Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

03 липня 2017 року судді Першотравневого районного суду Донецької області Демочко Д.О. було передано цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , третя особа Службу у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності. Відповідно до змісту позовної заяви, в останній редакції з уточненнями, позивач [PERSON] просить суд встановити факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2004 року по 07.01.2016 року та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який складається з житлового будинку А-1, житлової прибудови А1-1, господарських споруд - нежитлових прибудов А2-1, АЗ-1, А4-1, сараїв Б-1, В-1. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона, [PERSON] , проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з січня 2004р. до моменту його смерті [INFO] . У вказаний період часу вони з [PERSON] спільно проживали за адресою її реєстрації: [ADDRESS] , вели з ним спільне господарство, побут та бюджет, що може бути підтверджено показами свідків. Крім того, під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в них народилася спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] , батьком якої записано [PERSON] . Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 30.10.2014 р. по справі № 241/1153/14-ц за [PERSON] визнане право власності на нерухоме майно - житловий будинок А-1, житлову прибудову А1-1, господарські споруди: нежитлові прибудови А2-1, АЗ-1, А4-1, сараї Б-1, В-1, які розташовані на адресою [ADDRESS] . Зазначає, що право власності на зазначене домоволодіння [PERSON] набув в період спільного проживання однією сім`єю з нею без реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, одним з об`єктів якої є віще зазначене домоволодіння. У зв`язку зі смертю [PERSON] пред`явлення до нього позову про поділ майна є неможливим. Зазначає, що вирішення питання про встановлення факту її проживання [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу має вирішальне значення для визнання за нею права власності на частину вищевказаного житлового будинку з господарськими спорудами, який було набуто спадкодавцем у період їх спільного проживання. Відповідачем [PERSON] було надано заперечення на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просить суд в задоволенні позову про визнання права власності за позивачкою на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] відмовити в повному обсязі. В заперечення на позовні вимоги позивача зазначає, що позивач в своєму позові посилається на те, що право власності на зазначене домоволодіння [PERSON] набув у період спільного проживання однією сім`єю з позивачкою без реєстрації шлюбу, посилаючись на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 30.10.2014 року № 241/1 153/14-ц. Зазначає, що вказане вище домоволодіння було надано її батькові, [PERSON] , як переселенцю совхозом «Портовський» у відповідності до Постанови Ради Міністрів Союзу PCP від 31 травня 1973 року за № 364 «Про пільги по переселенню». Просить звернути увагу суду на те, що спірне домоволодіння було надане її батькові в період шлюбу з її матір`ю, [PERSON] (яка померла в 1998 році), а тому воно не може бути об`єктом права спільної сумісної власності з позивачкою, оскільки будинок набутий в період шлюбу з іншою жінкою - її матір`ю. Таким чином, на підставі вищевикладеного, вважає, що підстав для визнання спірного будинку об`єктом спільної сумісної власності немає. Також, відповідачем за первісним позовом [PERSON] було надано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, третя особа - [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, відповідно до якої остання зазначає, що [INFO] помер її батько, [PERSON] . Після смерті батька залишилася спадщина у вигляді нерухомого майна. Вказане вище домоволодіння було надано її батькові [PERSON] як переселенцю. Спадкове домоволодіння було отримано її батьком в період шлюбу з матір`ю [PERSON] (яка померла в 1998 році). Відповідно до довідки б/н від 17.03.1992 року, виданої АПП «Агро-Азов» (як правонаступником совхозу «Портовський»), позика за переселенський будинок виплачена в повному обсязі. Зазначені вище обставини були встановлені в рішенні Першотравневого районного суду Донецької області № 241/1153/14-ц від 30.10.2014 року. Так, спадкоємцями першої черги є: [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка. В установлений законом строк вона звернулася до приватного нотаріуса Першотравневого районного нотаріального округу Чичекова Савелія Федоровича Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] . Рідна сестра [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини за законом на її користь. Крім того, із заявою про прийняття спадщини за законом в інтересах малолітньої дочки померлого [PERSON] [PERSON] , [INFO] , звернулася її мати - [PERSON] 26 липня 2016 року Постановою приватного нотаріуса Першотравневого райони нотаріального округу Чичекова С.Ф. № 475/02-31 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, в зв`язку з відсутністю в [PERSON] правовстановлюючого документу на цей будинок на ім`я спадкодавця [PERSON] . Таким чином, для захисту своїх прав вона змушена звернутися до суду. У зв`язку із цим позивач за зустрічним позовом просить визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами під номером [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] . Представником відповідача за зустрічним позовом [PERSON] було подано до суду заперечення на зустрічний позов. Відповідно до змісту заперечень зазначає, що рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 30.10.2014р. по справі №241/1153/14-ц за [PERSON] визнане право власності на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] - в порядку набувальної давності. Таким чином, визнання судом права власності на спірне домоволодіння за [PERSON] пов`язане виключно з дотриманням ним передбачених законом (ст.344 ЦК України) вимог щодо набувальної давності в частині безперервного володіння нерухомим майном протягом десяти років. Інші юридично значущі обставини щодо підстав виникнення права власності при постановленні вказаного рішення судом не встановлювалися і до уваги не приймалися, у зв`язку з чим твердження відповідачки [PERSON] про набуття [PERSON] права власності на спірне домоволодіння у період шлюбу з її матір`ю [PERSON] , яка померла у 1998 році, є безпідставним. Просить врахувати зазначені заперечення та відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Позивач та її представник в судовому засіданні первісну позовну заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити повністю. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] та їх представник в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали повністю та просили відмовити у їх задоволенні. Зустрічну позовну заяву підтримали і просили її задовольнити. При цьому відповідачка [PERSON] зазначила що відмовляється від спадщини на користь [PERSON] . Представник відповідача за зустрічним позовом Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області в судове засідання не з`явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Представник служби у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації в судовому засіданні просила розглядати справу згідно вимог діючого законодавства, врахувавши інтереси дитини [PERSON] . При цьому додала що не підтримує позовні вимоги за первісним позовом. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області 22.03.2016 року, [PERSON] помер [INFO] , про що 12.01.2016 року було складено відповідний актовий запис № 2 (Том №1, а.с. 14). З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (Том №1, а.с. 87-114), вбачається, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається, в тому числі, з житлового будинку з господарськими спорудами під номером [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , є його діти: [PERSON] , 1985 р.н., [PERSON] , 1986 р.н. та [PERSON] , 2007 р.н. Факт родинних відносин спадкодавця [PERSON] з спадкоємцями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , 2007 р.н. підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.02.1987 року (Том №1 а.с. 98), свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.05.1985 року (Том №1, а.с. 101), свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.11.2007 року (Том №1, а.с. 102) (підтверджує зміну прізвища [PERSON] ) та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.07.2007 року (Том №1, а.с. 105). Поясненнями сторін, які не заперечували що вищевказані особи є рідними доньками померлого. Як вбачається з заяви [PERSON] , що міститься в матеріалах спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (Том №1,а.с. 88), спадкоємець [PERSON] відмовилась від прийняття та одержання будь-якої спадщини після померлого батька [PERSON] на користь його дочки [PERSON] , 1985 р.н. Таким чином, судом встановлено, що спадкоємець [PERSON] , 1985 р.н. має право на 2/3 частки спадкового майна, а спадкоємець [PERSON] , 2007 р.н. має право на 1/3 частку спадкового майна після смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] . Проте, як зазначає позивач [PERSON] , вона має право на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , оскільки проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з січня 2004 року до моменту його смерті [INFO] . На підтвердження вищевказаного позивач посилається на наступні докази. Відповідно до відомостей, що містяться в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому на ім`я [PERSON] [INFO] , остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 07.06.1986 року(Том №1, а.с. 18-19). Факт спільного проживання позивача [PERSON] з [PERSON] з січня 2004 року до моменту його смерті [INFO] позивач підтверджує відповіддю № 476, наданою Станцією швидкої допомоги м.Маріуполя 22.09.2016 року на адвокатський запит (Том №1, а.с. 164), що 09.06.2015 року у 08.50 годині надійшов виклик швидкої медичної допомоги до [PERSON] на адресу: [ADDRESS] . Також, 07.01.2016 року у 16.30 годині надійшов виклик швидкої медичної допомоги до [PERSON] на адресу: [ADDRESS] . Також факт спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, які пояснили, що дійсно [PERSON] проживала разом із [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство мали спільний бюджет та спільну доньку. Факт набуття [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] підтверджується рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 30.10.2014 року по справі № 241/1153/14-ц за позовом [PERSON] до Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю (Том №1, а.с. 16), яким встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає з 23.06.1986 року (впродовж 28 років) за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 293, п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо від встановлення цього факту залежить подальша охорона, підтвердження або створення умов здійснення фізичною особою особистих немайнових або майнових прав. Згідно ч. 6 ст. 294 ЦПК України, такий факт розглядається в позовному провадженні, якщо між заінтересованими у його встановленні особами існує спір про право. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що під час застосування ст. 74 ЦК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися відносини, що притаманні подружжю. Отже, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, між чоловіком та жінкою, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, встановлюється факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Верховний Суд у своїй постанові від 30.10.2019 р. в справі № 643/6799/17 з цього приводу висловився про те, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Суд зазначив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово - експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. З огляду на наведене, зібрані по справі докази щодо факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що [PERSON] спільно проживав з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-1568цс16 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Враховуючи вказане вище рішення суду, [PERSON] на законних підставах набув право власності на домоволодіння [ADDRESS] в період спільного проживання із позивачем [PERSON] , а тому спірний житловий будинок є об`єктом їх спільної сумісної власності. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладене, на розсуд суду, первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того з відповідачів на користь позивачки за первісним позовом слід стягнути солідарно судові витрати. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом суд зазначає наступне. З матеріалів спадкової справи за № 79/2016 відкритої до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що у встановлений законом шестимісячний строк позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області Чичекова С.Ф. із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа. 26 липня 2016 року приватним нотаріусом Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області Чичековим С.Ф. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 475/02-31, якою було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами під номером [ADDRESS] , після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] з підстав відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спірний будинок та відсутності будь-якої інформації щодо реєстрації будинку в електронних реєстрах прав на нерухоме майно відсутня (Том №1, а.с. 109). Статтею 392 ПК України, визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог статей 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 30.10.2014 року по справі № 241/1153/14-ц було визнано за [PERSON] право власності в порядку набувальної давності на нерухоме майно - житловий будинок А-1, житлову прибудову А1-1, господарські споруди: нежитлові прибудови А2-1, АЗ-1, А4-1, сараї Б-1, В-1, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , а.с. 16). Таким чином, за [PERSON] було визнано право власності на спірний будинок, проте оскільки останній помер [INFO] , не встигнув зареєструвати відповідне право власності у встановленому законодавством порядку, у позивача за зустрічним позовом існує перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а її право на спадкове майно знайшло підтвердження згідно доказів по справі, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на 2/6 частки домоволодіння в порядку спадкування за законом, оскільки 3/6 на розсуд суду належать[PERSON] , тому дана частина не входить до спадкової маси та не може бути поділена між спадкоємцями . Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд також вважає необхідним вийти за межі позовних вимог, врахувавши інтереси неповнолітньої дитини [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] . Отже враховуючи вище зазначене суд прийшов до висновку про повне задоволення первісного позову та необхідність встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2004 року по 07.01.2016 року та як наслідок визнання за [PERSON] права власності на 3/6 частки житлового будинку [ADDRESS] . Також суд вважає можливим задовольнити зустрічну позовну заяву частково, визнавши за [PERSON] право власності на 2/6 частки житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial