Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

04.04.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позвона заява [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким: - стягувати з [PERSON], [INFO], уродженця та зареєстрованого в [INFO], жителя [INFO], ([NUMBER], виданий 10.01.2007 року Новгородківським РВ УМВС України в Кіровоградській області, ІПН 25816066071) аліментів на її користь на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлено законодавством України, починаючи з дня подання заяви до суду і до її повноліття. 04.04.2017 року автоматизованою системою документообігу суду для слухання справи на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 10.04.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні, яке відбулося 30.05.2017 року, позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, не заперечувала проти заочного рішення. В судове засідання, яке відбулося 30.05.2017 року, відповідач [PERSON] не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] не заперечувала проти винесення заочного рішення, відповідач [PERSON] повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Фактичні обставини справи, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. Підсудність. Згідно ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Проте, згідно ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, з трудових правовідносин, можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Як видно з матеріалів справи, зокрема, з паспорту позивачки [PERSON], вона з 30.12.2004 року зареєстрована за адресою: [INFO], відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ст. 110 ЦПК України. Що стосується фактичних обставин справи, то судом в судовому засіданні встановлено наступне. В 2007 році позивачка [PERSON] (дівоче прізвище на час реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1 ОК № 052241, яке видане 15 грудня 2007 року виконавчим комітетом Липовецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України, та [PERSON], [INFO], уродженка м. Кагарлик Київської області, зареєстрували шлюб 15.12.2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 15 грудня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 05. Прізвище після реєстрації шлюбу: Чоловіка [PERSON]. Дружини [PERSON]. Від спільного подружнього життя сторони мають одну малолітню дитину, - дочку, [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії І ОК № 086436, яке видане 12 лютого 2008 року виконкомом Липовецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася 29.01.2008 року в селі Липовець Кагарлицького району Київської області, про що в Книзі реєстрації народжень 12 лютого 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 02. В графі «батько» зазначений відповідач, - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка, - [PERSON]. Проте, подальше сімейне життя у сторін не склалося, в зв»язку з чим сторони на даний час шлюбно сімейних відносин не підтримують, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть, позивачка [PERSON] проживає спільно з дитиною, - [PERSON] в будинку своїх батьків, відповідач [PERSON] проходить військову службу в іншому регіоні України. Спільне проживання між сторонами припинено з весни 2016 року. Відповідно, дитина сторін, - [PERSON] з весни 2016 року знаходиться на повному утриманні та вихованні позивачки, - [PERSON]. Відповідно, з весни 2016 року по час слухання справи, відповідач по справі, - [PERSON] надав одноразово кошти на утримання своєї дитини, а саме, в листопаді 2016 року перерахував позивачці [PERSON] кошти в розмірі близько 1000 грн. Отже, в судовому засіданні встановлено той факт, що відповідач [PERSON] матеріальної допомоги позивачці на утримання дитини практично не надає, що, на думку суду, є порушенням норм Конституції України, норм СК України, та норм міжнародного права. Норми матеріального права, зокрема, норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо: -стягнення аліментів на дитину: Так, згідно з ст.. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституцій\-них обов'язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Окрім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Підставою для виникнення права неповнолітньої дитини на утримання від батьків є сукупність юридичних фактів: - наявність споріднення. В даному випадку споріднення між дитиною та відповідачем доведено свідоцтвом про народження дитини серії І ОК № 086436, яке видане 12 лютого 2008 року виконкомом Липовецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, де в графі «батько» зазначений відповідач, - [PERSON], в графі «мати» зазначена позивачка, - [PERSON]. - недосягнення дитиною, - [PERSON] повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку. Враховуючи вищевикладене, відповідач по справі, - [PERSON] зобов»язаний утримувати свою дитину, доньку, - [PERSON] до досягнення 18 ти річного віку, тобто, до досягнення дочкою повноліття, - до 29.01.2026 року; Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини є найбільш розповсюдженим способом визначення розміру аліментів. До переваг цього способу належать, по перше, відсутність необхідності переглядати суму аліментів кожного разу, як змінюється дохід (заробіток) платника аліментів, по друге, відсутність потреби у проведенні індексації. Що стосується розміру частки, яку необхідно стягувати з відповідача, то згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи ту обставину, що, як встановлено судом в судовому засіданні з метеріалів справи, відповідач [PERSON], працездатного віку, працездатний, працює за контрактом у ЗСУ, та те, що позивачка [PERSON] просить стягувати аліменти в частці від доходу відповідача, суд прийшов до висновку щодо стягнення аліментів в фіксованій частці від всих видів заробітку (доходів) відповідача в розмірі 1/4 частки від його доходу на одну дитину. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 04.04.2017 року. Судові витрати. Питання судових витрат врегульовано положеннями ст. 88 ЦПК України. Так, згідно положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, Згідно положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно, згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви про стягнення аліментів, в той же час відповідач, - [PERSON] не входить до кола осіб, які згідно Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. Відповідно,

Outcome: approved