Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

04 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він у 1995 році на підставі ордеру на житлове приміщення [ADDRESS] разом з членами сім'ї - дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] З 23.11.2005 року між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано, після чого [PERSON] та дочка позивача [PERSON] залишили місце проживання у гуртожитку. Отже, з 2005 року та по даний час відповідачі в означеній вище кімнаті гуртожитку не проживають та не з'являються, чим порушують права позивача. У зв'язку з наведеним, позивач просить суд визнати такими, що втратили право користування кімнатою [ADDRESS] відповідачів [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] подала до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши, що позивач не має права звертатись до суду з даним позовом, оскільки він не є власником або уповноваженим ним органом, які наділені таким правом, а має право лише на зайняття койко-місця у кімнаті гуртожитку. Також зазначив, що позивач чинить перешкоди відповідачам у користуванні кімнатою. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] на підставі ордеру на житлове приміщення [ADDRESS], разом з членами сім'ї - [PERSON] та [PERSON], де вони і зареєструвались. Дана кімната має статус службового жилого приміщення, була виділена позивачу для проживання з сім'єю у 1995 році, як працівнику Хмельницької дистанції шляху. Твердження представника відповідача про те, що [PERSON] отримав лише койко-місце в гуртожитку, а тому не може бути належним позивачем у справі, не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, навпаки судом встановлено, що згідно ордеру на житлове приміщення № 179 [PERSON] отримав у користування всю кімнату [ADDRESS]. 23.11.2005 року між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу колишня дружина позивача - відповідач [PERSON] та дочка позивача - відповідач [PERSON] виїхали з гуртожитку та по даний час у спірній кімнаті гуртожитку не проживають та не з'являються. Даний факт підтверджується актом від 30.05.2014 року. Також, той факт, що вказані особи не проживають у [ADDRESS] у вказаний період підтверджено поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилими приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Згідно положень п. 11 Постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом встановлено що [PERSON] та [PERSON] не проживають у вищевказаній кімнаті гуртожитку більше шести місяців без поважних причин, а відповідно до ст. 71 та ст. 163 Житлового Кодексу України, житлове приміщення зберігається за відсутніми особами лише на строк до шести місяців. Відповідачами жодним чином не доведено, що позивач будь-яким чином перешкоджав їм у користування спірною кімнатою. Підсумовуючи викладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом. Судові витрати по справі становлять 423 грн. 60 коп.(243,60 грн. - судового збору + 180,00 грн. - повідомлення в пресі) та розподіляються між сторонами відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved