Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

04 жовтня 2017 року товариство звернулось до суду з вищевказаним позовом, в якому представник позивача зазначив, що товариство будучі стягувачем на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження та виконавчого напису Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстром № 1984 від 21.05.2014 року в рамках виконавчого провадження № 48929076 03 грудня 2015 року державним виконавцем Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеської області (далі по тексту державний виконавець) був накладений арешт на майно відповідача (боржника) [PERSON] у вигляді земельної ділянки площею 0.050 га., розташованої на території Таїровської селищної ради масив №9 ділянка 12/12 А Овідіопольського району Одеської області, в подальшому виконавче провадження було закрито, а виконавчий документ був направлений позивачу (стягувачу), при цьому державний виконавець не скасував накладений вищевказаний арешт на нерухоме майно, а тому позивач просить скасувати накладений арешт на спірну земельну ділянку. В ході судового розгляду представник позивача не зявився, направив на адресу суду заяву в якій вказав, що позовну заяву підтримує та просить розглянути справу у відсутність їхнього представника. Відповідач Овідіопольський РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області до суду не зявився. В ході судового розгляду відповідачка [PERSON] до суду не зявилася, представник відповідача направила на адресу суду заяву в якій вказала, що з позовом згодна. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до ст.263 ч.1ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так судом встановлено, що дійсно 15 жовтня 2015 року державним виконавцем на підставі заяви позивача ТОВ «ОТП Факторинг України» та виконавчого напису Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстром № 1984 від 21.05.2014 року було відкрито виконавче провадження № 48929076 боржником якого була [PERSON]. 03 грудня 2015 року державним виконавцем в рамках вищевказаного виконавчого провадження був накладений арешт на вищевказану земельну ділянку. 03 грудня 2015 року виконавче провадження було закрито,а виконавчий документ був повернутий позивачу (стягувачу) на підставі ст.47 ч.1п.4 ЗУ «Про виконавче провадження». Позивач просить скасувати постанову про накладення арешту, посилаючись на ст. 59 ч.5 ЗУ «Про виконавче провадження», так як відповідачка [PERSON] у добровільному порядку реалізувала іпотечне майно,без примусових дій. Відповідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» стягувач в рамках виконавчого провадження, має право у разі порушення його прав та інтересів звернутись до начальника структурного підрозділу з заявою (скаргою) щодо дій, рішень державного виконавця, позивач з заявою (скаргою) в даному порядку не звертався, а тому суд вважає, що позивач звернувся до суду передчасно, не врегулював своє питання позасудовим шляхом. Позивач вважає, що будучи стягувачем та стороною по іпотечному договору, він має право на пріоритетне право реалізації своїх прав під час виконання іпотечного договору, але суд вважає, що доводи позивача в цій частині є помилковими. В ході примусового виконання у боржника є права та обвязки, які регулюються ЗУ «Про виконавче провадження», які не були виконанні, а тому з точки зору суду підстав для скасування арешту на час подання позву не має, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. При поданні позову позивач сплатив судовий збір в повному обсягу, суд прийшов до висновку, що позов є необг рутнований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed