Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

03.07.2019 року до суду звернулась позивач [PERSON] з позовом про стягнення аліментів на дитину до відповідача [PERSON] 29.08.2019 року отримана адресна довідка про місце реєстрації проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 03 жовтня 2019 року. В установлений в ухвалі строк відповідач надав заяву про визнання позову. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 3000 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 24 вересня 2011 року зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. За період шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . З лютого 2019 року шлюбні відносини між ними фактично припинено, вони тимчасово проживають разом, однак не спілкуються та не ведуть спільне господарство. [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає, що й стало причиною звернення до суду. Справа розглядалась без участі сторін. Відповідач подав заяву про визнання позову та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно обставин викладених в позовній заяві, судом встановлено, що з 24.09.2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Подружжя має спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини. За твердженнями позивача сторони проживають спільно, проте спільне господарство не ведуть. Домовленості щодо утримання дитини не досягнуто. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає, так як будь-яких доказів про надання матеріальної дороги на утримання дитини суду не надав. За таких обставин знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивачки, щодо участі другого із батьків дитини в матеріальному забезпеченні дитини. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, тобто для захисту права позивача відповідно обраного нею способу захисту порушених прав, з яким погоджується суд. Так як відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенціїї ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідач в судове засідання не з`явився відомостей про наявні прибутки, наявність роботи, постійного заробітку, інших утриманців, стану здоров`я та інших обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів суду не надав. Проте враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, суд вважає, що відповідач має можливість працювати, отримувати прибуток та надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує, всі вищенаведені обставини, а також письмову згоду відповідача про стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі, та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі 3000 грн. Такий розмір аліментів з урахуванням обов`язку матері матеріально утримувати дитину, на думку суду буде необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини даного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 03.07.2019 року. Тому аліменти суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідачем не надано відомостей про надання коштів на утримання дитини за попередній період. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 768.40 грн. так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір». На основі ст. 180, 181, 182, 183, 184 СК України.

Outcome: approved