Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

03.01.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом Київської міської ради, треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ГТУЮ у м.Києві, [PERSON] про визнання за ним право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є сином [PERSON], померлої [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме 1/2 частина квартири [ADDRESS], яка належала останній. За своє життя мати позивача [PERSON] заповіту не залишила. Іншим спадкоємцем за законом крім позивача є його рійний брат [PERSON] З метою прийняття спадщини позивач звернувся у встановленому законом порядку до державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а потім із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Разом з тим, оскільки постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причин того, що право власності на частину квартири не зареєстровано за спадкодавцем [PERSON], тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав письмове заперечення, зі змісту якого вбачається, що останній проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні, а також розглянути справу за його відсутності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи ГТУЮ у м.Києві у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. ст. 1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [INFO] [PERSON], яка є матір'ю [PERSON] та [PERSON], померла у м.Києві у віці 64 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації смертей у м.Києві. Таким чином, [INFO] за адресою: [ADDRESS], де проживала [PERSON], внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі свідоцтва про право власності на житло від 17.12.2012 року, вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Квартира є приватизованою. Відповідно до ст.ст. 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Враховуючи, що [PERSON] за своє життя заповіту не залишила, а тому згідно з положеннями ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно до зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, [PERSON] та [PERSON], як єдині спадкоємці після смерті [PERSON] за законом, з метою прийняття спадщини звернулись у встановленому законом порядку до державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Дубенка А.О. із заявами про прийняття спадщини, що підтверджується копією матеріалів спадкової справи від 23.05.2014 року № 611/2014. Відповідно до ст.ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] звернулись у встановленому законом порядку до державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Дубенка А.О. із заявами про одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON], а саме по 1/4 частці кожному. Разом з тим, постановами державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Дубенка А.О. від 08.09.2014 року [PERSON] та [PERSON] з причин того, що право власності на частину квартири не зареєстровано за спадкодавцем, було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири [ADDRESS], як на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] При цьому, суд приймає до уваги, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 26.09.2016 року, позов [PERSON] до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Київська державна нотаріальна контора, [PERSON], про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, вказаний позов задоволено, а саме визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої [INFO]. Вказане рішення суду сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили. Відповідно до пп.4.15 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з пп.4.18 п.4 Глави 10 Розділу ІІ зазначеного вище порядку за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Одним із способі захисту цивільних прав, встановлених ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Дубенка А.О. із заявою про прийняття спадщини у встановлений ст. 1269 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті його матері [PERSON], а саме 1/4 частини квартири [ADDRESS], що належала останній на праві приватної власності, при цьому, приймаючи до уваги, що спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з [INFO], суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, а саме визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої [INFO].

Outcome: approved