Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

04 березня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі - ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я у розмірі 120 000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] у період з 1998 року по 2010 рік працював підземним прохідником на підприємстві відповідача. 19 листопада 2000 року з ним під час виконання трудових обов`язків стався нещасний випадок на виробництві. Внаслідок травмування позивач дістав забій грудної клітини, закритий перелом лівої ключиці зі зміщенням, численні забійні рани кінцівок. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він дістав травмування, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання. 05 березня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи. 27 березня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ПрАТ «Суха Балка», у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди. Вважають, що саме позивач повинен доводити факт спричинення моральної шкоди, а також її розмір. Крім того вказують, що у настанні нещасного випадку є вина самого позивача, а тому не можна покладати відповідальність на відповідача з відшкодування моральної шкоди за відсутності вини роботодавця у каліцтві [PERSON] . Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] 09 листопада 1998 року був прийняти у шахтобудівельне управління АТ «Суха Балка» прохідником з повним робочим днем в підземних умовах. (а.с. 9-12) Під час виконання трудових обов`язків 19 листопада 2000 року з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок відшарування гірничої маси з кровлі виробки. Позивач дістав ушкодження у вигляді забою грудної клітини, закритого перелу лівої ключиці зі зміщенням, численних забійні ран кінцівок. Адміністрацією підприємства 22 листопада 2000 року за вказаним фактом було складено Акт № 41 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Причиною настання нещасного випадку комісією визнано незадовільний технічний стан гірничої виробки, невикоанання посадових обов`язків. У пункті 10 вищевказаного Акту зазначено, що особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є гірничий майстер дільниці [PERSON] та заступник начальника дільниці [PERSON] (а.с. 13-14) Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, [PERSON] за наслідками трудового каліцтва не було встановлено МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини,\~оскільки трудове каліцтво отримано позивачем під час виконання нею трудових обов`язків. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. За положеннями ст. 17 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, чинній на час травмування позивача) передбачала, що власник зобов`язаний створити в кожному структурному підрозділі і на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечити додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці. За статтею 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, чинній на час травмування позивача), відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України та ст. 12 Закону України «Про охорону праці» відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] дістав під час виконання трудових обов`язків травму тулуба (а.с. 13-14) та таке травмування сталось з вини роботодавця, а тому ПрАТ «Суха Балка» повинна нести відповідальність за заподіяння травмування. Водночас травмування [PERSON] не потягло встановлення у нього стійкої втрати працездатності. Так, відповідно до статті 440-1 Цивільного кодексу Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. За таких обставин вбачається, що у зв`язку із отриманням 19 листопада 2000 року трудового каліцтва [PERSON] спричинено моральні та фізичні страждання. В той же час, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 4723 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди дорівнює 23615,00 грн. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом трудового каліцтва йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 24 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі по 840,80 грн.

Outcome: partial