Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

03.04.2014 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Філії-Красноармійське відділення №2863 ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитом посилаючись на те, що 30.05.2008 року між позивачем в особі Філії-Красноармійське відділення №2863 ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №1746 з відсотковою ставкою 29% річних строком на 3 роки з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 29.05.2011 року на суму 15000,00грн. В забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором було укладено договори поруки №1746/а та №1746/б, відповідно до яких відповідачі [PERSON] та [PERSON] є поручителями [PERSON] та зобов’язуються відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов’язання за кредитним договором №1746 від 30.05.2008 року. Позивачем всі зобов’язання за кредитним договором були виконані належним чином, однак відповідачами зобов’язання не виконувалися належним чином. 20.08.2010 року заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту було стягнуто солідарно з відповідачів суми боргу за кредитом у розмірі 15195,40грн., однак при цьому проценти зупинені не були у зв’язку з тим, що не було розірвання кредитного договору. Станом на 01.04.2014 року у боржника [PERSON] залишився остаток заборгованості: 2345,08грн. – заборгованість за процентами та 516,79грн. – нарахована пеня, а всього загальна сума боргу склала 2864,87грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та судові витрати у сумі 243,60грн. В судовому засіданні представник позивача на позові наполягав. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали і вважають, що позивач з позовом до суду звернувся після спливу строку позовної давності, який розпочинається з 20.08.2010 року і закінчився у серпні 2013 року, просили застосувати строк позовної давності і відмовити в позові. Відповідачі [PERSON]М, та [PERSON] в судове засідання не з’явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з’ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Матеріалами справи встановлено, що 30.05.2008 року між позивачем в особі Філії-Красноармійське відділення №2863 ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №1746 з відсотковою ставкою 29% річних строком на 3 роки з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 29.05.2011 року на суму 15000,00грн. (а.с.5-7). В забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором позивачем було укладено договори поруки №1746/а (а.с.8-9) та №1746/б (а.с.10-11), відповідно до яких відповідачі [PERSON] та [PERSON] є поручителями [PERSON] та зобов’язуються відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов’язання за кредитним договором №1746 від 30.05.2008 року. Позивачем всі зобов’язання за кредитним договором були виконані належним чином, однак відповідачами зобов’язання не виконувалися належним чином, тому у серпні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив визначити строк виконання кредитного договору момент винесення рішення суду про зміну умов кредитного договору, припинити нарахування відсотків за кредитним договором та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 14 925,40грн. (а.с.21,48). Згідно заочного рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.08.2010 року, яке набуло законної сили 31.08.2010 року (а.с.21), позовні вимоги позивача про зміну умов кредитного договору та стягнення суми боргу були задоволені в повному обсязі і з відповідачів солідарно на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитним договором у сумі 14925,40грн., судові витрати в сумі 150,00грн. та 120,00грн., а всього стягнуто в загальній сумі 15195,40грн., тобто рішенням суду повністю розірвані всі відносини за кредитним договором, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] просили застосувати позовну давність. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст.258 ч.2 ЦК України передбачено, що позовна давність в 1 рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені)… Відповідно п.7.8 кредитного договору №1746 від 30.05.2008 року укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] (а.с.7) сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до 3-х років для всіх грошових зобов’язань Позичальника (і в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами цього договору. Враховуючи той факт, що рішенням суду від 20.08.2010 року з відповідачів вже була стягнута заборгованість по кредиту, то строк позовної давності звернення позивача до суду закінчився у серпні 2013 року. Позов позивачем до суду подано 03.04.2014 року (а.с.2), тобто після спливу строку позовної давності. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленої до винесення ним рішення. Під час судового засідання відповідачем та представником відповідача була зроблена така заява про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В свою чергу позивачем та представником позивача не було зроблено заяви про поновлення строку позовної давності, не було надано ніяких доказів поважності причин для поновлення такого строку.

Outcome: dismissed