Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

03 травня 2018 року звернувся до суду [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання спільної дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з ним, за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позову зазначив, що перебував з відповідачкою в зареєстровану шлюбі. Ще до укладання шлюбу, [INFO] , в них народився син [PERSON] , про те, з відповідачкою спільне життя не склалося. З 18 листопада 2017 року відповідачка стала мешкати з іншим чоловіком та перестала дбати про дитину. Наразі дитина мешкає разом з батьком та знаходиться на його утриманні. Відповідачка інколи з`являться, просить дати їй сина та коштів на його утримання. Після візитів сина до матері, він починає хворіти, бо йому не надається відповідна медична допомога та турбота. Поряд з цим, відповідачка періодично погрожує викрасти сина, та підсилає для цього сторонніх осіб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить визначити місце проживання дитини разом з ним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату, місце слухання справи повідомлялась належним чином, в тому числі і шляхом розміщення оголошення на сайті Шосткинського міськрайонного суду. Відповідач не повідомила про причини неприбуття та не подала відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивача [PERSON] підтримує та просить їх задовольнити. На підставі вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача, ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2016 року. Ще до укладення шлюбу, [INFO] , у них народився син, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с.7) На даний час сторони проживають окремо. Як вбачається з будинкової книги, неповнолітній [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] Мати ж дитини 10 січня 2018 року знята з реєстрації з вищевказаної адреси, фактичне місце її реєстрації та проживання суду не відомо. Як вбачається з характеристики з квартального комітету №10 Шосткинської міської ради, [PERSON] за час проживання за адресою: [ADDRESS] , зарекомендував себе виключно з позитивного боку, жодних скарг з боку сусідів та рідних в його бік не надходило.(а.с.12) З наданої характеристики ТОВ «Контакт плюс» вбачається, що [PERSON] працює з 27 березня 2015 року електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування в ТОВ «Контакт плюс», порушень трудового розпорядку не допускав, в колективі користується повагою і авторитетом. (а.с.13) Відповідно до довідки за місцем роботи позивач має постійне місце роботи, отримує стабільний дохід. З наданих суду медичних довідок вбачається, що неповнолітній [PERSON] має ряд захворювань, лікуванням та доглядом за ним займається його батько та бабуся, мати ж дитини, в свою чергу, здоров`ям дитини не цікавиться. (а.с.14,15,16) Поряд з вищевказаним, мати дитини [PERSON] не надає сину належної уваги та турботи, не має постійного місця проживання та доходу. Крім того, [PERSON] вироком Новгород-Сіверського райсуду Чернігівської області від 14 квітня 2014 року визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, та призначено покарання з застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді 240 годин громадських робіт. Під час розгляду справи вказані обставини не спростовані. Згідно висновку виконавчого комітету Шосткинської міської ради №149 від 21 травня 2018 року, розглянувши матеріали, які надала служба у справах дітей Шосткинської міської ради, орган опіки та піклування дійшов до висновку про необхідність залишити проживати [PERSON] разом з батьком [PERSON] (а.с.77) Допитана в якості свідка [PERSON] , яка є лікар педіатр, з яким укладено декларацію про надання медичної допомоги дитині [PERSON] , зазначила, що дитина народилась хворою та довго перебувала на лікуванні в м. Суми, потім його перевели в м.Шостка. В той час догляд за дитиною здійснювали мати дитини, його батько та бабуся. За останні роки ситуація дуже змінилась. Мати дитини не приводить дитину планові візити до лікаря та на щеплення. Були випадки, коли мати відмовлялась від госпіталізації її хворої дитини, ігнорувала виклики медичних працівників, які намагались з`ясувати стан дитини. За останні рік мати жодного разу не з`явилась до лікарні, зазвичай, дитину на прийом до лікаря приводить батько або бабуся (мати позивача). Допитана в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона мати позивача, а відповідачка її колишня невістка. Наразі вона разом з сином [PERSON] здійснює догляд за малолітнім [PERSON] , так як його мати (відповідач по справі) участі у його вихованні не приймає. В 2017 році відповідачка вирішила піти від її сина до іншого чоловіка та забрала жити з собою [PERSON] в м. Глухів. Проте, через три тижні привезла дитину назад та сказала, що не має можливості за ним доглядати. Дитина була дуже хвора. Тільки-но дитина одужала, вона знов приїхала і забрала його з собою. Через кілька днів зателефонувала та сказала, що дитину в неї необхідно забрати. З кінця січня 2018 року [PERSON] постійно проживає разом з нею та батьком (позивачем по справі) по [ADDRESS] . За весь час мати навідала сина три рази і ці зустрічі були не тривалими. Матеріальної допомоги на утримання дитини вона не надає. Відповідно до ст. 9 Конвенції ООН Про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно до ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, як принциповим положенням визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити здоров`ю дитини. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи позицією органу опіки та піклування, в якій підтримано вимоги позову щодо визначення місця проживання дитини з батьком, суд вважає, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини необхідно задовольнити та встановити місце її проживання разом з батьком. Підстав, які б свідчили про те, що визнання позову суперечить закону й порушує права, свободи чи інтереси дитини, судом не встановлено. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved