Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

03.11.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, місце проживання дитини визначити з матірю. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вона перебуває з відповідачем в шлюбі, зареєстрованому 05.08.2005 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції. Від даного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO] Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені, близьких стосунків не підтримують в наслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя та вирішення соціально побутових проблем. Збереження сім'ї неможливе. Дитина проживає з матірю. В судовому засіданні позивач підтримала позов з викладених в ньому підстав та просила суд його задовольнити. Вважала примирення не можливим. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Не заперечував проти їх задоволення. Вважав неможливим примирення. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив, що сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 05.08.2005 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, актовий запис №211 (свідоцтво про шлюб серії І-КЕ №021417, видане 21.04.2006 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-КЕ №021417, видане 21.04.2006 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Сторони визнали, що фактично припинили шлюбно-сімейні відносини внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя. Вважали примирення неможливим. Дитина проживає з матірю. Майновий спір на час розгляду даної справи відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6-му проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. А тому, суд вважає за необхідне розірвати шлюб сторін, визначити місце проживання дитини з матірю. З огляду на наведене, позові вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати.

Outcome: approved