Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

03 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила розірвати шлюб, укладений між ними, та визначити місце проживання дитини разом із нею. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем з 22 листопада 2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстрований виконкомом Андріївської селищної ради Словянського району Донецької області за актовим записом № ІІ. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Шлюбні відносини припинились в листопаді 2016 року у звязку із відсутністю між ними взаєморозуміння та у звязку із різними поглядами на життя. Спір про розподіл спільного майна подружжя та місце проживання дитини відсутній. Дитина залишиться проживати разом із позивачкою. З огляду на викладене просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, дитину залишити на вихованні у позивачки. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Рязанцева». Ухвалою суду від 17 березня 2017 року, позовні вимоги [PERSON] в частині вимог про визначення місця проживання дитини [PERSON], 01 лютого 2014 року разом із нею був залишений без розгляду. \~ Позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, місце та час розгляду справи, до судового засідання не зявилася, надала суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] будучи\~ належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, подав до суду заяву про визнання позову. Справу просив розглянути у його відсутності. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.\~ Так, в судовому засіданні встановлено, що 22 листопада 2013 року виконкомом Андріївської селищної ради Словянського району Донецької області, між сторонами був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № ІІ, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії: І-НО № 343764 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього Серії: І-НО №569028. Шлюбні відносини припинились в листопаді 2016 року у звязку із відсутністю між сторонами взаєморозуміння та у звязку із різними поглядами на життя. Спір про розподіл спільного майна подружжя та місце проживання дитини відсутній. Дитина залишається проживати разом із позивачкою. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються.\~ Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В звязку із цим, судом відповідно ст. 61 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову ,яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших\~ осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Так, відповідачем [PERSON] на адресу суду було подано письмову заяву, зі змісту якої видно, що останній, позов [PERSON] визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача у звязку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~\~ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. За встановлених обставин, суд приходить до переконання, що причини, через які позивачка звернулась з позовом є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Дитина [PERSON], [INFO], залишається із позивачкою, оскільки на час розгляду справи у сторін відсутній спір щодо місця проживання дитини, і між ними існує про це домовленість. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що позивачка просить\~ залишити\~ їй прізвище «Рязанцева», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Крім того, відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку із чим, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі наведеного

Outcome: approved