Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

02.12.2020 року до суду звернулась позивач [PERSON] , з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON] 17.12.2020 року до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання в відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.12.2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 09.02.2021 року. 13.01.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 26.01.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Фіксування судового засідання технічного засобами не здійснювалось у відповідності до положень ст. 247 ЦПК України Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 2500.00 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 09 червня 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем. Їх шлюб був зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області. Актовий запис № 236 В період шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між ними не склалось. На даний час вони спільне господарство не ведуть . До суду позовна заява про розірвання шлюбу. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач участі в матеріальному утриманні дитини не приймає, що й стало причиною звернення до суду. Справа розглядалась за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що йому та відповідачці належить по Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Він, відповідачка та їх малолітній син постійно проживають в даному будинку. Він продовжує проживати разом з сином та надавати дитині належне матеріальне утримання та виховання. Він відвідує школу, в якій навчається син, приймає активну участь у житті школи. Також щомісячно він несе витрати на придбання ліків, іграшок, продуктів харчування, одягу. Тобто він добровільно витрачає кошти для на утримання сина в сумі, достатній для задоволення його розумних потреб. Позивачем надана відповідь на відзив, згідно якої позивачка підтримує позовні вимоги за поданою нею заявою в повному обсязі. Також зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів, які підтверджують факт їх проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства. Оплата харчування в школі, це лише незначна частка тих витрат, які вона несе на сина. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2012 року. Їх шлюб був зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 236, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач. В позовній заяві позивач вказує, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач заперечує проти даного факту та вказує, що він проживає спільно з позивачкою та дитиною і несе витрати на утримання сина. Згідно наданої відповідачем характеристики на дитину - [PERSON] , встановлено, що батько приймає активну участь у житті школи і класу, постачає питну воду, оплачує харчування в їдальні та надав посильну допомогу в облаштуванні кабінету. Таким чином судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання сина, але дана допомога здійснена на користь навчального закладу. Доказів того, що відповідач приймає участь в задоволенні щоденних необхідних затрат на утримання дитини суду не надано. Крім того надання матеріальної допомоги в добровільному порядку, не позбавляє права матір (батька) дитини, отримувати таку допомогу за рішенням суду, тобто подавати позов про стягнення аліментів та отримувати їх за рішенням суду.. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для захисту прав позивача, відповідно до обраного нею способу захисту порушених прав, передбачених Сімейним кодексом України у вигляді стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, з яким погоджується суд. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1,2 ст. 184 СК України - Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи питання про розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання сина, суд враховує, що сторони є особами працездатного віку. Доказів про наявність інших неповнолітніх дітей чи утриманців, стан здоров`я, а також інших обставин, які враховуються судом при стягненні аліментів, суду не надали. Також суд враховує, що відповідач надає частково матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку. Тому виходячи із заявлених позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на ім`я позивачки аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 2000.00 грн., з наступною щорічною індексацією відповідно до закону. Визначаючи розмір аліментів в даній сумі суд, з урахуванням обов`язку матері утримувати свою дитину, вважає, що стягнення аліментів в даній сумі буде необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини даного віку. При цьому нормами СК України не передбачено визначення мінімальної межі аліментів при їх стягненні в твердій грошовій сумі, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Оскільки ст. 184 СК України передбачено, що аліменти, стягнені в твердій грошовій сумі підлягають щорічній індексації відповідно до закону. В зв`язку з чим суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів у зазначеному вище розмірі з щорічною індексацією відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до вхідного реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 02.12.2020 року. Тому аліменти на утримання дитини суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідачем не надано відомостей про надання коштів на утримання дитини за попередній період Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. На підставі чого суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 908.00 грн., так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір». На основі ст. 180, 181, 182, 183, 184 СК України.

Outcome: partial