Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

03 січня 2019 року [PERSON] пред`явив в суд позов до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди. Як на підставу своїх вимог зазначав, що 22 лютого 2017 року він, позивач, надав відповідачу [PERSON] грошову позику в розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США, домовившись із відповідачем, що він повністю поверне борг за місяць часу з моменту написання відповідної боргової розписки, а саме, до 15 березня 2017 року. Відповідач надав йому боргову розписку, та завірив, що поверне гроші вчасно. Основною умовою даного договору - розписки було те, що відповідач був зобов`язаний повернути позику без урахуванням відсотків за користування позикою. Вищевказані обставини зазначені у борговій розписці, а оригінал вказаної боргової розписки буде наданий суду під час судового розгляду даної справи. Вказана боргова розписка була підписана особисто відповідачем після перерахування отриманих ним коштів. Підписана відповідачем вищевказана розписка, на яку він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, відповідає вимогам цивільного законодавства, зокрема, вимогам ст. 205 ЦК України. Однак відповідач [PERSON] не виконав свої боргові зобов`язання та грошові кошти не повернув ні до 15 березня 2017 року, ні по сьогоднішній день, коли фактично вже нараховується пеня за прострочку повернення боргу. При особистому спілкуванні із відповідачем він, позивач, погодився, що даний договір не буде розірвано протягом ще одного року і він не буде звертатись до суду із відповідним позовом, але це не призвело до бажаного результату, не вплинуло на ставлення відповідача щодо виконання своїх боргових зобов`язань та останній ігнорує його вимоги повернути борг. Так як борг відповідачем не повертається, він, позивач, змушений заявити позов про стягнення з нього боргу за договором позики та відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання. При укладанні договору позики він, [PERSON] , розраховував на повернення відповідачем позики у повному розмірі та строки визначені у зобов`язанні. За таких обставин, вважає, що сума основного боргу становить 11 000 доларів США, оскільки відповідач погодився із поверненням саме такої суми, а саме, суми боргу, яка була ним отримана у повному обсязі. Враховуючи ці положення цивільного законодавства, відповідач зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних з простроченої суми за період прострочення (розрахунок додається), однак, він, позивач, вважає, що з його боку буде лояльним та об`єктивним по відношенню до відповідача стягнення з нього основного боргу за договором позики та нарахування і стягнення лише 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно долученого до позовної заяви розрахунку сума основного боргу, беручи до уваги, що грошові зобов`язання виконуються у національній валюті, враховуючи офіційний курс валют станом на 27 грудня 2018 року, становить 299 860 грн., а сума 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - 8 995,00 грн. Загальна сума боргу - 308 855, 00 грн. Для надання правової допомоги та оформлення даного позову він звернувся до адвоката Рудися Р.В. та за надання правової допомоги відповідно до договору №023/01/2018 від 26 грудня 2018 року він, позивач, сплатив грошові кошти у розмірі 15 000 грн. Вважає, що витрати за надання правової допомоги також підлягають стягненню з відповідача. Крім цього, неправомірними діями відповідача [PERSON] , які виразились у неповерненні позичених коштів, систематичному обмані та відвертій неповазі до нього, як позичальника, йому була нанесена моральна шкода, яку він оцінює у 10 000 грн. Враховуючи вищенаведені обставини, а також приписи ст. ст. 11, 23, 202, 205, 509, 525, 526, 527, 530, 611, 625, 627, 651, 1046, 1049, 1050 ЦК України, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 299 860грн., що становить суму основного боргу, 8 955,00грн. - 3% від простроченої суми, 10 000,00грн. - моральної шкоди, 15 000грн. - витрат на правову допомогу та судовий збір. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, зіславшись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім цього, позивач [PERSON] додатково пояснив, що на час укладення договору позики в нього з відповідачем були дружні відносини, оскільки його колишня дружина була рідною сестрою особи, з якою відповідач [PERSON] мав намір зареєструвати шлюб. В той же день, коли він позичив відповідачу 11 000 доларів США, останній повернув йому 100 доларів США, а решту суми пообіцяв повернути в обумовлений в розписці строк. В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 24 вересня 2019 року о 12.40 год. позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, хоч про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сидор В.Д. в судовому засіданні 18 вересня 2019 року проти позову заперечив, зіславшись на обставини, викладені у відзиві на позов. Додатково пояснив, що його довіритель не заперечує факт написання розписки про позику в [PERSON] валютних коштів. Оскільки позика бралась у валюті, то борг також має повертатись в валюті, а не в гривнях, як цього вимагає в позовній заяві [PERSON] Вважає, що позивач повинен був звернутись до суду відразу після настання строку, зазначеного в розписці, тобто 15 березня 2017 року, і в такому випадку він не мав би правових підстав для стягнення 3% річних. В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 24 вересня 2019 року о 12.40 год. відповідач [PERSON] та його представник Сидор В.Д. не з`явились, хоч про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені та представник Сидор В.Д. подав на адресу суду заяву про завершення розгляду справи у його та відповідача відсутності. Просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 24 вересня 2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , його представника [PERSON] , представника відповідача [PERSON] - адвоката Сидора В.Д. з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. У відповідності до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В судовому засіданні встановлено, що 22 лютого 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача в якості позики грошові кошти в розмірі 11 000, 00 доларів США, які зобов`язався повернути позивачу [PERSON] 15 березня 2017 року. На підтвердження укладення такого договору позики відповідачем [PERSON] була написана розписка, копія якої долучена до матеріалів справи. Оригінал цієї розписки було оглянуто судом в судовому засіданні. В день отримання грошових коштів відповідач [PERSON] повернув позивачу [PERSON] . 100 доларів США, а решта позики в розмірі 10 900 доларів США ним до даного часу залишилась неповернутою. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями позивача, його представника, представника відповідача, долученими до справи письмовими доказами та ці обставини ніким з учасників процесу не оспорювались. Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а приписами ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з приписами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним боргового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту позовних вимог та пояснень позивач [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що він просить стягнути з відповідача [PERSON] суму основного боргу за договором позики та три проценти річних від простроченої суми. Враховуючи встановлені судом обставини та вищезазначені положення цивільного законодавства з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 10 900,00 доларів США заборгованості за договором позики від 22 лютого 2017 року, що станом на час ухвалення рішення згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 265 088,00 грн., а також слід стягнути три проценти річних від простроченої суми за період з 15 березня 2017 року (термін, до якого повинен був повернутий борг) по 27 грудня 2018 року (дата пред`явлення позову), розмір яких становить: 3% : 365 днів = 0, 0082191% за один день; 0, 0082191% х 652 дні = 5, 3588532%; 10 900,00 доларів США : 100% х 5, 3588532% = 584, 11 доларів США, що станом на час ухвалення рішення згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 14 205,60 грн. При цьому, суд враховує ту обставину, що як укладення, так і виконання договірних грошових зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Що стосується вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] 10 000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди, то такі, на думку суду, не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Приписами ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (з наступними змінами і доповненнями), позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Враховуючи вищезазначене, а також те, що сторонами при укладенні 22 лютого 2017 року договору позики не було передбачено відшкодування відповідачем моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та ненадання позивачем жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому такої шкоди, суд приходить до висновку про необґрунтованість цих позовних вимог. Що стосується вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] 15 000, 00 грн. витрат за правничу допомогу, то суд враховує приписи ч.3 ст. 141 ЦПК України, а також те, що він не надав суду належних допустимих і достатніх доказів, які б в своїй сукупності підтверджували, що розмір таких витрат є обрунтованим і пропорційним до предмету спору. З огляду на це, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 50% від зазначеної суми, що становить 7 500.00 грн. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є таким, що підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial