Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

02 вересня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового будинку, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNNGK00000019 від 15 травня 2008 року в розмірі 1815816,44 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки № DNNGK00000019 від 15 травня 2008 року на житловий будинок, загальною площею 72,50 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу ПАТ «КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на умовах та в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та наданням ПАТ «КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, виселити з житлового будинку відповідача та інших осіб, що в ньому зареєстровані та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 15 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DNNGK00000019, відповідно до якого Банк надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 40725,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 15 травня 2018 року. Для забезпечення повного і своєчасного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором № DNNGK00000019 від 15 травня 2008 року сторони уклали договір іпотеки № DNNGK00000019 від 15 травня 2008 року, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку житловий будинок, загальною площею 72,50 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за № 959. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки (житлового будинку) на момент складання договору складала 252500,00 гривень. 05 червня 2014 року за № 30.1.0.0/2-527 Позивачем на адресу Відповідача направлено досудову вимогу, згідно якої позивач просив сплатити суму заборгованості, що виникла. В порушення умов кредитного договору, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, в зв'язку з чим, станом на 16 липня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 155065,45 доларів США, що за курсом НБУ ( за 1 долар НБУ складає 11,71 грн.) становить 1815816,44 грн., що складається з: заборгованість за кредитом - 37825,03 доларів США, що еквівалентно 442931,10 грн.; заборгованість за процентами - 27586,70 доларів США, що еквівалентно 323040,26 грн.; заборгованість по комісії - 6859,23 доларів США, що еквівалентно 80321,58 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 75390,09 доларів США, що еквівалентно 882817,95 грн., штраф (фіксована частина) - 21,35 доларів США, що еквівалентно 250,01 грн.; штраф (процентна складова) - 7383,05 доларів США, що еквівалентно 86455,52 грн. В судове засідання представник позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, просив суд задовольнити його позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, з наступного. Згідно до ст. 11,16 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. Згідно до ст. 1054 ЦК України, по кредитному договору банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки за його користуванням. Судом встановлено, що 15 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DNNGK00000019, відповідно до якого Банк надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 40725,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 15 травня 2018 року. В забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором № DNNGK00000019 від 15 травня 2008 року сторони уклали договір іпотеки № DNNGK00000019 від 15 травня 2008 року, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку житловий будинок, загальною площею 72,50 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за № 959. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки (житлового будинку) на момент складання договору складала 252500,00 гривень. 05 червня 2014 року за № 30.1.0.0/2-527 Позивачем на адресу Відповідача направлено досудову вимогу, згідно якої позивач просив сплатити суму заборгованості, що виникла. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, станом на 16 липня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 155065,45 доларів США, що за курсом НБУ ( за 1 долар НБУ складає 11,71 грн.) становить 1815816,44 грн., що складається з: заборгованість за кредитом - 37825,03 доларів США, що еквівалентно 442931,10 грн.; заборгованість за процентами - 27586,70 доларів США, що еквівалентно 323040,26 грн.; заборгованість по комісії - 6859,23 доларів США, що еквівалентно 80321,58 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 75390,09 доларів США, що еквівалентно 882817,95 грн., штраф (фіксована частина) - 21,35 доларів США, що еквівалентно 250,01 грн.; штраф (процентна складова) - 7383,05 доларів США, що еквівалентно 86455,52 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком Банку. У відповідності до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. У відповідності до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що також передбачено умовами договору іпотеки. Пунктом 3 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання строку виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» або права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку». На підставі викладеного, а також враховуючи розмір заборгованості, обставину, що борг відповідача за основним зобов'язанням є значним, наявна стабільна тенденція до збільшення суми заборгованості, яка не погашена тривалий час, а також невиконання відповідачем своїх зобов'язань по погашенню кредиту, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано порушив питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Суд вважає, що вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині, яка стосується погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 155065,45 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України (станом на 16 липня 2014 року за 1 долар США - 11,71 гривень) складає 1815816,44 гривень, та саме в цій частині слід звернути стягнення на житловий будинок. Розглядаючи питання щодо виселення відповідача та інших осіб, зареєстрованих в житловому будинку суд вважає відмовити, посилаючись на ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України, оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем не виконано імперативно-диспозитивних приписів, встановлених вказаними правовими нормами та відсутності порушення невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України. На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно наданого платіжного доручення, позивач поніс судові витрати в сумі 243,60 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: partial