Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

02.11.2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», просить стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 82 857,64 грн., компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 9 911, 83 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 218 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що з 11.11.2013 по 15.05.2015 вона працювала у ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та була звільнена за власним бажанням. Проте, при її звільненні не було проведено остаточний розрахунок, не виплачена заборгованість по заробітній платі. За вказаних обставин, позивач просить на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 18.05.2015 по 23.10.2015 в розмірі 82 857,64 грн., а також компенсацію за несвоєчасну виплачену заробітну плату в розмірі 9 911,83 грн. Крім того, позивач посилається на заподіяння їй моральної шкоди, оскільки внаслідок невиплат належних їй сум заробітної плати, позивач не могла своєчасно виконувати свої зобов'язання з оплати за житло, змушена була позичати у друзів та родичів грошові кошти, що в цілому завдавало моральних та фізичних страждань позивачу, за таких обставин позивач оцінює моральну шкоду в розмірі прожиткового мінімуму доходів громадян в сумі 1 218 грн. Протягом розгляду справи позивач збільшила розмір позовних вимог, подавши відповідну заяву, просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 18.05.2015 по 01.02.2016 в розмірі 127 857,91 грн., компенсацію за несвоєчасну виплачену заробітну плату в розмірі 9 911,83 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 218 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, разом з цим вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. За вказаних обставин суд визнав можливим розгляд справи за відсутності позивача. Представник відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» в судове засідання повторно не з'явився. Про час та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутність до суду не надходило. Зважаючи, що представник відповідача не з'явився у судове засідання та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача у заочному порядку на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємств, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 11.11.2013 працювала у відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на посаді провідного фахівця управління перестрахування. Вказана обставина підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7). Згідно наказу від 29.04.2015 № 220-кго позивач звільнена з роботи з 15.05.2015 за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 9). Згідно довідки від 15.05.2015 № 537, виданої ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», заборгованість по заробітній платі станом на 15.05.2015 у позивача складає 70 131,51 грн. (а.с. 10). Згідно копії судового наказу Печерського районного суду м. Києва від 25.05.2015 № 757/17706/15-ц, з відповідача на користь позивача стягнуто суму заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 70 131,51 грн. (а.с.13). Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 № 100, далі Порядок, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. При цьому, відповідно до п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками -почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно наявної в матеріалах справи довідки від 22.09.2015 № 742, виданої ПАТ «УСК «Гарант-Авто», середньомісячна заробітна плата (за березень 2015) позивача складає 15 000 грн., середньоденна заробітна плата складає 714,29 грн. (а.с.11). Оскільки судом протягом розгляду справи встановлено, що відповідач не здійснив з позивачем повний розрахунок в день звільнення, суд, виходячи з наведених положень чинного законодавства, та наданого позивачем розрахунку, правильність якого перевірена судом, дійшов висновку про наявність підстав відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 18.05.2015 по 01.02.2016 в розмірі 127 857,91 грн. Згідно з ч. 5 ст. 95 КЗпП України та ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів» заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Згідно з п. 4 вказаної Постанови сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділеній на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 20.12.1997 № 1427 із змінами, внесеними Постановою КМУ № 292 від 23.04.1999, компенсація працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01.01.1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги за цей період зріс більше ніж як на один відсоток. Відповідно до п. 3 вказаного Положення, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків та платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Згідно з п. 4 зазначеного Положення, у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців, сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Згідно наявної в матеріалах справи довідки від 22.09.2015 № 741, виданої ПАТ «УСК» Гарант-Авто» сума компенсації станом на 21.09.2015 складає 9 911,83 грн. (а.с.12). Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 9 911,83 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. В результаті протиправних дій відповідача, на підставі ст. 237-1 КЗпП України позивачем ставиться питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1218 грн. 00 коп., що полягає у позбавленні її можливості вести звичайний спосіб життя, що вимагає від неї захисту свого порушеного права через суд, відчуття моральних страждань. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Так, протягом розгляду справи встановлено порушення відповідачем прав позивача, що полягають у тривалому не проведенні відповідачем виплати позивачу заробітної плати та інших належних виплат, яке триває, яке призвело до його моральних страждань, втрати життєвих зв'язків позивача і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а відтак, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 1218 грн. Відтак, позов підлягає задоволенню. У зв'язку з задоволенням позову, майнових вимог усього у розмірі 137 769,74 грн. та немайнових про стягнення моральної шкоди у розмірі 1218 грн. 00 коп., оскільки позивач звільнений від оплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід Держави судовий збір у розмірі пропорційно до задоволених вимог та в межах граничних розмірів відповідно до Закону України «Про судовий збір», в редакції чинній на день подання заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог 01.02.2016, а саме за майнові вимоги у розмірі 1 377 грн. 70 коп. та за немайнові 487 грн. 90 коп., усього 1865 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved