Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-15 00:00:00

02 листопада 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.09.2006 року в сумі 20573,79 грн та судові витрати. \~ \~ \~ \~ В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 11.09.2006 року. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову та надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у зв`язку із чим виникла заборгованість по кредитному договору станом на 20.09.2020 року в сумі 20573,79 грн, яка складається з наступного: 16408,30 грн заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 00,00 грн заборгованість за поточним тілом кредита; 16408,30 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 4165,49,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів позивача та змусило його звернутись до суду. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року відкрито провадження по даній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач про розгляд справи повідомлений належним чином. Від відповідача, [PERSON] , у запропонований йому ухвалою строк, відзиву на позов до суду не надходило. Про розгляд справи відповідачка повідомлялась зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової Влади України. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, приймає рішення про розгляд справи на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. Згідно зі статтями\~526,\~527,\~530 Цивільного кодексу України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено з позовної заяви, що 28.08.2006 року, а не 11.09.2006 року, як вказано у позовній заяві між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №б/н із [PERSON] , шляхом підписання останнім заяви, внаслідок чого йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в послідуючому було збільшено до 10000 грн., що підтверджується анкетоюзаявою та Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. /а.с.18,19/ У дослідженій анкеті заяві, окрім анкетних даних відповідача відсутні будь-які відомості про суму кредитного ліміту. Також досліджена анкета-заява не містить жодного посилання на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що діяли на час її складання, лише зазначено, що кредитну картку та ПІН-код відповідач отримав 11.09.2006 року. Однак, видача кредитної картки відповідачу та її перевипускання підтверджується також довідкою Банку. /а.с.17/ Також, до позовної заяви позивачем додано розрахунки заборгованості за договором №б/н від 11.09.2006 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , станом на 20.09.2020 року. /а.с.4-16/ Згідно з останнім розрахунком відповідач має заборгованість у загальному розмірі станом на 20.09.2020 року в сумі 20573,79 грн, яка складається з наступного: 16408,30 грн заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 00,00 грн заборгованість за поточним тілом кредита; 16408,30 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 4165,49,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії. Виписка за договором № б/н станом на 22.09.2020 року свідчить про активне користування відповідачем кредитними коштами. /а.с.37-48/ Разом із тим, відповідач не спростував той факт, що отримав від позивача кредитну картку та проводив з її застосуванням певні операції. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти, а доказів іншого суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача має бути стягнута сума заборгованості за простроченим тілом кредиту 16408,30 грн. Що ж стосується стягнення стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у сумі 4165 грн., то в задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити, оскільки, додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною, укладеного між сторонами договору б/н від 11.09.2006 року, оскільки не підписані відповідачем. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, відповідно до якого суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. На підставі положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно 80 % задоволених позовних вимог, що складає 1681,60 грн. Також суд вважає за не обхідне зазначити, виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, що сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції, а не чекати, коли їм буде відмовлено в задоволенні позовних вимог за недоведеністю, та потім вишукувати нові й долучати їх до апеляційної скарги. Апеляційний суд не має права приймати нові докази, оскільки позивачу нічого не заважало подати їх до суду першої інстанції, що узгоджується з позицією Верховного Суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial