Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

02.07.2019 позивач звернулася з позовом до відповідача, в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . У обґрунтування позову, вказує на те, що вона є власником 1/2 ідеальної частини вищевказаної квартири, де є зареєстрованим її син [PERSON] . Однак, такий в квартирі не проживає з 2010, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей або речей повсякденного використання, які б належали відповідачу у квартирі немає. Їй відомо, що відповідач проживає з сім`єю за кордоном, немає жодних намірів повертись жити на Україну. Формальна реєстрація відповідача створює для нього багато незручностей. 03.07.2019 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь судом отримана 11.07.2019. 03.07.2019 провадження в зазначеній справі відкрито. 09.07.1019 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та визнання позову. Судове засідання проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити. Встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 ідеальна частка квартири [ADDRESS] ( витяг з про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №25183633, від 30.01.2010, виданий КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»). Інша 1/2 ідеальна частина вказаної квартири належить [PERSON] ( а.с.13). Відповідно до даних будинкової книги на вказаний будинок, зокрема, в такому є зареєстрованим відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с.18) Однак, відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2010 року (акт про відсутність особи за місцем реєстрації від 28.05.2019 за №106, складений КП « Управитель «ЖЕО» Дрогобицької міської ради( а.а.5)). Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Права власника житлового будинку визначені ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~156\~ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї ( в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Згідно ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. З роз`яснень, які містяться у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11). Беручи до уваги наведене те, що відповідач фактично добровільно залишив спірне житло і у ньому не проживає понад встановлені законом терміни - понад один рік, його особисте майно у квартирі відсутнє, не бере участі в утриманні житла, має інше постійне місце проживання, суд дійшов висновку про те, що такі його дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування квартирою між позивачем та відповідачем не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що він самостійно залишив жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагався вселитись у таке, тому його слід визнати такою, що втратила право користування спірним житлом. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі у разі задоволення позову на відповідача , тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved