overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

04 квітня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, у якому вказала, що їй на підставі договору купівлі-продажу будинку від 03 грудня 2014 року, який вона уклала зі [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], належить будинок №106 по вул. Полєнова в м. Дружківці. На момент укладення договору в будинку були зареєстровані відповідачі. З власником будинку [PERSON] було погоджено, що він та члени його родини знімуться з реєстраційного обліку одразу ж після укладення договору купівлі-продажу будинку. Але цього вони не зробили по теперішній час. Своїми діями відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні і розпорядженні своєю власністю. Позивач несе витрати по сплаті комунальних послуг за відповідачів, а також не має можливості отримати житлову субсидію. Позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловою площею в будинку №106 по вул. Полєнова в м. Дружківці Донецької області. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися. Судові повістки їм вручалися виконавчим органом місцевого самоврядування, відповідачів за місцем реєстрації виявлено не було, про що був зроблений відповідний запис. Відповідно до ст.76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Суд вважає, що відповідачі повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Будинок №106 по вул. Полєнова у м. Дружківці Донецької області належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03 грудня 2014 року (а.с.9). У будинку зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], але фактично не проживають за даною адресою протягом останніх двох років (а.с.8). Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. І власник, згідно зі ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм будинком. Та обставина, що відповідачі зареєстровані у будинку позивача, порушує її права як власниці будинку, а саме: позивач, не отримуючи ніяких доходів відповідачів, оплачує за них комунальні послуги. Крім того, вона не має можливості розпорядитися майном, яке їй належить. Відповідачі не є членами сімї власника будинку, а тому вони втратили право на користування цим житлом, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

04 квітня 2016 року позивач ПАТ „Універсал Банк звернувся до відповідача з позовом, в якому вказує, що 19 березня 2013 року відповідач [PERSON] отримав відповідно до кредитного договору 8000 грн. кредиту із сплатою 39 відсотків річних за користування кредитними коштами. Відповідач повинен був щомісячно вносити суми на погашення кредиту та відсотки за користування кредитом, не виконує умов договору, тому просить стягнути борг за кредитом, відсотки за користування, пеню всього на загальну суму 15585,58 грн. В судове засідання представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи без її участі, підтримує вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не прибув, за місцем реєстрації його проживання повідомлений. Відповідно до ст.74 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши обставини справи шляхом дослідженням письмових доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами укладено кредитний договір. Відповідач не виконує вимоги договору - не сплачує суму кредиту та відсотки за його користуванням. На час розгляду справи в суді [PERSON] повинен сплатити позивачеві 15585,58 грн. за договором кредиту з них 7203,89 грн. суми кредиту, 7143,18 грн. - відсотки за користування кредитом, пеню 1238,51 грн. Вказані обставини встановлені з документів, досліджених в судовому засіданні як докази. Зокрема, розрахунком заборгованості, кредитним договором від 19 березня 2013 року та додатками до нього, меморіальним ордером про видачу кредиту, витягом зі статуту. Відповідно до ст.526, 527,530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами за договором, у встановлені строки. Згідно ст..626 ЦК України боржник за прострочення грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний повернути суму боргу та сплатити проценти передбачені договором. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок розірвання договору. Відповідно доч.1 ст.1048, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України якщо кредитним договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового припинення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що відповідач порушив умови виконання кредитного договору, тому позивачем обґрунтовано заявлені вимоги про стягнення всіх належних платежів відповідач [PERSON] зобовязаний повернути кредит та відсотки за користування кредитом, а також пеню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

04 квітня 2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Сторони в судове засідання не зявилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач позов визнав. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України (далі СК) позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І -ЕЛ № 035703 (а.с.4). Під час перебування сторін у шлюбі, у них народилися діти донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-ЕЛ № 034408 та серії І-ЕЛ № 137418 (а.с.5,6). На момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Згідно із частиною другою статті 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сімї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Враховуючи, що позивач просить залишити їй шлюбне прізвище, відповідно до статті 113 СК після розірвання шлюбу їй необхідно залишити її шлюбне прізвище «Ігнатенко». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

04 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, 23 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровські області був зареєстрований шлюб між ним і [PERSON], актовий запис № 387, після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON]. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив в заяві, що подружнє життя не склалося в звязку з відсутністю взаєморозуміння та несхожості характерів, конфліктів, він та дружина з 2014 року не підтримують сімейні відносини, не проживають спільно та не ведуть сумісного господарства, він втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя та збереження шлюбу він вважає неможливим, таким, що суперечить його інтересам. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, не заперечувала проти розірвання шлюбу, в разі задоволення позову просила її прізвище залишити без змін. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 23 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровські області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 387, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають дитину від шлюбу [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 2014 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В звязку з наведеним, вимоги відповідача [PERSON] є обґрунтованими, та вона має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, яке вона змінила у звязку з реєстрацією шлюбу. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

04 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів, з якого вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання дитини відповідач не надає, має мінливий дохід, через що позивач звернулась з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1500 гривень з усіх видів доходу, і до досягнення дитиною повноліття, на свою користь. До судового засідання позивач не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю, уточненні позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не зявився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, в звязку з розглядом справи судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідач не є інвалідом, не втратив працездатність, тому зобовязаний утримувати свою неповнолітню дитину, однак свої обовязки не виконує. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи викладене та визнання відповідачем позовних вимог, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

04 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом в якому зазначає, що 17 травня 2016 року помер її батько [PERSON], після чого відкрилась спадщина на належні йому земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і житловий будинок та надвірні споруди, які розташовані по вул. Спиридона Гнатюка, 79, в с. Підциря Камінь-Каширського району. Крім нього, спадкоємцями першої черги за законом є її брат та сестра відповідачі, які не претендують на спадщину. Після смерті батька вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вважала, що зберігаючи правовстановлюючі документи на спадкову земельну ділянку та здійснюючи догляд за спадковим будинком, прийняла спадщину і є власником спадкового майна. У звязку з наведеним, просить визначити їй додатковий строк тривалістю один місяць для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], що помер 17 травня 2016 року. Позивач при розгляді справи позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги визнав, не заперечує проти надання позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час і місце слухання, на розгляд справи не зявилася, подала до суду заяву, де зазначила, що заперечень проти позову не має. Заслухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON], дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Судом установлено, що після смерті 17 травня 2016 року батька позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть (а.с. 6), відповідно до ст. ст. 1220, 1221 ЦК України відкрилась спадщина на належну йому земельну ділянку для обслуговування житлового будинку по вул. С. Гнатюка,79, в с. Підциря Камінь-Каширського району. Належність вказаної земельної ділянки [PERSON] стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку ЯБ № 491599 (а.с. 8). Відповідно до ст. 1270 ч. 1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач у згаданий строк після смерті батька не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно ст. 1272 ч. 3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини до нотконтори оскільки вважала, що зберігаючи правовстановлюючі документи на спадкове майно, прийняла спадщину. Зважаючи на ці обставини суд приходить до висновку, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини і що їй слід визначити додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини тривалістю в два місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

04 квітня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграду, 20/12. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 03.04.2017р. о 08 год. 34 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 03.04.2017р. о 08 год. 34 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Дубченко лікарні ДЗСБЛ № 1 ПД. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора висловлює маячні ідеї збитку. Память знижена на поточні та минулі дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз розлади особистості та поведінки судинного ґенезу, виражений психоорганічний синдром з психотичними включеннями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

04 квітня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Гладкова, 12/145. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 04.04.2017р. о 01 год. 01 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 04.04.2017р. о 01 год. 01 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Пазич лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора напружена, багатомовна, тривожна, мова не по суті. Звучать маячні ідеї відносини до батька, оточуючих. Критика порушена. Легко афектується. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved