Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

02 квітня 2021 року, представник позивача адвокат Івашков С.О.,який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є власником житлового приміщення квартири [ADDRESS] . Разом з тим в квартирі за даною адресою зареєстрований родич перед-попереднього власника квартири - [PERSON] . Позивач стала власником вказаної квартири 29.03.2021 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д. Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу, а саме п.3.2.1. Продавець взяв на себе зобов`язання передати квартиру\~для вільного\~користування і\~безперешкодного володіння\~нею у\~стані,\~що відповідає\~санітарним та\~технічним нормам\~щодо житлових\~приміщень.\~До моменту\~фактичної передачі\~квартири повністю\~сплатити усі\~комунальні витрати\~за час\~перебування у\~проданій квартирі.\~При цьому\~звільнити квартиру\~від наявних\~в ній\~речей домашнього\~вжитку,\~передати Покупцю\~ключі до\~квартири до\~05.04.2021 року, включно, зняти з обліку всіх зареєстрованих осіб до 31.03.2021 року, включно. Так, продавець квартири - [PERSON] повідомила, що Відповідач був якимось родичем попереднього власника квартири - [PERSON] , в якої [PERSON] придбала квартиру в 2020 році, проте не зверталася з аналогічним позовом, оскільки не мала на це часу. При цьому [PERSON] повідомила, що Відповідач не проживає в квартирі з 2005 року та постійно змінював місце проживання - то проживав у Києві, то їздив на заробітки до Польщі, то до Росії. На разі його місце перебування не відоме. З вищевикладеного слідує, що Відповідач добровільно залишив місце проживання понад 15 років тому, перешкод в проживанні йому ніхто не чинив, витрат по комунальних послугах він не несе, його особистих речей в квартирі не має. Жодних дій, спрямованих на зняття з реєстрації Відповідач не вчиняє. Вказана квартира знаходиться у власності Позивача. Фактична реєстрація Відповідача в належній Позивачці квартирі створює додатковий фінансовий тягар для неї, який на момент звернення до суду з даною позовною заявою виповнилося 67 років - тобто Позивач є пенсіонером за віком та не має можливості сплачувати додаткові комунальні послуги за осіб, які дійсно не проживають в належній їй квартирі. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 квітня 2021 року було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2021 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, але до суду від позивача та його представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився, але до суду від представника відповідача адвоката Шлецер А.А. надійшла заява про визнання позовних вимог, та просить їх задовольнити. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Частина 4 ст. 206 ЦПК України визначає, що у\~разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, представника відповідача, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997\~року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 березня 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Тізенберг Д.Д., реєстровий № 460; договором про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу, посвідченого Тізенберг Д.Д., приватним нотаріусом Запорвзького нотаріального округу, 29 березня 2021 року, за реєстровим № 460, від 31 березня 2021 року зареєстровано за № 467 (а.с.6-8) Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 250539782 від 30.03.2021 року (а.с. 9). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 22.10.2002 року по теперішній час, що підтверджується відповіддю на запит № 04-07/3/282 від 07.04.2021 року, наданою начальником відділу реєстрації фізичних осіб по Комурському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с.16). Проте останній фактично не проживає, за вказаною адресою з 01.01.2016 року, що підтверджується актом про фактичне не проживання від 15 квітня 2021 року (а.с.26). Відповідно до ст.. 13 Конституції Україна, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно зі ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності зі ст. 71 ЖК України відсутність особи в житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у суду є всі підстави визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , оскільки останній не мешкає по зазначеному адресу понад 5 років. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житлом. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову, однак позивачем не заявлену дану вимогу. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved