Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

03 січня 2020 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий період на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 58\~500 доларів США, що становить 1\~345\~500 грн. з 17.08.2016 року до моменту подачі позовної заяви. Позов обґрунтований такими обставинами. 11 червня 2013 року між сторонами було укладено шлюб, від якого у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] . 17 серпня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Дитина проживає разом із позивачем [PERSON] . Відповідно до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі 1000 грн. 04 вересня 2018 року Малиновським районним судом м. Одеси було затверджено мирову угоду між сторонами та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 4000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що дитина сторін страждає на аутизм, їй необхідне тривале та дорого вартісне лікування. Відповідач [PERSON] ухиляється від сплати аліментів і приховує свої доходи та те, що працює моряком. Позивач зазначає, що вживала заходи по стягненню аліментів на утримання дитини, про що свідчать вказані судові рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Разом із цим, відповідач ухиляється від сплати аліментів, приховує свій дійсний заробіток, який, на думку позивача становить 6500 доларів США на місяць. 28 лютого 2020 року відповідачем надано відзив на позов про стягнення аліментів за минулий час із запереченнями проти позову, які ґрунтуються на тому, що відповідачем виконується рішення суду про стягнення аліментів на утримання дочки, що підтверджується довідкою про відсутність заборгованості по сплаті аліментів та банківськими квитанціями про щомісячне перерахування аліментів на рахунок [PERSON] . Таким чином, будь-які дані про ухилення [PERSON] від сплати аліментів з 17.08.2016 року по момент подачі позовної заяви, на думку відповідача, відсутні. Крім того, як зазначає відповідач, [PERSON] обґрунтовуючи позов, посилається на потребу додаткових витрат на лікування дитини, заперечує проти особистої участі відповідача у цих витратах, та наполягає лише на отриманні коштів від відповідача. Вказані вимоги, на думку відповідача, виходять за межі судового спору за позовною заявою про стягнення аліментів за минулий час. У відкритому судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач та його представник у відкритому судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, вивчивши позовну заяву та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази у справі в їх сукупності дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, зважаючи на такі обставини. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що 11 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області укладено шлюб, актовий запис № 260, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (т. 1, а. с. 12). [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 06 серпня 2013 року складено відповідний актовий запис № 896 (т. 1, а. с. 11). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 серпня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т. 1, а. с. 13). Судом встановлено, та визнається сторонами, що малолітня дочка сторін проживає разом із матір`ю [PERSON] . Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1000 грн. з 07 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття (т. 1, а. с. 15). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року між сторонами затверджена мирова угода, відповідно до умов якої з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 4000 грн. щомісячно. Не погоджуючись із розміром аліментів на утримання дитини, визначених ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року позивач [PERSON] 05 квітня 2019 року звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про збільшення розміру аліментів. Постановою Одеського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року скасовано, прийнято постанову, якою в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів відмовлено. Таким чином, між сторонами виникли відносини, пов`язані із обов`язком батьків утримувати своїх дітей та стягненням аліментів за минулий час, а тому відповідні правовідносини регулюються Главою 15 СК України. Статтею\~51 Конституції України\~гарантовано, а\~статтею 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України. Відповідно до частин першої\~та другої\~статті 27\~Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті\~181 СК України. Згідно зі\~статтею 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 17\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій\~статті 182 СК України. Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинна довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. В ході розгляду справи позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Доводи позивача про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, приховуючи свій реальний дохід та те, що він є моряком, а також те, що на час укладення мирової угоди із відповідачем позивач не була обізнана щодо реального доходу відповідача є безпідставними та такими, що суперечать матеріалам справи. Із матеріалів справи, а саме, із копії позовної заяви [PERSON] , поданої 07.06.2016 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини вбачається, що при подачі позову, [PERSON] зазначила, що [PERSON] працює старшим механіком на контейнеровозних судах та заробляє 5800 доларів США (т. 2 а. с. 6). 24 квітня 2017 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області постановлено ухвалу про прийняття відмови [PERSON] від позовних вимог до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину та провадження у справі закрито (т. 2 а. с. 15). Вказана ухвала позивачем в апеляційному порядку оскаржена не була. Із довідки Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області вбачається, що [PERSON] заборгованості по аліментам станом на 01.07.2019 року не має (т. 2 а. с. 22). Виконання обов`язків відповідача по оплаті аліментів в розмірі 4000 грн. підтверджується копіями квитанцій про оплату ( т. 2 а. с. 23-25). Із мотивувальної частини постанови Одеського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року вбачається, що в 2017 та в 2018 роках відповідач працював продавцем-експедитором у ФОП [PERSON] . З вимогами про збільшення розміру аліментів позивач звернулася 05.04.2019 року, тобто в період, коли відповідач за контрактом не працював, тобто протягом 15 місяців до часу звернення до суду (Договір № 292 від 07 листопада 2017 року), навіть відсутні припущення, що він отримував заробітну плату за кордоном. Постанова Одеського апеляційного суду набрала законної сили 13 жовтня 2020 року та обставини, в ній встановлені, мають преюдиційне значення, згідно вимог ч. 5 ст. 82 ЦПК України. Наявні матеріали справи також не містять відомостей про працевлаштування [PERSON] та отримання заробітної плати за кордоном за спеціальністю моряка. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги в якості доказів надані стороною позивача копії документів на підтвердження наявності у [PERSON] морської спеціальності та роботи за кордоном за цією спеціальністю, так як вони не стосується предмета доказування та розповсюджується на період, не охоплений спірними правовідносинами. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому задоволені бути не можуть.

Outcome: dismissed