Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

04.03.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про відібрання її малолітнього сина [PERSON], [INFO] у відповідача [PERSON] та визначити місце проживання цієї дитини разом з нею. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала, що з березня 2004 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], 2004 року народження. та син [PERSON], 2009 року народження. З часом їх подружнє життя погіршилося, оскільки відповідач зловживав алкогольними напоями, а подекуди, навіть застосовував відносно неї фізичне насилля. З вказаних підстав, вона була змушена переїхати проживати до своїх батьків в с. Веселий Поділ Новобузького району забравши при цьому вищевказаних дітей. На той час з відповідачем було досягнуто усної домовленості, що діти проживатимуть з нею, а відповідач не матиме перешкод у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні їх спільних дітей. 03.02.2014 року відповідач в черговий раз приїхав до неї з проханням на деякий час відпустити дітей з ним. За її згодою останній забрав дітей та відвіз їх в с. Софіївка Новобузького району, щоб останні погостювали у його батьків. Однак, не зважаючи на досягнуту між ними домовленість повернути дітей у ввечері цього ж дня, відповідач привіз у обумовлений час лише дочку [PERSON], наголосивши, що син [PERSON] відтепер проживатиме разом з ним. На її неодноразові вимоги повернути сина відповідач виражав категоричною відмовою. З цього приводу вона зверталася і до Новобузького РВ УМВС України і до органу опіки та піклування Новобузької РДА, на засіданні якого, що мало місце 26.02.2014 року, винесено рішення про визначення місця проживання дітей біля неї, як їхньої матері, при цьому визначено час побачення відповідача з дітьми. Однак, [PERSON] вищевказане рішення органу опіки не виконує і продовжує самовільно утримувати в себе сина [PERSON], що і змусило її звернутися до суду з вказаним позовом. Позивачка [PERSON] посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Її представник [PERSON] в судовому засіданні наголосив, що [PERSON], психічно та фізично здорова жінка, матеріально забезпечена при цьому додаткову матеріальну допомогу надають їй її батьки, зразково здійснювала виховання та утримання кожної з своїх дітей, що також підтверджено висновком та рішенням органу опіки та піклування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пред'явлений до нього позов не визнав, подав зустрічний позов за яким просив визначити місце проживання дітей: дочки [PERSON] та сина [PERSON], поряд з ним. В обґрунтування заявленого зустрічного позову вказав, що позивачка не спроможна самостійно утримувати та виховувати їх спільних дітей, оскільки страждає на психічну хворобу, в наслідок чого з травня 2013 року вона за його зверненням проходила лікування в Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1, при цьому діти за увесь час перебування матері на лікуванні, знаходилися з ним. На початку липня 2013 року вона самовільно покинула лікувальний заклад і повернулася додому, при цьому психічну хворобу не вилікувала, оскільки її неадекватна поведінка продовжувалася проявлятися. Позивачка не працює, проживає разом зі своїми батьками, які також ніде не працюють, що ставить під сумнів реальну можливість позивачки самостійно їх утримувати. В той же час, наголосив, що він має постійну роботу, працює водієм, має можливість отримувати додатковий заробіток від перевезень власним вантажним автомобілем. Проживає у батьківському будинку лише вдвох з сином [PERSON], при цьому самі його батьки проживають окремо від нього за іншою адресою, відтак він спроможний самостійно утримувати та виховувати їх спільних з позивачкою дітей. Підкреслив, що з часу проживання сина [PERSON] разом з ним, позивачка жодного разу не цікавилася станом його здоров'я вихованням чи утриманням, хоча він особисто її привозив до сина, щоб та поспілкувалася з ним, однак за його присутності вона побула з сином лише не тривалий час і відразу ж повернулася до своєї домівки. За вказаних підстав, просив первісний позов залишити без задоволення, а пред'явлений ним зустрічний позов про визначення місця проживання дітей разом з ним задовольнити. Представник органу опіки та піклування Новобузької РДА - [PERSON], при судовому розгляді справи підтримала висновок органу опіки щодо доцільності проживання дітей [PERSON], 2009 року народження та [PERSON], 2004 року народження, біля їх матері [PERSON], оскільки це відповідатиме інтересам вказаних дітей. Вислухавши доводи сторін та їх представників, опитавши спеціаліста, суд приходе наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 березня 2004 року. Від вказаного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. З часом їх подружнє життя погіршилося і сторони на початку січня 2014 року припинили підтримувати шлюбні стосунки та стали проживати відокремлено, позивачка [PERSON] разом з дітьми переїхала проживати до своїх батьків в с. Веселий Поділ Новобузького району, а відповідач [PERSON] залишився проживати у будинку [ADDRESS]. 03.02.2014 року відповідач за первісним позовом [PERSON] отримавши у позивачки [PERSON] дозвіл взяти дітей на нетривалий час щоб погратися з ними до вечора цього дня, у відведений час повернув лише дочку [PERSON], залишивши у себе малолітнього сина [PERSON]. На вимогу [PERSON] повернути вказану дитину відповідач відповідав категоричною відмовою при цьому ображав її нецензурною лайкою, погрожував їй фізичною розправою, що стало наслідком її неодноразового звернення до правоохоронних органів, за наслідком розгляду яких відповідні факти втім доведені не були, про що свідчать постанови слідчих Новобузького РВ УМВС України в Миколаївській області від 17 та 18 лютого 2014 року про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 129 КК України), а також висновки про припинення розгляду таких звернень від 16.01.2014 року, 27.01.2014 року та 10.02.2014 року. У відповідності до ст. ст. 158, 159, 161 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. 26 лютого 2014 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Новобузької райдержадміністрації, яка відбувалася за участі [PERSON] та [PERSON], прийнято рішення, за яким визнано основне місце проживання дітей: [PERSON], 2004 року народження та [PERSON], 2009 року народження, біля їх матері - [PERSON] Визначено час побачення [PERSON] з вказаними дітьми кожної суботи з 11 год. до 11 год. з врахуванням стану здоров'я дітей та їх бажання спілкуватися з батьком без присутності матері та їхати до нього в с. Софіївку Новобузького району. При цьому перебування дітей з батьком має бути за попередньою домовленістю з матір'ю дітей. При дослідженні в судовому засіданні акту обстеження умов проживання [PERSON], її характеристики, довідки про її доходи встановлено, що остання проживає зі своїми батьками у належному їм житловому будинку площею 90 м.кв., що розташований по [ADDRESS]. Будинок має 5 житлових кімнат з усіма зручностями. Діти забезпечені всім необхідним. Дочка [PERSON]. навчається у Новомиколаївській ЗОШ. [PERSON] не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду дитини до 6 років, паралельно займається підсобним господарством. До декретної відпустки працювала помічником вихователя в Софіївському ДНЗ, де за період з листопада 2012 року по липень 2013 року отримувала заробітну платню в середньому розмірі 1071,55 грн. на місяць. [PERSON] характеризується з позитивної сторони, працьовита та ввічлива людина, в конфліктних відносинах ні з ким не перебуває. Скарг на її адресу від жителів села не надходило. Батько малолітніх дітей [PERSON], як це видно з акту обстеження його умов проживання від 30.04.2014 року та довідки про його заробітну плату, наразі проживає у будинку своєї матері по [ADDRESS], разом зі своїм малолітнім сином [PERSON], 2009 року народження, будинок складається з 3-х житлових кімнат, які умебльовані і мають все необхідне для нормального проживання. В кімнатах чисто. Продуктами харчування, одягом забезпечений. В підсобному господарстві має 5 овець та 5 поросят. Транспортні засоби відсутні. Працює водієм на ПП «Арго» і отримує заробітну плату у розмірі 1218 грн. на місяць. Доводи відповідача за первісним позовом та його представника з приводу того, що позивачка [PERSON] страждає на психічну хворобу і не спроможна адекватно виховувати їх спільних дітей не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді справи. Так, згідно довідки Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 від 23.05.2014р. № 2290, [PERSON] дійсно знаходилася на стаціонарному лікуванні вказаного лікувального закладу з 17.03.2013 року по 05.07.2013 року з діагнозом «гострий поліморфний психічний розлад з симптомами шизофренії». Однак, при допиті в судовому засіданні в якості спеціаліста - лікаря нарколога-психіатра Новобузької ЦРЛ [PERSON], з'ясовано, що зазначена психічна хвороба може виникнути у будь-якої людини внаслідок перенесення нею гострого стресу, надмірного хвилювання тощо, і якщо ця людина не потраплятиме у психотравматичну ситуацію ця хвороба самостійно відступає на протязі трьох місяців, втім якщо з'являються подібні чинники цієї хвороби - така хвороба може знову проявитися. Відносно позивачки [PERSON] пояснила, що вказана хвороба, в результаті її лікування в психіатричній лікарні, наразі від неї повністю відступила. На протязі останнього року вона спостерігалася лікарями і за цей час не було зафіксовано жодних проявів цієї хвороби. За дорученням суду, вказаним спеціалістом було проведено відносно [PERSON] психологічне тестування, за результатами якого спеціаліст пояснила, що жодних порушень психічних процесів мислення, уваги, пам'яті тощо не виявлено. Емоційний стан стабільний, жодних спалахів агресії не проявлялося. Наразі її психічний стан стабільно здоровий. Посилання відповідача, що з часу проживання сина [PERSON] у нього, позивачка не відвідує його та не цікавиться його життям, суд залишає поза увагою, оскільки в матеріалах справи мається акт, складений фахівцем з соціальної роботи 04.03.2014 року, про те, що при намаганні відвідати свого сина за місцем проживання відповідача в с. Софіївка Новобузького району, останній був відсутній з відповідною дитиною вдома і знаходився разом з нею в м. Миколаєві. Орган опіки та піклування Новобузької РДА від 26.02.2014 року визначивши, що [PERSON] належним чином дбає про своїх дітей: дочку [PERSON], 2004 року народження та сина [PERSON], 2009 року народження, між нею, як матір'ю, і дітьми існує тісний психологічний зв'язок, за місцем проживання характеризується позитивно, надали суду висновок про доцільність проживання вищевказаних малолітніх дітей разом з матір'ю [PERSON], оскільки це відповідатиме інтересам вказаних дітей. Вирішуючи спір щодо місця проживання [PERSON], 2009 року народження суд враховує, що малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише за наявності виняткових обставин (принцип 7 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р.). Так, з матеріалів справи вбачається, що за час проживання малолітнього з [PERSON] вона турботливо ставилась до його виховання та утримання, позитивно характеризується за місцем проживання утримує домашнє господарство. Умови проживання відповідають санітарним та соціальним нормам. В той же час, суд враховує неодноразове створювання відповідачем за первісним позовом [PERSON] конфліктних ситуацій, що стало наслідком численних звернень позивачки [PERSON] до Новобузького РВ УМВС України. Таким чином, з урахуванням віку дитини (4 роки), ставлення [PERSON] до виконання своїх батьківських обов'язків, спроможності її як за психічним так і фізичним станом здоров'я піклуватися про дитину, наявність належних умов для виховання дитини, суд вважає доцільним, з урахуванням інтересів малолітнього [PERSON], визначити місце проживання цієї дитини разом з матір'ю [PERSON] За таких умов позовні вимоги позивачки [PERSON] за зустрічним позовом про відібрання вищевказаної малолітньої дитини та визнання її місця проживання разом з нею, як її матір'ю, знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи, а тому підлягають задоволенню. При цьому, в силу положень ч 1 ст. 162 СК України приймає рішення про негайне відібрання цієї дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. З задоволенням позовних вимог позивачки [PERSON], пред'явлений до неї відповідачем [PERSON] зустрічний позов про визначення місця проживання дітей з ним, задоволенню не підлягає. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь позивачки [PERSON] понесені нею та документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. Судовий збір у розмірі 243,60 грн., сплачений відповідачем [PERSON] за подання зустрічного позову, у задоволені якого судом відмовлено, слід віднести на його рахунок.

Outcome: approved