overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

03 лютого 2014 року [PERSON]звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] ,посилаючись на те,що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право вланості на житло № 6291 від 01 березня 1999 року,зареєстрованого у Павлоградському МБТІ 17.03.1999 року за № 29-168. 10.03.2011 року вона зареєструвала у належній їй квартирі свого зятя-відповідача у справі [PERSON], чоловіка її доньки [PERSON]. Донька знаходиться у шлюбі з відповідачем по цей час,але шлюб носить формальний характер,оскільки відповідач з сім»єю сумісно не проживає тривалий час,виїхавши до свого рідного села,але з реєстрації в її квартирі не знявся по цей час,чим порушує її права як власника квартири. Позивачка просить суд визнати відповідача таким ,що втратив право користування житловим приміщенням- її квартирою. Позивачка подала суду заяву про слухання справи у її відсутність,позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у справі [PERSON] в судові засідання не з»являється,у телефонному режимі просить слухати справу у його відсутність,позов визнає. Вивчивши матеріали справи,суд вважає,що позовні вимоги підлягають задоволенню,оскільки наданими позивачкою доказами підтверджено,що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 6291 від 01 березня 1999 року,зареєстрованого у Павлоградському МБТІ 17.03.1999 року за № 29-168. 10.03.2011 року у зазначеній квартирі позивачка зареєструвала свого зятя-відповідача у справі [PERSON], чоловіка її доньки [PERSON]. Донька знаходиться у шлюбі з відповідачем по цей час,але шлюб носить формальний характер,оскільки відповідач з сім»єю сумісно не проживає тривалий час,виїхавши до свого рідного села з 2011 року ,але з реєстрації в її квартирі не знявся по цей час,чим порушує права позивачки як власника квартири. Згідно ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння,користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє,користується,розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним.Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійсненні. Згідно ст..391 Цивільного кодексу України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У зв»язку з зазначеними обставинами та вимогами закону суд вважає за можливе визнання відповідача таким,що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі позивачки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підтверджені понесені позивачем судові витрати у справі у виді сплаченого ним судового збору в сумі 243,60грн слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

03 лютого 2014 року [PERSON] звернулася у суд з позовом, у якому зазначає, що 20 квітня 1991 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них є двоє синів: неповнолітній [PERSON], [INFO], та повнолітній [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося із-за різних характерів та поглядів на життя, зловживання відповідачем спиртними напоями, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Подальше спільне життя з відповідачем вважає неможливим, а тому просить розірвати укладений між ними шлюб. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з викладених у позовній заяві підстав і просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав і не заперечував розірвати шлюб. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх письмовими докази, суд вважає, що позов належить задовольнити, зважаючи на таке. Визнання [PERSON] позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 1991 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим сільською радою села Нуйно Камінь-Каширського району Волинської області (а.с. 6). Від шлюбу у них народилася двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 4,5). Сторони припинили шлюбні відносини, спільного бюджету не мають та зберегти сім'ю не бажають. За таких обставин, суд доходить до висновку, що подальше збереження сім'ї сторін є недоцільним і тому шлюб належить розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, а тому суд залишає їй шлюбне прізвище - [PERSON]. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь позивача [PERSON] понесені останньою та документально підтверджені судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

03 лютого 2014 року [PERSON] купила у [PERSON] гараж [ADDRESS], за який сплатила 10000 грн. [PERSON] про отримання грошей надала розписку, а [PERSON] отримала правовстановлюючі документи та ключі від гаражу. Посвідчити правочин - договір купівлі-продажу гаражу сторони в нотаріальній конторі не можуть з причини ухилення від цього відповідача. Оскільки фактично умови договору сторонами були виконані, то позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати дійсним договір купівлі-продажу гаражу [ADDRESS], який відбувся 03.02.2014 року між нею та [PERSON], визнати за нею право власності на цей гараж. У судовому засiданні позивач пiдтримала свої позовнi вимоги та просила задовольнити позов у повному обсязi. Вiдповiдач у судовому засiданні позов визнала у повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослiдивши матерiали справи, вважає, що позов пiдлягає задоволенню з наступних підстав: Гараж [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.1999 року, посвідчений приватним нотаріусом Алчевського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3575 (а.с. 5), право власності за нею зареєстровано в КП «Алчевське БТІ», що підтверджується реєстраційним посвідченням від 14.06.2000 року (а.с. 5). [PERSON] та [PERSON] - одна і та ж особа, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с. 6), відповідно до якого, вона при укладенні шлюбу 01.06.2001 року змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». 03.02.2014 року [PERSON] та [PERSON] у усній формі уклали договір купівлі-продажу гаражу [ADDRESS]. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов*язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов*язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. [PERSON], як продавець передала у власність [PERSON], як покупцеві, правовстановлюючі документи та ключі від гаражу, а остання у свою чергу сплатила вартість гаражу у розмірі 10000 грн., про що відповідач надала розписку (а.с. 3). Оскільки фактично умови договору купівлі-продажу сторонами були виконані, то суд вважає, що цей договір можливо визнати таким, що відбувся, та визнати право власності за [PERSON] на гараж [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

03 лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання в рівних частках права власності на спадкове майно. На обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, в склад якої входить земельна ділянка площею 0,0978 га, яка розташована по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель та належала [PERSON] на підставі Державного акту серії ЯГ №119504 від 25 вересня 2006 року, виданого на підставі рішення Старокостянтинівської міської ради від 10.02.2004 року №23. Проте, оформити спадкове право на земельну ділянку не мають змоги, оскільки у вищезазначеному Державному акті невірно вказано кадастровий номер земельної ділянки - 6810800000:14:003:0137, замість вірного -6810800000:14:002:0025. Представник позивачів подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Представник відповідача - Старокостянтинівської міської ради подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, в склад якої входить земельна ділянка площею 0,0978 га, яка розташована по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель та належала [PERSON] на підставі Державного акту серії ЯГ №119504 від 25 вересня 2006 року, виданого на підставі рішення Старокостянтинівської міської ради від 10.02.2004 року №23. Позивачі прийняли спадщину у встановленому законом порядку, проте, оформити спадкове право на земельну ділянку не мають змоги, оскільки у вищезазначеному Державному акті невірно вказано кадастровий номер земельної ділянки - 6810800000:14:003:0137, замість вірного -6810800000:14:002:0025. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

03 лютого 2014 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі, який зареєстровано 27 листопада 2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області згідно з актовим записом №386. Від спільного шлюбу мають дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду стали ті обставини, що спільне життя між подружжям не склалося, між ними постійно виникали суперечки та непорозуміння, шлюбні стосунки фактично припинені, спільне господарство та сімейний бюджет не ведуться. Позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження сім'ї стало неможливим. На утримання дитини відповідач добровільно допомоги не надає, тому позивачка була змушена звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу і стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання дочки. У судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб вбачається, що 27 листопада 2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області згідно з актовим записом №386 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.4). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Згідно зі ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст.182 СК України).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

03 лютого 2014 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, вказуючи на те, що при підготовці документів для оформлення пенсії з'ясувалося, що в його архівних довідках з трудового архіву є помилки, а саме що в особовому рахунку доданого до архівної довідки № 576 від 03.12.2013 року та у трудовій книжці серії [NUMBER] вказано його прізвище як «[PERSON]», замість правильного [PERSON]. Ця обставина підтверджується копією паспорту громадянина України, серії [NUMBER], який виданий Тельманівським РВ УМВС України в Донецькій області 17.12.2001 року. Встановлення факту належності йому документу, а саме трудової книжки, та особового рахунку необхідно заявнику для призначення пенсії за віком. Заявник просить суд встановити факт належності йому, [PERSON], [INFO] трудової книжки серії [NUMBER] та особового рахунку доданого до архівної довідки № 576 від 03.12.2013 року. Заявник в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на заявлених вимогах наполягав. Представник заінтересованої особи надав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії паспорту серії [NUMBER], виданого Тельманівським РВ УМВС України в Донецькій області 17.12.2001 року, [PERSON] народився [INFO]. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.12.1969 року, виданого Михайлівською сільською радою Тельманівського района Донецької області, [INFO] народився [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 46, в графі батько записаний [PERSON], в графі мати - [PERSON]. Згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] від 09.03.1983 року, така видана на ім'я «[PERSON]», [INFO]. Згідно копії архівної довідки № 576 від 03.12.2013 року виданої Тельманівським районним Трудовим архівом, в особових рахунках колгоспників значиться і заробітна плата [PERSON] за період з 01.01.1989 року по 31.12.1993 рік. Згідно копії особового рахунку доданого до архівної довідки № 576 від 03.12.2013 року прізвище отримувача вказано як «[PERSON]». Відповідно ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігається з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи обставини справи, те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу має юридичне значення для заявника, виходячи з обставин справи і наданих доказів, суд вважає можливим встановити факт, що трудова книжка серії [NUMBER] від 09.03.1983 року, яка видана на ім'я «[PERSON]», [INFO] та особовий рахунку доданий до архівної довідки № 576 від 03.12.2013 року належить [PERSON], [INFO].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

03 лютого 2014 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, вказуючи на те, що при підготовці документів для оформлення пенсії з'ясувалося, що в його особовому рахунку б/н справи № 653 лист 61, виданого на ім'я [PERSON], доданого до архівної довідки № 3 від 14.01.2014 року є помилка, а саме, вказано рік народження як « [INFO]», але правильний рік народження заявника - [INFO]. Ця обставина підтверджується копією паспорту громадянина України, серії [NUMBER], який виданий Тельманівським РВ УМВС України в Донецькій області 12.09.2000 року. Встановлення факту належності йому документу, а саме особового рахунку б/н необхідно заявнику для призначення пенсії за віком. Заявник просить суд встановити факт належності йому, [PERSON], [INFO] особового рахунку б/н справи № 653 лист 61, доданого до архівної довідки № 3 від 14.01.2014 року. Заявник в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на заявлених вимогах наполягав. Представник заінтересованої особи надав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії паспорту серії [NUMBER], виданого Тельманівським РВ УМВС України в Донецькій області 12.09.2000 року, [PERSON] народився [INFO]. Згідно копії трудової книжки [NUMBER] від 1977 року, така видана на ім'я [PERSON], [INFO]. Згідно копії архівної довідки № 3 від 14.01.2014 року виданої Тельманівським районним Трудовим архівом, в книгах обліку трудового стажу колгоспників значиться [PERSON] який працював з 1978 по 1999 рік. Згідно копії особового рахунку б/н справи № 653 лист 61, доданого до архівної довідки № 3 від 14.01.2014 року, рік народження [PERSON] вказано як - [INFO]. Відповідно ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігається з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи обставини справи, те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу має юридичне значення для заявника, виходячи з обставин справи і наданих доказів, суд вважає можливим встановити факт, що особовий рахунок б/н справи № 653 лист 61, доданий до архівної довідки № 3 від 14.01.2014 року належить [PERSON], [INFO].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

03 лютого 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.02.2014 року о 16 год. 10 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.02.2014 року о 16 год. 10 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Мікульський лікарні КЗ «ДГБСМП» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора доступна мовному контакту. На питання відповідає тне по сутті. На деякі питання відповідає бз незадоволенням. При спробі коррекції афектується, плюється. Виказує мачні ідеї переслідування, відношення до оточуючих. Психічно хворою себе не враховує. Мислення ретельне. Критика до свого стану порушена. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - атеросклеротична деменція з психотичними включеннями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

03 лютого 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.02.2014р. о 10год. 33хв. гр.[PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.02.14р. о 10год 33хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради у супроводі за направленням лікаря-психіатра Свірін лікарні ШМД. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий дезорієнтований у часі, та місці, бачить перед собою тварин, які погрожують йому. Некритичний. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - психічні розлади та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром відміни з делірієм, та судомами. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved