Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

03.02.2000 між [PERSON] , [PERSON] , діючою за себе та за свою неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , [PERSON] з однієї сторони та з друглї сторони [PERSON] , діючим за себе та свою неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , укладений договір про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 63,3 кв.м., в тому числі житловою площею 37,4 кв.м., розташована на третьому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку. Зазначена квартира зареєстрована у Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності на [PERSON] та [PERSON] , про що здійснено запис в реєстрову книгу під №179П, стор. 492, запис 492 від 18.02.2000. Сторони домовилась про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідачі передали позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а останній прийняв його та фактично вступив у володіння та користування цим майном(а.с. 7). Відповідно до ст. 15 Закону України « Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, що був чинний на період укладання договору купівлі-продажу, спірний договір було зареєстровано на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Криворізька філія). На сьогоднішній день позивач бажає подарувати свою частку доньці [PERSON] , але позбавлений можливості нотаріально посвідчити вказаний договір, оскільки відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору. Однак всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами були виконані в повному обсязі. З 03.02.2000 [PERSON] володів, користувався та розпоряджався спірною квартирою: проводив в повному об`ємі оплату за надані комунальні послуги, проводив капітальні та поточні ремонти. З 03.02.2000 у позивача вказане майно витребувано не було. Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина 2 ст. 220 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частина 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до п.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права. У свою чергу, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. Після укладання договору купівлі-продажу від 03.02.2000 позивач є безумовним власником квартири [ADDRESS] . З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, відповідачі передали позивачу нерухоме майно, а позивач прийняв його та сплатив відповідачам відповідну суму грошей. Таким чином [PERSON] правомірно володіє спірним майном. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved