Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

03 грудня 2013 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов. В обґрунтування заявлених вимог, представник позивача послалася на те, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], 2002 р.н., проживає за адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер батько [PERSON] [PERSON] З 2006 року [PERSON] проживає з бабусею [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], [INFO] р.н., перебуває на обліку кримінально-виконавчої інспекції Жовтневого району м. Дніпропетровська. Засуджена 15 листопада 2012 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ст. 309, ч. 2 ст. 75, ст. 76 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням на два роки. За час відбування покарання має 2 застереження у вигляді письмового попередження за невиконання обов'язків, покладених на [PERSON] вироком суду. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Умови проживання незадовільні. [PERSON] не працює, вживає наркотичні речовини, не має паспорта, веде розгульний образ життя, не займається вихованням та матеріальним забезпеченням [PERSON], 2002 р.н. [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] та братом [PERSON] З 2006 по 2007 роки [PERSON] відвідував дитячий садок «Чебурашка» села Тернівка Бершадського району. Мати [PERSON] вихованням сина не цікавилася, [PERSON] до дитячого садка не приводила та не забирала. З 01 вересня 2013 [PERSON] є учнем 1 класу Тернівської загальноосвітньої школи. Хлопчик проживає з бабусею, яка й займається його вихованням. [PERSON] вживає первитин, не займається вихованням та матеріальним забезпеченням [PERSON] та не проти позбавлення її батьківських прав відносно дитини. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та обґрунтовуючи їх доказами, наявними в матеріалах справи. Представник прокуратури в судовому засіданні заявлений органом опіки та піклування позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась надала до суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, крім того підтвердила той факт, що вихованням сина вона не займається, дитина проживає разом з бабусею, яка і займається її вихованням та утриманням. Третя особа, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в письмових поясненнях, які наявні в матеріалах справи, факти викладені в позовній заяві підтвердила та пояснила, що дитина знаходиться у неї на вихованні, відповідач долею сина майже не цікавиться, матеріально не допомагає, тобто нехтує своїми батьківськими обов'язками відносно сина [PERSON], [INFO] народження. Вислухавши пояснення представника позивача та представника прокуратури, дослідивши наявні у справі докази, вирішивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок всіх доказів у їх сукупності і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному з'ясуванню всіх обставин справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьком якого є [PERSON], матір'ю - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції Вінницької області 03 червня 2010 року (а.с. 7). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого виконкомом Тернівської сільської ради Бершадського району Вінницької області 05 серпня 2013 року (а.с. 9). 17 грудня 2009 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 2-3550/2009 було позбавлено батьківських прав [PERSON], [INFO] року народження, відносно неповнолітнього - [PERSON], [INFO] року народження (а.с. 15). 15 листопада 2012 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ [PERSON] визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України та призначено їй покарання у вигляді двох років позбавлення волі. У відповідності до ст.ст. 75, 76 КК України звільнити [PERSON] від відлуння призначеного покарання, у разі якщо вона протягом двох років випробувального терміну не скоїть нового злочину, буде періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти вищезазначені органи про зміну свого місця мешкання (а.с. 17). Відповідно до листа начальника служби у справах дітей Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області вих. № 01-3-878 від 22 жовтня 2013 року, служба у справах дітей довела до відома позивача про те, що в [ADDRESS] у бабусі по лінії батька, гр. [PERSON], [INFO] проживає малолітній [PERSON], [INFO] народження. Батько дитини, [PERSON] помер [INFO] року, мати дитини, [PERSON] проживає в м. [ADDRESS]. Дитина з нею не проживає з 2006 року. По даний час [PERSON] не приймає участі у її утриманні та вихованні, не піклується про стан здоров'я, будь-яким іншим чином не виявляє батьківського піклування про власного сина. Фактично [PERSON], 2002 року народження, залишився без догляду батьків внаслідок смерті батька та невиконання матір'ю своїх батьківських обов'язків. Також дитина обмежена в праві отримувати державну допомогу - пенсію по втраті годувальника, оскільки такі питання має право вирішувати законний представник дитини - мати. У зв'язку з чим та з метою соціального захисту дитини [PERSON], [INFO] служба у справах дітей Вершадської районної державної адміністрації Вінніцької області просила позивача розглянути питання про доцільність позбавлення гр. [PERSON] батьківських прав та подати позов до суду по місцю проживання матері дитини (а.с. 8). Згідно листа Кримінально-виконавчої інспекції Жовтневого району Бабушкінського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області від 01 листопада 2013 року, на обліку кримінально-виконавчої інспекції перебуває гр. [PERSON], [INFO] року народження, засуджена 15 листопада 2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 309 ч. 2, 75,76 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням на 2 роки. Засуджена [PERSON] перебуває на обліку КВІ Жовтневого району з 13 грудня 2012 року, за час відбування покарання має 2 застереження у вигляді письмового попередження за невиконання обов'язків, покладених на останню вироком суду. На даний час кримінально - виконавчою інспекцією Жовтневого району вирішується питання щодо направлення матеріалів до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська для вирішення питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення останньої до місць позбавлення волі строком на 2 роки (а.с. 16). В матеріалах справи наявні довідки, видані посадовими особами державних установ, зокрема головою Тернівської сільської ради Бердшадського району Вінницької області від 04 вересня 2013 року, з яких вбачається, що [PERSON] на території Вінницької області, Бершадського району, с. Тернівка не проживає, у вихованні сина [PERSON], 2002 року народження участі не приймає, сином не опікується. Дитина проживає разом з бабусею, [PERSON], яка й займається її вихованням та утриманням (а.с. 10 - 14). 04 листопада 2013 року в своїх письмових поясненнях, наданих позивачу, як органу опіки та піклування, [PERSON] пояснила, що вона судима, вживає первитин, не займається вихованням та матеріальним забезпеченням [PERSON] та не проти позбавлення її батьківських прав відносно дитини (а.с. 18 - 19). Згідно висновку виконавчого комітету Жовтневого районна у м. Дніпропетровську ради від 03 грудня 2013 рок було вирішено за доцільне та необхідне звернутися до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], 2002 року народження (а.с. 5 - 6). Спірні правовідносини врегульовані СК України. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1998 року та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-4 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду у з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Крім того, відповідно до п. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. За ч. 3 ст. 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З фактичних обставин справи встановлених в судовому засіданні вбачається, що відповідач [PERSON] з дитиною разом не мешкає, матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини не надає, долею дитини не цікавиться, здоров'ям, духовним, моральним та фізичним вихованням та розвитком дитини не опікується, з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги не надає, не відвідує сина ані за місцем його проживання, ані за місцем його навчання, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Крім того, судом враховано, що фактично дитина проживає разом зі своєю бабусею [PERSON], яка займається її вихованням та забезпеченням, а також має на меті в подальшому оформити опіку над онуком. З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги позицію органу опіки та піклування та прокурора та згоду відповідача з позовними вимогами, суд приходить до висновку про наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] і вважає за необхідне позов задовольнити. Оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат, вони відповідно до ст. 88 ЦПК України стягуються з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved