Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

03 вересня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачем, від якого має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття у розмірі по 1\\4 частини всіх видів доходу відповідача. Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 жовтня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менш тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто з [PERSON] судовий збір в сумі 243,60 грн. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 30 квітня 2015 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення від 14 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишено без задоволення. З вказаним рішенням не погодився відповідач [PERSON] та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі відповідач просить переглянути заочне рішення та ухвалити нове про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON] в сумі 1000 грн. щомісячно. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що від попереднього шлюбу він має ще одну дитину [PERSON], [INFO], на утримання якого з нього за місцем роботи на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1\\4 частини заробітної плати щомісячно. Крім того, з позивачкою, їх сином та дочкою позивачки він проживає однією сімєю з жовтня 2012 року по теперішній час та забезпечує родину матеріально. При цьому, у нього склалося тяжке матеріальне становище, також він допомагає своїм літнім батькам. В судове засідання апеляційної інстанції відповідач [PERSON] не зявився, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні просила відхилити апеляційну скаргу відповідача та залишити рішення суду без змін. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає з матірю, і на утримання якого відповідач, який у свідоцтві про народження дитини зазначений батьком, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом (ст. 182 СК) передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд дійшов висновку про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у відповідності до вимог ст. 181 СК України у частці від доходу батька в розмірі 1\\4 частки на дитину щомісяця до досягнення ним повноліття. Проте повністю з таким висновком суду погодитись не можна. Суд правильно виходив з вимог закону про те, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте, встановлюючи розмір аліментів по 1\\4 частки від доходу батька на дитину, суд не врахував положення ст. 180 СК України, якою обовязок по утриманню дитини також покладений і на матір, та вимоги ст. 182 СК України, що відповідач за рішенням суду № 2-3418/2010 від 31 травня 2010 року сплачує користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\4 частини заробітної плати щомісячно, про наявність інших доходів позивачка суду доказів не надала. За таких обставин визначений судом розмір аліментів на дитину порушує права інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача та позбавляє його можливості надавати їм належну матеріальну допомогу. За таких обставин, з урахуванням вимог закону, встановлених в судовому засіданні обставин, доводів апеляційної скарги відповідача, апеляційний суд вважає можливим змінити рішення суду та зменшити розмір стягнутих аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини до 1/6 частки доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Доводи апеляційної скарги відповідача про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON] в сумі 1000 грн. щомісячно у звязку з його матеріальним становищем суд вважає необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З матеріалів справи вбачається, що відповідач працює в ПАТ «Енергомашспецсталь» начальником бюро, має постійний заробіток, а отже відсутні підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідачем не надано доказів його тяжкого матеріального становища щодо неможливості сплати аліментів у більшому розмірі, а також не ґрунтуються на доказах доводи відповідача про те, що він проживає з позивачкою, їх сином та дочкою позивачки однією сімєю та забезпечує родину матеріально. Згідно із п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права є підставою для зміни рішення в частині визначення розміру аліментів. При таких обставинах, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині розміру стягнутих аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Outcome: partial