Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

03 липня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що від шлюбу вони з відповідачем мають доньку Анну, [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини. Тому вона просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, пояснивши, що відповідач добровільно сплачував кошти на утримання доньки та купував деякі речі для дитини, але для забезпечення регулярності сплати відповідачем аліментів, вона бажає, щоб аліменти стягувалися за рішенням суду. Відповідач позов визнав, пояснивши, що він надавав позивачу кошти на утримання дитини, а також необхідні речі для догляду за дитиною. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 14 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Красноокнянському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №66 /а.с.8/. Від шлюбу мають неповнолітню доньку Анну, [INFO], і, згідно наданої копії свідоцтва про народження дитини, відповідач є батьком /а.с.7/. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні /а.с.6/. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. В судовому засіданні сторони підтвердили, що між ними не досягнуто згоди ні щодо способу, ні щодо розміру аліментів, так як ними не обговорювались обставини щодо розміру та способу сплати аліментів. Що стосується розміру аліментів, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.3 ст.181, ч.1 ст.183 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 ''Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів'' вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин першої та другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що відповідач працює, має постійний заробіток /а.с.17/, інших дітей чи утриманців не має. Тому суд прийшов до висновку, що для забезпечення умов життя, звичних для дитини, достатніх для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, на яке дитина має право, враховуючи наявність можливості відповідача щодо утримання дитини за його матеріальним становищем та станом здоров'я та інших обставин, відповідно до ст.182 СК України, а також з урахуванням визнання позову відповідачем, позов підлягає задоволенню. Разом з тим, оскільки на момент розгляду справи набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким ч.2 ст.182 СК України викладена в новій редакції та визначено, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків на дитину відповідного віку, суд вважає за можливе, з метою забезпечення дотримання прав та інтересів дитини, вийти за межі позовних вимог, стягнувши з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При цьому, суд враховує, що у липні відповідач сплатив позивачу в якості аліментів 500 грн. та купив необхідні для дитини речі на суму 571,81 грн. /а.с.20/. Позивач в судовому засіданні підтвердила факт отримання цих коштів та речей для дитини. Тому аліменти за липень 2017 року слід стягувати за виключенням вже сплачених відповідачем у липні 1071,81 грн. Крім того, позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Тому згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави.

Outcome: approved