Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

03 вересня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 19 листопада 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, часто не знаходили спільну мову в питаннях сімейного життя. Між ними части виникали сварки, також неодноразово припиняли спільне проживання. Такі взаємостосунки призвели до того, що позивач втратила почуття любові до відповідача і в липні 2019 року вони припинили спільне проживання. З цього часу вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. На думку позивача сім`я розпалась остаточно та збережена бути не може. Зазначені обставини стали приводом для звернення до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. В підготовче засідання позивач не з`явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, просила суд розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач в підготовче засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін, а тому для ухвалення рішення немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з`явились до суду. Судом встановлено, що 19 листопада 2011 року сторони зареєстрували шлюб в Самарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України,шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони фактично припинили подружні стосунки. Задовольняючи позов, суд враховує, що фактично шлюбні відносини припинені з липня 2019 року, спільне господарство не ведеться, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дитини. Після розірвання шлюбу у відповідності до вимог частини 8 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України позивачці залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved