Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

02.08.2019 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що 19.12.2013 року між нею та відповідачем рішенням суду було розірвано шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідач припинив надання матеріальної допомоги на сім`ю та на утримання дитини. Знаючи, що їх неповнолітня донька навчається у школі та потребує постійної батьківської уваги і допомоги, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків. Після розірвання шлюбу, тобто з грудня 2013 року відповідач долею дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, не спілкується з дитиною і навіть не телефонує. Поспілкуватись з відповідачем з метою досудового вирішення спору немає можливості у позивача, оскільки відповідач не бажає, засоби зв`язку не відомі. Позивачу не відомо де на даний час працює відповідач, зі слів знайомих він працює не офіційно, проте отримує стабільну заробітну плату, достатню для оплати комунальних послуг, доброго харчування та придбання не дешевого одягу. Враховуючи, що добровільно відповідач матеріальну допомогу на дитину не надає, [PERSON] , [INFO] просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 22.08.2019 року відкрито провадження у справі, та призначено перше судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження на 13 год. 00 хв. 20.09.2019 р. Позивач до початку судового засіданні подала до суду заяву про розгляд справу без її участі, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання, повідомлений про дату та час розгляду справи на Web-сторінці Великоновосілківського районного суду Донецької області, не з`явився та про причини неявки не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутність. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження у встановлений судом строк не подав. Виходячи з вищевикладеного, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини справи. Сторони перебували у шлюбі з 26.02.2011 року, рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 19.12.2013 рок шлюб розірвано, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили (а.с.11). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , батьком дитини в свідоцтві про народження зазначений відповідач, свідоцтво про народження від 06.09.2011 року серія [NUMBER] (а.с. 13). Дочка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується актом Старомлинівської сільської ради про фактичне проживання осіб в домогосподарстві, розташованому за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно довідки № 1437-5000155188 від 08.07.2019 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] перемістилась з тимчасово окупованої території в [ADDRESS] (а.с.16). Відповідач долею дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, не спілкується з дитиною і навіть не телефонує. Поспілкуватись з відповідачем з метою досудового вирішення спору немає можливості у позивача, оскільки відповідач не бажає, засоби зв`язку не відомі. Позивачу не відомо де на даний час працює відповідач, зі слів знайомих він працює не офіційно, проте отримує стабільну заробітну плату, достатню для оплати комунальних послуг, доброго харчування та придбання не дешевого одягу. Позивач не працює, ніякого доходу не отриує. Від другого шлюбу з [PERSON] народила доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Разом з позивачем проживає батько, [PERSON] , який не працює та пенсії не отримує, утримує невелике підсобне господарство, за рахунок якого сім`я позивачки харчується. Позивач отримала останню соціальну виплату у сумі 2850,00 грн. у першому кварталі 2019 року (а.с.18). Більш ніякого доходу позивач не має. Відомості про матеріальне становище відповідача позивачем не подані. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частинами 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права що до здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За таких обставинах суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень на місяць до досягнення дитиною повноліття але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягають задоволенню, розмір аліментів необхідно визначати з усіх видів заробітку відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved