Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

03.03.2016р. до Словянського міськрайонного суду звернулася [PERSON] до [PERSON], з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві договору купівлі-продажу від 10 серпня 1989 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Словянської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в Словянському КП БТІ 17.07.1989 року за № 1586/9, належить житловий будинок № 15 по вулиці Донецькій селище Райгородок у Словянському районі Донецької області. У вищевказаному будинку проживав та був зареєстрований відповідач по справі [PERSON]. 01 січня 2014 року відповідач зібрав свої речі та виїхав зі вищевказаного будинку. Її він повідомив, що він поїхав на заробітки за межі України до Російської Федерації. До виїзду вона неодноразово просила відповідача знятися з реєстрації в належному їй у будинку № 15 по вулиці Донецькій у Словянському районі Донецької області. Зняття з реєстрації відповідача їй необхідно для оформлення субсидії. Оскільки відповідач не проживає у [INFO] у Словянському районі Донецької області понад один рік, то він втратив право користування вищевказаним житловим будинком і повинен бути знятися з реєстрації по цьому будинку. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], втратившим право користування житловим приміщенням в житловому будинку № 15 по вулиці Донецькій, с. Райгородок у Слов»янському районі Донецької області. Позивач [PERSON] у судовому засіданні не була присутня, але надала до суду заяву. В якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримала, та просила суд його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що: - [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 10 серпня 1989 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Словянської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в Словянському КП БТІ 17.07.1989 року за № 1586/9, належить житловий будинок № 15 по вулиці Донецькій селище Райгородок у Словянському районі Донецької області (а.с.7,8); - у домоволодінні № 15 по вулиці Донецькій в с. Райгородок Словянського району зареєстрований [PERSON], що документально підтверджується копією домової книги будинку (а.с.9,10); - відповідно до акту від 23.02.2016 року, складеного депутатом Райгородоцької селищної ради у присутності сусідів, [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO], з 01.01.2014 року по теперішній час за даною адресою не проживає (а.с.11). Частинами першою та другою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Однак, вищевказані норми закону відповідач порушує, перешкоджаючи позивачу користуватися та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Добровільно відповідач [PERSON] не бажає знятися з реєстрації в вказаному домоволодінні, що перешкоджає позивачу розпоряджатися даним домоволодінням на свій розсуд, як власникам майна. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вище викладені докази, суд приходить до переконання, що позивач довів свої вимоги, і вони підлягають задоволенню, а саме необхідно визнати відповідача, втративши право користування житловим приміщення в домоволодінні № 15 по вул. Донецькій в с. Райгородок Словянського району. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved