Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

03.04.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення телятника № 46 зв адресою: Комплекс будівель і споруд, розташованих за межами населеих пунктів Новогусарівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, укладений 17.06.2010р., та визнати за ним право власності на нього. В обґрунтування вказує про те, що він є спадкоємцем майна за законом померлого батька [PERSON] , який уклав вкзаний договір з відповідачем, однак він не був посвідчений нотаріально, оскільки на момент купівлі-продажу не були виготовлені необхідні документи, а [INFO] його батько помер. Таким чином, позивач в теперішній час позбавлений можливості оформити спадщину на нежитлове приміщення телятникак № 46. Позивач надав письмову заяву про підтримку позову, просив справу розглянути за його відсутності (а.с.42, 53). Відповідач надала письмову заяву про визнання позову, розгляд справи за її відсутності (а.с. 43, 52). Згідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За приписом ч. 2 цієї ж статті, до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. Ухвалою від 19.06.2019р. відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжено судовий розгляд внаслідок того, що визнання відповідачем позову суперечить закону. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 20.09.2005р. на зборах співвласників майнових паїв КСП ім. Чкалова с. Червона Гусарівка групи № 29 було виділено майно, де серед іншого телятник № 46 (а.с. 5). 20.09.2005р. на зборах співвласників майнових паїв КСП ім. Чкалова с. Червона Гусарівка групи № 29 було вирішено телятник № 46 передати в оренду або продати (а.с. 6-8). 20.09.2005р. на зборах співвласників майна, що знаходиться у спільній частковій власності, було вирішено доручити [PERSON] продати телятник № 46 (а.с. 9). Відповідно до накладної № 140 від 21.09.2005р. за телятник № 46 було сплачено 129445крб. (а.с. 11). 17.06.2010р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення телятника № [ADDRESS] , який не був посвідчений нотаріально (а.с. 10). За актом приймання-передачі майна від 18.06.2010р. [PERSON] прийняв майно, та сплатив суму вартості майна (а.с. 12). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 13). Відповідно до інформаційного листа Балаклійської державної нотаріальної контори від 25.05.2016р. спадкоємцями майна померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка відмовиласть від спадщини, та донька померлого [PERSON] , яка від спадщини відмовилась, його син [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини (а.с. 15). Відповідно до довідки Новогусарівської сільської ради Балаклійського району Харківської області від 22.03.2019р. нежитлове приміщення телятник № 46 розташоване за адресою: Комплекс будівель і споруд, розташованих за межами населених пунктів Новогусарівської сільської ради Балаклійського району № 34 (а.с. 20). Статтею 328\~ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до абз. 3 та 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦКУ. Оскільки покупець [PERSON] та продавець [PERSON] , повністю виконали умови договору купівлі-продажу, покупець сплатив за придбане майно 129445 карб., а продавець йому вказане майно передала, вбачається, що сторонами досягнуто згоди зі всіх його істотних умов, проте у зв`язку зі смертю покупця, у позивача на даний час втрачена можливість нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу. З огляду на зазначені обставини суд вважає, що на цей час наявні передбачені законом підстави для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення, оскільки продавець не врегулював з [PERSON] дане питання у добровільному порядку, а у зв`язку зі смертю покупця, на даний час втрачена можливість нотаріального посвідчення вказаного договору. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно\~до ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Таким чином, в предмет судового захисту входять саме порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси. Судом не встановлено порушення діями чи бездіяльністю відповідача, невизнання або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів позивача, тому позов в частині визнання права власності за позивачем на нежитлове приміщення задовленню не підлягає. Згідно ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial