Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

02.12.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS] відповідно до ордеру. Разом з позивачем у зазначеній квартирі з 1992 року зареєстрована колишня дружина позивача - [PERSON], але за вказаною адресою відповідачка не проживає з 2000 року, не приймає участі в утриманні квартири та не сплачує комунальні послуги. За наведених обставин із посиланням на положення ст.ст. 317, 319 ЦК України та ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР позивач просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зобов'язати Дніпровський районний відділ ДМС України в м. Києві зняти відповідачку з реєстраційного обліку. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує і додатково пояснила суду, що відповідачка без поважних причин не проживає за адресою своєї реєстрації з 2000 року, комунальні послуги не сплачує, будь-яких її особистих речей в квартирі немає. Позивач самостійно несе витрати на утримання квартири і на даний час частинами сплачує борг за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 5000 грн. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила. На адресу зареєстрованого місця проживання відповідачки судом було направлено судову повістку про виклик до суду, однак поштове відправлення повернулось з відміткою про закінчення терміну зберігання. Враховуючи положення ч. 5 ст. 74 ЦПК України, за наведених вище обставин, суд визнає повідомлення відповідачки про час та місце розгляду справи належним. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що є сусідом позивача протягом останніх двадцяти років і за весь цей час відповідачка жодного разу не з'являлась за зареєстрованим місцем проживання і ніколи там не проживала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та покази свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Згідно наявної в матеріалах справи копії ордера №55709 серії Б від 05.06.1980 року виданого на підставі рішення Дніпровської районної ради народних депутатів від 12.05.1980 року №261, позивач є наймачем квартирою [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно довідки форми 3 від 29.11.2013 року, позивач прописаний та мешкає в [ADDRESS]. Вказана квартира не приватизована, власником особового рахунку є позивач. Будинок знаходиться на балансі КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва. Разом з позивачем у зазначеній квартирі з 24.03.1992 року зареєстрована його колишня дружина [PERSON] (а.с. 7). За змістом акту від 15.11.2013 року складеного мешканцями будинку [ADDRESS], які є сусідами позивача, відповідачка не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2000 року по теперішній час. Її особисті речі в квартирі відсутні (а.с. 5). Підписи мешканців будинку посвідчені начальником ЖРЕО №409. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Як вбачається з позовної заяви та зібраних по справі доказів, відповідачка не проживає в квартирі з 2000 року. Незважаючи на те, що відповідачка не проживає в квартирі, вона з реєстраційного обліку не знімається, не приймає участі в утриманні квартири та не сплачує комунальні послуги, тому суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям з реєстраційного обліку. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного,

Outcome: approved