Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

04.05.2017 року до суду звернулася [PERSON] , заінтересована особа: Гуляйпільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту смерті. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] зазначила, що у листопаді 2014 року вона була змушена залишити своє місце проживання у Ясинуватському районі Донецької області з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту та переміститися з неповнолітнім сином до Гуляйпільського району Запорізької області. Відповідно до порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року за № 509 її було взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Далі в заяві вказала, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батьком якого є [PERSON] , з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [PERSON] помер [INFO] , про що виконавчим комітетом Спартаківської сільської ради Ясинуватського району Донецької області було складено актовий запис про смерть № 32 від 31.03.2008 року, на підставі якого нею було отримано свідоцтво про смерть, яке на початку військового конфлікту було втрачено разом з іншими документами. Як вказала далі заявниця, 21.10.2016 року вона отримала повторне свідоцтво про смерть, яке було їй видане Ясинуватським міськрайонним відділом запису актів цивільного стану державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. Однак, повторне свідоцтво про смерть, яке було їй видане не відповідає вимогам законодавства України, оскільки його було видано на непідконтрольній Уряду України території, визначеній відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». У зав`язку з цим, вона звернулася до Гуляйпільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, висновком якого їй було відмовлено у повторній видачі свідоцтва про смерть [PERSON] , у зв`язку з тим, що актовий запис про смерть було складено виконавчим комітетом Спартаківської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, та своєчасно його не було внесено до Державного реєстру, а тому видати його повторно неможливо. Встановлення вказаного факту смерті їй необхідно для призначення пенсії сину по втраті годувальника. Прохає суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Ясинувата Донецької області, який помер [INFO] в м. Авдіївка Донецької області. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала, прохала її задовольнити з підстав, що в ній викладені, суду пояснила, що проживала з чоловіком з 1998 року по 2008 рік. Коли помер її чоловік, вона мала відповідні документи, але його мати взяла свідоцтво про смерть, щоб продати квартиру, але документи так їй і не повернула. Через деякий час, жінка померла. Останні 2 місяці чоловік лежав у лікарні з запаленням легень, але помер у неї вдома в с. Спартак Ясинуватського району Донецької області. Причина смерті була набряк легень. Зараз вказана територія, є непідконтрольною Україні, тому їй і видали повторно свідоцтво про смерть невстановленого державного зразка. Представник заінтересованої особи - Гуляйпільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, надали через канцелярію суду письмову заяву, в якій просили справу розглянути без їх участі, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечували (а.с. 28). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи заявника [PERSON] , пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Заявник [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Отрадне, Бахчисарайського району Кримської обл., паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 06.04.1999 року Ясинуватським РВ УМВС України в Донецькій області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її співмешканя, батька її дитини [PERSON] (а.с. 8-9). Згідно довідки від 23.11.2016 року № 1594 про взяття на облік особи внутрішньо переміщеної особи виданої [PERSON] , яка фактично проживає по [ADDRESS] , місце реєстрації зазначено як: [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно довідки від 23.11.2016 року № 0000041953 про взяття на облік особи внутрішньо переміщеної особи виданої [PERSON] , який фактично проживає по [ADDRESS] , місце реєстрації зазначено як: [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого виконкомом Спартаківської сільської ради Ясинуватського району Донецької області 14.06.2001 року, його батьком вказано гр. [PERSON] , українця, матір`ю заявницю [PERSON] , українку (а.с.12). Свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 21.10.2016 року, видане Ясинуватським міськрайонним відділом записів актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, за фактом його смерті, актовий запис № 32, є невстановленого державного зразка (а.с.31). Згідно висновку 04-17.18-05.06-81 про відмову у поновленні актового запису цивільного стану, наданого заявниці [PERSON] . Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, їй було відмовлено у поновленні актового запису про смерть [PERSON] , оскільки нею не було надано лікарське свідоцтво про смерть, так як медичний заклад, який видав лікарське свідоцтво про смерть на підставі якого була проведена державна реєстрація смерті [INFO] , знаходиться на тимчасово окупованій території України. З аналізу наданих заявницею документів було встановлено, що заявниця звернулася з питанням щодо повторної видачі свідоцтва про смерть співмешканця, який є батьком їхньої спільної неповнолітньої дитини. Актовий запис було складено виконавчим комітетом Спартаківської\~ сільської ради Ясинуватського району Донецької області в 2008 році, в той час зазначена територія була не окупованою та підконтрольною державі. Але своєчасно цей актовий запис не було внесено до Державного реєстру, тому видати повторно свідоцтво не виявилося за можливе (а.с. 6-7). Свідок [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] вона познайомилася по роботі, вони разом працювала майже рік у військовій частині, після чого він пішов з роботи за станом здоров`я. В 2001 році, коли в нього народився син [PERSON] , він запропонував свідкові буди хрещеною матір`ю дитини. Після цього свідок познайомилася і з [PERSON] , яка була його цивільною дружиною та виховувала їхнього спільного сина. Спілкувалася з родиною [PERSON] постійно. Була на всіх днях народженнях. Знає, що в 2008 році [PERSON] захворів та перебував на лікуванні в лікарні м. Авдіївка Донецької області. В березні 2008 року він помер у віці 40 років. Свідок була присутньою на його похоронах, допомагала заявниці з їх організацією. Витрати щодо його поховання повність взяла на себе [PERSON] .. На теперішній час в с. Спартак ведуться бойові дії і сільську раду перемістили до м. Ясинувата Донецької області. Зазначена територія не підконтрольна державі Україна. Свідок намагалася допомогти заявниці щодо отримання документів про смерть її колишнього співешканця, але окрім виданого повторно свідоцтва про смерть ДНР більше нічого отримати не вдалося. Співробітники Спартаківської сільської ради пояснювали те, що електронний реєстр актів громадянського стан ввели вже в кінці 2008 року і тому актовий запис про смерть [PERSON] не був перенесений з паперового носія своєчасно до нього. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знав [PERSON] бо разом з ним працював. Знав, що він хворів. Під час спілкування з ним свідок знав, що у нього є родина, дружина [PERSON] та син [PERSON] . У 2008 році [PERSON] помер після тривалої хвороби. Після цього його дружина попросила свідка допомогти з його похованням. Свідок збирав кошти на роботі для цієї мети, а також копав яму на кладовищі. Суд, задовольняючи заяву, виходить з такого. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 49 ЦК України реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Зокрема, відомості про смерть фізичної особи підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному КМУ. За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. У постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у п.13 вказано, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації\~\~актів\~\~громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник\~\~зобов`язаний\~\~обґрунтувати\~\~свою\~\~заяву\~\~посиланнями на докази,\~\~що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно ч. 1 п. 8 і ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що до суду звернулася заявник, яка позбавлена можливості в установленому законом порядку вирішити питання щодо отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка, з заявою про встановлення факту смерті її цивільного чоловіка, який є батьком її неповнолітнього сина [PERSON] , так як їй відмовлено у поновленні актового запису про смерть з підстав відсутності відповідних відомостей в Державному реєстрі та лікарського свідоцтва про причини смерті. Суд вважає, що факт того, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Ясинувата Донецької області, українець, громадян України, помер [INFO] , причина смерті: набряк легень, знайшов своє підтвердження в наданих суду доказах, зокрема і побічно копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.10.2016 року, виданим Ясинуватським міськрайонним відділом записів актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, за фактом його смерті, актовий запис № 32, а також поясненнями свідків. Відповідно до ст. 14 глави 4 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А тому суд при оцінці доказів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі Loizidou v Turkey, а також у справі Cyprus v Turkey, а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі Mozer v Republic of Moldova and Russia, Haseu and Others v Moldova and Russia, де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальнішіх прав, що їм належить. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника суд виходить з дотримання вимог ст.213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті є об`єктивні перешкоди. Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Враховуючи вищенаведене, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що є підстави для встановлення факту, який має юридичне значення щодо якого заявник звернулася з відповідною заявою. А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими доказами.

Outcome: approved