Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

02 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 21 квітня 2012 року. Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 04 жовтня 2012 року. Однією сім»єю подружжя проживали до травня 2015 року, з того часу сім»я розпалась і сторони проживають окремо, причиною розпаду сім»ї стали часті сварки і суперечки. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачкою неможливе, суперечить інтересам позивача та неповнолітнього сина, він і звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надавши письмову заяву про те, що просить розглянути справу без його участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідачка [PERSON] також у судове засідання не зявилася, передала заяву, якою просила справу розглянути без її участі, позов визнає, на розірвання шлюбу згодна, строк на примирення їй не потрібен. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 21 квітня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №15. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка Кирноз, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Як вбачається з позовної заяви, подружжя разом проживали до травня 2015 року, на даний час проживають окремо, причиною розпаду сім»ї послугували часті сварки та суперечки. Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. \~ Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, \~ збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливо, подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам сторін, неповнолітнього сина, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст.113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, та на підставі заяви відповідачки суд вважає за необхідне відновити її дошлюбне прізвище - Пугач. На підставі викладеного,

Outcome: approved