Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

02.09.2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Позов мотивовано тим, що ТОВ «Порше Мобіліті» уклало з [PERSON] кредитний договір № 50009545 від 11.07.2013 року, відповідно до якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у сумі 279284, 98 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 34226, 10 доларів США, строком на 60 місяців, зі зміною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов WVGZZZ5NZDW094825, обєм двигуна 1\~968 куб. см., рік випуску 2013, а відповідач зобовязався прийняти належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов договору. Згідно з п.1.4.2. та п. п. 2.4, 2.5. умов кредитування, повернення кредиту та процентів за його використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни встановлені графіком погашення кредиту до договору не пізніше 15 го числа кожного місяця на підставі рахунку виставленого позивачем, період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіку погашення кредиту. Згідно п.1.6. Умов кредитування виконання зобовязання відповідача за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами договору застави транспортного засобу № 50009545 від 11.07.2013 року, за яким з метою забезпечення виконання зобовязань за договором відповідачем було передано у заставу автомобіль марки VW, модель Tiguan, кузов WVGZZZ5NZDW094825, обєм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013, реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю 146 303, 00 грн., а також усім майном відповідача на яке може бути звернено стягнення за законодавством України. Однак, майже з початку дії договору, з серпня 2013 року, відповідачка почав порушувати свої зобовязання за договором, а саме сплачувати щомісячні платежі з порушенням строків їх сплати. У звязку з систематичним невиконанням умов договору 05.06.2014 року позивачем було направлено вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50009545 від 05.06.2014 року. дана вимога була отримана відповідачем 13.06.2014 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 0430600446546. Враховуючи те, що відповідачем вимога була отримана 13.06.2014 року, останнім днем повернення кредиту та заборгованості відповідно було 12.07.2014 року. 23.03.2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» надало суду заяву про зменшення позовних вимог, оскільки 27.10.2015р. позивачем було реалізовано заставне майно на суму 215\~869 грн., які були зараховані в рахунок боргу. Відповідно сума заборгованості відповідача перед позивачем, складається з основної суми боргу із сплати кредиту, збитків, штрафу, пені, 3% річних та інфляційних витрат в розмірі 687\~969,50 грн., яку ТОВ «Порше Мобіліті» просить стягнути з [PERSON] разом з судовими витратами. 12.11.2015 року [PERSON] надала суду зустрічну позовну заяву до ТОВ «Порше Мобіліті», про визнання недійсним положень кредитного договору № 50009545 від 11.07.2013 року. Позов мотивувала тим, що 11.07.2013 року між [PERSON] та ТОВ укладено кредитний договір № 50009545, згідно з умовами якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобовязалось надати [PERSON] кредит в сумі 279 284, 98 грн., що в еквіваленті становить 34226, 10 доларів США, строком на 60 місяців, під змінну процентну ставку 9,9 % річних, яка вираховується відповідно до п.2.3. загальних умов кредитування. Відповідно до узгодженого позивачем та відповідачем графіку погашення кредиту визначено щомісячний платіж у розмірі 725, 52 доларів США, який з розрахунку курсу долара США, зазначеному в кредитному договорі № 50009545 від 11.07.2013 року складав 5920, 24 грн. 18.07.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави транспортного засобу № 50009545, відповідно до умов якого позивачка передала в заставу автомобіль VW, модель Tiguan, кузов WVGZZZ5NZDW094825, обєм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013 року вартістю 328\~571, 00 грн. [PERSON] сплатила ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором суму в розмірі 57\~292, 96 грн., не дивлячись на це ТОВ «Порше Мобіліті» вимагає від [PERSON] основну суму боргу за кредитним договором в розмірі 689\~552, 54грн. за користування кредитними коштами зобовязання позивача за кредитом збільшилось в три рази з 279\~284, 98 грн. до 689\~552, 54 грн. Умовами кредитного договору передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні були сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному відповідно до п. 1.3 Загальних умов кредитування. Оскільки, кредит було надано ТОВ «Порше Мобіліті» для придбання товару - автомобіля, вище вказані правовідносини регулюються нормами ЗУ «Про захист прав споживачів». [PERSON], вважає, що ТОВ «Порше Мобіліті» порушено умови ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки державою було заборонено надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України. Також, положеннями ч. 5 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів про надання споживчого кредиту мають застосовуватись положення даного Закону про несправедливі умови в договорах, згідно з якими передбачаються зміни в будь яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Вище наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] в силу статусу слабкої сторони уклала з ТОВ «Порше Мобіліті» договір споживчого кредитування, до якого в супереч принципу добросовісності, було включено умови про визнання грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США. Просила суд визнати недійсним пункт 1.3.1 додатку до кредитного договору № 50009545 від 11.07.2013 року, визнати недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору № 50009545 від 11.07.2013 року та визнати недійсним сам кредитний договір № 50009545 укладений між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті». В судовому засіданні представник позивача відповідача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала за обставин викладених в позові, просила суд їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в позові ТОВ «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом слід відмовити, зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсними положень кредитного договору задовольнити частково. До даного висновку, суд дійшов зі слідуючих підстав. Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобовязань, а саме з договору кредиту, що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України. При розгляді справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що ТОВ «Порше Мобіліті» уклало з [PERSON] кредитний договір № 50009545 від 11.07.2013 року, відповідно до якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у сумі 279284, 98 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 34226, 10 доларів США, строком на 60 місяців, зі зміною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Tiguan, кузов WVGZZZ5NZDW094825, обєм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013 (а.с.12-20). З метою забезпечення виконання зобовязань за договором [PERSON] було передано у заставу автомобіль марки VW, модель Tiguan, кузов WVGZZZ5NZDW094825, обєм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013, реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю 146 303, 00 грн., а також усім майном відповідача на яке може бути звернено стягнення за законодавством України. Норми ст.ст. 509, 623 625 ЦК України зазначають, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Також ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику (ст.1054 ЦК України). Відповідно до графіку погашення кредиту визначено щомісячний платіж у розмірі 725, 52 доларів США, який з розрахунку курсу долара США, зазначеному в кредитному договорі № 50009545 від 11.07.2013 року складав 5920, 24 грн. (а.с.21-23). З уточненої позовної заяви ТОВ «Порше Мобіліті» вбачається, що сума кредиту яка підлягає поверненню становить 558 773, 95 грн., розмір процентів за користування кредитними коштами становить 22 127, 45 грн., колекторські послуги 36 640 грн., юридичні послуги становлять 7412, 97 грн., витрати відповідно до договору страхування 3066, 69 грн. Крім того, штраф за порушення [PERSON] вимог 8.4. договору становить 41\~892, 75 грн. Також за невиконання грошових зобовязань на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 3% річних, що становить 7018, 56 грн. та інфляційні витрати в розмірі 11037, 13 грн. 21.04.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований за номером 427, відповідно до якого за рахунок коштів отриманих від реалізації транспортного засобу VW, модель Tiguan, кузов WVGZZZ5NZDW094825, обєм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013, задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» за період з 16.07.2014 року по 04.02.2015 року в розмірі 794\~396, 15 грн. (Т.1 а.с. 60). Постановою від 12.05.2015 року заступника начальника Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції [PERSON] було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом № 427 від 21.04.2015 року про звернення стягнення на автомобіль модель Tiguan, кузов WVGZZZ5NZDW094825, обєм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013 (Т.2 а.с.19). Відповідно до акту проведених робіт від 20.10.2015 року переможцем аукціону проведення електронних торгів було визнано [PERSON], який придбав майно [PERSON] за 254\~393, 75 грн. (а.с.20). В ході виконавчого провадження ТОВ «Порше Мобіліті» отримало кошти в розмірі 215\~869, 90 грн., що підтверджується кредитним повідомленням від 28.10.2015 року (а.с 52). Представник ТОВ «Порше Мобіліті» в судовому засіданні зазначив, що вище вказана сума від реалізації транспортного засобу пішла на погашення кредитної заборгованості, однак відповідного розрахунку суду надано не було, представник позивача і в усній формі не змогла пояснити куди саме були заразовані дані кошти, натомість з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримала кредит в сумі 279 284, 98 грн. на придбання автомобіля, 57\~292, 96 грн. нею було сплочено, пізніше від реалізації автомобіля кошти в розмірі 215 869, 90 грн. були стягнуті на користь ТОВ «Порше Мобіліті», однак сума заборгованості за кредитним договором за [PERSON] перед ТОВ «Порше Мобіліті» лише за сумою кредиту становить 558\~773, 95 грн. всупереч принципу добросовісності. Крім того, як зазначав представник ТОВ «Порше Мобіліті» з метою захисту та відновлення своїх порушених прав, через невиконання [PERSON] умов кредитного договору, ТОВ «Порше Мобіліті» вимушені були звернутись до спеціалізованих організацій, а саме до ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» для супроводження виконавчого провадження та процесу звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису. Відповідно рахунку на оплату № 358 від 30.10.2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» сплатило «Агенції комплексного захисту бізнесу «Дельта М» 36\~640, 00грн. за колекторські послуги, спрямовані на забезпечення повного та своєчасного виконання умов кредитного договору (Т.2 а. с. 61). Згідно з актом № 97 до договору про надання колекторських послуг від 01.08.2011 року, виконавець («Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М») надав, а замовник (ТОВ «Порше Мобіліті») прийняло послуги, спрямовані на забезпечення повного та своєчасного виконання умов договору, а саме примусове стягнення на користь ТОВ «Порше Мобіліті» частини суми заборгованості за рахунок продажу предмету застави за відповідним кредитним договором, сума винагороди становить 36\~640, 00 грн. (а.с.62). Які саме дії були вчиненні Агенцією комплексного захисту бізнесу «Дельта М» з метою повного та своєчасного виконання умов договору між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» на суми 36 640, 00 грн. та 4\~800 грн. представник ТОВ «Порше Мобіліті» в судовому засіданні пояснити не зміг. Однак, з огляду на те, що 02.09.2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду з вказаним позовом, повного та своєчасного виконання умов договору здійснено не було. Крім того, реалізація транспортного засобу, автомобіля модель Tiguan, кузов WVGZZZ5NZDW094825, обєм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2013, відбулась під час виконання виконавчого провадження №47466284, що підтверджується актом електронних торгів з реалізації арештованого майна (а.с.20), тим самим спростовується виконання робіт Агенцією комплексного захисту бізнесу «Дельта М». Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції» національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявними у неї право на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України»)і з неї випливає, що висновок судів про стягнення з відповідача сум без їх обґрунтованого розрахунку (при тому, що такі суми в рази перевищують суму заборгованості)є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оскільки ТОВ «Порше Мобіліті», суду не надало повного розрахунку суми заборгованості, в судовому засіданнні представник позивача ні в усній формі, ні документально не зміг пояснити, куди саме були зараховані кошти від реалізації транспортного засобу, а тому суд позбавлений можливості самостійно встановити наявність такої заборгованості. Відповідно до ч. 3 ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( ч.1 ст. 58 ЦПК України). Доказування не може грунтуватись на припущеннях ( ч.4 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до ст. 212 ЦПУ України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, щог грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо , а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 9 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку цієї статті, які встановлюють розмір заборгованості. За таких обставин, визначаючи суму кредиту, яка залишилась не сплаченою, суд не може прийняти до уваги лише загальні пояснення позивача, без належного письмового розрахунку із відображенням сум і періодів, які були сплачені по кредиту, сум, які були зараховані внаслідок виконання виконавчого напису нотаріуса, сум, які залишились до стягнення і періодів їх нарахування. Тому вимоги позивача є необгрунтованими і безпідставними. Так, відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 « Про практику застосування судами законодавства про вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин, за відсутності реального виконання боржником свого зобов»язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодовця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з»ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов договору. Так, в зв»зку з неналежним виконанням зобов»зання за кредитним договором позивач обрав спосіб захисту свого права шляхом звернення стягнення на предмет застави і в тому числі вирішено питання щодо стягнення всієї суми непогашеного кредиту, відсотків, штрафних санкцій. Виконавчий напис звернутий до примусового виконання, тому порядок і строки його виконання врегульовані законом України « Про виконавче провадження». Збільшення курсу валют не може бути підставою для повторного стягнення тієїж суми кредиту в еквіваленті станом на сьогоднійшній день, відсотків, штрафу. В судовому засіданні було встановлено, що напис нотаріуса виконаний повністю шляхом реалізації предмета застави і сума на погашення по кредиту була перерахована ТОВ «Порше Мобіліті». Таким чином суд вважає, що позивач не довів, що його права були порушенні і підлягають захисту шляхом повторного стягнення суми кредиту, відсотків, неустойки і сум, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України. Як і не довів завдання відповідачем збитків. Натомість, вимога [PERSON] про визнання недійсним пункту 1.3.1 додатку до кредитного договору № 50009545 від 11.07.2013 року підлягає до задоволення з наступних підстав. Крім того, відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. 16.10.2011 року вступив у силу Закон України від 22.09.2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання(отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Оспорюваний правочин, укладено за дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому умови кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечить ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки умовами кредитного договору № 50009545 від 11.07.2013 року передбачено сплату [PERSON] платежів на повернення кредиту в гривні, яка розраховується за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США визначеному вище, відповідно до п.1.3 Загальних умов кредитування такі умови договору свідчать, що даними пунктами передбачено сплату [PERSON] коштів на основі діючого обмінного курсу валюти на день сплати. Зазначені пункти договору порушують вимоги ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачено що сплата [PERSON] на повернення кредиту в перерахунку за поточним обмінним курсом гривні до долара США є дискримінаційним по відношенню до [PERSON] як до споживача, а вказані умови договору несправедливими. Решта вимог [PERSON] за зустрічним позовом, а саме: визнати недійсним графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору № 50009545 від 11.07.2013 року та визнати недійсним сам кредитний договір № 50009545 укладений між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» задоволенню не підлягають з наступних підтав. Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. За ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, вситановленій законом; првочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання у момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦПК України, є підставою для визнання його недійсності. За ч.ч. 2,3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена заколном, але одна із сторін або інша заінтересованаосба заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин). Відповідно до положень ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Таким чином позивачкою [PERSON]П, за зустрічним позовом позивачем не доведено, якій нормі закону суперечить зміст всього кредитного договору, не доведено чому оспорюваний правочин виконуватися без урахування недійсної частини за обставин, коли воля сторін спрямована на настання правових наслідків, обумовлених ним, а саме: надання / отримання кредитних коштів у розмірі 279\~284,98 грн. строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою, не може. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial