Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

03.11.2014 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов. 03.04.2015 року представник позивача відмовився від частини позовних вимог, про що постановлено ухвалу. Позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями розташований в [ADDRESS] і поділити такий, визнавши за кожним із подружжя право власності на ? частину спільного будинку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.12.2013 року, рішенням Карлівського районного суду, розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], 2003 р.н. В період шлюбу - 26.01.2007 року, сторонами було придбано спільну квартиру, розташовану в [ADDRESS]. 14.09.2012 року було посвідчено договір міни вказаної квартири на 14/25 часток житлового будинку, з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та з відповідною часткою земельної ділянки, що розташовані в [ADDRESS]. Відповідно до статей 60, 63 СК України, вказане майно є спільним майном подружжя [PERSON], яке може бути поділене на підставі статей 69, 70 СК України. Частки подружжя у спільному майні є рівними. На даний час у подружжя виникають непорозуміння, з приводу користування і володіння спільним майном, тому позивач просить суд його поділити. В судовому засіданні представник позивача підтримує позовні вимоги і просить суд такі задовольнити, з зазначених у позові підстав. Відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими. Зазначені у позові обставини, з приводу заявлених вимог, відповідач визнає. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість задоволення таких, з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України - обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПКУ - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з роз'ясненнями пунктів 23-24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. В судовому засіданні досліджено рішення Карлівського районного суду від 17.12.2013 року, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 19.10.2002 року до 17.12.2013 року. Шлюб розірвано судом. (а.с. 6) Позивач посилається на те, що в період шлюбу, на підставі договору міни, подружжям було придбано 14/25 часток житлового будинку по вул. Короленка, 62 в м. Карлівка. На підтвердження зазначених обставин, позивачем надано суду довідку приватного нотаріуса Шуби А.Ф. від 28.10.2014 року, в якій зазначено, що 14.09.2012 року, за реєстром №1970, було посвідчено договір міни, згідно якого до [PERSON] перейшло право власності на 14/25 часток житлового будинку, з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та з відповідною часткою земельної ділянки загальною площею 0,1000 га (кадастровий номер 5321610100:50:001:0499), які знаходяться в [ADDRESS]. Будинок отримано взамін квартири [ADDRESS]. (а.с. 8) Факт набуття права власності на 14/25 часток житлового будинку, підтверджується також Інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Згідно даних реєстрів, іпотеки чи заборона відчуження на будинок не зареєстровані. Співвласником будинку (11/25 часток) є [PERSON] (а.с. 44-47) В матеріалах справи також міститься копія договору міни, завірена нотаріусом і надана нею відповідно до ухвали суду про витребування доказів. З договору вбачається, що такий укладено в період шлюбу між [PERSON] та [PERSON], останній діяв за згодою дружини. За договором відбувся обмін квартири [ADDRESS] на 14/25 часток житлового будинку в [ADDRESS], з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та з відповідною часткою земельною ділянки. (а.с. 53-54) Нотаріусом також було надано копію договору купівлі-продажу, що посвідчував право власності [PERSON] при укладенні договору міни. З договору вбачається, що квартира [ADDRESS], також була придбана [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] (а.с. 55-57) При цьому ні в судовому засіданні, ні в заяві від 02.12.2014 року, яка міститься в матеріалах справи, [PERSON] не заперечував, що 14/25 часток житлового будинку, з господарськими будівлями і спорудами, в [ADDRESS], належить їм з [PERSON] на праві спільної сумісної власності, як подружжю. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що 14/25 часток житлового будинку в [ADDRESS], які були придбані [PERSON] за договором міни від 14.09.2012 року - є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе поділити по ? частині, 14/25 часток житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності на 7/25 часток вказаного будинку - за кожним.

Outcome: approved