Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

04.06.2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] в якому просить розірвати договір довічного утримання, укладений 16 липня 2001 року між нею і [PERSON] та посвідчений нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1-1538. [PERSON] вимоги мотивує тим, що вона є людиною похилого віку та потребує постійної допомоги та догляду, а відповідач [PERSON] свої зобов'язання за вказаним договором не виконує, не забезпечує ліками, одягом, не надає продукти харчування, як визначено у договорі, а тому вона не бажає щоб продовжував дію вказаний договір. Оскільки вона потребує стороннього догляду, то їй допомагають інші особи, що порушує її права. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов та просила його задовольнити, розірвати договір довічного утримання та повернути їй будинок з підстав невиконання відповідачем умов зазначеного договору. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала та погодилася з доводами позивача. Вказала, що влаштувалась на роботу, а тому не має змоги належним чином здійснювати догляд за [PERSON], відповідно до умов договору. Представник Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 16 липня 2001 року між [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувач) укладено договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалася довічно, повністю утримувати [PERSON], забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, та зберегти в її безкоштовному користуванні одну житлову кімнату. Договір укладений у письмовій формі, посвідчений нотаріально, зареєстровано в реєстрі за №1-1538 та накладено заборону відчуження зазначеного майна до припинення договору довічного утримання, зареєстровано в реєстрі за №56/2001. (а.с.2,3) Постановою нотаріуса від 03.06.2014 року [PERSON], [PERSON] було відмовлено у розірванні договору довічного утримання з підстави перебування набувача [PERSON] на час укладення договору, у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що потребує його згоди. (а.с.6) Однак, відповідно до рішення Зміївського районного суду Харківської області від 28.02.2006 року, [PERSON] було визнано безвісті відсутнім. Початком безвісної відсутності встановлено - 10.06.2001 року. (а.с.4) Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 17.03.2006 року, відповідно до свідоцтва серії 1-ВЛ №017488. (а.с.17) Оскільки на час посвідчення вищезазначеного договору, а саме 16.07.2001 року, [PERSON] вважався безвісті відсутнім та письмової згоди з огляду на зміст ст. 65 Сімейного Кодексу України на таке посвідчення не надавав, суд не вбачає підстав щодо неможливості вирішити питання про розірвання договору довічного утримання, укладеного між [PERSON] та [PERSON], з огляду на відсутність відповідної згоди [PERSON] Отже, як на підставу позову, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором. У силу вимог ст.755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник має виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання та звичаїв ділового обороту. Згідно з положеннями ст. ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України). Позивач в суді безпосередньо пояснила, що вона не хоче більше продовжувати дію вказаного Договору, оскільки відповідач їй зовсім не допомагає, умови договору належно не виконує. Судом встановлено небажання позивача продовжувати договір, але це небажання обумовлено виключно неналежним виконанням умов договору з боку відповідача, чого власне і не спростовувала відповідач [PERSON] Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, оскільки наявними у справі доказами підтверджено, що відповідач неналежно виконувала взяті на себе за договором довічного утримання зобов'язання, що відповідно до ст. 755 ЦК України є підставою для розірвання договору довічного утримання між сторонами на вимогу відчужувача з поверненням у власність останньої спірного будинку. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved