Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~02 лютого 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 16314,72 грн. та судові витрати по справі. В позовній заяві зазначав, що між сторонами був укладений договір, за яким відповідач отримав кредит в сумі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконує його умови та не сплачує кредитні платежі, через що станом на 31 грудня 2015 року за ним рахується загальна заборгованість по кредиту в сумі 16314 грн. 72 коп., просить стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 24), причини неявки суду не повідомив. Суд, вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 11 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений в письмовій формі кредитний договір (далі Договір), в якому сторони узгодили всі його умови. На підтвердження укладення Договору між сторонами були складені та підписані заява позичальника про надання банківських послуг в ПриватБанку отримання кредиту з кредитною картою «Універсальна». Відповідно до п. 3.2 та п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт надав згоду на зміну Банком самостійно розміру кредитного ліміту. Згідно вказаної заяви, позичальник ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг. Також цією заявою позичальник виразив згоду про те, що вищевказана заява разом із «Памяткою клієнта», Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6). Відповідно до Договору публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі Банк), зобовязалося надати позичальнику, тобто відповідачу, кредит шляхом відкриття кредитної лінії, зі сплатою за користування кредитними коштами 3% на місяць. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач, скориставшись кредитними коштами, допустив порушення умов та термінів їх повернення. Пунктом 6.5 Умов та Правил клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених Договором. Відповідно до пункту розділу 8 Умов надання споживчого кредиту, що є складовою Договору, передбачена відповідальність позичальника за невиконання умов щодо повернення кредиту. Згідно п.п.8.6 Умов, у разі порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, що передбачені Договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання, а позичальник навпаки, порушив умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів, у звязку з чим станом на 31 грудня 2015 року за ним рахується заборгованість за кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого Банком, загальна сума боргу відповідача становить 16\~314 грн. 72 коп., з яких заборгованість по сплаті кредиту складає 14963,44 грн., заборгованість по процентам 98,20 грн. Окрім цього Банком нараховано штраф за порушення умов Договору в сумі 500 грн. фіксована частина, та 753,08грн. 5% від суми позову (а.с. 3-5). Однак суд вважає, що нарахування процентної складової\~\~штрафу в розмірі 5% від суми позову, не відповідає положенням\~\~ч.2\~ст. 549 ЦК України, згідно яких штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За такого, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог банка та стягнення суми заборгованості по кредиту в розмірі 15561,64 грн., з яких: 14963,44 грн. заборгованість за кредитом, 98,20 грн. заборгованість по процентам, а також штраф в розмірі 500 грн. фіксована частина. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки також підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 1319,10 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial