Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

02 травня 2019 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що після смерті своєї матері [PERSON] , на підставі заповіту від 08.12.2016 року, набув у власність житловий будинок [ADDRESS] . Однак, в даному будинку зареєстровані його племінниці [PERSON] та [PERSON] , які фактично там не проживають, комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не приймають, місце їх фактичного перебування йому не відоме. Маючи намір продати будинок, він позбавлений можливості скористатись своїм правом розпоряджатись належним йому майном, через реєстрацію в будинку [PERSON] та [PERSON] , а тому просить суд визнати відповідачів такими, що втартили право користування будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] \~підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити та пояснила суду, що відповідач [PERSON] у спірному будинку ніколи не проживала, а відповідач [PERSON] , яка проживала у вказаному будинку до 1997 року без реєстрації, після 2000 року, будучи зареєстрованою зі згоди колишньої власниці, більше там не проживала, виїхавши на навчання до м. Миколаєва, де і залишилась проживати. Зазначила, що реєстрація відповідачок в будинку, належному на праві приватної власності позивачу, перешкоджає йому, як власникові житла, користуватись своїми правами. Позивач [PERSON] повністю підтримав пояснення свого представника, також просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи сповіщені вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України». Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, направив письмове клопотання, в якому просить розглянути справу без участі представника Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, зазначивши, що не заперечує проти задоволення позову. За таких обставин, відповідно до вимог ч.4\~ст. 223 ЦПК України\~суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення, про що в судовому засіданні суд постановив відповідну ухвалу. Вислухавши позивача, його представника та свідків, дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного. Правовідносини з приводу користування приватними жилими приміщеннями регулюються главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.12.2016 року позивач набув у власність будинок [ADDRESS] /а.с. 8/. З копії домової книги та довідки про склад сім`ї від 24.04.2019 року вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані також [PERSON] 1976 року народження та [PERSON] , 1980 року народження /а.с. 10-11, 14/. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За результатами розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 9/. Згідно положень ст.ст. 317, 319 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України\~слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права\~власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження\~\~своїм майном. Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відсутність відповідачів [PERSON] та [PERSON] у спірному жилому приміщенні понад встановлені строки підтверджується актами про непроживання, складеними спеціалістом по зверненням громадян Депаратменту інфраструктури міського господарства 24.04.2019 року /а.с. 12,13/. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є сусідом позивача, знає та що в будинку [ADDRESS] , проживає сам позивач та його син. Відповідачів у вказаному будинку він ніколи не бачив. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з 2007 року проживає в будинку [ADDRESS] , тобто по сусідству з позивачем. Достеменно знає, що в будинку [ADDRESS] проживає позивач зі своїм сином. Відповідачів [PERSON] та [PERSON] він жодного разу в цьому будинку не бачив. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі\~ більше року в будинку не проживають. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] в будинку [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , не проживають понад встановлені строки, суд вважає, що вони втратили право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн., який, у зв`язку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача /а.с. 1/.

Outcome: approved