Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

04 липня 2018 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 червня 2016 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, різницю у характерах, а також через несприйняття відповідачем необхідності у матеріальному забезпеченні сім'ї. Відповідач постійно пред'являв їй необґрунтовані претензії, що робило спільне життя нестерпним. У зв'язку із цим, з березня 2018 року сімейні відносини між ними фактично припинені. Між ними втрачені всі фізичні та духовні зв'язки. Тому вона вважає, що збереження сім'ї неможливе та суперечить її інтересам, у зв'язку з чим просила їх шлюб розірвати. Крім того, вона зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає і надалі іменуватися шлюбним прізвищем «[PERSON]». Згідно автоматизованого розподілу, зазначена справа розподілена на суддю [PERSON]. 16 липня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. 31 серпня 2018 року провадження у справі зупинено, у зв'язку із наданням сторонам строку для примирення. 11.10.2018 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, так як відповідно до рішення Вищої Ради правосуддя від 27 вересня 2018 року № 3008/0/15-18 [PERSON] звільнено з посади судді Красноокнянського районного суду Одеської області у відставку, а наказом Красноокнянського районного суду Одеської області №8 о/с/с від 11.10.2018 року, суддю [PERSON]. відраховано зі штату Красноокнянського районного суду Одеської області. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена на суддю Чеботаренко О.Л., ухвалою від 22.10.2018 року прийнята до свого провадження та поновлено провадження по справі. 14 листопада 2018 року продовжено строк підготовчого провадження до 04 грудня 2018 року. 29 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Крім того, в заяві вона повідомила, що протягом наданого судом строку для примирення вони з відповідачем не примирились, у зв'язку з чим вона на задоволенні позову та розірванні шлюбу наполягає /а.с.54/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади /а.с.51/. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд вважає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутність. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 24 червня 2016 року Красноокнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №26 /а.с.6/. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем /а.с.8-9/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Сторонам судом надавався строк для примирення, однак примирення між ними не відбулось. Фактично з березня 2018 року сімейні відносини між ними фактично припинено. На думку позивача, збереження сім'ї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сім'ї суперечить інтересам позивача та згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved