Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

02 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Гвалди Дарюса, у якому посилаючись на неналежне виконання відповідачем його зобовязань з виготовлення та встановлення у квартирі позивача вікна, просив суд стягнути з відповідача сплачений йому аванс за вказані послуги, а також передбачені положеннями ст. 625 ЦК України грошові санкції за прострочення відповідачем обовязку по поверненню авансу. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що між сторонами було укладено зазначену угоду, на виконання якої ним було сплачено аванс у розмірі 18000,00 грн., однак у звязку з простроченням відповідачем виконання його обовязків, позивач втратив інтерес до подальшого виконання зобовязань боржником, у звязку з чим звернувся до Гвалди Дарюса з претензіями, які містили вимогу про повернення сплаченого авансу та передбачених ч.2 ст. 625 заходів матеріальної відповідальності, - втрат від інфляції та 3% річних за період прострочення виконання зобовязання з повернення авансу, однак відповідач такі претензії проігнорував. З викладеного, та посилаючись на норми чинного законодавства позивач просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, загальною сумою 20310,87 грн. Позивач до судового засідання надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що у своїх вимогах посилається на укладений 24 лютого 2016 року договір за яким сторони домовились про те, що відповідач виготовить та передасть позивачу вікно, його умови та обставини виконання сторонами. Згідно аналізу відомостей про зазначений договір, його було укладено 24 лютого 2016 року між [PERSON] та Гвалдою Дарюсом з приводу виготовлення останнім вікна та встановлення його у квартирі позивача у місті Києві 28 лютого 2016 року, із ціною роботи 22000,00 грн., з яких 18000,00 грн. були передані позивачем відповідачу у якості авансу у день укладення договору, а решта суми мала бути сплачена після встановлення вікна. Факт передачі авансового платежу в розмірі 18000,00 грн. та дата виконання відповідачем його зобовязань за договором підтверджується розпискою, що складена відповідачем на ім`я позивача, та копія якої долучена до матеріалів справи, а.с.8. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 511 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Таким чином вбачається, що договір створює взаємні зобовязання між його сторонами. Відповідно до наданих суду пояснень, відповідач своїх зобовязань, що витікають з вказаного договору, не виконав, та на направлені на адресу відповідача претензії не реагує, чим ухиляється від повернення сплаченого позивачем авансу. (копія претензії та доказів її направлення долучені до матеріалів справи, а.с.5-7) Відповідно до системного аналізу положень ст. 570 ЦК України, аванс це сума, що сплачується до укладання основного договору на виконання його умов, та не є завдатком. Відомостей про те, що грошові кошти в сумі 18000,00 грн., повернення яких вимагає позивач у звязку з не виконанням відповідачем його обовязків з виготовлення та встановлення вікна у квартирі позивача у визначений сторонами строк, були передані як задаток у суду немає, а тому вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що такі кошти є авансом. Відповідно до положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Тобто строк виконання зобовязання є його умовою. Відповідно до положень ст. 610, 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо в результаті прострочення боржника кредитор втратив інтерес до виконання зобов'язання, він може відмовитися від прийняття виконання й вимагати відшкодування збитків (ч. 3 ст. 612 ЦК). У результаті односторонньої відмови від зобов'язання воно припиняється (ч. 3 ст. 615 ЦКУ), а сам договір вважається з розірваним (ч. 3 ст. 651 ЦКУ). За наданими позивачем поясненнями, після невиконання відповідачем його зобовязань 28.02.2016 року, [PERSON] одразу втратив інтерес до виконання такого зобовязання, а тому обовязок відповідача з повернення авансу виник одразу, з моменту прострочення основного зобовязання. Обовязок відповідача з повернення авансу є грошовим. Відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З викладеного, зважаючи на те, що відомостей про погодження сторонами іншого розміру процентів на випадок прострочення сторонами виконання їх грошових зобовязань до суду не надано, та приймаючи до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості, що не суперечать встановленим обставинам справи та не заперечувались відповідачем, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позову про стягнення з Гвалди Дарюса на користь [PERSON] суми авансу в розмірі 18000,00 грн., 1865,87 грн. інфляційних втрат та 445,00 грн. нарахованих за період прострочення з 29.02.2016 року по 26.12.2016 року 3% річних, а разом 20310,87 грн. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація судових витрат в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved