Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

04.12.2017 [PERSON], від імені якого діє уповноважений представник [PERSON], звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Іванків» про стягнення грошових коштів: 133760грн. - відсотки, 668800грн. штрафні санкції, 369356,75грн. - інфляційні збитки, всього на загальну суму 1171916 грн. 75 коп. (а.с.2-5). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами був укладений договір позики від 05.04.2013 року, за яким позивач передав, а відповідач прийняв у власність 6688000грн., які зобов'язався повернути : до 30.04.2013 року - 812000,00грн., до 30.08.2013 - 3000000,00грн., до 29.11.2013 - 3000000,00грн.. При цьому зазначив, що відповідач не виконав умови Договору в частині строків повного повернення суми позики та, що 03.12.2013 року відповідач передав йому лист, відповідно до якого ТОВ «Агрофірма «Іванків» приймає на себе зобов'язання до 30 листопада 2014 року виплатити суму заборгованості за договором позики 3636643,00грн та 133760,00 грн. відсотків за користування позикою з у рахуванням встановленого індексу інфляції, а також штрафні санкції в розмірі 668800грн. Також зазначив, що п.7 Договору було встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця всю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також п.1 Договору передбачено, що відповідач повинен сплатити позивачу відсотки за користування сумою позики в розмірі 2% від суми позики, що згідно договору складає фіксовану суму 133760 грн., яка має бути виплачена в день остаточного розрахунку. Повний розрахунок за Договором бу проведений лише 06 лютого 2015 року, проте не були сплачені відсотки, штрафні санкції та інфляційні збитки, передбачені Договором, за весь час користування грошовими коштами. В зв'язку з тим, що мало місце прострочення з 01.05.2013 року по 26.11.2013 - прострочена сума 3798,27грн., а також з 29.11.2013 року по 06.02.2015 - прострочена сума 365558,48грн., позивачем нараховані інфляційні збитки за вказаний період в сумі 369356,75грн. Одночасно з позовною заявою представником позивача до суду була направлена заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, належні відповідачі в сумі 1171916грн.75коп., що є на рахунках ТОВ «Агрофірма «Іванків». За подання заяви про забезпечення позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 320 грн. (а.с.6). Ухвалою суду від 16.02.2018 було відмовлено у задоволенні заяви позивача [PERSON], поданої від його імені та інтересах представником [PERSON], про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків» (а.с.67). Відповідачем подано відзив на позовну заяву, заява про застосування наслідків пропущення строку позовної давності, а також заперечення на відповідь на відзив та додаткові пояснення щодо поданих відповідачем доказів по справі (а.с.26-30, 62-64, 107-110, 115-117). За змістом поданих відзиву, заяви, заперечень та додаткових пояснень відповідач звертає увагу суду на те, що позов від 04.12.2017 року про стягнення відсотків, штрафних санкцій та інфляційних збитків поданий після закінчення строку, встановленого Цивільним кодексом України, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, виходячи з наступного. Зазначають, що пунктом 1 Договору позики між позивачем та відповідачем передбачено, що суму позики позичальник зобов'язується повернути позикодавцю до 30 (тридцятого) листопада 2013 (дві тисячі тринадцятого) року. Відсотки сплачуються позикодавцю позичальником в день остаточного повернення суми позики, тобто 29 (двадцять дев'ятого) листопада 2013 (дві тисячі тринадцятого) року. Таким чином, укладений договір позики є зобов'язанням із визначеним строком виконання. Днем остаточного повернення суми позики визначено 29.11.2013 року. Саме цією датою визначається строк виконання зобов'язання. Відповідно до ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Отже, днем, з якого почався перебіг позовної давності до основної вимоги щодо повернення суми позики, є 30.11.2013 року. Виходячи з цього, відповідач стверджує, що датою спливу позовної давності до основної вимоги щодо повернення суми позики є 30.11.2016 року, та що позивачем було пропущено строк звернення до суду з позовом, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо стягнення штрафних санкцій, зазначених в листі від 03 грудня 2013 року, відповідач стверджує, що він є підробленим доказом, оскільки містить підпис особи, яка на момент підписання не мала повноважень директора, яким був [PERSON], про що було відомо позивачу. Також зазначає, що у директора ТОВ «Агрофірма «Іванків» відсутні повноваження на укладення угод на суму понад 50000 гривень за статутом, а саме, що відповідно до п.14.5 Статут, затвердженого зборами учасників ТОВ «Агрофірма «Іванків» протоколом №2 від 05 квітня 2013 року, директор не має права без попереднього рішення Загальних зборів учасників Товариства, оформленого у письмовій формі, вчиняти правочини (укладати договори) (один або пов'язані) на суму понад 50000,00 гривень, а також укладати договори поруки, застави, оренди, позики, кредитних договорів та договорів придбання або відчуження об'єктів рухомого та нерухомого майна, незалежно від їх суми, окрім готової продукції. Тому директор ТОВ «Агрофірма «Іванків» не мав повноважень на вчинення правочину щодо взяття зобов'язання додатково виплатити штрафні санкції в розмірі 6688000 гривень. Також зазначає, що відповідно до вимог ст.ст.651, 654 ЦК України одностороння зміна умов договору не допускається. При цьому зазначає, що лист від 03 грудня 2013 року містить той самий підпис що і на договорі позики, а саме підпис [PERSON], якого довіреністю, посвідченою 05 квітня 2013 оку, реєстровий №874, було уповноважено від імені ТОВ «Агрофірма «Іванків» укласти Договір позики, і строк дії довіреності - до 12.04.2013 року. Також зазначив, що головний бухгалтер Товариства не знала і не відображала за даними бухгалтерського обліку збільшеного розміру заборгованості, про яку зазначено в листі, а позивач, який на той час був фінансовим директором, був обізнаний з фінансовими та бухгалтерськими документами товариства. В частині стягнення інфляційних збитків відповідач також зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з відповідним позовом. 20.02.2018 представником відповідача ТОВ «Агрофірма «Іванків» Тарасенко О.В. було заявлено заяву про виклик свідка [PERSON] (а.с.70-71,75). В подальшому за заявою представника відповідача Тарасенко О.В. в судовому засіданні 28.09.2018 допит свідка визнано недоцільним (а.с.134-235). Також, в порядку ч.6 ст.95 ЦПК України ухвалою від 17.05.2018 було задоволено клопотання представника відповідача ТОВ «Агрофірма «Іванків» Тарасенко О.В. про витребування у позивача [PERSON] оригінал листа ТОВ «Агрофірма «Іванків» б/н від 03.12.2013 (а.с.96-97,100). В судовому засіданні 28.09.2018 було задоволено клопотання представника відповідача Тарасенко О.В. від 08.08.2018 року про долучення доказів, а саме: копію протоколу Загальних зборів учасників ТОВ «Агрофірма «Іванків» від 04 квітня 2013 року; копію довіреності (бланк ВТВ №521384), посвідченої Голяченко М.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 05 квітня 2013 року за реєстровим № 874; копію наказу ТОВ «Агрофірма «Іванків» від 09.04.2013 №3К; копію наказу ТОВ «Агрофірма «Іванків» від 17.03.2018 №5К (а.с.119-120,134). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] частково підтримав заявлені позовні вимоги, а саме в частині стягнення відсотків за користування позикою в сумі 133760 гривень та інфляційних збитків в сумі 369356 гривень 75 копійок. В частині стягнення штрафу в сумі 668800гривень - не підтримує. Оригінал листа від 03 грудня 2013 року надати суду не має можливості. Щодо заяви про застосування строків позовної давності, заперечує, звертає увагу, що строк позовної давності переривається, оскільки остаточний розрахунок щодо повернення суми позики було здійснено 06.02.2015 року. Представник відповідача ТОВ «Агрофірма «Іванків» Тарасенко О.В. проти задоволення позову заперечувала, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, підтримує заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що 05 квітня 2013 року між фізичною особою позивачем [PERSON] та юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванків» було укладено та нотаріально посвідчено Договір позики, реєстровий №875,, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав у власність грошові кошти в розмірі 6688000 (шість мільйонів шістсот вісімдесят вісім гривень) (п.1 Договору) (а.с.6). Факт отримання позики відповідачем не заперечується та за змістом укладеного договору підтверджується відповідним прибутковим касовим ордером, виданим позичальником. Суму позики позичальник зобов'язався повернути позикодавцю до 30 листопада 2013 року наступним чином (п.1 Договору): до 30 квітня 2013 року - 812000,00грн., до 30 серпня 2013 - 3000000,00грн., 29 листопада 2013 року - 3000000,00грн. (а.с.6). За змістом укладеного сторонами Договору позики (п.1) позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків за користування сумою позики в розмірі 2% від суми позики за весь період користування сумою позики, що складає фіксовану суму в розмірі 133760 гривень. Відсотки сплачуються позикодавцю позичальником в день остаточного повернення суми позики, тобто 29 листопада 2013 року. Пунктом 4 Договору позики також було визначено, що у разі, коли позичальник не повертає позичені грошові кошти у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість у безспірному порядку. Відповідно до пункту 7 Договору позики, сторонами визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно дост.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Та обставина, що отримані за договором позики грошові кошти в сумі 6688000 гривень відповідачем повернуті з порушенням встановлених Договором строків, визнано сторонами та підтверджується долученими до матеріалів справи письмовими документами : видатковими касовими ордерами, платіжними дорученнями про видачу та перерахування коштів ТОВ «Агрофірма «Іванків» [PERSON] за Договором позики від 05.04.2015 №875, а також виписками за рахунком 55 бухгалтерського обліку ТОВ «Агрофірма «Іванків» (а.с.42-60). При цьому, як визнано сторонами, та підтверджується випискою ко рахунку 55 (а.с.60) остаточне повернення позики здійснено на підставі видаткового касового ордеру 04.02.2015 року. Як визнано сторонами, передбачені п. 1 Договору позики від 05.04.2013 року відсотки у фіксованій сумі 133760 гривень сплачені не були, а сума позики була виплачена без урахування встановленого індексу інфляції. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з вимогами ч.2 цієї статті, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за змістом укладеного сторонами договору, а також вимог чинного цивільного законодавства позивач набув права вимоги до відповідача щодо відшкодуванням збитків від інфляції у зв'язку з несвоєчасним повернення суми позики, а також в частині виконання зобов'язання щодо сплати відсотків за користування позикою. Таке право вимоги, у позивача виникло в момент порушення відповідачем взяти на себе зобов'язань, а саме: в частині інфляційних збитків - з відповідної дати, до якої мала бути повернута позика ( з 30 квітня 2013 року - щодо суми позики в розмірі 812000,00грн., з 30 серпня 2013 - щодо суми позики в розмірі 3000000,00грн., з 30 листопада 2013 року - щодо суми позики в розмірі 3000000,00грн.); в частині сплати відсотків - з 30 листопада 2013 року. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ч.5 цієї статті визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Таким чином, строк позовної давності, за застосування наслідків якого, просить відповідач, слід рахувати: щодо стягнення відсотків - з 29 листопада 2013 року. За змістом ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч.2,3 та 4 ст.267 ЦУ України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що позивач звернувся до суду після спливу трьох років з моменту, коли у нього виникло право вимоги щодо сплати відсотків за користування позикою, у визначеній договором фіксованій сумі 133760 гривень, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском строків позовної давності. Щодо стягнення інфляційних збитків від несвоєчасно повернутої позики, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.264 ЦК України п еребіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. А також враховує, що за змістом ч.3 ст.264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, враховуючи інформацією, що міститься у платіжних документах, а також у бухгалтерських виписках по рахунку 55, на якому обліковувалась заборгованість за Договором позики в ТОВ «Агрофірма «Іванків» (а.с.8,9,60, 42-59), слід дійти висновку, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення інфляційних збитків у зв'язку з несвоєчасним повернення позики, підлягають частковому задоволенню, а саме в частині нарахованої позивачем інфляції на суму позики, яка була повернута в межах трирічного строку позовної давності перед його звернення з позовом до суду, тобто в період з 28.11.2014 (враховуючи дату подання позовної заяви, що міститься на відбитку штемпеля відділення поштового зв'язку - а.с.19,20) по 04.02.2015 (дата видачі видаткового касового ордера та остаточного повернення позики -а.с.60), в межах заявлених позовних вимог (станом на лютий 2015 року), виходячи з наступного розрахунку: 886173,00грн.(заборгованість на 28.11.2014 та, відповідно, на 01.12.2014) х1,019 (встановлений індекс інфляції в листопаді 2014)=903019,29грн. (-886173,00грн. = 16837,29грн.) 656173,00грн. (заборгованість на 23.12.2014 та, відповідно на 01.01.2015) х1,03(встановлений індекс інфляції в грудні 2014)=675858,19грн. (-656173,00грн. = 19683,19грн.) 326173,00грн. (заборгованість на 30.01.2015 та, в відповідно, на 01.02.2015)х1,031(встановлений індекс інфляції в січні 2015)=336284,36грн. (-326173,00грн. = 10111,36грн.) Таким чином, всього сума інфляційних збитків, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв'язку з простроченням грошового зобов'язання зі сплати основного боргу за договором позики від 05 квітня 2013 року, в межах строків загальної позовної давності, становить 47509 гривень 08 копійок (16837,29грн.+ 19683,19грн.+ 10111,36грн.). Суд також враховує, що позовні вимоги щодо стягнення штрафу в розмірі 668800грн. відповідно до листа ТОВ «Агрофірма «Іванків» від 03 грудня 2018, позивачем не доведені та не підтримуються представником позивача. Копія вищевказаного листа, яким було передбачена виплата штрафу в розмірі 668800грн. (а.с.7), та оригінал якого не був наданий суду, в силу вимог ч.6 ст.95 ЦПК України не береться судом до уваги. Враховуючи викладене, в цій частині позовні вимоги щодо стягнення штрафу задоволенню також не підлягають. Враховуючи вимоги ст.141ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає відшкодуванню сплачений позивачем судовий збір за позовною вимогою майнового характеру (а.с.-1), водночас, враховуючи, що станом на дату подачі позову мінімальний розмір судового збору становив 640 грн., таким чином понесені позивачем очевидні збитки по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню саме в зазначеній сумі. На підставі викладеного,

Outcome: partial