Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

04.08.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Еллада», згідно якого, з урахуванням збільшення позовних вимог від 08.12.2020 року, просить суд: визнати бездіяльність ТОВ «Еллада» протиправною та зобов`язати надіслати наказ про звільнення позивачки з посади головного бухгалтера за власним бажанням з 06.04.2020 року за ст. 38 КЗпП України; скасувати наказ ТОВ «Еллада» № 17к від 09.04.2020 року за підписом директора ТОВ «Еллада» [PERSON] про звільнення [PERSON] з 09.04.2020 року на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України за прогул; стягнути з ТОВ «Еллада» на користь позивачки компенсацію за невикористану відпустку в сумі 34 090,56 грн., виплату за лікарняний в сумі 1 918,96грн. та компенсація за несвоєчасний розрахунок при звільнені в сумі 41 960,93 грн. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона з 01.12.2010 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Еллада» на посаді головного бухгалтера на підставі безстрокового трудового договору, оформленого наказом ТОВ «Еллада» № 1-11/12 від 01.12.2010 року. На вказаній посаді позивачка працювала за сумісництвом з неповним робочим днем - 4 години на день, 20 годин на тиждень. На підприємство [PERSON] трудову книжку не надавала, оскільки трудова книжна знаходиться за основним місцем роботи ДП «Бестальтернатива», яке знаходиться за однією адресою з ТОВ «Еллада» та має спільного, як і у ТОВ «Еллада», кінцевого бенефіціарного власника [PERSON] . У зв`язку із втратою працездатності 20.03.2020 року [PERSON] відкрила лист непрацездатності та знаходилась на амбулаторному лікуванні до 08.04.2020 року. 23.03.2020 року позивачка подала до ТОВ «Еллада» заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з погіршенням стану здоров`я з датою звільнення з 06.04.2020 року, таким чином повідомивши підприємство про своє звільнення за 14 днів. Так, 06.04.2020 року позивачка прибула до ТОВ «Еллада» і надала заступнику головного бухгалтера [PERSON] лист непрацездатності серія АДШ № 469451 та повідомила, що продовжує лікуватись до 08.04.2020 року, при цьому, показала фотокопію незакритого листа непрацездатності серія АДШ № 871564. Однак, позивачці не надали наказ про звільнення її за власним бажання. 06.04.2020 року позивачка до роботи не приступила та такого наміру не мала. Таким чином, позивачка вважає, що бездіяльність відповідача стосовно не надіслання їй наказу про звільнення за власним бажанням та не виплата їй у день звільнення компенсацію за невикористану відпустку та лікарняні вважає протиправними. Крім того, позивачці стало відомо, що її звільнили 09.04.2020 року за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у з в`язку з її прогулом. Проте, вона вважає, такий наказ незаконним, так, як вона не приступала до роботи та фактично вже не перебувала в трудових відносинах з відповідачем. За вищевикладених обставин позивачка звернулась до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою від 26.08.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання, а також залучено до участі у справі засновника та директора ТОВ «Еллада» Аверкіна В.В. 30.11.2020 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача, у якому останній виклав свої заперечення щодо вимог позовної заяви. 08.12.2020 року на адресу суду надійшли пояснення представника позивачки, в яких останній виклав заперечення щодо доказів та обставин, які викладені в відзиві на позовну заяву. Представник позивачки в судовому засіданні 09.12.2020 року заявив клопотання про прийняття до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог від 07.12.2020 р., у якій викладено вимоги у новій редакції. В цьому ж судовому засіданні останній подав заяву про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у якій посилається на те, що вказаним свідкам відомі обставини, які мають значення для вирішення справи та обґрунтовують його вимоги, а також подав заяву про допит у якості свідка позивачки, оскільки вона надала на це згоду. Ухвалою від 09.12.2020 року клопотання представника позивачки про допит свідків задоволено та прийнято до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог від 07.12.2020 р., а також залучено до участі у справі директора ТОВ «Еллада» [PERSON] Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представники відповідача, який також є третьою особою у справі - [PERSON] в судове засідання не з`явився про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, через канцелярію суду подав повідомлення про поважні причини неявки у судове засідання, в якому зазначив, що звернувся за медичною допомогою та просить вважати його неявки поважною. Третя особа - [PERSON] не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомила. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] з 01.12.2010 року була в трудових відносинах за сумісництвом, з ТОВ «Еллада» на посаді головного бухгалтера на підставі безстрокового трудового договору, оформленого наказом ТОВ «Еллада» № 1-11/12 від 01.12.2010 року. Відповідно до листа непрацездатності серія АДШ № 469451 з 20.03.2020 року [PERSON] перебувала на лікарняному до 28.03.2020 року, який в свою чергу був продовжений до 08.04.2020 року листом непрацездатності серія АДШ № 871564. 09.04.2020 року наказом ТОВ «Еллада» № 17к за підписом директора [PERSON], [PERSON] звільнили з посади головного бухгалтера на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Проте, позивачка вважає, наказ ТОВ «Еллада» № 17к від 09.04.2020 року про її звільнення за прогул є незаконним, так як її повинні були звільнити з займаної посади за власним бажання на підставі ст. 38 КЗпП України, оскільки вона 23.03.2020 року направила засобами поштового зв`язку на офіційну адресу ТОВ «Еллада» заяву про звільнення її з займаної посади головного бухгалтера за власним бажанням, крім того, [PERSON] , цього ж дня, надіслала сканкопію своєї заяви на електронну адресу директора ТОВ «Еллада» [PERSON] « [INFO] » та засновнику підприємства [PERSON] «[INFO]». Також, позивачка стверджувала, що вона передала вказану заяву водію [PERSON] , який працював водієм на ДП «Бест альтернатива» і при цьому мав довіреність на отримання кореспонденції для ТОВ «Еллада», а вже він передав заяву [PERSON] , яка на той час забезпечувала ведення бухгалтерського обліку в ТОВ «Еллада». Однак, з матеріалів справи та пояснення наданих в судових засіданнях представником відповідача вбачається, що заяву [PERSON] про звільнення з посади за власним бажанням, ТОВ «Еллада» не отримувала, оскільки поштове відправлення було повернуто за закінченням строку зберігання. Крім того, з матеріалів справи встановлено, що з 25.03.2020 року наказом № 14/К ТОВ «Еллада» [PERSON] звільнено з посади директора ТОВ «Еллада» за згодою сторін, згідно з п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України. У судовому засіданні, яке відбулось 11.01.2021 року, був допитаний свідок [PERSON] , який був приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність, який зазначив, що дійсно отримав на свою електронну адресу сканкопію заяви про звільнення [PERSON] , але виявив він це повідомлення уже після свого звільнення з ТОВ «Еллада» тобто після 25.03.2020 року, у зв`язку з чим не звернув на цю заяву увагу та нікому її не передав, крім того електронна скринька є його особистою, а не для роботи. Також, у цьому ж судовому засіданні, був допитаний свідок [PERSON] , який зазначив що він є водієм на ДП «Бест альтернатива», і дійсно 23.03.2020 року від [PERSON] отримував якусь заяву, зі слів [PERSON] про її звільнення з ТОВ «Еллада», в свою чергу, передав цю заяву в папці з іншими службовими паперами 24.03.2020 року співробітнику ТОВ «Еллада», проте не пам`ятає кому саме. Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт отримання ТОВ «Еллада» заяву від 23.03.2020 року позивачки про звільнення її з займаної посади головного бухгалтера за власним бажанням, допитані свідки цю інформацію також не підтвердили, суд не має підстав для визнання бездіяльності ТОВ «Еллада» протиправною та зобов`язувати підприєство надіслати наказ про звільнення позивачки з посади головного бухгалтера за власним бажанням з 06.04.2020 року за ст. 38 КЗпП України. З огляду на наведене, враховуючи, що позивачка будь-яких доказів, які б підтверджували поважність відсутності її на роботі 09.04.2020 року, не надала, при цьому, неодноразово зазначала, що не мала на меті приступати до роботи на підприємстві, суд вважає, що звільнення позивачки із займаної посади з підстави, передбаченої п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до наказу ТОВ «Еллада» № 17к за підписом директора [PERSON] від 09.04.2020 року, відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про скасування наказу № 17к від 09.04.2020 року про звільнення за прогул та зобов`язання ТОВ «Еллада» звільнити її за ст. 38 КЗпП України є необґрунтованим, у зв`язку з чим відмовляє в його задоволенні. Разом з тим, згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. (аналогічна норма міститься в ч.1 ст. 83 КЗпП України) З матеріалів справи встановлено, що в день звільнення [PERSON] 09.04.2020 року ТОВ «Еллада» не здійснила з нею розрахунок, крім того, 22.05.2020 року позивачка направила на адресу відповідача вимогу про здійснення з нею розрахунку після звільнення. Проте, відповідачем так і не було проведено розрахунок з позивачкою. Згідно п.2 Розділу II «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно інформаційної довідки Пенсійного фонду України про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) [PERSON] з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, останній у ТОВ «Еллада» встановлено заробітна плата за останні 12 місяців: квітень 2019 року - 4 500,00 грн., травень 2019 року - 4 500,00 грн., червень 2019 року - 4 500,00 грн., липень 2019 року - 4 562,22 грн., серпень 2019 року - 4 562,22 грн., вересень 2019 року - 4 562,22 грн., жовтень 2019 року - 4 562,22 грн., листопад 2019 року - 4 562,22 грн., грудень 2019 року - 4 500,00 грн., січень 2020 року - 4 600,00 грн., лютий 2020 року - 4 600,00 грн., березень 2020 року - 4 026,16 грн. Всього за 12 місяців [PERSON] отримала заробітної плати в сумі 54 026,16 грн. Середньоденний заробіток [PERSON] за квітень 2019 року - березень 2020 року складає частку від заробітної плати за останні 12 місяців та кількості робочих днів (355), що складає 152,19 грн. (54 026,16 грн. : 355 днів) Так, позивачка зазначає, що загальна кількість невикористаної нею днів відпусти за період з 01.10.2019 року по 01.12.2019 року, становить 24 календарних дня за кожен рік (всього 216 днів) та за 4 місяці за 2020 рік - 2 дні за кожен місяць (8 днів). Проте, представник відповідача у своєму відзиві не погодився, що позивачці необхідно компенсувати 224 дні невикористаних днів відпустки, оскільки позивачці надавалась щорічна відпустка в період з 2011 року по 2019 рік, на підтвердження чого надали копії відповідних наказів. Однак, суд не бере до уваги надані стороною відповідача накази про надання відпусток позивачці, оскільки вони стосуються ДП «Бест Альернатива», де позивачка працювала за основним місце роботи, а тому не мають ніякого доказового підґрунтя в даній справі. Отже, виходячи з вищевикладеного загальна кількість днів невикористаної відпустки [PERSON] за весь час роботи у ТОВ «Еллада» становить 224 дні, а тому компенсація за невикористану відпустку складає 34 090,56 грн. (152,19 грн. x 224 дні) Крім того, позивачці не було виплачено кошти за час непрацездатності (лікарняні), починаючи з 6 дня лікування по дату закінчення лікування, всього 13 днів, які розраховуються за формулою: 54 026,16 грн. (дохід за 12 місяців) : 366 днів = 147,61 грн. (сума середньої заробітної плати за день) x 13 днів = 1 918,96 грн., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові суми у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні вплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 25 Постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Розрахунок суми середнього заробітку за весь час затримки рахується з наступного дня її звільнення 10.04.2020 року по день фактичного розрахунку, тобто, день винесення рішення 11.01.2021 року. Сума середнього заробітку за весь час затримки виплати рахується за формулою: середній заробіток за два останніх повних місяці роботи позивачки помножене на кількість днів затримки. Так, позивачці було нарахована заробітна плата за останні повні два місяці, що передували її звільненню, за січень - 4 600,00 грн. і лютий 2020 року - 4 600,00 грн., з відпрацьованими за ці місяці 41 робочі дні, а тому середній заробіток становить 224,39 грн. (4600,00 грн. + 4 600,00 грн.) : 41 р.д.) Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не здійснював розрахунок з позивачкою, у відповідності до статті 116 КЗпП України, за період з 10.04.2020 року по 11.01.2021 року, тобто 187 днів затримки, а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація, яка становить 41 960,93 грн. (224,39 грн. x 187 днів) Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 522,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн., а всього підлягає стягненню 77 970,45 грн. (34 090,56 грн. + 1 918,96 грн. + 41 960.93 грн. + 2 522,40 грн. + 2 000,00 грн.)

Outcome: partial