Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

02.06.2020 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшла позовна заява, яка від імені позивача [PERSON] , підписана її представником [PERSON] до відповідача Державної установи «Центр пробації» про стягнення заборгованості по заробітній платі та судових витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу. 17.07.2020 року до канцелярії Кілійського районного суду Одеської області надійшла уточнена позовна заява від представника позивача [PERSON] по справі №502/874/20. В обґрунтування викладених позовних вимог представник позивача зазначив, що позивачка з 17.07.2018 року почала працювати в державній установі «Центр пробації» у зв`язку з переведенням з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. З 24.03.2020 року згідно поданої завчасно заяви про звільнення за угодою сторін та наказу №58/к від 12.03.2020 року звільнилася. Разом з заявою про звільнення за угодою сторін позивачка за погодженням з відповідачем подала заяву, про згоду направлення трудової книжки поштовим оператором Нова пошта, у зв`язку з постійним перебуванням в м. Кілія, а знаходження відділу кадрів відповідача в м. Києві. Однак після звільнення трудова книжка з відповідними записами в день звільнення позивачки направлена не була. Після неодноразових телефонних нагадувань трудова книжка була направлена на адресу позивачки лише 08.05.2020 року згідно копії квитанції поштового оператора «Нова пошта». Тобто має місце затримка видачі трудової книжки на 45 діб (7 діб березня, 30 діб квітня та 8 діб травня). У зв`язку із несвоєчасною видачею трудової книжки позивачка була позбавлена можливості пошуку роботи та працевлаштування, лише в травні відразу після отримання трудової книжки вона змогла стати на облік до центру зайнятості, як особа, яка шукає роботу. Крім того, в період з 14.12.2019 по 21.02.2020 р. позивачка перебувала на лікарняному, згідно листків непрацездатності, які своєчасно подавалися позивачу. Однак не на день звільнення (24.03.2020 р.) виплати у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю проведено не було. На неодноразові телефоні дзвінки повідомлялось, про начебто затримки цих виплат Фондом соціального страхування України. Але після направлення адвокатського запиту, спочатку телефоном, а після письмово, було повідомлено, що має місце заборгованість по листкам тимчасової непрацездатності в сумі 20160,34 грн., а виплати не проведено, у зв`язку з тим, що на момент надходження запиту та надання відповіді відповідач так і не подав для проведення належних виплат до Фонду соціального страхування надані позивачкою ще в січня та лютому листки непрацездатності. З метою перевірки даних про порушення саме з боку відповідача, був здійснений телефонний дзвінок до Фонду соціального страхування, під час, якого повідомлено, що листки непрацездатності були офіційно подані до Правобережного відділу Фонду соціального страхування у м. Києві лише 22.05.2020, тобто практично після двох місяців після звільнення позивачки, що вказує на наявність вини відповідача у нездійснення всіх заходів з метою повного розрахунку відповідачки на день її звільнення. Таким чином вбачається невиплата позивачці належних їй коштів при тимчасовій непрацездатності у сумі 20160,34 грн., згідно довідки відповідача. Дана сума заборгованості не була виплачена в день звільнення позивачки. Вже перед зверненням до суду 28.05.2020 на картку позивачці були зараховані кошти в сумі 1440,03 грн., яка ідентична розміру невиплачених лікарняних за період 14.12.2019-18.12.2019, що фактично підтверджує факт несвоєчасного розрахунку та невиплату лікарняних при звільненні. Таким чином на день подачі позову з вини відповідача ще залишаються невиплаченими лікарняні в сумі 18720,31 грн. (20160,34-1440,03). За час перебування справи в суді, вже після відкриття провадження по справі, а саме 02.07.2020 р. на картку позивачки були зараховані кошти в сумі 18720,31 грн., тобто з цього моменту має місце повний розрахунок з позивачкою після її звільнення із затримкою в 100 діб (7 діб березня, 30 діб квітня, 31 день травня, 30 діб червня та 2 доби липня). У зв`язку з вирішенням питання щодо невиплати позивачці належних їй коштів при тимчасовій непрацездатності, вона просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум з 25.03.2020 року по день прийняття рішення суду або до дня повного розрахунку. Оскільки середньоденний заробіток позивачки складає 424,76 грн., та з урахуванням того, що на теперішній день повний розрахунок з позивачкою здійснено 02.07.2020 із затримкою в 100 діб, а середньоденний заробіток дорівнює 424,76 грн., то стягнення в порядку ст.117 КЗпП України підлягає сума 42476 грн. (424,76 грн. х 100 діб). 29.07.2020 року до канцелярії Кілійського районного суду Одеської області надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості по заробітній платі від представника відповідача, в якому вона просить суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити повністю. 28.08.2020 року від представника позивача до канцелярії Кілійського районного суду Одеської області надійшла відповідь на відзив по справі №502/874/20, в якому представник позивача не погоджується з аргументами представника відповідача та просить суд задовольнити позовні вимоги уточненої позовної заяви у повному обсязі. Представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої він просить справу розглядати за його відсутності, а також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Державна установа «Центр пробації», належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, представник в судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої просить провести засідання без його участі, заперечень проти позову немає. На підставі вищезазначеного суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: Згідно Наказу №58/к, виданий Державною установою «Центр пробації» від 12.03.2020 року, [PERSON] було звільнено за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України, 24 березня 2020 року. Також наказано виплатити грошову компенсацію за невикористані 17 к.д. щорічної відпустки за період роботи з 02.07.2019 року по 24.03.2020 року, та виплатити премію за березень 2020 року в розмірі 190 відсотків за фактично відпрацьований час. Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , 24.03.2020 року [PERSON] , [INFO] , звільнена за угодою сторін відповідно до Наказу Центру пробації №58/к від 12.03.2020 року. Як вбачається з квитанції № 2092748474 від 12.05.2020 року та копії товаротранспортної накладної Нової пошти, відправлення було зроблено від 08.05/18:31 та отримано 12.05.2020 року. Згідно результату розгляду адвокатського запиту, надану Державною установою «Центр пробації» від 22.05.2020 року, [PERSON] надана довідка про доходи та довідка про нарахування листків непрацездатності гр. [PERSON] . Як зазначається в довідці про доходи від 21.05.2020 року, середньоденна заробітна плата (з розрахунку за робочий день) складає 424,76 грн. А у довідці про нарахування листків непрацездатності за період з 14.12.2019 по 21.02.2020 року, до виплати на руки становить 20160,34 грн. Відповідно до фотографії смс-повідомлення від банку «Ощадбанка», 28.05.2020 року було зараховано 1440,03 грн. - «зарахування заробітної плати». Як сказано у довідці №812-613, виданої Державною установою «Центр пробації» 21.05.2020 року, при звільнені [PERSON] була нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористані 17 к.д. відпустки за період з 01.07.2019 року по 24.03.2020 року в сумі 4406,43 грн. Разом з уточненою позовною заявою позивачем була надана фотографія смс-повідомлення від банку «Ощадбанку», 02.07.2020 року було зараховано 18720,31 грн. - «зарахування заробітної плати». Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. ст. 115, 116 Кодексу Законів про працю України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи позовні вимоги, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, слід зазначити, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Так, згідно довідки про доходи № 812-614 від 21.05.2020 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] (з розрахунку за робочий день) складає 424,76 грн. Оскільки, у відзиві на позовну заяву від 23.07.2020 року відповідач зазначив, що кошти по листам непрацездатності позивачу були перераховані 02.07.2020 року, а датою звільнення позивача є 24.03.2020 року, то строк затримки розрахунку при звільнені складає 100 днів. Отже, стягнення в порядку ст.117 КЗпП України підлягає у розмірі 42476 грн. Згідно положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved