Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

02.11.2017 року Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області звернулося до суду з позовом про утримання надміру виплачених сум пенсії. Свої вимоги мотивували тим, що 21.08.2015 року відповідачці Южноукраїнським об'єднаним УПФУ Миколаївської області призначено пенсію за вислугу років відповідно до її заяви та доданих до неї документів. У зв'язку з неправильним розрахунком страхового стажу для виплати одноразової грошової допомоги виникла переплата у розмірі 39591,30 грн. Дана переплата виникла тому, що відповідач не мала необхідного страхового стажу для призначення одноразової допомоги. 27.10.2017 року відповідачці було направлено листа з вимогою повернути надмірно виплачені кошти в добровільному порядку, на що вона не погодилася. Відповідачка написала заяву 30.10.2017 року до Южноукраїнського об'єднаного УПФУ Миколаївської області у якій відмовилася погашати надміру виплачені їй кошти. У зв'язку з чим позивач просить зобов'язати [PERSON] відшкодувати завдану шкоду у розмірі 39591,30 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що ПФ необхідно рішення, яке він просить суд ухвалити, наявність якого надасть позивачеві, можливість списати кошти чи стягнути кошти в примусовому порядку. Пояснив, що одноразова грошова допомога була призначена та виплачена ПФ із-за помилки працівника, а відповідачка через 2 роки відмовилася повернути кошти, що й змусило звернутися до суду з даним позовом. Відповідачка позов не визнала, та суду пояснила, що вона добросовісно та сумлінно поставилася до пропозиції працівників пенсійного фонду щодо оформлення пенсії подала заяву та надала ряд документів, які були необхідні для призначення пенсії. В серпні 2015 р. їй було призначено пенсію, яку вона одержала 06.09.2018р. разом із одноразовою грошовою допомогою у розмірі 39591,30 грн. В 2017 р. від позивача надійшла письмова пропозиція повернути одноразову грошову допомогу виплачену їй 2015р., від якої вона відмовилася про що письмово повідомила позивача. Відповідачка вважає, що не було порушень, вона надала до державного органу пакет документів на підставі якого ним же і було прийнято рішення про виплату їй одноразової допомоги. Крім того, пояснила що її статки не дозволяють усувати недоліки роботи пенсійного фонду. Із матеріалів справи вбачається, що 18.08.2015 року відповідач звернулась про призначення пенсії до Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, що підтверджується копією заяви про призначення пенсії (а.с. 5). 21.08.2015 року протоколом №1593 [PERSON] було розраховано пенсію та суму одноразової грошової допомоги у розмірі 39591,30 грн. (а.с.4) 06.09.2015 року Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області було виплачено [PERSON] - 48519,67 грн. (а.с.37) В судовому засіданні встановлено, що з вени самого позивача, про що він і сам зазначає позовній заяві виникла переплата при призначені пенсії та одноразової допомоги відповідачці. Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що відповідачка добросовісно, сумлінно, чесно звернулася з заявою про призначення їй пенсії до позивача. Позивач намагається перекласти на відповідачку індивідуальний надмірний тягар, який полягає в тому що вона повинна поверну кошти одноразової допомоги, які їй були нараховані, через 2 роки у зв'язку з недбалою роботою Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області. Позивач свавільно посилається на норми матеріального права, та просить суд вирішити спір за для того щоб він мав можливість списати кошти на підставі рішення суду чи стягнути їх в примусовому порядку. Суд оцінює та бере до уваги ситуацію до якої потрапила відповідачка, яка сумлінно добросовісно звернулася до державного органу, який їй призначив пенсію та виплатив одноразову грошову допомогу, а через два роки він вимає повернути ці кошти, які є її власністю. Відповідно до практику ЄСПЛ з висновків якого вбачається «Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, то державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб «Беєлер проти Італії» «Онер'їлдіз проти Туреччини» , «Москаль проти Польщі». Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії» і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах «Онер'їлдіз проти Туреччини» , «Беєлер проти Італії» Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Суд вважає, що позивач звертаючись до суду з даним позовом покладає на відповідачку надмірний тягар який є несумісним зі статтею 1 протоколу першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що відповідачка добросовісно, сумлінно, чесно звернулася з заявою про призначення їй пенсії до державного органу. Така вимога позивача порушує майнові права відповідачки. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до частини 3 статті12, частини 1 статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем на підтвердження своїх вимог суду не надано будь-яких доказів та не наведоно правових підстав для задоволення позову, єдиним аргументом є необхідність списання коштів, які із вини державного органу- пенсійного фонду, які були нараховані відповідачці, про що він не заперечує. Позивачем у встановленому порядку не надано доказів на підтвердження зловживання з боку відповідача, її винності чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання одноразової грошової допомоги при призначені пенсії, виплата пенсії відповідачу здійснювалась на підставі рішення державного органу, а саме Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем не надано доказів зловживання відповідачкою з приводу отримання нею одноразової грошової допомоги при призначені пенсії, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, через що в їх задоволенні слід відмовити. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed