Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

02 березня 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Неслухівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області, [PERSON],в якій просить з врахуванням уточнених позовних вимог визнати за нею право власності на квартиру, що знаходится за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що після укладення шлюбу з [PERSON] вона проживала у квартирі по [ADDRESS], що належала його батькам [PERSON] та [PERSON] З 16 липня 2002 р. вона зареєстрована за вказаною адресою, де проживає до теперішнього часу. Після смерті [INFO] [PERSON] та смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на вказану квартиру, однак їх єдиний спадкоємець - син [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття не звертався, свідоцтва про право на спадщину не отримував, ще у 2001 р. він виїхав за межі України. Зазначає, що протягом 12 років вона добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується спірною квартирою, підтримує її у житловому стані, сплачує комунальні послуги, а тому просить визнати за нею право власності на вказану квартиру за набувальною давністю. В судове засідання позивачка [PERSON] не прибула, її представник [PERSON] подав заяву, в якій просить суд справу розглядати без їх участі. Представник відповідача Неслухівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області, в судове засідання не з'явив, однак був повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки). Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) та оголошенням у пресі про його виклик в судове засідання. З огляду на повторну неявку відповідачів в судові засідання, а також зважаючи на згоду позивачки щодо проведення заочного розгляду справи, суд проводив заочний розгляд справи у відповідності до ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що спірна квартира, що знаходится за адресою: [ADDRESS] на праві власності належала [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право вланості на квартиру від 04.07.1996 р. [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 13.02.2002 р. Неслухівською сільською радою Кам'янка-Бузького району Львівсьокї області (а.с.17). [INFO] помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 14.06.2002 р. Неслухівською сільською радою Кам'янка-Бузького району виано свідоцтво про смерть (а.с.16). Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина на належну їм квартиру, що знаходится за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємець померлих [PERSON] та [PERSON] - їх син [PERSON], який був єдиним спадкоємцем своїх батьків за чинним на час відкриття спадщини ЦК УРСР 1963 р., до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, спадкова справа не заводилась та відповідно свідоцтва про право на спадщину не отримував, що підтверджується листом Кам'ячнка-Бузької державної нотаріальної контори від 20.04.2016 р. № 880/01-16 (а.с.80). На момент смерті [PERSON] та [PERSON] відповідач [PERSON] також не був з ними зареєстрований (а.с.65, 102), що свідчить про не прийняття ним спадщини. Згідно з довідкою Неслухівської сільської ради Кам'янка-Бузького району № 532 від 07.12.2015 р. відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але з 2001 р. не проживає, не приймає участі в утриманні квартири та оплаті комунальних послуг (а.с.27). Згідно з будинковою книгою позивач [PERSON] з 16 липня 2002 р. зареєстрована [ADDRESS] (а.с.8-15) та проживає за вказаною адресою по даний час, що стверджується довідкою Неслухівської сільської ради Кам'янка-Бузького району № 160 від 07.06.2016 р.(а.с.103). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як роз'яснено у п. п. 9, 11, 13, 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення ст. ст. 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214 ЦПК України). Разом з тим, беручи до уваги положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Таким чином, провівши аналіз наведених норм права, суд при вирішенні даного спору, враховує викладені положення закону та позицію Вищого спеціалізованого суду суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлену в ухвалі вказаного Суду від 08.07.2015 р. № 6-10583св15. В силу положень ст. 344 ЦК України задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірною квартирою, де зареєстрована з 2002 р. та більше 14 років постійно проживає у ній по даний час, здійснює утримання квартири, сплачує комунальні послуги. Спірне нерухоме майно з 2002 р. після смерті [PERSON] та [PERSON] не має власника, до позивачки ніхто не заявляв вимог щодо повернення спірної квартири, відсутні дані про визнання спадщини на спірну квартиру відумерлою. Разом з тим, позивачка заволоділа майном без достатніх правових підстав, тобто у 2002 році в неї були відсутні правові підстави для виникнення права власності в момент заволодіння (договір, спадкування, тощо). Зокрема, що стосується спадкування, то вона не відносилась до жодної із двох черг спадкоємців померлих [PERSON] та [PERSON] згідно ЦК УРСР України 1963 року, що діяв на час заволодіння нею майном (ст.ст. 529, 530), заповіту померлі на її користь не складали, утриманцем, усиновленою вона теж не була. Інших підстав для спадкування майна померлих у позивачки не було. За таких обставин та відповідно до положень ст. 344 ЦК України суд дійшов до переконання, що даний позов є підставний та такий, що підлягає до задоволення судом.

Outcome: approved