціалізовану психіатричну лікарню в супроводі опікуна. До заяви про примусову госпіталізацію додано висновок комісії лікарів-психіатрів 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. В судовому засіданні представник 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні підтримав заяву у повному обсязі, бо вважає за необхідне помістити хвору до психіатричного закладу, оскільки та потребує невідкладного та негайного лікування. Прокурор вважає, що заява про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу підлягає задоволенню, оскільки для цього наявні всі підстави. Допитана в судовому засіданні [PERSON] не заперечує проти задоволення заяви головного лікаря 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні. Дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши пояснення представника психіатричного закладу, особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, її опікуна, з урахуванням думки прокурора, суд вважає, що заява про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що [PERSON] поступила до 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні 04 липня 2016 року. В той же день вона була оглянута комісією лікарів-психіатрів. На підставі огляду складено висновок лікарсько-консультативної комісії, згідно якого хвора [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад з діагнозом «Шизофренія, інший тип (пропфшизофренія), параноїдна форма, безперервний тип перебігу», внаслідок чого неспроможна самостійно задовольняти свої життєві потреби та підлягає примусовій госпіталізації до психіатричного стаціонару і лікуванню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення заяви в.о. головного лікаря 3-ї ОСПЛ про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. На підставі ст. ст. 14, 16, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

04 липня 2016 року до Словянського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.10.2015 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від наведеного шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Вважає, що спільне життя з відповідачем неможливе. У судове засідання позивачка не зявилась, але від неї надійшла заява у якій вона позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить судове засідання провести без її участі. У судове засідання відповідач не зявився, але надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просить судове засідання провести без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони одружені з 03 жовтня 2015 року, їх шлюб був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис за № 535. Від наведеного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Спору про розподіл майна - немає. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин суперечили б їх інтересам. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Сімейні відносини у них не склалися. Сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. За таких обставин, примирення між сторонами неможливе. В звязку з цим, судом у відповідності із ст. 61 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. У відповідності із ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача. У відповідності із ст.. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що позивач просить залишити їй шлюбне прізвище, суд приходить до висновку, що слід його залишити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

04 липня 2016 року до Словянського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.06.1997 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від наведеного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Вважає, що спільне життя з відповідачем неможливе. У судове засідання позивачка не зявилась, але від неї надійшла заява у якій вона позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить судове засідання провести без її участі. У судове засідання відповідач не зявився, але надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просить судове засідання провести без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони одружені з 14 червня 1997 року, їх шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Словянська, актовий запис за № 259. Від наведеного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо з 2001 року. Спору про розподіл майна - немає. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин суперечили б їх інтересам. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Сімейні відносини у них не склалися. Сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства з 2001 року. За таких обставин, примирення між сторонами неможливе. В звязку з цим, судом у відповідності із ст. 61 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. У відповідності із ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача. У відповідності із ст.. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що позивач просить залишити їй шлюбне прізвище, суд приходить до висновку, що слід його залишити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

04 липня 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 18 листопада 2009 року було зареєстровано його з відповідачкою [PERSON] (до шлюбу Бардецька) О.А. шлюб. В шлюбі, 04 грудня 2009 року народився їх син [PERSON], 20 липня 2011 року - син [PERSON]. Разом з тим його сімейне життя з відповідачкою не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і мешкають окремо один від одного протягом тривалого часу, тому звернувся до суду із цим позовом та просив шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але у своїй заяві просив справу розглянути у його відсутності та позов підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте в адресованій суду заяві позовні вимоги [PERSON] визнала, просила справу розглянути за її відсутності, у Празі розірвання шлюбу, просила залишити їй прізвище «Ластовецька». Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб І-ФП №122667 (повторне), зареєстрованого виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, сторони зареєстрували шлюб 18 листопада 2009 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено актовий запис за №3. Під час укладення шлюбу відповідачка змінила прізвище з «Бардецька» на «Ластовецька» (а.с. 4). В той же час, шлюбні стосунки між сторонами не склалися та вони фактично припинили шлюбні відносини і мешкають окремо один від одного. Згідно копії свідоцтв про народження І-ФП №246567 та І-ФП №246566, сторони мають двох малолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 5-6). Про спір між сторонами про місце проживання дітей, чи розподіл спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин, приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

04 липня 2016 року до суду надійшла позовна заява позивача [PERSON] до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказав, що з відповідачкою вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2004 року, актовий запис № 64, від якого мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачкою. З січня 2016 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними характерами. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивач вважає неможливим примирення і подальше збереження сім'ї, просив розірвати шлюб з відповідачкою. У судове засідання позивач не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує позовні вимоги (а.с. 7). Відповідачка у судове засідання не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, визнає позовні вимоги, вважаючи також неможливим збереження сім'ї та примирення з позивачем, просила залишити їй право іменуватися шлюбним прізвищем (а.с. 18). З*ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 20 квітня 2004 року зареєстрували шлюб (а.с. 20), від якого мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4), яка проживає з відповідачкою, що підтверджується довідкою №447, виданою Іллічівською сільською радою Костянтинівського району від 23 червня 2016 р. (а.с. 3). З січня 2016 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено в зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

04 липня 2016 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про надання права на шлюб, яка мотивована тим, що вона має намір створити сім'ю та зареєструвати шлюб з [PERSON], оскільки на даний час спільно проживає з ним та є вагітною від останнього. Вказуючи, що не досягла встановленого законом шлюбного віку, просила суд надати їй право на шлюб із [PERSON] У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала повністю з підстав, викладених у ній, просила заяву задовольнити. Заінтересовані особи [PERSON], [PERSON], які є батьками заявника, у судовому засіданні не заперечували проти надання їхній дочці права на шлюб із [PERSON] Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити заяву. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити. Відповідно до частини 1 статті 23 СК України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. Згідно з частиною 1 статті 22 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. У відповідності до частини 2 статті 23 СК України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Як вбачається з паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 25 листопада 2014 року Володимир-Волинським РВ УДМС України у Волинській області, та свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 02 листопада 1998 року Турійським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, заявник [PERSON] народилася [INFO] і на даний час не досягла шлюбного віку, встановленого законом (а.с. 4, 8). На день подання до суду заяви [PERSON] виповнилося 17 років. Відповідно до довідки Турійської центральної районної лікарні № 176 заявник [PERSON] знаходиться на обліку з приводу вагітності у жіночій консультації з 26 травня 2016 року, термін вагітності - сім тижнів (а.с. 9). Згідно з довідкою Турійської селищної ради Турійського району Волинської області № 1209 від 29 червня 2016 року заявник [PERSON] проживає разом із [PERSON] (а.с. 10). [PERSON], з яким має намір одружитися заявник, є повнолітнім, має право на шлюб, власне житло, працює та отримує заробітну плату (а.с. 7, 11-14). У судовому засіданні встановлено, що між заявником [PERSON] та [PERSON] склалися відносини, які побудовані на взаємній повазі та любові, молоді люди бажають створити сім'ю, піклуватись один про одного та очікують на народження дитини. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального права, суд дійшов висновку, що надання [PERSON] права на шлюб з [PERSON] відповідає її інтересам, а тому заяву [PERSON] слід задовольнити. На підставі викладеного, статтей 22, 23 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

04 липня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], дружині [PERSON], синам [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 січня 1999 року. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у 2007 році подарували позивачу свої частки (3/4) вказаної квартири. [PERSON] зареєстрований у квартирі з 2001 року, але фактично не проживає з 2002 року по теперішній час. З 2014 року відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Відповідач не сплачує комунальних послуг, його особистих речей у квартирі немає. За таких обставин позивач просить визнати відповідача особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач не прибув, попередньо подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved