Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

04.02.2014р. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 3 039 172,08 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між відповідачем та ЗАТ «ОПТ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОПТ Банк» був укладений кредитний договір № CL-700/1411/2007 від 23.04.2007. Кредит був виданий в сумі 100 000 доларів США строком до 23 квітня 2013р. 12 листопада 2010р. між ПАТ «ОПТ Банк» та позивачем був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, за яким позивач прийняв на себе зобов'язання за кредитним договором № CL-700/1411/2007 від 23.04.2007р. та до нього перейшло право вимоги банку за цим договором. В порушення умов кредитного договору відповідач не повернув кредит та не сплатив відсотки в повному обсязі. Станом на 09 січня 2014р. заборгованість відповідача по тілу кредиту складає 74 356,18 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (1 долар США=7,993 грн.) складає 594 328,95 грн.; заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам - 7 413,54 доларів США, що за зазначеним курсом НБУ складає 59 256,43 грн. Крім того, відповідачу нарахована пеня в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення в розмірі 2 385 586,70 грн. Загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 3 039 172,08 грн., яку позивач, вважаючи себе правонаступником ПАТ «ОПТ Банк» відповідно до ст.37 ЦПК України, просив стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] надала суду письмові заперечення на позовну заяву, з посиланням на таке. За рахунок кредитних коштів, отриманих в ЗАТ «ОПТ Банк» за кредитним договором № CL-700/1411/2007, вона придбала автомобіль марки LEXUS LX 470, реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску - 2006, колір - чорний, кузов № [NUMBER]. Однак 30.03.2009 цей автомобіль був украдений, про що вона повідомила банк та правоохоронні органи. За цим фактом Ленінський РВ ГУМВС України в Харківської області 07.04.09 порушив кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України. До цього часу автомобіль та осіб, що скоїли злочин, не знайдено. Залишившись без автомобіля та без звичайного джерела доходів внаслідок світової фінансової кризи, вона не змогла погашати кредит. Останній платіж був 08.05.2009р. Листом від 25.08.2009 банк повідомив відповідача про підвищення процентної ставки на 4% з 01.06.2009р. При цьому банк посилався на п.1.4.1.5 кредитного договору, який надає йому право підвищувати процентну ставку в разі припинення дії договору страхування, незважаючи на те, що продовження дії договору страхування на новий термін було неможливо через відсутність об'єкта страхування - автомобіля. Жодного розрахунку від банку, в якому зазначалась би нова сума платежу з урахуванням підвищення процентів, вона не отримувала, додаткової угоди до кредитного договору з зазначенням зміненої суми платежів не підписувала. Оскільки вимогу про оплату боргу позивач заявив через 3 роки, 2 місяці та 23 дні після того, як отримав право вимоги на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010р., відповідач заявив про застосування позовної давності та просив відмовити в позові в частині вимог, щодо яких позовна давність сплила. При цьому звертав увагу суду на те, що застосування позовної давності залежить від змісту права вимоги позивача, який визначений в договорі нечітко. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягаючи на тому, що початок перебігу позовної давності пов'язується зі строком дії договору, а оскільки строк дії кредитного договору скінчився 23 квітня 2013р., то і позовну давність треба розраховувати з цієї дати. Він також вважав, що за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010р. позивачу були повністю передані права та обов'язки кредитора, тобто він має право вимоги до відповідача відповідно до умов кредитного договору. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки в договорі купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010р. не зазначено про заміну сторони в зобов'язанні за кредитним договором, а при продажу заборгованість була визначена в додатку до договору в твердій сумі. При чому ця сума була встановлена станом на 14.12.2009р., судячи з розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, та більше не змінювалась. Це свідчить про те, що до позивача перейшло право вимоги виключно щодо чітко визначеної станом на 12 листопада 2010р. суми боргу - 81 769,72 доларів США, а не право вимоги чергових платежів за кредитним договором. Тому позовна давність сплила. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, встановив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, 23.04.2007 між відповідачем та ЗАТ «ОПТ Банк» був укладений кредитний договір № CL-700/1411/2007, за яким відповідачу був виданий кредит в сумі 100 000 доларів США строком до 23 квітня 2013р. під 11,99% річних. Відповідно до п.п.2,4 кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів 23 числа кожного місяця в сумі 1964,36 доларів США. За рахунок кредитних коштів відповідачем був придбаний автомобіль марки LEXUS LX 470, реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску - 2006, колір - чорний, кузов № [NUMBER]. Однак 30.03.2009 цей автомобіль був украдений, за цим фактом постановою дознавателя Ленінського РВ ГУМВС України в Харківської області 07.04.09 було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України. До цього часу автомобіль та осіб, що скоїли злочин, не знайдено. Відповідачка сплачувала кредит до 08 травня 2009р., як зазначено в розрахунку заборгованості та не заперечується нею, після чого припинила платежі. 12 листопада 2010р. між ПАТ «ОПТ Банк» та позивачем був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, в якому кредитний портфель визначається як «права вимоги до боржників (їх поручителів) щодо сплати загальної суми заборгованості боржників перед продавцем за кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму такого боргу, усі та будь-які штрафні санкції ( у разі їх наявності) на дату набрання чинності, а також права, зазначені у ст.3.3 цього договору». Відповідно до п.3.3 договору «права, що переходять до покупця за кредитними договорами у зв'язку з продажем кредитного портфелю: а) З урахуванням положень статті 3.4 нижче покупець набуває всі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати основного боргу, правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій. б) Право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитним договором з дати набрання чинності. В) На умовах, передбачених договором комісії, право вимагати від продавця перерахування будь-яких та усіх коштів, отриманих ним від боржників в результаті реалізації заставленого майна.» Пункт 3.4 в договорі відсутній. Одночасно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю був укладений договір комісії, за яким продавець (комісіонер) надаватиме послуги покупцю (комітенту), пов'язані з організацією обслуговування кредитного портфелю. В додатку №1 до договору комісії від 12 листопада 2010р. зазначено: №803, прізвище боржника [PERSON]; кредитний договір № CL-700/1411/2007, укладений з нею; загальна сума боргу за кредитним договором 74 356,18 доларів США, загальна сума процентів - 7 413,54 доларів США, разом сума боргу 81 769,72 долара США; ціна купівлі-продажу кредитного договору 397 806,27 грн. Проаналізувавши зміст зазначених документів, суд приходить до висновку, що до позивача дійсно перейшло право вимоги банку за кредитним договором № CL-700/1411/2007 від 23.04.2007р., укладеним з відповідачем, відповідно до умов цього договору. Тобто позивач отримав право вимоги до боржника щодо сплати щомісячних платежів, як передбачено п.2 кредитного договору, в сумі 1 964,36 доларів США, 23 числа кожного календарного місяця. Ані відповідач, ані позивач не надали суду доказів дострокового припинення кредитного договору або внесення до нього змін у встановленому порядку. В п.3 кредитного договору встановлена фіксована процентна ставка в розмірі 11,99% річних, і ця ставка врахована при встановленні щомісячних аннуітетних платежів, для яких характерна зміна співвідношення тіла кредиту та процентів в кожному платежі: в перших платежах частка процентів вище, в останніх нижче за суму кредиту. Тому у разі зміни процентної ставки розрахунок подальших аннуїтетних платежів змінюється разом з сумою щомісячного платежу. Відсутність такого розрахунку або додаткової угоди про зміну договору означає, що зобов'язання відповідача щодо сплати щомісячно 1 964,36 доларів США не змінилось. Крім того, банк не мав право підвищувати процентну ставку через припинення дії договору страхування, оскільки продовження дії договору страхування на новий термін було неможливо у зв'язку з відсутністю об'єкта страхування - автомобіля. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором, починаючи з травня 2009р. Разом з тим суд звертає увагу на те, що на момент продажу кредитного портфелю - 12 листопада 2010р. - зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів за кредитним договором вже порушувалось відповідачем півтора роки, про що позивачу було відомо, оскільки він отримав кредитні документи відповідно до п.4.1 договору купівлі-продажу кредитного портфелю. Однак позивач звернувся до суду з вимогою про повернення кредиту через 3 роки, 2 місяці та 23 дні після того, як отримав право вимоги та через 4 роки, 8 місяців та 13 днів після першого порушення відповідачем свого обов'язку щодо сплати кредиту. Відповідно до ст.ст.257,258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідач заявив про застосування позовної давності. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові ЦК України. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд вважає за необхідне задовольнити заяву відповідача про застосування позовної давності. Суд вважає помилковою думку позивача про початок перебігу позовної давності з дати завершення строку дії кредитного договору. Виходячи з положень ст.261 ЦК, початок перебігу позовної давності пов'язується не зі строком дії або припинення договору, а з певними моментами, що свідчать про порушення прав особи. Оскільки позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту, тобто умовами договору встановлені самостійні зобов'язання, за порушення яких встановлена відповідальність, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і перебіг строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таким чином, якщо позивач звернувся з позовом 04.02.14р., він має право вимагати стягнення платежів, які відповідач повинен був сплатити за період з 04.02.2011 до 04.02.2014. Таких платежів було 27 - щомісячно з 23.02.2011 по 23.04.2013, коли відповідач повинен був сплатити останній платіж. Сума цих платежів становить: 1964,36 х 27=53 037,72 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, вказаним позивачем (1 долар США=7,993 грн.), складає 423 939,50 грн. В цю суму входить як погашення кредиту, так і сплата процентів, оскільки обов'язок сплати процентів не визначався окремо, а сума процентів включається в ануїтетні платежі. Суд вважає помилковим розрахунок пені, зроблений позивачем за період з 09.01.2013р. до 09.01.2014р., тобто за рік та 28 днів до звернення до суду, що суперечить встановленому законом порядку обчислення строку позовної давності, який починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права згідно зі ст.261 ЦК України. Стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, окремо, з того моменту, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. В п.3.1.1 кредитного договору встановлена відповідальність за порушення позичальником зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів у визначені ним строки, тобто щомісячно. З урахуванням вищевикладеного позивач не має права нараховувати протягом 12 місяців пеню, виходячи з загальної суми заборгованості. Пеня нараховується окремо а за кожним строком чергового платежу. Оскільки за період з 04.02.2013 до 04.02.2014 відповідачем було порушено строк трьох платежів, то розрахунок пені треба робити таким чином: Розмір пені за один день прострочення -1% від 1964,36 (несплаченої суми) - 19,64 доларів США. З 23.02.2013 по 04.02.2014 - 346 днів х 19,64 = 6795,44 З 23.03.2013 по 04.02.2014 - 315 днів х19,64 = 6186,60 З 23.04.2013 по 04.02.2014 - 285 днів х19,64= 5 597,40 Всього 18 579,44 доларів США. Позивач не звертався до суду з заявою про поновлення строку звернення до суду. Підстав для поновлення позивачу цього строку немає, оскільки позивач є юридичною особою, яка спеціально створена для здійснення факторингових операцій, тобто здійснює діяльність з купівлі боргів та їх повернення, має кваліфікованих юристів для здійснення відповідної професійної діяльності. Більш того, п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняє кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Суд звертає увагу також на те, що навіть з урахуванням позовної давності розмір пені залишається дуже великим, оскільки в п.3.1 кредитного договору встановлена пеня в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, в той час як Законом «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені для юридичних осіб обмежений двома обліковими ставками НБУ. Встановлення пені в розмірі 1% в день для фізичної особи суперечить уявленням про співмірність порушення та відповідальності, а також - про добросовісність та справедливість. Відповідно до ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Позивач не надав суду доказів щодо розміру збитків. В додатку №1 до договору комісії від 12 листопада 2010р. зазначено, що заборгованість [PERSON] в сумі 81 769,72 долара США позивач придбав за 397 806,27 грн. Станом на 12.11.2010 р. це становило 50 223,6 доларів США за офіційним курсом НБУ - 792,07 грн. за 100 доларів США. Навіть розмір заборгованості за кредитом, без врахування пені, перевищує суму, яку позивач сплатив за право вимоги. Таким чином, суд зменшує розмір пені, що підлягає стягненню, до 1 грн. З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позовні вимоги задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial