Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

03.10.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього суми боргу за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що травня 2012 року відповідач [PERSON] взяв у нього в борг за договором позики, оформленим письмовою розпискою, 3000 (три тисячі) доларів США. При цьому він зобов'язувався повернути суму боргу з відсотками в загальній сумі чотири тисячі доларів США до 01 травня 2013 року. Проте, відповідач у зазначений в розписці строк суму позики та проценти не повернув. До судового засідання позивач [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справ за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 169, 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом, 01 травня 2012 року між позивачем [PERSON] (позикодавець) та відповідачем [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики. За умовами договору позивач позичив відповідачу кошти в сумі 3000 доларів США, що станом на дату винесення рішення суду еквівалентно 38850 грн. Одержання відповідачем зазначеної суми підтверджено наданою ним позивачеві розпискою, в якій він визнає наявність боргу. За умовами договору відповідач зобов'язувався повернути суму отриманої позики та сплатити відсотки в сумі 1000 доларів США, що еквівалентно 12950 грн., до 01 травня 2013 року. Але позичальник (відповідач по справі) не виконав умови договору та не повернув борг та не сплатив відсотки у визначений сторонами строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Ст. 527 ЦК України передбачає, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов'язання обмежується поверненням боргу. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Предметом договору позики, укладеного між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON], є кошти в іноземній валюті. Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Окрім того, як роз'яснено у п.10 Постанови №5 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Оскільки валютою Договору позики сторони обрали долар, то, з огляду на положення ст.533 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, що містяться у п.10 Постанови №5 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню в доларах США ( як обумовлено в розписці), але в еквіваленті грошової одиниці України - гривні, станом на день винесення рішення. Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, з 02 травня 2013 року у позичальника [PERSON] (відповідач по справі) виник борг перед позикодавцем [PERSON] (позивачем ) по поверненню позики в сумі 3000 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на час розгляду справи становить 38850 грн. та процентів за користування позикою в сумі 1000 доларів, що в гривневому еквіваленті становить 12950 грн.,за договором позики від 01.05.2012 року. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому понесені позивачем судові витрати потрібно стягнути на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved