Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

02.10.2015р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що є власником будинковолодіння №50 по вул.Миру в с.Берегове Мостиського району Львівської області, а по сусідству із ним проживає третя особа по справі - [PERSON], яка є власницею суміжного будинковолодіння №51. Зазначає, що власником будинку №50 по вул.Миру в с.Берегове став в порядку спадкування після смерті матері. Вважає, що в силу ч.3 ст.1225 ЦК України до нього перейшло і право користування земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування даного будинку. Вказує, що в межах цивільної справи №448/1289/14-ц на підставі ухвали суду проведено судову земельно-технічну експертизу, згідно висновку якої спільна межа землеволодіння [PERSON] за адресою: с.Берегове, вул.Миру, 50 та землеволодіння [PERSON] за адресою: с.Берегове, вул.Миру, 51 повинна проходити на відстані 3,0 м від фундаменту будинку №51 по вул.Миру в с.Берегове та 0,6-1м від фундаменту будинку №50 по вул.Миру в с.Берегове Мостиського району Львівської області. Стверджує, що позбавлений можливості належним чином обслуговувати власний житловий будинок, а для надання йому такої можливості необхідно перенести спільну огорожу на 0,6-1м, що, як вважає, не буде порушувати прав сусіднього землекористувача та буде відповідати державним будівельним нормам. Покликається на те, що маючи намір вирішити спір про перенесення (встановлення) межі між двома будинковолодіннями №50 та №51 по вул.Миру в с.Берегове Мостиського району Львівської області у відповідності до вимог державних будівельних норм, неодноразово звертався до Берегівської сільської ради Мостиського району із відповідними заявами, однак остання, всупереч вимогам Земельного кодексу України, своїх обовязків не виконувала, а на кожну заяву надавала формальні відписки. З огляду на наведене, просить визнати незаконною бездіяльність відповідача виконавчого комітету Берегівської сільської ради при вирішенні земельного спору про межу земельних ділянок між будинковолодіннями №50 та №51 по вул.Миру у с.Берегове Мостиського району та зобовязати відповідача виконавчий комітет Берегівської сільської ради встановити спільну межу між його ([PERSON]І.) землеволодінням, що знаходиться за адресою: с.Берегове, вул.Миру, 50 Мостиського району та землеволодінням [PERSON], третьої особи по справі, що знаходиться за адресою с.Берегове, вул.Миру, 51 Мостиського району, на відстані 3м від фундаменту будинку №51 по вул.Миру в с.Берегове та 0,6-1м від фундаменту будинку №50 по вул.Миру в с.Берегове Мостиського району Львівської області. Також просить визнати за ним (позивачем) право на встановлення огорожі між його землеволодінням, що знаходиться за адресою: с.Берегове, вул.Миру, 50 Мостиського району та землеволодінням [PERSON], третьої особи по справі, що знаходиться за адресою с.Берегове, вул.Миру, 51 Мостиського району на відстані 3 м від фундаменту будинку №51 по вул.Миру в с.Берегове та 0,6-1м від фундаменту будинку №50 по вул.Миру в с.Берегове Мостиського району Львівської області. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Вимоги позивачем та його представником підтримано в судовому засіданні з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача Берегівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судовому засіданні проти позову заперечила. Зазначила, що сільська рада не в змозі встановити межу між суміжними землекористувачами [PERSON] та [PERSON] через те, що між ними з приводу цього спору немає взаємної згоди. Що ж до запропонованого позивачем варіанту встановлення межі згідно висновку земельно-технічної експертизи, то вказала, що сільська рада не наділена такими повноваженнями, які б дозволяли відібрати частину землі в одного сусіда на користь іншого, а також чинити дії, які б суперечили чинним рішенням суду. Представник відповідача - виконавчого комітету Берегівської сільської ради Мостиського району був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, про причину своєї неявки не повідомив, а також не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила. Пояснила, що будинок, в якому вона проживає, належить їй на праві власності. Щодо земельної ділянки, то право власності на таку ще не оформила, бо між нею та позивачем виник спір з приводу меж та прибудинкових територій. Стверджує, що коли придбала належний їй житловий будинок, то межа з господарством позивача була встановлена ще попередніми власниками обох господарств згідно спорудженої огорожі, яка стоїть на фундаменті та що є підтвердженням того, що межі нею особисто не змінено, а позивач не надав жодних доказів в підтвердження того, що межа повинна проходити на іншій відстані. Заслухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Встановлено, що сторони по справі є сусідами по вул.Миру в с.Берегове Мостиського району Львівської області. Земельні ділянки сторін межують між собою, однак між сторонами склалось фактичне землекористування, що не породжує для них юридичних наслідків. При цьому в матеріалах даної справи відсутні документи про відвід земельних ділянок для будівництва в натурі, паспорти на забудову та будь-які правовстановлюючі документи на розмежування даних земельних ділянок. Будучи власниками житлових будинків, що підтверджується правовстановлюючими документами сторін, сторони не можуть дійти згоди щодо встановлення меж між їхніми господарствами. З цього приводу позивач неодноразово звертався в орган місцевого самоврядування Берегівську сільську раду Мостиського району із заявами про «встановлення межі, проведення розмежування між будинковолодіннями», однак фактично органом місцевого самоврядування даний земельний спір щодо меж земельних ділянок, що перебувають у користуванні сторін, по суті не вирішений (будь-яке рішення по суті спору не виносилось), а заявнику надано ряд письмових відповідей, в тому числі і рекомендація звертатися до суду за вирішенням цього спірного питання. Так, на звернення позивача від 14.06.2013р., адресованого відповідачу - Берегівській сільській раді, щодо надання йому копій старих меж біля належного йому будинку, такий отримав відповідь про те, що «копії старих меж на земельну ділянку біля Вашого житлового будинку в с.Берегове не можуть бути надані, так як земельні роботи по встановленню меж не проводились, межі не встановлювались. Для того, щоб отримати межі по земельній ділянці Вам необхідно виготовити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Документи в сільській раді відсутні». 02.03.2015р. Мостиським районним судом Львівської області ухвалене рішення у цивільній справі №448/1289/14-ц (провадження № 2/448/12/15)за результатами розгляду позову позивача [PERSON] до [PERSON], треті особи Берегівська сільська рада Мостиського району, Відділ Держземагенства в Мостиському районі, про визнання права користування земельною ділянкою (прибудинковою територією) та зобовязання не чинити перешкод в користуванні такою. У даному рішенні суд, проаналізувавши ряд позовних вимог, в тому числі вимогу «щодо зобовязатння [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод щодо встановлення огорожі по лінії межі, яка проходить на відстані 3м від фундаменту будинку №51 по вул.Миру в с.Берегове та 0,6-1м від фундаменту будинку №50 по вул.Миру в с.Берегове Мостиського району Львівської області, у відповідності до висновку судової земельно-технічної експертизи від 22.01.2015р. №004/15, складеного судовим експертом ТзОВ «Гал-світ»» у мотивувальній частині рішення констатував, що спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, не підвідомчий суду. Питання щодо встановлення межі віднесено до компетенції органу місцевого самоврядування. При цьому судом була надана оцінка і діям Берегівської сільської ради Мостиського району, зокрема дії такої щодо «не вирішення питання щодо встановлення меж» суд розцінив не інакше як «перекладення компетенції органу місцевого самоврядування на судові органи». Однак, незважаючи на зазначене рішення суду і викладені у ньому висновки, подальші звернення позивача [PERSON] щодо встановлення межі між будинковолодіннями №50 та №51 по вул.Миру в с.Берегове залишились проігнорованими Берегівською сільською радою і така надалі не вирішила по суті земельного спору щодо меж земельних ділянок, що перебувають у користуванні позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] Зокрема, 11.03.2015р.позивач [PERSON] звернувся до голови Берегівської сільської ради з черговою заявою, у якій просив сформувати комісію із компетентних осіб, на вирішення якої поставити питання про визначення та встановлення межі між будинковолодіннями №50 та №51 по вул.Миру в с.Берегове, та зобовязати дану комісію встановити (позначити) таку межу з врахуванням вимог державних будівельних норм та висновку земельно-технічної експертизи від 22.01.2015р., копію якого надав як додаток до поданої заяви. На зазначене звернення позивача відповідачем 09.04.2015р. надана відповідь наступного змісту «межі між Вашими житловими будинками в с.Берегове були встановленні ще Вашими попередниками, які там проживали, про що свідчить споруджена огорожа. До того часу поки Ваша сусідка зацікавлена у подальшому існуванні цієї спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без її згоди, про що свідчить ст.108 ЗК України.». Крім того, у даній відповіді наявне твердження того, що «сільська рада не може прийняти свого рішення, яке б могло перечити рішенням судів». Таке покликання відповідача на «можливість протиріччя рішення органу місцевого самоврядування з приводу межі земельних ділянок рішенням судів» суд розцінює як безпідставне та необґрунтоване, оскільки суд у попередніх судових рішеннях не вирішував по суті спору щодо меж земельних ділянок, а навпаки покликався на те, що вирішення даного питання згідно чинного законодавства віднесено до компетенції саме органу місцевого самоврядування. 24.06.2015р. позивач [PERSON] повторно звернувся до відповідача (Берегівської сільської ради) з заявою з такими ж вимогами: сформувати компетентну комісію та зобовязати таку встановити (позначити) межу земельних ділянок з врахуванням вимог державних будівельних норм та висновку земельно-технічної експертизи від 22.01.2015р., на що отримав письмову відповідь, датовану 31.07.2015р., з покликанням на те, що «у доданому позивачем висновку експертизи експерт пропонує можливий варіант проведення межі за взаємною згодою сторін, але не наказує. В даному випадку сільська рада не має права забрати у однієї із сторін на користь іншої 0,6-1м від фундаменту будинку №50». Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.158 Земельного кодексу України визначені органи, що вирішують земельні спори. Виключно судом, як це зазначено у ч.2 ст.158 ЗК України, вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У відповідності до вимог ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Згідно зі ст. ст. 106, 158 ЗК України спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, не підвідомчий суду. Питання щодо встановлення межі віднесено до компетенції органу місцевого самоврядування. Крім того, наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм встановлення чи відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У ч.5 ст.158 ЗК України вказується, що суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Тобто, приписами чинного законодавства встановлено, що саме орган місцевого самоврядування у відповідності до вимог ч.3 ст.158 ЗК України первинно повинен був вирішити по суті спір про межі земельних ділянок суміжних землекористувачів: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до підп.5 п. «б» ч.1 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом. Відтак, відповідачі по справі (Берегівська сільська сільська рада Мостиського району Львівської області, виконавчий комітет Берегівської сільської ради) зобов'язані були розглянути заяви [PERSON] від 11.03.2015р. та від 24.06.2015р. і у відповідності до вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками вирішити по суті спір про межі земельних ділянок суміжних землекористувачів: [PERSON] та [PERSON] Однак, як встановлено судом та не оспорюється сторонами, заяви позивача [PERSON] в порушення вищезазначених норм відповідачами (Берегівською сільською радою чи її виконавчим комітетом) по суті не вирішувались, не приймалось і відповідне рішення відносно зазначеного земельного спору, а позивач лише отримав ряд листів-відповідей на свої звернення, датовані 09.04.2015р., 31.07.2015року за підписом сільського голови та землевпорядника Берегівської сільської ради про відмову у вирішенні питання щодо встановлення меж, неможливість прийняття рішення з цього приводу. Підсумовуючи усе вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо визнання незаконною бездіяльності відповідачів щодо невирішення по суті земельного спору щодо меж земельних ділянок суміжних користувачів [PERSON] та [PERSON], як і вимога щодо зобовязання відповідачів вирішити даний спір по суті, є підставними та такими, що підлягають до задоволення. Щодо вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача - виконавчого комітету Берегівської сільської ради вирішити земельний спір шляхом зобовязання компетентної комісії встановити (позначити) межу саме «на відстані 3м від фундаменту будинку №51 по вул.Миру в с.Берегове та 0,6-1м від фундаменту будинку №50 по вул.Миру в с.Берегове Мостиського району Львівської області», то така не підлягає задоволенню з тих підстав, що суд не вправі зобов'язувати орган місцевого самоврядування чи його виконавчий орган приймати певне конкретне рішення, в тому числі на підставі висновку експертизи, яку пропонує позивач, тобто, у спосіб, що не передбачений чинним законодавством України, відтак правових підстав для задоволення позову у повному обсязі немає. Відмова у задоволенні позовної вимоги щодо встановлення межі саме «на відстані 3м від фундаменту будинку №51 по вул.Миру в с.Берегове та 0,6-1м від фундаменту будинку №50 по вул.Миру в с.Берегове Мостиського району Львівської області» виключає і можливість задоволення вимоги щодо визнання за позивачем права на встановлення огорожі на вказаній відстані. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково, то з урахуванням вимог ст.88 ЦПК України до відшкодування позивачу підлягають понесені ним судові витрати в межах задоволених позовних вимог, а саме сплачений ним судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. за подання до суду позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності органу місцевого самоврядування. На підставі викладеного,

Outcome: approved