Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

03 серпня 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна - 2001» (далі по тексту - ТОВ «Україна - 2001») про стягнення недоплаченої заробітної плати в сумі 43500 грн, недорахованої заробітної плати за роботу у нічний час в сумі 8700 грн та недорахованої заробітної плати за роботу в надурочний час в сумі 43500 грн, а всього на загальну суму 95700 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в період з 01 грудня 2019 року по 30 червня 2021 року він знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Україна - 2001». 01 лютого 2020 року його було переведено на посаду «сторож». 30 червня 2021 року згідно наказу № 102 к від 30 червня 2021 року він був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату. Зазначає, що згідно табелів обліку робочого часу заробітна плата йому нараховувалася за 165,5 фактично відпрацьованих годин в місяць без врахування роботи в нічний час та роботи в надурочний час. Проте, на робочій зміні їх працювало троє сторожів, тому на роботу він виходив 10-11 діб в місяць, тобто щонайменше він фактично працював 240-248 год на місяць, враховуючи роботу в нічний час та роботу в надурочний час. Під час роботи він неодноразово звертався до керівництва з приводу даного питання, однак його переконували, що має бути ще один сторож і вони будуть працювати одну добу через троє діб. Однак, під час його роботи і до його звільнення вищезазначене питання не було вирішено, четвертого сторожа так і не прийняли на роботу, а заробітну плату так і нараховували за 165,5 фактично відпрацьованих годин, при цьому, не враховуючи роботу в нічний час та в надурочний час. Для доказування обрахунку виплаченої йому заробітної плати він неодноразово в усній формі звертався до відповідача відносно надання йому копій табелів обліку робочого часу та довідки про доходи, але керівництво та бухгалтер постійно за різними причинами відмовлялись надати такі відомості. Після звільнення 08 липня 2021 року він звертався до виконавчого директора Камінського О.П. із заявою про надання йому довідок про заробітну плату та про розмір заробітної плати погодинно за відпрацьований період, копії трудового договору, копії наказів про призначення та звільнення, однак було надано лише довідку про доходи, а в іншій частині його заяву не прийняли та повернули назад без жодної відмітки, що свідчить про ухилення відповідача від надання йому відомостей про нарахування заробітної плати. Таким чином, він пропрацював 15 місяців на посаді сторожа і кожного місяця при оплаті праці йому в середньому не враховували 78 год роботи в нічний та в надурочний час, що разом складає 1200 год, при оплаті години праці в сумі - 36,25 грн недоплачена заробітна плата становить - 43500 грн, недорахована заробітна плата за роботу в нічний час становить - 8700 грн, недорахована заробітна плата за роботу в надурочний час становить - 43500 грн, що разом, без врахування роботи в святкові дні та неправильного нарахування відпускних при звільненні, становить - 95700 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, підтримав повністю, просив позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Україна - 2001» - адвокат Богуш І.А. в судовому засіданні позовних вимог не визнав, посилаючись на заперечення, які викладені у відзиві, просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 14 травня 2019 року був прийнятий на роботу водієм у відділ № 12 смт. Ямпіль ТОВ «Україна - 2001» з погодинною оплатою праці (а.с. 30-31). В подальшому, 01 грудня 2019 року позивач був переведений з посади водія на посаду підсобного робітника, а з 01 лютого 2020 року переведений з посади підсобного робітника на посаду сторожа (а.с. 30, 32-33). Наказом від 30 червня 2021 року № 102 к позивача з 30 червня 2021 року було звільнено із займаної посади сторожа на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату (чисельності) (а.с. 34-36). Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. З акту від 01 липня 2021 року, відомості розподілу виплат від 01 липня 2021 року та платіжного доручення від 01 липня 2021 року № 2119, які надані відповідачем ТОВ «Україна - 2001» листом від 17 вересня 2021 року, слідує, що 01 липня 2021 року з позивачем [PERSON] проведено розрахунок та виплачено заробітну плату в сумі 13742,17 грн. Обґрунтовуючи позов, позивач [PERSON] посилається на те, що згідно табелів обліку робочого часу заробітна плата йому нараховувалася за 165,5 фактично відпрацьованих годин в місяць без врахування роботи в нічний час та роботи в надурочний час. Натомість, з наказів про підвищення заробітної плати з тарифними сітками від 27 грудня 2019 року № 2712/1, від 27 серпня 2020 року № 2708/1 та від 31 грудня 2020 року № 31112/1, табелів обліку використання робочого часу за травень 2019 року - червень 2021 року (підрозділ «автопарк», відділ № 12, ТОВ «Україна - 2001») та розрахунків по заробітній платі, які надані відповідачем ТОВ «Україна - 2001» на виконання ухвали суду від 26 серпня 2021 року про витребування доказів, вбачається, що позивач [PERSON] у нічний час не працював, а нарахування та виплата заробітної плати за роботу в надурочний час (в лютому 2020 року - 0,5 год, в квітні 2020 року - 0,5 год, в травні 2020 року - 3,5 год, в червні 2020 року - 4 год, в серпні 2020 року - 0,5 год, в січні 2021 року - 4,5 год та в лютому 2021 року - 3 год) здійснювалася роботодавцем належним чином (а.с. 39-77). В якості підтвердження факту роботи в нічний час позивачем було надано два зошити з відповідними записами кульковою ручкою під назвами на титульних сторінках «Книга вагаря» та «Складська книга» (а.с. 9-19), оригінали яких оглянуті та дослідженні в судовому засіданні, а також ксерокопії записів (а.с. 95-108). У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, надані позивачем два зошити та ксерокопії записів на підтвердження обґрунтування позову в тій частині, що позивач працював в ТОВ «Україна - 2001» в нічний та надурочний час, не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки в силу положень ст. ст. 77-79 ЦПК України є неналежними, недопустимими та недостовірними. Також, в судовому засіданні не встановлено обов`язковість ведення вищевказаних зошитів в ТОВ «Україна - 2001», при цьому позивачем не наведено чим саме регламентовано ведення вищевказаних зошитів і чи входило в його обов`язки ведення подібних записів. Крім того, вказані зошити не прошиті, не пронумеровані та не скріплені відповідною печаткою ТОВ «Україна - 2001». До того ж, з наявних в зошитах записів неможливо об`єктивно встановити чи мають вони відношення до господарської діяльності саме ТОВ «Україна - 2001» або ж іншого суб`єкта господарської діяльності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували ті обставини, на які він посилається в позовній заяві, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed