Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

03 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи тим, що з 24 лютого 1996 року по 30 серпня 2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають двох синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Старший син [PERSON] з 2013 року навчається на першому курсі денної форми навчання Київського національного університету ім.Т.Шевченка за контрактом, вартість якого складає 30 000 гривень на рік. Згідно рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 жовтня 2013 року з відповідача на утримання дітей щомісячно стягуються аліменти у розмірі по 500 гривень на кожну дитину. 29 серпня 2013 року [PERSON] понесла додаткові витрати на дитину - сплатила за навчання сина 30000 грн. Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати половину додаткових витрат на дитину Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь ? частину понесених нею додаткових витрати на дитину в розмірі 15 000 гривень, а також судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги за обставин викладених у позовній заяві. Додатково суду пояснила, що відповідач абсолютно не цікавиться життям сина, крім присуджених аліментів, іншої допомоги не надає. Вважає, що відповідач зобов'язаний брати участь у додаткових витратах пов'язаних з навчанням їхнього сина [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що після розлучення з позивачкою він пішов із спільного будинку, при цьому залишив все майно та бізнес дружині. З 3-го кварталу 2013 року перейшов на зальний порядок оподаткування, але на даний час підприємницькою діяльністю не займається і доходів немає. Проживає в квартирі, яка належить його сестрі та за рахунок батьківської пенсії, має заборгованість по аліментах за три місяці. Крім того, зазначив, що не давав згоди на навчання сина у такому дорогому навчальному закладі. Також вказав, що до розірвання шлюбу позивач реалізувала спільно нажитий автомобіль за 200 000 гривень, які могли б покрити повну вартість навчання дитини в університеті, а тому погоджується сплатити 680 гривень додаткових витрат за оплату навчання сина. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя, суду пояснив, що відповідач з 2013 року господарською діяльністю не займається, особистого майна немає, на сьогоднішній день в суді вирішується спір про поділ майна подружжя. Доказів отримання відповідачем будь-яких доходів позивач суду не надала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 24 лютого 1996 року по 30 серпня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбу у них народилося двоє синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с.10). Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14 жовтня 2013 року з відповідача на утримання дітей щомісячно стягуються аліменти у розмірі по 500 гривень на кожну дитину. Син [PERSON] [INFO], у 2013 році поступив на навчання у Київський національний університет імені Тараса Шевченка, та на даний час є студентом першого курсу даного учбового закладу денної форми навчання на платній основі, термін навчання з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2017 року. Відповідно до Договору №1367 про надання освітньої послуги (навчання) Київським національним університетом імені Тараса Шевченка, укладеного 23.08.2013 року між позивачем та учбовим закладом в особі його ректора, загальна вартість освітніх послуг, які надаються і надаватимуться [PERSON], становить 120000 грн., плата за рік навчання - 30000 грн. До 10 вересня 2013 року, як передбачено Договором, позивачем, з власних коштів було внесено плату за перший рік навчання в розмірі 30000 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 29 серпня 2013 року. Згідно зі ст. 141 СК України обов'язки батьків щодо дітей є рівними, і розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах. Судом встановлено, що в зв'язку з прийняттям сина сторін на навчання до університету виникли додаткові витрати, що полягають в оплаті цього навчання, ці витрати зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на розвиток здібностей дитини (її навчання), тому відповідач зобов'язаний взяти участь у цих витратах. Разом з тим, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи, що з відповідача щомісячно стягуються аліменти у розмірі по 500 гривень на синів [PERSON], [PERSON], що він на даний час заробітку чи інших доходів немає, має заборгованість по аліментах, що підтвердила в судовому засіданні позивачка, а також оцінюючи матеріальне становище позивача - суб'єкта підприємницької діяльності, сукупний дохід якої за рік складає 999 000 грн, про що остання повідомила в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача часткову компенсацію понесених нею додаткових витрат на дитину в розмірі 7500 гривень. Згідно вимог п.2 ч. 2 ст. 185 СК України, додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватись після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 243 грн, 60 коп, судового збору (а.с. 1), тобто визначену Законом України «Про судовий збір» мінімальну ставку судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial