Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

04.09.2018 року позивачі звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Первомайська філія Південної Товарної Біржі про визнання права власності в порядку спадкування за законом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 24 січня 2018 року в м. Первомайськ, Миколаївської області померла мати позивачок [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на все майно, що їй належало, яке складається з квартири № 17, по вул. 40 років Перемоги № 8 в м. Первомайськ Миколаївської області. Позивачі, єдині спадкоємці за законом першої черги, що прийняли спадщину, шляхом подачі відповідних заяв до Першої Первомайської ДНК Миколаївської області. Під час оформлення спадщини на спадкове майно вони дізналися, що їх матір являлася власником вище вказаного житла на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1624 від 02.10.1997 року, зареєстрований Первомайською філією Південної Товарної Біржі, який є недійсним, оскільки не був нотаріально посвідчений. Так, постановою від 24.07.2018 року їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі їм свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно, у звязку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1624 від 02.10.1997 року не був нотаріально посвідчений. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості та документи, необхідні для її вчинення. Згідно розділу ІІ гл. 10 п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, що підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після надання правовстановлюючого документу щодо належності цього майна спадкодавцеві. У звязку з зазначеними обставинами, нотаріус розяснила, що у разі смерті власника нерухомого майна та відсутності правовстановлюючого документу, питання визначення належності йому (спадкодавцю) цього майна та наступному його власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися у судовому порядку. Ст. 227 ЦК УРСР (1963 р.) встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (частини будинку) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до п. 27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України N 18/5 від 14.06.94 року, обов&aдж;apos;язковому нотаріальному посвідченню зокрема підлягають договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна. Проте, відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (ст.220 ч.2 ЦК України), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Тобто, законом передбачено право сторони вимагати визнання угоди дійсною, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди. На сьогоднішній день нотаріально посвідчити договір № 1624 від 02.10.1997 року неможливо, оскільки мати позивачів померла, та тому що вже проведена реєстрація права власності на квартиру у Первомайському МБТІ саме на імя спадкодавиці. В звязку з цим, вважають, відповідно до ст.16 ЦК України, єдиним правовим способом захисту їх прав буде визнання в судовому порядку за ними права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS]. Позивачі вважають, що договір № 1624 від 02.10.1997 р., укладений між [PERSON] та Відповідачами є вчиненим та виконаним в повному обсязі. Відповідачки були власниками вказаної квартири на підставі Свідоцтва на право власності на житло, видане відділом приватизації В-Ч 40233 від 24.01.1994 року, зареєстрованого у Первомайському МБТІ за реєстровим номером 12770. Оскільки, Відповідачі являлися законними власниками будинку, то ніяких перешкод в розпорядженні майном у них не було і вони мали право її відчужувати, тобто продавати. Згідно ст. 227 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Фактично всі істотні умови договору купівлі-продажу покупцем та продавцями, були виконані. За домовленістю між ними, квартира, була продана, продавцям були переданні гроші в розмірі 8687,00 грн. Продавцями було передано та матірю позивачів прийнято квартиру [ADDRESS]. Таким чином, укладений між [PERSON] та відповідачами договір купівлі-продажу нерухомого майна виконаний в повному обсязі, а тому, вважають, що він є дійсним. Представник позивача в судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно і належним чином, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позов не надали. Представник третьої особа у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивачі є спадкоємцями за законом після смерті їх матері [PERSON], яка померла 24.01.2018 року в м. Первомайськ, Миколаївської області (свідоцтво про смерть від 26.01.2018 року серія І-ФП № 274475). До складу спадщини після смерті [PERSON] входить квартира № 17, по вул. 40 років Перемоги № 8 в м. Первомайськ Миколаївської області. Дана квартири належала спадкодавці на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1624 від 02.10.1997 року, зареєстрований Первомайською філією Південної Товарної Біржі, який не був нотаріально посвідчений, проте враховуючи вимоги ст. 220 ЦПК України та ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась, сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обовязковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Порядок та умови державної реєстрації передбачені тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом МЮ України № 7/5 від 7 лютого 2002 року з наступними змінами. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачів є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved