Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

04.02.2019 [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В даному шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча фізично здоровий, інших утриманців не має, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, працює директором ПП «КЛМ Газмонтаж». За таких підстав позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 26.02.2019 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву та призначено розгляд справи по суті на 26.03.2019. 26.03.2019 позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, при зверненні з позовом до суду просила розглядати справу у її відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У судове засідання відповідач не зявився без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахування викладеного вище, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Суд встановив, що у сторін є дитина [PERSON] [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії 1-АМ № 110933 (а.с. 4). Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 28 травня 2010 року серії 1-АМ № 062227 прізвище позивача змінено з «Кобилинська» на «Гаєвська» (а.с. 5). Дитина сторін зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копіями довідок № 699 та № 1526 відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради. (а.с. 8, 9). Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обовязок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина. Проте відповідач в добровільному порядку не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини у розмірі, достатньому для забезпечення її потреб. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дитини, її фізичного та духовного розвитку. Вказане дає суду підстави вважати, що відповідач зобовязаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з такого. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 ст. 181 СК визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини сторін та відповідача, те, що відповідач фізично здоровий, працює, інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина не має, а такожзважаючи на рівний обовязок батьків утримувати дитину, приходить до висновку, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя дитини будуть аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved