Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

02 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин і неможливістю збереження сім'ї. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В позовній заяві [PERSON] зазначено, що з 30 жовтня 2009 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне з відповідачем життя виявило розходження поглядів на сімейні відносини, відсутність взаєморозуміння. Шлюбно-сімейні відносини припинені з листопада 2015 року. З цього ж часу сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, відсутній спільний бюджет. Вважає, що примирення між ними неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду нотаріально засвідчену приватним нотаріусом Поляк Д.В. заяву про визнання позову, просив розглянути справу без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 жовтня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1693. Подружжя має неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини у листопаді 2015 року, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. У разі визнання відповідачем позову, як визначено в частині 4 статті 174 ЦПК України, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON] , збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам. За таких обставин заява позивача відповідає дійсній волі подружжя, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища та не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved