Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

04.12.2013 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення боргу. Свої позовні вимоги мотивував, тим що 24.01.2012 року відповідач взяв в борг 10 000 доларів США, що в еквіваленті складало 79 930 грн. 00 коп. на день звернення до суду згідно курсу гривні до долару США встановленого Національним банком України. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24.01.2012 року відповідач взяв в борг 10 000 доларів США, що в еквіваленті складало 79 930 грн. 00 коп. на день звернення до суду згідно курсу гривні до долару США встановленого Національним банком України. Посилання відповідача на те, що він розрахувався з боргом в судовому засіданні жодним доказом не підтверджено. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлює, якщо у зобов'язанні встановленний строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Предмет судового розгляду формується позовною заявою, в якій вказується вимога позивача. Суд в силу принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) не може вийти за межі позовних вимог. Суд не може з власної ініціативи виходити за межі позову, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (ст. 2 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином, відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( належне виконання). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач умови договору належним чином не виконав, що підтверджується оригіналом розписки про отримання коштів, внаслідок чого виникла невиконання договірних зобов'язань, яка підлягає стягненню. Також підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь [PERSON] в розмірі 799 грн. 30 коп.

Outcome: approved