Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

04 березня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ «Збагачувальна фабрика «Вугільний енергетичний комплекс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем. 21 листопада 2019 року звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ від 21 листопада 2019 року №132). Зазначала, що на час звільнення відповідачем не проведено розрахунок та станом на 21.11.2019 року заборгованість по заробітній платі складає 50000,00 грн. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки виплати усіх сум, що належать працівнику, проводяться у день звільнення. Просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості із заробітної плати у розмірі 50000,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 17302,68 грн., та судові витрати. Відповідно до ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Клопотань про розгляд справи з викликом учасників справи до суду не надходило. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Збагачувальна фабрика «Вугільний енергетичний комплекс» і 21 листопада 2019 року звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Дані обставини встановленні з копії трудової книжки [NUMBER] . Відповідно до ст. 129 Конституції України, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Суд звертає увагу, що позивачем у якості доказу наявності заборгованості по заробітній платі надано копії розрахункових листів за грудень 2018 року, січень - жовтень 2019 року. У розрахунковому листі за жовтень 2019 року зазначено, що борг підприємства на кінець місяця складає 37174,62 грн. Проте, надані судом розрахункові листи не відповідають вимогам ст. 80 ЦПК України, оскільки вони містять втручання у їх зміст, які належним чином не засвідчено, їх походження суду не відомо, тож вони не можуть бути визнані судом належним та допустимим доказом наявності заборгованості ТОВ «Збагачувальна фабрика «Вугільний енергетичний комплекс» перед [PERSON] у розмірі 50000,00 грн. Інших належних та допустимих доказів наявності заборгованості у розмірі 50000,00 грн. позивачем не надано. Суд звертає увагу, що позивач в порядку ст. 84 ЦПК України із клопотанням про витребування доказів не зверталася. Суд наголошує, що за приписами статті 81 ЦПК України тягар довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на кожну сторону, яка про такі обставини заявила. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 5 ст. 12 ЦПК України визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Суд зазначає, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Позивач до суду із клопотанням про проведення судового засідання за його участю не надавав, а тому суд позбавлений можливості роз`яснити процесуальні права та обов`язки учасників справи, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Сам по собі факт звільнення позивача з ТОВ «Збагачувальна фабрика «Вугільний енергетичний комплекс» не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Оскільки позивачем не доведено факт наявності заборгованості по заробітній платі, а позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є похідними, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed