Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

03 січня 2017 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром», Заводу металевих конструкцій [PERSON] з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром», про розірвання трудового договору за власним бажанням, зобов`язання внести відповідний запис до трудової книжки, виплату заборгованості при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 14 березня 2017 року залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром», Заводу металевих конструкцій [PERSON] з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром» в частині позовних вимог про розірвання трудового договору за власним бажанням, зобов`язання внести відповідний запис до трудової книжки стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпусток. Під час розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги та просила ухвалити рішення, яким стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 23757 грн. 74 коп. та компенсацію моральної шкоди в розмірі 1500 грн. Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що з 16 жовтня 1992 року працювала в [PERSON] з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром» на Заводі металевих конструкцій заступником головного бухгалтера, а з березня 1994 року головним бухгалтером. 30 січня 2017 року її було звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію. Після звільнення відповідачем розрахунок з нею проведений не був. Її звернення до відповідача з приводу виплати боргу по заробітній платі були залишені без належного реагування, через що вона змушена була звернутися до суду за захистом порушених прав. Позивач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Повторно повідомлені в установленому законом порядку про дату, час та місце судового засідання відповідачі [PERSON] з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром», та Завод металевих конструкцій [PERSON] з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром», та треті особи, своїх представників до суду не направили, їх представники до суду повторно не прибули, заперечень проти позову не подали, тому з підстав ч.4 ст.169 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалив про розгляд справи в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України. З підстав ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні досліджено надані сторонами докази: - копія трудової книжки [PERSON] з якої видно, що вона працювала в [PERSON] з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром» на Заводі металевих конструкцій головним бухгалтером, і 30 січня 2017 року її було звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власим бажанням; - довідка [PERSON] з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром» Заводу металевих конструкцій про заборгованість підприємства станом на 01 лютого 2017 року перед [PERSON] за період з вересня 2016 року по 01 лютого 2017 року по заробітній платі в сумі 23757,74 грн., - довідка про середньомісячну заробітну плату [PERSON] за останні два місяці в розмірі 6043,28 грн. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Між сторонами виник спір про оплату праці. Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідач не спростував факту не здійснення ним належних звільненому працівнику [PERSON] виплат всіх нарахованих на день звільнення сум. Отже, позивачем доведено, що відповідач не виконував законодавство про працю та умови колективного договору, протягом вересня 2016 року лютий 2017 року затримував проведення виплати заробітної плати, що стало підставою для її звільнення. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Ст.116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України обовязок доказування покладено на сторони. Судом встановлено, що [PERSON] з 1992 року працювала в [PERSON] з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром» на Заводі металевих конструкцій головним бухгалтером заводу. Наказом [PERSON] з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром» Заводу металевих конструкцій №8 від 30 січня 2017 року [PERSON] було звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за ініціативою працівника. Після звільнення [PERSON] відповідач не провів з нею повний розрахунок, та мав заборгованість на загальну суму 23757,74 грн., що підтверджується довідками відповідача. Згідно довідки роботодавця середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 6043,28 грн. Відповідач не заперечував факт не проведення при звільненні [PERSON] виплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства. Враховуючи загальну суму заборгованості суд приходить до висновку, що в день звільнення відповідачем позивачеві не виплачено заборгованість по заробітній платі у сумі 23757, 74 грн., що в судовому засіданні не спростовано. Позивачем надано до справи виписку по її картковому рахунку з якого видно, що відповідач частково виплатив їй борг по заробітній платі в сумі 20500 грн. На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу по заробітній платі в розмірі (23757,74 грн. 20500 грн. = 3257,74 грн.), що належать їй до сплати від підприємства. Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В силу статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань. Втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт порушення відповідачем права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, враховуючи розмір заборгованості на момент звільнення позивачки з роботи, суд знаходить доведеними позовні вимоги про стягнення з відповідача у відшкодування моральної шкоди компенсації в розмірі 1500 грн. З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців видно, що Завод металевих конструкцій [PERSON] з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром» на якому працювала [PERSON] є відокремлених підрозділом юридичної особи - [PERSON] з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром», а тому встановлена заборгованість та нарахована компенсація підлягають стягненню з належного відповідача юридичної особи, яким є ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром». Судові витрати у справі суд розподіляє у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України та покладає їх на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial