Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

04.11.2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 13159,57 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку приблизно за три місяці в сумі 9000 грн., тобто по день постановлення рішення суду, та моральної шкоди в сумі 5000 грн. (всього на суму 27159,57 грн.), мотивуючи тим, що він працював на підприємстві відповідача з 01.04.2014 року по 15.08.2016 року та згідно з наказом № 117 від 15.07.2016 року був звільнений за угодою сторін; в день звільнення відповідач не провів повного розрахунку по заробітній платі в сумі 13159,57 грн.; на день подання позову до суду сума середнього місячного заробітку склала 3000 грн., що за три місяці затримки розрахунку складає 9000 грн.; невиплатою заробітної плати відповідач завдав позивачу моральної шкоди, яку він оцінює у 5000 грн., тому просить на підставі ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП позов задоволити. Позивач подав заяву, в якій повідомив суд, що відповідачем добровільно погашено заборгованість по заробітній платі позивача в сумі 13819,24 грн., а тому він хоче зменшити позовні вимоги в цій частині, в решті вимог просить суд позов задоволити, справу розглядати без його участі. До заяви додав банківську виписку по картковому рахунку від 09.12.2016 року. Позивач заперечень про заочного розгляду справи не висловив. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи; про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] у період з 01.04.2014 року по 15.08.2016 року перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат», 15.08.2016 року звільнений за угодою сторін на підставі наказу № 117 від 15.08.2016 року, що стверджується копією трудової книжки АХ № 129906. Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємтсва, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Однак, відповідач при звільненні працівника з позивачем не розрахувався, і, як вбачається із копій розрахункових листків за серпень та вересень 2016 року, заборгованість підприємства перед працівником по зарплаті на момент його звільнення 15.08.2016 року склала 16233,89 грн., 18.08.2016 року йому було виплачено 2352,99 грн., а 08.09.2016 року 721,33 грн., тобто борг за підприємством на кінець вересня 2016 року вже становив 13159,57 грн. Як вбачається із наданої суду позивачем банківської виписки по картковому рахунку клієнта [PERSON], складеної ПАТ «[PERSON] Аваль» 09.12.2016 року, розрахунок по заробітній платі був проведений частинами: 08.09.2016 року 721,33 грн.; 17.10.2016 року 3310,49 грн., 02.11.2016 року 1631,66 грн., 30.11.2016 року 2600 грн., 01.12.2016 року 5616,76 грн., всього на загальну суму 13847,67 грн., з них протягом жовтня-грудня 2016 року в сумі 13159,57 грн. У адресованій суду письмовій заяві від 09.12.2016 року позивач повідомив, що відповідачем із ним проведено повний розрахунок по заробітній платі, а тому позивач в цій частині вимог хоче зменшити позовні вимоги. Інших заяв не подавав. Як вбачається із банківської виписки по картковому рахунку, фактичний повний розрахунок по заробітній платі проведено 01.12.2016 року. Відтак, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 13159,57 грн. не підлягає задоволенню з мотивів відсутності спору. Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як випливає із доданих позивачем до позовної заяви розрахункових листків за червень та липень 2016 року, розмір середньоденної заробітної плати позивача, обчисленого виходячи із виплат за останні два повних календарних місяці роботи, що передували звільненню (2922,96+3230,64)/40 становить 153,84 грн. Відтак, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 9000 грн., обрахованому за три місяці, підлягають задоволенню у повному обсязі заявленої суми, оскільки, виходячи із середньоденного заробітку в сумі 153,84 грн., середній заробіток за період з 16.08.2016 року по 01.12.2016 року (день фактичного розрахунку), тобто 76 робочих днів, становить 11691,84 грн., водночас позивач своїми правами, передбаченими ст.31 ЦПК України, не скористався, не змінив позовних вимог, зокрема вимоги про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку у заявленому в позові розмірі; письмової заяви про зміну розміру позовних вимог, зокрема щодо збільшення розміру вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в конкретній сумі не подав, а відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд не вправі виходити за межі позовних вимог. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн., то суд виходив з наступного. Згідно з ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Так, згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Дослідженням доказів у цій справі, судом встановлено факт порушення відповідачем законного трудового права позивача на своєчасний розрахунок при звільненні. Внаслідок такого порушення позивач зазнав душевних та моральних страждань через втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто позивачу завдано моральної шкоди. Оскільки між діями відповідача та заподіяною моральною шкодою позивачу є безпосередній причинний звязок і відповідачем належними та допустими доказами не спростовано, що шкоди завдано не з його вини, вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є правомірною. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з тривалості та глибини душевних і моральних страждань, вимушених змін у життєвих стосунках позивача, відсутності у позивача доказів про заподіяння моральної шкоди на суму заявлену до стягнення в розмірі 5000 грн. Тому, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що таким чином розмір шкоди підлягає зменшенню. Відтак, на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в сумі 2000 грн. А отже, в решті вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗаконуУкраїни «Про судовий збір». Тому

Outcome: approved