Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

03 січня 2019 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] - про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що він є співвласником будинку [ADDRESS] Право власності на вказаний будинок набуто Позивачем на підставі договору дарування, посвідченого Сапко О.Б., приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу за реєстровим № 1403 від 08.06.2007 року. У вказаній квартирі, окрім нього зареєстрований і його син, [PERSON] , [INFO] , який у 2008 році виїхав з будинку зі своїми речами та з того часу не проживає. У зв`язку із тим, що [PERSON] фактично не проживає за вищевказаною адресою, не вносить плату за житлово-комунальні послуги, але там зареєстрований, а тому позивач вимушений нести додаткові витрати на утримання будинку. На підставі вищевикладеного, просив суд ухвалити рішення, яким: - визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою останнього місця реєстрації та через оголошення на офіційному сайті судової влади. Заяв про розгляд справи за його присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України). Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивач є співвласником будинку [ADDRESS] Право власності на вказаний будинок набуто Позивачем на підставі договору дарування, посвідченого Сапко О.Б., приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу за реєстровим № 1403 від 08.06.2007 року. У вказаній квартирі, окрім нього зареєстрований і його син, [PERSON] , [INFO] , який у 2008 році виїхав з будинку та з того часу не проживає, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї, виданого 24.09.2018 року. У зв`язку із тим, що [PERSON] фактично не проживає за вищевказаною адресою, не вносить плату за житлово-комунальні послуги, але там зареєстрований відповідач, а тому вимушений нести додаткові витрати на утримання будинку. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Згідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Outcome: approved