Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

04.03.2021 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] в особі представника [PERSON] з заявою про оголошення [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Зугрес Донецької області, померлим. Заява мотивована тим, що 10.04.2017 року Приморським районним судом м. Одеси Шелепнікова А.В. визнано безвісно відсутнім. З часу зникнення сина заявниці пройшло більше 15 років, однак ніяких відомостей про його місце перебування так і не надійшло. Оголошення сина померлим заявниці необхідно для отримання спадкового майна. Ухвалою суду від 05.03.2021 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду на 29.04.2021 року. У судовому засіданні 29.04.2021 року представник заявника [PERSON] просила відкласти розгляд справи з метою подання додаткових доказів. Наступне засідання призначено на 10.06.2021 року. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 10.06.2021 року розгляд справи відкладено на 20.07.2021 року. У судовому засіданні 20.07.2021 року було задоволено клопотання представника заявника про долучення доказів та задоволено клопотання представника заявника [PERSON] про оголошення перерви, оголошено перерву до 12.08.2021 року. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 12.08.2021 року розгляд справи відкладено на 19.10.2021 року. У судове засідання 19.10.2021 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відділу. Від представника заявника [PERSON] після судового засідання о 11:43 год., зареєстроване канцелярією суду о 11:50 год. надійшло клопотання про залишення заяви без розгляду. Дане клопотання не приймається судом до уваги, адже надійшло після проведеного судового засідання та ухвалення рішення в складі головуючого судді та двох присяжних. Відтак, суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника дійшов висновку про необґрунтованість вимог заяви [PERSON] , з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в місті Зугрес Донецької області від батьків [PERSON] та [PERSON] про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.4). З державного акту на право приватної власності на землю від 23.08.2001 року вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 8,94 га, яка розташована на території Червоноармійської сільської ради, масив 45 діл. №37 (а.с.5). 04 травня 2001 року [PERSON] уклав договорі оренди земельної ділянки з Сільськогосподарським приватним підприємством «АГРО-2000» (а.с.8). З довідки Березівського районного відділу Головного Управління МВС України в Одеській області від 04.06.2013 року вбачається, що [PERSON] 28.05.2013 року зверталася до Березівського РВ ГУМВС України в Одеської області із заявою, що втратила зв`язок з сином [PERSON] з 2004 року (а.с.7). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану вбачається, що актовий запис про смерть [PERSON] відсутній (а.с.9). 10 квітня 2017 року Приморським районним судом м. Одеси ухвалено рішення, яким визнано безвісно відсутнім [PERSON] з 01.01.2005 року (а.с.6). З листа Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №4/6-59 від 14.07.2021 року вбачається, що [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстрації по м. Одесі та Одеській області не значиться (а.с.34). З листа Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 31.05.2021 року вбачається, що [PERSON] з 2014 року по теперішній час покарання в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах південного регіону не відбував та не відбуває (а.с.35). Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» листом від 19.07.2021 року повідомило, що відповідно до інформації, наданої відділом кадрів, [PERSON] не перебував у трудових відносинах з КП «ЖКС «Порто-Франківський» (а.с.37). Відповідно до п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до положень ст.46 ЦК фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Отже, ЦК України передбачає кілька видів фактів з яких випливає обчислення, що мають правове значення для визнання особи такою, що померла: - 3 роки загальний строк; - 2 роки від дня закінчення воєнних дій у разі, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з цими діями; 6 місяців якщо особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку (внаслідок катастрофи, стихійного лиха тощо); - строк, визначений судом, але не менший шести місяців - залежно від конкретних обставин. Щодо вимог заяви, то суд, враховуючи, правила ч.3 ст.46 ЦК України, та оцінюючи обставини, на які послалася заявниця, виходить з того, що, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на презумпції смерті цієї особи, правові наслідки оголошення фізичної особи такою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті (ст.47 ЦК України). Відтак, після оголошення фізичної особи померлою відкривається спадщина (ст.1220 ЦК України), утриманцям призначається пенсія, шлюб припиняється (ст.104 Сімейного кодексу України), припиняється представництво за довіреністю, яку видала особа, оголошена померлою, та/або представництво за довіреністю, виданою особі, яка оголошена померлою (ст.248 ЦК України). Законодавство виділяє ряд підстав, за наявності яких громадянин може бути оголошений померлим. До таких підстав належать: - відсутність громадянина в місці постійного проживання протягом трьох років з дня отримання останніх відомостей про нього, а в деяких випадках, визначених законодавством, - протягом шести місяців; - неотримання відомостей про місце перебування фізичної особи протягом визначеного законодавством часу; - неможливість встановити, чи є живою фізична особа. Заявниця вказує, що не знає де її син та втратила всі зв`язки з ним з 2004 року, втім незнання де знаходиться людина чи не спілкування не може свідчить про можливу смерть особи. Суд вказує, що оголошення особи померлою провадиться у порядку, аналогічному порядку визнання фізичної особи безвісно відсутньою. При цьому слід враховувати, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, які дають підставу суду припускати смерть такої особи. Відомості про відсутність реєстрації [PERSON] на території міста Одеси та Одеської області не свідчить про відсутність такої реєстрації в інших областях України. Так само як і відомості про не відбування покарання [PERSON] в південному регіоні та не працевлаштування в КП «ЖКС «Порто-Франківський» не є достатніми для висновку про смерть фізичної особи. Визнання громадянина померлим тягне за собою ряд правових наслідків, але не відображається на його правоздатності та дієздатності. Громадянин, що перебуває живим, не перестає бути суб`єктом права. Визнання фізичної особи померлою не допускається у випадках, коли вона переховується від розшуку (наприклад, за кримінальною справою), або про яку вірогідно відомо, що вона жива, але немає точних відомостей про її місце перебування. Суд констатує, що оскільки докази щодо пошуку зниклого [PERSON] заявником не надано, тому слід дійти висновку про неповний обсяг вжитих заходів щодо розшуку зниклої особи. Суд вказує, що оголошення громадянина померлим базується на презумпції смертності (тобто на припущенні, що громадянин, який відсутній, - мертвий). В той же час у заявника по даній справі відсутні як інформація так і припущення, згідно яких судом можливим було б зробити висновок про смерть [PERSON] , а зі змісту заяви, заявник не вказує на жодні обставини, які могли б спричинити смерть цієї особи. Будь-яких доказів щодо перетинання державного кордону, з приводу користування картковими рахунками, що може виявити місцезнаходження особи, суду не представлено. Відповідно до ст.306 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Проте, під час судового розгляду, жодна із цих обставин не підтверджується реальним фактом, або рядом подій які мали б в кінцевому результаті такі наслідки, окрім такої мети як спадкування матеріалами справи не підтверджується спроби відшукати сина заявниці та відсутні обставини можливої загибелі [PERSON] . Відтак, аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, виходячи із системного тлумачення норм чинного законодавства, які регулюють дані правовідносин у контексті з`ясованих судом обставин справи, суд вважає, що заявником та її представником не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження того, що [PERSON] можливо оголосити померлою, а інші матеріали справи таких доказів не містять, а тому не доведені обставини, що дають підставу суду припускати смерть цієї особи, або обставини, що загрожували смертю цій фізичній особі, а тому в результаті розгляду справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання [PERSON] померлим. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов переконливого висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення вимог заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed