Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

04.06.2018 року цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником надіслано до Апеляційного суду Дніпропетровської області. 03.07.2018 року до суду надійшла заява відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі, яка передана у провадженні судді 25.09.2018 року. Заява обґрунтована тим, що суд першої інстанції не вирішив питання про відшкодування судових витрат відповідача, понесених у зв'язку з отриманням правової допомоги, хоча у своїх запереченнях проти позову та у судовому засіданні відповідач просив суд вирішити це питання, надав копію договору про надання правової допомоги та протокол про узгодження гонорару за надання правової допомоги. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, справа призначалась до розгляду двічі: 16.11.2017 року та 11.04.2018 року. В обох випадках у судових засіданнях приймав участь особисто відповідач. Відповідачем 10.11.2017 року та 16.11.2017 року подавались заперечення проти цивільного позову (другий раз - аналогічного змісту),які не містили жодних додатків чи посилань на розмір здійснених витрат на оплату правової допомоги. В цей же час, відповідач дійсно прохав не тільки відмовити у задоволенні позову, а й стягнути з позивача понесені витрати на юридичну допомогу, знову ж таки, без визначення розміру таких витрат. 11.04.2018 року судом постановлено рішення про відмову у задоволенні позову, яким питання розподілу судових витрат не вирішувалось. Матеріали справи, зібрані судом першої інстанції до постановлення рішення від 11.04.2018 року не містять зазначених відповідачем копій чи оригіналів договору про надання правової допомоги та протоколу про узгодження гонорару за надання правової допомоги. Відповідачем долучено до своєї заяви від 03.07.2018 року копію договору №10/11-17 від 10.11.2017 року про надання правової допомоги, пунктом 4.1 якого визначено, що розмір гонорару встановлюється додатком №1 до нього. Відповідачем також долучено копію додатку №1 «Протокол №1 узгодження розміру гонорару за надання правової допомоги», зі змісту якого вбачається, що сторони склали його на виконання договору від 12.01.2015 року. Розмір гонорару за вивчення матеріалів, збір доказів, визначення правової позиції, надання консультацій, підготовку та складення процесуальних документів та виступу клієнта у суді становить 7 000 грн. Даний протокол датований 10.11.2017 року та містить застереження про сплату гонорару готівкою. Станом на 10.11.2017 року від відповідача надходили виключно заперечення проти позову, без жодних доказів, поданих на спростування позовних вимог, а також без вказаного протоколу і договору про надання правової допомоги, які нібито існували на день подання заперечень. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Дана правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 20.09.2018 року у справі №751/3840/15ц. Відповідачем суду не надано жодного платіжного документу, що підтверджує сплату гонорару, не надано й акту виконаних адвокатом робіт та витраченого часу, з зазначенням виду виконаних робіт (складення відзиву, клопотання, витребування доказів, тощо). Суд також враховує, що відповідні докази були відсутні на момент розгляду справи по суті у матеріалах справи, адвокат Корольков М.В. участі у судових засіданнях не приймав, процесуальних документів не подавав. Таким чином, відповідачем не доведено понесення ним витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим, його заява задоволенню не підлягає. Одночасно з цим, суд встановив, що відхиливши позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», не вирішив питання про розподіл судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, понесених позивачем по справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача. Відтак, сплачений позивачем при поданні позову до суду судовий збір в розмірі 1871,92 грн. відшкодування не підлягає, однак судове рішення підлягає доповненню з цього приводу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed