Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

03.03.2021 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказує, що він перебуває з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано 04 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 291. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Вказує, що фактично шлюбні відносини припинені з червня 2020 року, однак не дивлячись на те, що наразі вони проживають разом, у кожного існує окремий бюджет, спільне господарство не ведуть. На даний момент шлюб існує формально, примирення з моменту припинення шлюбних відносин не сталося. Зазначає, що причиною припинення сімейно-шлюбних відносин стало явна невідповідність характерів, поглядів та суджень, що породжувало обопільне невдоволення один одним, загострювало відносини і в кінцевому підсумку призвело до повного розриву відносин та відчуження. Він неодноразово звертався до своєї дружини, щоб разом піти до відділу ДРАЦС та розірвати шлюб, але вона не бажає і відмовляється подавати спільну заяву (що є обов`язковою умовою для розірвання шлюбу в органах ДРАЦС). Спору майнового характеру немає. У зв`язку з тим, що подальше існування формального шлюбу суперечитиме його інтересам, просив суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.03.2021 за вказаною цивільною справою було відкрито провадження та призначено судове засідання. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином справи. Вона також не скористалась своїм правом надати відзив на позов та звернутися з заявою про надання строку для примирення та збереження шлюбу. Представник відповідача - адвокат Гуревич М.Г. просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем та хоче зберегти сім`ю. Висловив думку відповідачки про те, що на рішення позивача про розірвання шлюбу вплинула його захопленість релігією, прийняття участі у богослужіннях в церквах. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] (а.с.8), 04 липня 2013 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку, про що 04.07.2013 складено відповідний актовий запис № 291. [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Сімейне життя не склалося, сторони подружніх стосунків не підтримують, домашнього господарства разом не ведуть. Позивач зазначив, що примирення між сторонами та збереження сім`ї неможливе та є таким, що суперечить його інтересам. Повідомив, що його дружина ним не піклується, він готує собі сам, а вона сама собі, в неї головне це гроші, їх нічого не пов`язує, немає спільних інтересів. По господарству вона також нічого не робить, займається тільки собою, може на декілька днів поїхати до подруги і не цікавитися ним. Дійсно, він почав ходити до церкви, приймати участь у богослужіннях, після відвідування якої почуває себе спокійним, впевненим. Дружина часто зневажливо ставиться до нього, він вважає що примирення між ними неможливо і просив не надавати час для примирення. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~роз`яснено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст.111 СК України\~вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові 442/6319/16-ц від 30.05.2019 наголосив на тому, що закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено\~ч.7 ст.240 ЦПК України. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. 12.05.2021 суд відклав слухання справи, зокрема й для того, щоб в наступному судовому засіданні з`ясувати чи використали сторони можливість строк до наступного судового засідання, до 14.06.2021, для того, щоб примиритися та зберегти шлюб. Однак, в судовому засіданні 14.06.2021 позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, звернув увагу суду, що він доросла людина і такий крок робив зважено. Дружина вивезла з будинку майже усі речі. Він не погоджується з позицією представника відповідача, що він «вигнав» дружину і не пускає її додому: вона сама залишила сім`ю, і не спілкується з ним. Жодних перемовин щодо примирення ані він, ані вона після судового засідання не проводили і не намагалися відновити сімейні стосунки. Його «звернення» до церкви жодним чином не є підставою для того, щоб казати, що саме це вплинуло на його рішення. Він впевнений, що він не потрібен дружині, їй потрібні тільки гроші, між ними немає бажання на продовження спільного сімейного життя і відновлення стосунків неможливе, їхня сім`я існує лише формально. Він не бажає в подальшому підтримувати сімейні стосунки з відповідачкою, не бачить в цьому жодного сенсу. Свідок [PERSON] , яка є сестрою позивача, у судовому засіданні надала пояснення про те, що між її братом та його дружиною немає спільних сімейних інтересів, вони не ведуть спільне господарство, і взагалі в неї таке враження, що вона готувала чоловікові таку їжу, щоб його отруїти. Вона навіть декілька разів хотіла відправити їжу на експертизу, але не змогла знайти де це зробити. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з частинами третьою та четвертою\~статті 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої\~статті 104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою\~статті 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1\~статті 110 СК України). Відповідно до\~статті 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач наполягав на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги пояснення позивача та представника відповідача, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, спільних дітей вони не мають. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивач не наполягав на стягненні з відповідача витрат по сплаті судового збору на його користь. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved