Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

02.09.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У належній їй квартирі зареєстрований відповідач, який з 2014 року не проживає за вказаною адресою без поважних причин. Позивач сплачує всі витрати, пов`язані з утриманням квартири, не має можливості оформити субсидію. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.10.2021 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Позивач в підготовче засідання не прибула, надала до суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі. Відповідач в підготовче засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Надав до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокоп Д.О. 05.02.2021, зареєстрованого в реєстрі за №100, належить квартира [ADDRESS] . Згідно з довідкою №14455/01-32 від 06.10.2021, виданою Автозаводською районною адміністрацією Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] . У своїй позовній заяві позивач зазначала, що відповідач [PERSON] з 2014 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , без поважних причин. Відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, про що свідчить його заява, надіслана на адресу суду. Оскільки учасники справи не оспорюють вказані обставини, то відповідно до ст. 82 ЦПК України вони доказуванню не підлягають. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України наймач або член його сім`ї може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зокрема, за умови, що не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців. Умовою визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є відсутність особи без поважних на те причин. Право позивача є порушеним, оскільки [PERSON] за відсутності відповідача в житловому приміщенні, самостійно вимушена здійснювати витрати з утримання майна та оплати за отримані комунальні послуги. Тому з метою захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . За ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача 908 грн. 00 коп. на відшкодування понесених нею витрат зі сплати судового збору.

Outcome: approved