Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

04.11.2014р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Савранського районного суду Одеської області від 11.03.2013р. було розірвано. Від шлюбу вони мають трьох дітей: повнолітніх сина [PERSON], [INFO], і дочку [PERSON], [INFO], та неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], місце проживання якої після розірвання шлюбу визначено біля позивачки. Після розірвання шлюбу відповідач добровільно не надає позивачці належної матеріальної допомоги на утримання [PERSON], що змусило її звернутися до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку і доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до її повноліття (а.с.1-2). У судове засідання позивачка не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності (а.с.18). Відповідач в судове засідання також не з'явився, позовні вимоги визнав повністю, справу просив розглянути без його участі (а.с.23). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наданих суду доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] (прізвище до реєстрації другого шлюбу - [PERSON], [INFO], і відповідач [PERSON], [INFO], перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.11.1991р., який заочним рішенням Савранського районного суду Одеської області від 11.03.2013р. було розірвано (рішення набрало законної сили 28.05.2013р.) (а.с.3-4). Від шлюбу позивачка і відповідач мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Концебівською сільською радою Савранського району Одеської області 27.09.2000р. (а.с.6), місце проживання якої після розірвання шлюбу було визначено вищевказаним рішенням суду біля її матері [PERSON] (а.с.4). Про те, що неповнолітня дочка [PERSON] проживає біля позивачки та знаходиться на її утриманні і вихованні також підтверджується довідкою, виданою Осичківською сільською радою Савранського району Одеської області 02.12.2014р. №1088 (а.с.22). Як вбачається з позовної заяви відповідач в добровільному порядку належної матеріальної допомоги на утримання дочки позивачці не надає, між позивачкою та відповідачем відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину. Позовні вимоги відповідач визнав повністю, про що надав суду письмову заяву від 11.12.2014р. (а.с.23). Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язку щодо дитини (ч.2 ст.141 цього Кодексу). Частиною 3 ст.181, ч.2 ст.182 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст.183 СК України). Враховуючи наведене, та приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає вимоги позивачки законними і обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць (п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України). Суд роз'яснює, що згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд також роз'яснює, що відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. На підставі п.6 ст.214, ч.ч.1, 2 ст.79, ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, з урахуванням положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 цього Закону суд стягує з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 243,60грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved