Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

03.06.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму основного боргу в розмірі 980 000,00грн., три проценти річних у розмірі 448 840,00грн. та інфляційні нарахування у розмірі 32 219,18грн., а всього 1461059,18грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, 04 листопада 2013 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 980 000,00грн. зі строком повернення не пізніше 31.03.2014р. Відповідно до договору позики, проценти за надання позики та користування нею не сплачуються. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором позики у встановлені строки не виконав. На день подачі позовної заяви сума позики навіть частково не повернута. Тому позивач просив стягнути з відповідача суму позики з урахуванням індексу інфляції - з 01.04.2014р. по 31.03.2015р. та 3% річних - з 01.04.2014р. по 05.05.2015р. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив врахувати, що індекс інфляції розрахований в позові за період з 01.04.2014р. по 31.03.2015р., а 3% річних - з 01.04.2014р. по 05.05.2015р. В цій заяві стороною позивача також визнано факт, що відповідачем 15.07.2015р. повернута позивачу сума за договором позики в розмірі 176000,00грн., а 10.09.2015р. - сума в розмірі 300000,00грн., що просить врахувати при ухваленні рішення та розглядати справу у відсутність позивача та його представника (а.с.49). Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, представник відповідача надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що відповідачем частково повернута сума позики, договором позики не встановлений строк повернення грошових коштів, тому нарахування позивачем 3% річних та індексу інфляції є безпідставним (а.с.31). Відповідач подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що ним було сплачено позивачу заборгованість за договором позики: 15.07.2015р. - 176000,00грн. та 10.09.2015р. - 300000,00грн. Просить врахувати зазначені обставини при розгляді справи. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.11.2013 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір займу грошових коштів у сумі 980 000,00грн. строком до 31.03.2014 року, відповідно до якого проценти за надання позики та користування позикою не нараховуються та не сплачуються позичальником. (а.с.50) Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошу суму у розмірі 980 000,00грн., що підтверджується розпискою відповідача від 04.11.2013р. (а.с.51) За договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, що визначено положеннями ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений законом або договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, актів цивільного законодавства. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 15.07.2015 року відповідачем повернуто позивачу грошові кошти в розмірі 176 000,00грн. (а.с.47), а 10.09.2015 року - кошти в розмірі 176 000,00 грн. (а.с.48), на підтвердження чого відповідачем надано суду копії розписок позивача про одержання зазначених сум. Також стороною позивача в заяві (а.с.49) визнано факт повернення відповідача частини позики: 15.07.2015р. - 176000,00грн. та 10.09.2015р. - 300000,00грн. Таким чином, на дату ухвалення рішення неповернута відповідачем сума боргу за договором займу грошових коштів становить 504 000,00грн. (980 000,00 - 176000,00 - 300000), з наведеного вбачаються підстави для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Посилання представника відповідача на те, що договором позики не передбачені строки повернення боргу є надуманими, оскільки п.3.3. договору передбачено, що позика надається на строк до 31.03.2014р. Тому суд вбачає підстави для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з позовної заяви та додаткової заяви, розрахунків позивача, період нарахування інфляційних втрат та вимога про їх стягнення, визначена позивачем з 01 квітня 2014р. по 31 березня 2014р. включно. Тому, суд вбачає підстави для часткового задоволення вимоги позову про стягнення інфляційних втрат за період прострочення зобов'язання, починаючи з дня наступного від визначеної договором дати повернення грошових коштів, тобто з 01.04.2014р. по 31.03.2015р. включно (враховуючи, що позивач заявив вимогу лише в цій частині), а саме за договором позики в розмірі 980000,00 гривень, індекс інфляції складає 1,458% (103,3* 103,8* 101,0* 100,4* 100,8* 102,9* 102,4* 101,9* 103,0* 103,1* 105,3* 110,8 /100). Таким чином інфляційні втрати позивача за цими договорами позики становлять (980000,00*1,458) - 980000,00 = 448 840,00грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також суд приходить до висновку про правомірність вимог щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних, оскільки така можливість передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. За заявлений у позові період з 01.04.2014р. по 05.05.2015р. із розрахунку 980000,00грн. помножених на 3% та кількість повних днів прострочення та поділених на кількість днів в році та на 100. Таким чином розмір 3% річних за цей період складає 32 219,18 грн. (980 000,00*3*400/365/100), які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором займу грошових коштів у розмірі 504 000,00грн., інфляційні втрати в сумі 448 840,00грн. а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 32 219,18 грн., а всього 985059,18 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі - 3 654,00 грн. На підставі наведеного, ст. ст. 526, 530, 625 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial