Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

02 березня 2020 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 33 521, 45 грн. та грошові кошти на оплату судового збору та за юридичну допомогу в сумі 3 881,20 грн., позовні вимоги мотивуючи тим, що 26 лютого 2018 року до неї звернувся відповідач з проханням позичити йому 65 000 російських рублів, що в перерахунку на гривню на момент займу, згідно курсу НБУ складало 30 906,20 грн. Враховуючи, що позивач добре знала відповідача то надала [PERSON] 65 російських рублі, за умови повернення їх до 01 травня 2018 року з процентами у сумі 5 500російських рублів, що згідно курсу НБУ складає 2 615,25 грн., що становить загальну суму боргу в розмірі 33 521,45 грн. На таких умовах сторону уклали договір позики, на підтвердження передачі грошей відповідач власноруч в присутності двох свідків написав розписку і отримав грошові кошти. Наразі, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, на неодноразові звернення позивача не реагує, тому це стало підставою для звернення до суду для захисту своїх порушених прав. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Позивач 26 серпня 2020 року через канцелярію суду надала клопотання, в якому просила розглядати справу за її та її представника відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 46). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання повісток, які повернулись до суду з відміткою про «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.19-20, 27-28, 33-34) та шляхом розміщення виклику на офіційному сайті Судової влади. Про причини неявки до суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позовну заяву не подав. Таким чином, враховуючи вжиття судом всіх передбачених законом заходів для сповіщення відповідача, на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про розгляд справи. З урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи вимоги суд виходив з наступного. Укладення договору позики між сторонами підтверджено копією розписки позичальника від 26 лютого 2018 року; згідно даної розписки відповідач підтвердив факт укладення договору позики і отримання позики в сумі 65 000 російських рублів від позивача та зобов`язався повернути отримані кошти та 5 500 тисяч рублів - процентів до 01 травня 2018 року (а.с. 8). Відповідно до листа № 110.461 від 20 січня 2020 року ТВБВ № 10012/087 Акціонерного товариства «Ощадбанк» офіційний курс російського рубля по відношенню до української гривні станом на 26 лютого 2018 року склав за 10 російських рублів - 4,7548 українських гривні (а.с. 10). Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п. 2, п. 4 ч. 1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКУ). Згідно ст. 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом (аналогічне положення містить ст. 536 ЦК України). Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно вимог ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає платі у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. На підтвердження наявності між сторонами даного боргового зобов`язання, позивач долучив до матеріалів справи копії розписки відповідача. Розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору. Відповідач не оспорював факту наявності написаної ним власноручно розписки від 26 лютого 2018 року, жодних доказів погашення заборгованості за договором позики в повному обсязі або частково, суду не надавав, відзиву на позов не подав. Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці). Крім того, з вимог положень ст. 1048 ЦК України вбачається, що між сторонами був укладений договір оплатної позики. Тому, сума позики та проценти за користування нею підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі в сумі 70 500,00 російських рублів (65 000,00 рублів - основний борг, 5 500 рублів - проценти за користування грошовими коштами), що в перерахунку на українську гривню становить - 33 521,34 грн. з яких: 30 906,20 грн. - основний борг, 2 615,14 грн. - проценти за користування грошовими коштами. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судового збору та витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу в загальному розмірі 3 881,20 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування вимог про стягнення витрат на правову допомогу позивачем надано квитанцію на отримання коштів, з якої вбачається, що 16 грудня 2020 року [PERSON] надала адвокату Костєву Ю.Ф. 3 000 грн. за складання заяви та участь у справі (а.с.5). Тому, позовна вимога, щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. підлягає задоволенню. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача, то згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору за подання позову понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved