Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

04.02.2016 р. [PERSON] звернувся до Іллічівського міського суду з позовом (а.с. 1-2), в якому просить визнати незаконним п. 6 Положення про застосування коефіцієнта трудової участі при розподілі відрядного заробітку бригади між її членами в портових ремонтних майстернях, затвердженого наказом керівника ДП «ІМТП» №1512 від 12.12.2009 р. В судовому засіданні 09.03.2016 р. позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсягу, посилаючись на ті обставини, що п. 6 Положення про застосування коефіцієнта трудової участі при розподілі відрядного заробітку бригади між її членами в портових ремонтних майстернях суперечать п. 2 ст. 252-7 КЗпП України, т.я. розмір коефіцієнта трудової участі визначається поза волею трудового колективу бригади. Представник відповідача [PERSON] в письмових запереченнях (а.с. 21-22) та у виступі в суді 09.03.2016 р. позовні вимоги не визнав, посилаючись на ті обставини, що позивачем пропущений строк звернення до суду, встановлений ст. 233 КЗпП України, тоді як про зазначене Положення позивач мав можливість довідатись у грудні 2009 р. після створення бригади ділянки верстатної обробки; що 04.03.2016 р. оспорюване Положення втратило чинність, тобто відсутній предмет спору і позивачем неправильно обраний механізм захисту. В судові засідання 06.06.2016 р., 29.06.2016 р. позивач, представники сторін не зявились. Позивачем надано 06.06.2016 р. клопотання про продовження розгляду справи у його відсутності та відсутності його представника (а.с. 73). Представник відповідача подав 29.06.2016 р. клопотання про продовження розгляду справи у його відсутності (а.с. 87). Судом винесена ухвала про продовження розгляду справи у відсутності незявившихся учасників судового розгляду. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі факти та відповідні правовідносини. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01.04.2015 р. по справі за позовом [PERSON] до ДП «ІМТП» про визнання наказу неправомірним та його скасування (а.с. 5-6) встановлені наступні факти: позивач був прийнятий на роботу в ДП «ІМТП» на посаду токаря відповідно до наказу №131 від 16.07.2007 р. 07.12.2009 р. було створено бригаду ділянки верстатної обробки в портових ремонтних майстернях ДП «ІМТП» і на час створення бригади до неї ввійшло 13 осіб, в т.ч. [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України вищеперелічені фактичні обставини не доказуються при розгляді цієї справи. Наказом №1512 від 18.12.2009 р. було затверджено Положення про застосування коефіцієнта трудової участі (КТУ) при розподілі відповідного заробітку бригади між її членами в портових ремонтних майстернях (а.с. 4). Відповідно до п. 6 розмір КТУ кожному члену бригади встановлюється Радою бригади, і затверджується начальником портових ремонтних майстерень (ПРМ). Сторони не надали доказів щодо дати ознайомлення позивача з цим Положенням. Однак, згідно п. 5 вказаного Положення застосування КТУ припустиме при письмовій згоді усіх членів бригади і оформлюється протоколом. Позивач визнав, що у період 2009-2016 р.р. до нього застосували при нарахуванні заробітку КТУ, що свідчить про наявність його згоди на це, про ознайомлення з цим Положенням. Відповідно до ст. 252-7 КЗпП України колектив бригади може розподіляти колективний заробіток із застосуванням коефіцієнта трудової участі, коефіцієнти членам бригади затверджуються колективом бригади за поданням бригадира (ради бригади). Таким чином, п. 6 вищевказаного Положення дійсно суперечить положенню, встановленому ст. 252-7 КЗпП України. Однак на час розгляду справи це Положення не є діючим. Копія наказу №188 від 04.03.2016 р. підтверджує, що вказане Положення (а.с. 4) втратило чинність в звязку з виданням цього наказу та затвердження нового Положення (а.с. 23, 24-28). Згідно п. 6 Положення №1, затвердженого 04.03.2016 р., розмір КТУ кожному члену бригади встановлюється на зборах бригади щомісяця, оформлюється протоколом, затверджується підписами не менше 50 відсотків членів бригади та надається у бюро організації виробництва ПРМ (а.с. 24). Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Клопотання про поновлення строку, встановленого ст. 233 КЗпП України, позивачем не подано. Суд погоджується з доводами сторони відповідача про відсутність предмета спору на час розгляду справи та про пропуск строку звернення до суду. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. При цьому суд вважає, що позивач не позбавлений можливості у іншому судовому провадженні (а.с. 48-51) поновити свої права стосовно оплати праці, в т.ч. з урахуванням норм, які регламентують розрахунок заробітної плати у разі оформленого неналежним чином протоколу про розмір КТУ (п. 7 діючого Положення на а.с. 24-25). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, ст. ст. 4, 5 п.п. 1, 13 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення позивача до суду) з позивача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави.

Outcome: approved