Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

03 вересня 2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні квартирою. Свої вимоги мотивують тим, що всі вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Кожному належить по 1/5 частині квартири. На сьогоднішній день [PERSON] проживає в кімнаті площею 9,5 кв. метри. Між позивачами та відповідачами останні півроку виникають конфлікти з приводу користування житлом, відповідачі чинять перешкоди в користуванні квартирою, мирно вирішити питання щодо визначення порядку користування квартирою вони не можуть, тому змушені звернутися в суд з позовом. Просять суд ухвалити рішення, яким виділити в користування позивачам кімнату площею 9,5 кв. метри з балконом, а в користування відповідачам - кімнату площею 13,1 кв. метри, інші приміщення залишити в спільному користуванні. У судовому засіданні позивач [PERSON], його представник та представник позивача [PERSON] підтримали заявлений позов та просили його задовольнити. Позивач [PERSON] та його представник пояснили суду, що на даний час [PERSON] в квартирі проживає, після звернення до суду йому надали доступ, але фактично у нього немає ключів, оскільки замки на дверях відповідачами змінювались вже чотири рази. У них постійні конфлікти через користування квартирою, тому він вважає, що в будь-який час його можуть позбавити такого права. Відповідач [PERSON] в квартирі не мешкає і перешкоди чинять інші два відповідачі - [PERSON] і [PERSON] Представник відповідача [PERSON] пояснила суду, що остання є колишньою дружиною відповідача [PERSON] Вона є співвласником квартири, проте у неї немає ключів від вхідних дверей. Крім того, в квартирі кімната площею 13,1 метри, якою користуються відповідачі, закривається ними на ключ. [PERSON] зараз мешкає за іншою адресою, у неї інша сім'я, проте як співвласник квартири вона має право користуватись квартирою. Позивачі між собою вирішили питання щодо користування кімнатою, яку просять їм виділити. Відповідач [PERSON] та її представник проти позову заперечують, пояснили суду, що [PERSON] в квартирі давно не проживає. У неї є інша сім'я та інше житло. [PERSON] самовільно зайняв кімнату площею 9,5 кв. метри та зробив перепланування квартири. Йому ніхто не чинить перешкод у користуванні квартирою. Це він поселив у квартиру свою знайому, і коли вони не дали згоди на її реєстрацію в квартирі, вона почала створювати конфлікти. Замки вони не змінювали, і у позивача [PERSON] є ключі. У кімнаті площею 13,1 кв. метри дійсною стоїть замок, і вони її закривають коли йдуть з квартири. У [PERSON] ключів від квартири немає, оскільки вона до квартири не приїздить і ніколи не просила їх надати. Кімната, яку просять виділити собі позивачі перевищує розмір їх частки в спільній власності. Відповідач [PERSON] підтримав пояснення, надані [PERSON] та її представником. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що кімната, яку просять виділити собі позивачі перевищує розмір їх частки в спільній власності, що порушує умови життя інших співвласників. Конфлікти виникають через те, що їх провокує [PERSON] (а.с. 98-100). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності сторін без визначення часток, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24 жовтня 1994 року, виданого на підставі розпорядження органу приватизації № 8961 від 24 жовтня 1994 року (а.с. 5). У квартирі зареєстровані лише три співвласники: [PERSON], її чоловік [PERSON] та їх син [PERSON] Позивач [PERSON] та позивач [PERSON] в квартирі не зареєстровані, що підтверджується довідкою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду солом'янського району м. Києва» ЖЕД № 901 (а.с. 10). Згідно з технічним паспортом квартира складається з двох житлових кімнат житловою площею 22,6 кв. метри, утому числі площа ізольованих кімнат складає відповідно 9,5 кв. метри та 13,1 кв. метри. Квартира обладнана балконом площею 0,8 кв. метри, який об'єднаний з кімнатою площею 9,5 кв. метри. Загальна площа квартири становить 43,6 кв. метри (а.с. 6-9). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є синами відповідачів [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] колишня дружина відповідача [PERSON] У судовому засіданні відповідачі підтвердили, що вони заперечують проти визначення конкретного порядку користування жилим приміщенням, оскільки це порушить їх право на житлову площу, так як позивачі просять визначити їм в користування кімнату, що перевищує їх частку в праві власності. Позивачі заявили позов про визначення конкретного прядку користування жилим приміщенням на підставі ст. 358 ЦК України, посилаючись на те, що кожному з них належить 1/5 частина квартири. Відповідно до частин 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З наведеної норми вбачається, що визначати порядок користування жилим приміщенням можуть лише співвласники спільної часткової власності. Поняття і види права спільної власності визначені статтею 355 ЦК України, згідно якої майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У свідоцтві про право власності на житло від 24 жовтня 1994 року, виданого відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації на підставі розпорядження (наказу) від 24 жовтня 1994 року № 8961 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної (сумісної, або часткової) власності [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях (а.с. 5). З цього свідоцтва вбачається, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін у справі, оскільки розмір конкретної частки кожного з них не визначений. Суду не надано будь-яких належних доказів (та навіть не зазначено про їх наявність) на підтвердження визначення ідеальних часток співвласників у праві спільної сумісної власності, тому не є доведеним належними доказами, що їм належить по 1/5 частці квартири, оскільки таке посилання не відповідає свідоцтву про право власності на житло. У такому випадку, за відсутності визначення розміру ідеальних часток, у позивачів не виникло право на розпорядження кожним 1/5 частиною спільного майна згідно з законом, тому в задоволенні вимоги про визначення порядку користування житлом слід відмовити. Позивачі також просять усунути перешкоди в користуванні квартирою з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON], що мешкають у квартирі. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1, 3 ст. 319 ЦК України визначено, що власник полодіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України містить положення про те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що на кімнаті площею 13, 1 кв. метри встановлено замок. Вони ним користуються та замикають кімнату, коли йдуть з квартири. Також підтвердили, що відповідач [PERSON] не має ключів від спірної квартири. Позивач [PERSON] також зазначає, що батьки періодично не впускають його в квартиру, міняють замки на вхідних дверях, тому чинять йому перешкоди в потраплянні до квартири. На даний час він має такий доступ, але його надали вже після звернення до суду з позовом. На підтвердження неправомірної поведінки відповідачів сторона позивачів посилається на покази свідка та письмові докази. Допитаний судом свідок [PERSON] показав суду, що він колись робив ремонт в спірній квартирі. Одного разу (десь весною 2015 року) він з [PERSON] прийшов до квартири забрати деякі інструменти, але замок у квартирі не відкривався. Відповідач [PERSON] через двері сказала, що не впустить [PERSON] до квартири. Він особисто був свідком цих подій. З наданої суду відповіді Солом'янського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 12 серпня 2015 року вбачається, що за зверненням [PERSON] проводилась перевірка щодо неправомірних дій [PERSON] по відношенню до свого сина [PERSON] Для недопущення порушень в подальшому дана адреса взята на постійний контроль з боку Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 17). За таких обставин, позивачі [PERSON] та [PERSON] як співвласники спірної квартири, на підставі положень ст. 391 ЦК України мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову, та на підставі статті 88 ЦПК України стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивачів підлягають понесені судові витрати по сплаті судового збору за вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою.

Outcome: partial