Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

04.03.2020 р. Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач, АТ КБ «ПриватБанк»), в особі свого представника Гребенюк Олександра Сергійовича, звернулось до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) в якій зазначає наступне. [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 30.07.2018 р., згідно якої отримав кредит в розмірі 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком - Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Представник позивача зазначає, що відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 25.12.2019 р. утворилась заборгованість в розмірі 14558,58 грн., з яких: 9933,15 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі, заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 9933,15 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 728,81 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 2727,16 грн., нарахована пеня - 0,00 грн., нарахована комісія - 0,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 669,46 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати у розмірі 2102 грн. Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.03.2020 р. відмовлено у розгляді справи в порядку спрощеного провадження та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з підготовчого судового засідання (а.с.47). Ухвалою суду від 21.04.2020 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.51). В судове засідання, для розгляду справи по суті, представник позивача АТ КБ «ПриватБанк», повідомлений належним чином про розгляд даної справи судом, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення через відділення поштового зв`язку «Укрпошта», не з`явився, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду надано не було. У пункті 3 вимог позову, представник позивача просить суд розглядати справу у відсутності представника Банку та в разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.5зворот). Також представник позивача, в окремому письмовому клопотанні, яке було подано разом з позовною заявою, підтримує позовні вимоги в повному обсязі з зазначенням про наявність усіх необхідних доказів в матеріалах справи, просить розглянути справу без участі представника позивача та не заперечує проти заочного розгляду справи і винесення заочного рішення у разі виникнення обставин викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України (а.с.42). Відповідач [PERSON] , в судове засідання для розгляду справи по суті, не з`явився повторно, про поважність причин неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань, відзову або заперечень проти позову, до суду не надав. Про день, час та місце розгляду справи судом відповідач повідомлявся рекомендованою поштовою кореспонденцією через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» за адресою місця проживання відповідача зазначеною в позовній заяві позивачем (а.с.2), яка співпадає з адресую зареєстрованого місця проживання відповідача відповідно до інформаційного повідомлення з Сектору реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.46). Разом з цим, поштові конверти судового відправлення на ім`я відповідача повернулися до суду з відміткою поштового зв`язку «Укрпошта»: «адресат відсутній» (а.с.54, 58). будь-яка інша інформація щодо місця проживання відповідача у суду відсутня. Відповідно до положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки, також є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи відсутність підстав для відкладення слухання справи визначених ч.2 ст.233 ЦПК України, наявність у сукупності всіх умов визначені ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив: провести розгляд справи у відсутності учасників справи, в порядку заочного провадження, на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно приписів ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи і витребуваних судом, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 р. по справі №161/16891/15-ц саме позивач повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими, зокрема є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) зроблено висновок, зокрема, що згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частинами 1 та 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦПК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Сторона позивача вважає, що в наслідок невиконання зобов`язань по кредитному договору б/н від 30.07.2018 р., при укладенні якого сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, як це зазначено у розділі 1 «Порядок виникнення правовідносин» позовної заяви (а.с.2зворот), відповідач винен АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в загальному розмірі 14558,58 грн., що фактично складається з наступного: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 9933,15 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 728,81 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 2727,16 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 669,46 грн. - штраф (процентна складова), про що зазначено в розділі 5 «Порядок розрахунків» змісту позовної заяви (а.с.4зворот), надаючи на підтвердження розміру заборгованості - Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 30.07.2018 р. укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] (а.с.7-9зворот) (далі - Розрахунок). Судом встановлено, що 30.07.2018 р. відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів, б/н (далі - Анкета-заява) (а.с.10-11). За змістом вказаної Анкети-заяви, відповідач погодився, що ця Анкета-заява, разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, правилами користування становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач підтвердив, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua. Разом з цим, як встановлено, сама Анкета-заяви не містить ні процентної ставки, ні умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення грошового зобов`язання та їх розміру, ні розміру та умов щодо сплати комісійної винагороди Банку. В обґрунтування вимог щодо нарахування заборгованості та її складових, представник позивача посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» які розміщені на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua, зазначаючи їх як формуляри та стандартні форми, згідно яких обслуговується відповідач, який, на думку сторони позивача, підписавши Заяву, підтвердив, що він проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.2зворот). При цьому, стороною позивача додані до матеріалів позову «Витяг з умов та правил надання банківських послуг» (а.с.15-31зворот), який зазначено позивачем у позові як Копія витягу з «Умов та правил надання банківських послуг у новій редакції, що відображає внесені зміни та знаходяться на сайті www.privatbank.ua (а.с.5) та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.14-14зворот), разом з тим, дані документи не містять та не передбачають підпису відповідача, дати підписання та інших даних які б ідентифікували особу відповідача і його згоду з умовами зазначеними у вказаних документах, а також будь-яких даних з яких було б можливо встановити, у тому числі, що вони відносяться до грошових зобов`язань відповідача перед позивачем які виникли 30.07.2018 р. Як зазначив Верховний Суд у правовому висновку викладеному в постанові від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. А отже є безпідставними, як посилання позивача так і долучення до матеріалів позову, будь-яких Умов, Правил та Тарифів, у тому числі, і тих, що розміщені на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua, за якими, як зазначає сторона позивача, обслуговуються кредитні рахунки в разі відсутності погодження з усіма їх складовими зі сторони позичальника (відповідача по справі). Враховуючи зазначене є безпідставним посилання позивача на правила встановлені частиною 1 статті 634 ЦК України, оскільки, в даному випадку, їх застосування є неможливим за зазначеного вище. Крім того, сторона позивача, як на підставу своїх вимог, посилається на умови зазначені у, підписаному відповідачем, Паспорті споживчого кредиту (а.с.12-13зворот), вказуючи що ним погоджені істотні умови договору. Проте, Анкета-заява, підписана відповідачем, не містить умов про те, що складовою та невід`ємною частиною Договору банківського обслуговування є Паспорт споживчого кредиту, а сам Паспорт споживчого кредиту не міститься посилань на те, що він є складовою частиною договору № б/н від 30.07.2018 р. Крім того, в розділі 7 «Інші важливі правові аспекти» Паспорту споживчого кредиту зазначено також, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо (а.с.13зворот), а також вказано, що датою надання інформації є 30.07.2018 р., разом з цим міститься застереження, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною лише до 14.08.2018 р. (а.с.13зворот), що є значно меншим періодом, ніж той, за який Банк здійснює розрахунок заборгованості відповідачу. Враховуючи зазначене, посилання сторони позивача на те, що позичальником підписано Паспорт споживчого кредиту, не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили та дійшли згоди щодо відсоткової ставки та інших складових зазначених у даному Паспорті споживчого кредиту. У зв`язку з зазначеним, суд вважає безпідставним вимогу позивача про стягнення з відповідача на свою користь таких складових загальної суми Розрахунку заборгованості як: заборгованість за простроченими відсотками - 728,81 грн. та штрафів, а саме: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 669,46 грн. - штраф (процентна складова), а отже в їх стягненні з відповідача на користь позивача слід відмовити. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача такої складової загальної суми заборгованості як - заборгованість по відсоткам нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 2727,16 грн., суд дійшов наступного висновку. Анкета-заява підписана відповідачем, не містять відомостей щодо погодження сторонами розміру відсотків відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, разом з тим, сторона позивача, обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення вищевказаних відсотків, у позовні заяві посилається на п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг (змінений з 01.04.2019 р.), відповідно до якого в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна», 84, 0% - для картки «Універсальна голд» (а.с.3зворот). Із Розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, вбачається, що Банк нараховує відсотки згідно ст.625 ЦК України з 01.09.2019 р. за процентною ставкою 86,4 % (а.с.9). Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками згідно ст.625 ЦК України, не у розмірі, який встановлено Законом - 3% річних, а у розмірі, зазначеному в Умовах та правилах надання банківських послуг - 86,4 %. Проте, як вже зазначалось, Умови та правила банківських послуг, на які посилається позивач, а також Паспорт споживчого кредиту, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору б/н від 30.07.2018 р., а отже, нарахування та стягнення заявленої позивачем такої складової заборгованості як заборгованість по відсоткам нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України є безпідставним, у зв`язку з чим, в цій частині, не підлягає задоволенню. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 9933,15 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в такому ж розмірі, в іншій частині, складові заборгованості заявлених стороною позивача до стягнення з відповідача - задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення від 20.02.2020 р. позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду в розмірі 2102 грн. (а.с.1), загальний розмір позовних вимог заявлених до відповідача становив суму у 14558,58 грн., суд задовольнив позивні вимоги в сумі 9933,15 грн., отже позивач має право на компенсацію відповідачем сплаченої суми судового збору пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог, що буде становити суму у 1434,17 грн. (9933,15*2102/14558,58). На підставі викладеного та

Outcome: partial