Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

03.05.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення, згідно якого визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком №9/2 по вул. Ясні Зорі в м. Харкові. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона пенсіонерка за віком, постійно проживає та з 02.02.1996 року зареєстрована за адресою: [INFO]. За цією ж адресою зареєстровані її діти: [PERSON], [INFO], (з 02.02.1996 року), [PERSON], [INFO], (з 12.07.2011 року) та відповідач [PERSON], колишній співмешканець її дочки. Фактично у будинку мешкає вона з донькою [PERSON]. Відповідач не проживає у вищевказаному будинку з осені 2013 року. Позивач зазначила, що вона є власником 68/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями № 9/2 по вул. Ясні Зорі в м. Харкові на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої ХДНК [PERSON] за реєстровим № 6-390. Свідоцтво зареєстровано у КП «ХМБТІ» 20.07.2010 року за реєстровим № 31010040, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26768705 від 20.07.2010 року. Вказаний житловий будинок літ. «А-1», житловою площею 36,6 кв.м., загальною площею 73,3 кв.м., з надвірними будівлями та розташований на земельній ділянці, площею 574 кв.м. Належна позивачу на праві власності частина у зазначеному будинку (квартира № 2) складається: з кухні, площею 12,1 кв.м., тамбуру, площею 4,0 кв.м., коридору, площею 6,4 кв.м., і двох житлових кімнат, площею 17,5 кв.м. і 8,7 кв.м. Девять років тому, на прохання доньки, позивач погодилась надати дозвіл відповідачу на його реєстрацію і проживання в належній їй на праві власності частині вищевказаного житлового будинку. 14.02.2008 року вона уклала з відповідачем договір найму за № 25 без зазначення його строку. Спільне життя між донькою та відповідачем не склалося, протягом пяти років поспіль він пиячив, зраджував їй, ображав, а к осені 2013 року їхні стосунки зовсім розпалися. Три з половиною роки тому відповідач залишив доньку, забрав усі речі і особисті документи, змінив номер мобільного телефону і зник. Куди він пішов, як склалося його доля ніхто досі не знає. Єдине, про що повідомила позивачу її донька, так це те, що відповідач пішов до іншої жінки, з якою він їй зраджував, з якою на той час у нього вже були інтимні стосунки і яка народила йому дитину. З того часу ніхто з родини позивача жодного разу не бачив відповідача і навіть з ним не спілкувався. Таким чином, з осені 2013 року позивач удвох з донькою проживають в вищевказаній частині житлового будинку. Вони самостійно здійснюють оплату усіх комунальних послуг та слідкують за технічним станом свого житла. Відповідач майже чотири роки за місцем реєстрації не проживає та не зявляється за цією адресою, жодної копійки за житло не витрачає. Позивач зазначила, що жодних перешкод відповідачу у проживанні, користуванні житлом ніколи не було, ключі він залишив собі, замки на дверях ніхто не змінював, будь-яких протиправних дій стосовно нього ніхто не вчиняв. Більш того, деякий час після фактичного розпаду стосунків з дочкою, вона ще чекала і сподівалася на можливе відновлення їхньої сімї, але цього не сталося. З приводу будь-яких перешкод у користуванні житлом відповідач нікуди не звертався, ніяких скарг не подавав. Жодних поважних причин для того, щоб останній пішов з місця реєстрації, окрім бажання укласти нові стосунки з іншою жінкою, не було. Відповідач кинув місце проживання за власною ініціативою, будинок йому вже не потрібний і повертатися туди він не збирається, але досі продовжує формально зберігати свою реєстрацію за спірною адресою. Позивач вказала, що вона не працює, має пенсійний вік, хворіє, отримує пенсію в розмірі 1020 грн. щомісяця, якої ледь вистачає на життя. Вона не в змозі нести зайві витрати по сплаті за житло (за користування земельною ділянкою, водопостачання, вивіз сміття) з урахуванням реєстрації відповідача. Це дуже суттєво впливає на матеріальне становищ її родини. Окрім того, вона не в змозі повною мірою користуватися, володіти і розпоряджатися власним житлом, коли на її житловій площі зареєстрована, але фактично тривалий строк не проживає, стороння їй людина. Тому, оскільки відповідач самостійно не анулює свою реєстрацію за зазначеною адресою, вона вимушена була звернутися з позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору № 187 про надання правової допомоги, позов підтримала у повному обсязі та підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом надання повідомлення до редакції газети «Слобідський край». Від нього не надійшла письмова відповідь на повідомлення суду, або клопотання з проханням відкласти слухання справи. В матеріалах справи достатньо наявних доказів, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, а тому суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Згідно\~статті 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої ХДНК [PERSON], є власником 68/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями № 9/2 по вул. Ясні Зорі у м. Харкові. Право власності було зареєстровано у КП «ХМБТІ» 20.07.2010 року за р. № 31010040, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26768705 (а.с.12-14). Згідно довідки жителів приватного сектору Новобаварського району м. Харкова № 117 від 05.04.2017 року, у вищевказаній частині житлового будинку зареєстровані позивач, її донька з онукою та відповідач [PERSON] У судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] з осені 2013 року в вищевказаному будинку не проживає. Вищевикладені обставини підтверджуються актом майстера приватного сектору ділянки № 13 Новобаварського району м. Харкова від 04.04.2017 року. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що відповідач [PERSON] у будинку № 9/2 по вул. Ясні Зорі у м. Харкові не мешкає. Їм це достовірно відомо, оскільки вони мешкають по сусідству та тісно спілкується з позивачем. Не вірити поясненням вищевказаних свідків, у суду немає ніяких підстав, оскільки вони є сторонніми особами, які не зацікавлені у розгляді справи на користь позивача. За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власний розсуд. У ч. 2 ст. 405 ЦК України зазначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сімї без поважних причин більш одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наданих доказів у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] без будь-яких поважних причин не мешкає за місцем реєстрації, не використовує житло за його призначенням, не приймає ніякої участі у сплаті за квартиру і комунальні послуги. Він формально зберігає паспортну реєстрацію в спірній квартирі, тим самим порушує права власника щодо користування, володіння та розпорядження власністю. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в зазначеному вище будинку, порушує права позивача, як власника, на право володіння, користування та розпорядження зазначеним будинком. На підставі викладеного й

Outcome: approved