Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

02 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. У судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послався на факти і обставини, викладені у позовній заяві, та зазначив, що з 04 березня 1997 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], які на теперішній час проживають з відповідачкою. Спільне життя у нього з [PERSON] не склалося, оскільки виявилось, що у кожного з них різні, не співпадаючи погляди на питання поведінки та взаємовідносин у сім'ї, що призводило до непорозуміння між ними та сварок. У листопаді 2012 року їх сімейні стосунки були фактично припинені, з цього часу вони постійно мешкають за різними адресами, не ведуть спільне господарство. До теперішнього часу примирення між подружжя не відбулося. Неповнолітні діти проживають разом з [PERSON], на їх утримання він надає матеріальну допомогу. За час окремого проживання він дійшов висновку про втрату почуття поваги та любові до дружини, неможливість збереження сім'ї та необхідності юридичного оформлення фактичного розлучення між ними. На теперішній час подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Посилаючись на наведене, позивач просить суд розірвати шлюб. Відповідачка [PERSON], яка про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, повторно в судове засідання не з'явилась, не повідомивши про причини неявки, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд за згодою позивача вважає можливим вирішити справу за правилами частини 1 статті 224 ЦПК України за відсутності відповідачки, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] громадяни України [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 04 березня 1997 року, актовий запис № 312 в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу міського відділу реєстрації актів громадянського стану міста Макіївки Донецької області. Від шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO]. Для кожного з них цей шлюб перший. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] з листопада 2012 року фактично припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Позивач не має наміру зберегти свою сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання у даному випадку подружжю строку для примирення суперечить моральним засадам суспільства. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, категоричне небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам. За таких обставин заява позивача відповідає його дійсній волі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved