Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

02.12.2016 публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» - далі по тексту АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 29.12.2012 в сумі 50588,11 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач 29.12.2012 року отримав кредитну картку «Універсальна». 15.04.2013 року кредитну картку було переоформлено на престижну кредитну картку «Універсальна Gold» відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 4600 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг, на підставі якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31.10.2016 року має заборгованість у сумі 50588,11 грн. з яких: 5937,96 грн. - заборгованість за кредитом; 38615 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3150 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2385.15 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 05.12.2016 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. Заочним рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 01.03.2017 позовні вимоги задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 29.12.2012 року в сумі 50588,11 гривень та судові витрати в сумі 1378 гривень. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 04.12.2020 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 01.03.2017, скасовано вказане заочне рішення та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно з подачею позовної заяви надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Представником відповідача - адвокатом Галагузом В.В. подано до суду заяву про проведення судового засідання без його участі та участі відповідача, просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Зазначив, що у разі постановлення рішення, до суду будуть подані докази витрат на правову допомогу в порядку ст..141 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Встановлено, що 29.12.2012 відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, у якій зазначив свою згоду на те, що ця анкета разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У анкеті-заяві зазначено, що Умови і Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку і позичальник, підписуючи анкету, зобов`язується виконувати їх вимоги і регулярно ознайомлюватися з внесеним до них змінами на сайті банку. Згідно з вказаною заявою, [PERSON] просив оформити на своє ім`я карту «Універсальна». Відповідно до наданої позивачем довідки від 10.11.2010 про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаної позичальником, тип картки - VISA Classic; тип кредитної лінії - відновлювальна; пільговий період (нарахування відсотків здійснюється за ставкою 0,01% річних) - до 30 днів; валюта картрахунку - UAH; базова відсоткова ставка (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році) - 3.0 %; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн и не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітнім; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - (базова відсоткова ставка за договором)/30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) +1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць (нараховується один за на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 та більше днів при наявності прострочення на суму більше 50 грн); штраф при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів - 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісії. За розрахунком банку відповідач станом на 31.10.2016 року має заборгованість у сумі 50588,11 грн. з яких: 5937,96 грн. - заборгованість за кредитом; 38615 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3150 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2385.15 грн. - штраф (процентна складова). Мотивувальна частина та застосовані норми права Підставою позову зазначено невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У заяві позичальника від 29.12.2012 року відсоткова ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, а також пеню та штрафи. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29.12.2012 року, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати пені, штрафів у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафу) за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Обґрунтовуючи позов, позивач посилався й на Тарифи банку, однак таких до позову не додав та матеріали справи не містять, а надана банком довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» також відповідачем не підписана. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Довідка про умови кредитування та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29.12.2012 року шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З наведених підстав, суд дійшов висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів в обумовленому позивачем розмірі. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Щодо наданої позивачем довідки від 10 листопада 2010 року про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», то суд не враховує вказаний документ як доказ на підтвердження погодження сторонами умов кредитування на виконання договору б/н від 29 грудня 2012 року, оскільки довідка про умови кредитування підписана за два роки до звернення [PERSON] до банку з анкетою-заявою від 29.12.2012, а тому не може стосуватися даного договору (а.сп.5-6). Інших доказів, які б підтверджували погодження між сторонами умов кредитування позивачем суду не надано. Також позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт переоформлення 15.04.2013 [PERSON] кредитної картки на престижну кредитну картку «Універсальна Gold» та отримання відповідачем кредиту у розмірі 4600,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений працівником банку є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог АТ КБ «ПриватБанк» до відповідача. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст.. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для їх бухгалтерського обліку. Разом з цим, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, які підтверджують видачу відповідачу кредиту та його погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та ін..), а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед банком, а також суми відсотків, пені, комісії та штрафів, зазначені в розрахунку заборгованості - є правильними. Наявні в матеріалах справи докази, зокрема виписка по карткам, не підтверджує розмір заборгованості за тілом кредиту саме в сумі 5937,96 гривень. Крім цього, в анкеті-заяві не передбачено яку картку (із зазначенням її номера, строку дії) видано на підставі договору від 29.12.2012 року, тоді як у виписці наявні відомості про рух коштів по чотирьом карткам, які оформлені на [PERSON] . З огляду на наявність довідки від 10.11.2010 про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаної [PERSON] , беззаперечно встановити, що всі ці картки були видані на підставі кредитного договору (анкети-заяви) від 29.12.2012, а не згідно з іншим договором, неможливо, враховуючи подані позивачем докази. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено наявність у відповідача заборгованості у сумі 50588,11 грн. з яких: 5937,96 грн. - заборгованість за кредитом; 38615 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3150 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2385.15 грн. - штраф (процентна складова). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та не підтвердження їх належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed