Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

02 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 14 грудня 2015 року, право власності на земельну ділянку, площею 4,50 га надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. В обґрунтування позову вказувала, що 14 грудня 2015 року померла [PERSON], яка при житті залишила заповіт на її імя, в якому заповіла їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області площею 4,50 га, кадастровий номер 4823380700:03:000:0143. У встановленому законом порядку позивач звернулась до приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне спадкове майно позивачу відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно, оскільки спадкодавець за життя його не отримала. Позивач та її представник в судове засідання не зявились, від представника надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач Грейгівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. 14 грудня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14 грудня 2015 року, виданого виконавчим комітетом Полянківської селищної ради Баранівського району Житомирської області (а.с.5). За життя, 17 березня 2015 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області і зареєстрований в реєстрі за №24, яким заповіла позивачу належну їй земельну ділянку №2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,50 га, що розташована в межах території Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (а.с.7). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 07 червня 2016 року №44092505, зазначений заповіт [PERSON] є чинним (а.с.40). У відповідності до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 ЦК України). Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 та частина 1 статті 1273 ЦК України). Позивач [PERSON] 07 червня 2016 року звернулась до приватного нотаріуса Жовтневого районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом у вигляді спірної земельної ділянки (а.с.30). Отже, позивач, в силу частини 1 статті 1269, статті 1270 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON]. Дослідивши копію спадкової справи №50/2016 до майна померлої 14 грудня 2015 року [PERSON], судом встановлено, що спадкоємці за законом (стаття 1261 ЦК України) з огляду на приписи статті 1241 ЦК України, які мають право на обовязкову частку в спадщині [PERSON] відсутні. До складу спадщини, у відповідності до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №080482, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 28 липня 2004 року [PERSON] надана у власність земельна ділянка №1 та №2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,64 га та 4,50 га (а.с.151). Згідно свідоцтва про смерть серії І-ФП №099890 від 21 липня 2009 року, [PERSON] померла 21 липня 2009 року (а.с.138). Спадкоємцем майна померлої спірної земельної ділянки є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 29 вересня 2011 року приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] (а.с.152). На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] 29 вересня 2011 року зроблено відмітку на державному акті на право власності на земельну ділянку серії МК №080482, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 28 липня 2004 року на імя [PERSON] про видачу зазначеного свідоцтва та перехід права власності на вказану земельну ділянку до [PERSON] (зворотна сторона а.с.151). Згідно статті 125 ЗК України (в редакції на час прийняття спадщини [PERSON]О.) (далі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як передбачено частиною 1 статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною 2 цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (частина 2 статті 126 ЗК України). Таким чином, з урахуванням приписів частини 2 статті 126 ЗК України, власником земельних ділянок, що належали померлій [PERSON], згідно державного акту на право власності на землю серії МК №080482, виданого 28 липня 2004 року є [PERSON]. Однак, як вбачається з Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 11 травня 2017 року №86751301 право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за [PERSON] не зареєстровані (а.с.58). На підставі рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 червня 2017 року, яке набрало законної сили 13 червня 2017 року за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 4,64 га (земельна ділянка №1) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, відповідно до державного акту серії МК №080482, виданого 28 липня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 75, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 14 грудня 2015 року, актовий запис про смерть № 24 виконавчого комітету Полянківської селищної ради Баранівського району Житомирської області (а.с.103-106). \~ \~ \~ \~Вказаним рішенням також встановлено, що спадкодавець [PERSON] після оформлення спадщини у вигляді спірної земельної ділянки не зареєструвала своє право відповідно до чинного законодавства, за своє життя набула прав власника щодо спірного нерухомого майна, разом з тим не здійснила державної реєстрації своїх прав щодо нього, що нині перешкоджає її спадкоємцям в нотаріальному оформленні спадкових прав. \~ \~ \~ \~Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оформлення спадщини позивачем позасудовим шляхом неможливе, що підтверджується розясненням приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] від 04 серпня 2016 року щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину на вище вказану земельну ділянку. Вартість спірної земельної ділянки, згідно звіту визначення експертної грошової оцінки від 29 листопада 2017 року складає 48366,00 грн. (а.с.11-16). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України. Згідно частини 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При ухваленні рішення судом також враховано повне визнання позову відповідачем, яке прийнято судом, оскільки таке визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved