Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

02.10.2017 року [PERSON]звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування шкоди. 02.11.2017 року матеріали даного позову передані до Красноокнянського районного суду Одеської області на підставі ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06.10.2017 року. Ухвалою від 09.11.2017 року відкрито провадження у даній справі. У ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, збільшивши їх розмір, та в останній редакції (а.с.118-121) просив стягнути з Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на його користь 575\~775 грн. 50 коп. завданої шкоди, з яких: безпідставно набуті кошти 204220 грн. (ціна продажу квартири), 188\~111, 89 грн. індекс інфляції за весь час прострочення, 18\~936 грн. 71 коп. три відсотки річних від простроченої суми, 450 грн. послуги банку за перерахунок коштів на електронних торгах, 152\~000 грн. упущена вигода, 2216 грн. 90 коп. витрати на залізничні квитки, 3200 грн. - добові витрати, та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 200000 грн., а також стягнути судові витрати, які складаються з відшкодування оплати вартості пального для проїзду адвоката з м. Києва до приміщення суду у смт Окни і у зворотному напрямку у розмірі 7883 грн. 46 коп. для прийняття участі у судових засідання 13.12.2016 року, 17.01.2018 року, 23.01.2018 року а також добові витрати на відрядження адвоката у розмірі 960 грн. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що 08 жовтня 2014 року за дорученням Державної виконавчої служби України Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України проведено електронні торги з реалізації арештованого майна, а саме трикімнатної квартири на 2 поверсі за адресою: [ADDRESS], що на праві власності належала [PERSON], лот №5132 (далі - квартира). Переможцем торгів було визначено [PERSON] (ІПН [NUMBER]), який попередньо вніс визначений Подільським міжрайонним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області гарантійний внесок та запропонував найвищу цінову пропозицію на торгах. Ціна продажу була встановлена в розмірі 204220 гривень.Відповідно до наданих Подільським міжрайонним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області банківських реквізитів, позивач вніс повну суму на рахунки Державної виконавчої служби. Також позивачем була здійснена оплата банківських послуг на суму 450 грн.17.11.2014 року позивач звернувся до Котовської районної державної нотаріальної контори Одеської області за отриманням свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, однак нотаріусом було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва через наявність судового спору по вказаній квартирі між [PERSON] та відділом ДВС Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області і гр. [PERSON] - цивільна справа №505\\4751\\14-ц від 25.11.2014 року в Котовському міжрайонному суді Одеської області. Рішенням Котовського міжрайонного суду Одеської області від 20.04.2015 року по справі №505\\4751\\14-ц від 25.11.2014 року електронні торги від 08.10.2014 року по лоту №5132 щодо продажу вказаної квартири визнано незаконним, також визнано незаконним та скасовано протокол № 5902 від 08.10.2014 року щодо проведення електронних торгів квартири, а також визнано незаконними акти державних виконавців про проведені електронні торги від 03.11.2014 року і 19.01.2015 року, які були складені на підставі цього протоколу. Рішення набрало законної сили 21.12.2015 року. Разом з тим, до теперішнього часу відповідачем не повернуті ані кошти, сплачені за придбання квартири, ані передана оплачена квартира. З урахуванням того, що позивач довготривалий час не може повернути свої кошти, він вважає, що сума, яка має бути повернута, повинна бути індексована та повинна становити 392 331 грн. 89 коп., а також відшкодовано 3% річних у розмірі 18 936 грн. 71 коп. Окрім того, позивач стверджує, що квартира ним придбалася з метою її подальшої передачі в оренду для проживання фізичних осіб щодобово. Середній дохід від щодобової оренди аналогічних квартир в центрі м. Подільск, Одеської області, який він міг і повинен був отримувати, становить 4000 грн. на місяць, а тому він вважає, що на момент подання позову ним упущено вигоду від користування не переданою йому квартири за 2 місяці 2014 року, 12 місяців 2015 року, 12 місяців 2016 року та 12 місяців 2017 року - загалом 38 місяців по 4000 грн., тобто на загальну суму 152 000 грн. Також позивач вказує, що ним було понесені додаткові витрати на придбання залізничних квитків у сумі 2216 грн. 90 коп. на поїздки до міст Києва, Одеси на прийоми до керівників державних установ та адвокатів при намаганні повернути незаконно набуті відповідачем кошти. Також він вважає, що підлягають відшкодування добові витрати, по вищевказаним поїздкам, яких було десять, які становлять 3200 грн. по 320 грн. на добу. Крім того, позивач вважає, що йому було нанесено моральну шкоду, яку він оцінює у 200000 грн. на підставі п.2 ч.2 статті 23 ЦК України. Позивач у судовому засіданні 17.01.2018 року позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з наведених підстав, додатково зазначив, що моральні страждання полягають у тому, що у звязку з незаконним діями відповідача він фактично залишився і без грошей, які він заощаджував усе життя, складаючи копійка до копійки, і без квартири, крім того, протягом довготривалого часу (більше ніж три роки) він постійно вів як листування, так і відвідував особисто, чисельну кількість державних установ, намагаючись повернути свої кошти, однак, це виявилося безрезультатним, саме той факт, що до його втрат державній установі немає ніякого діла, що його звернення ігноруються, і він не може повернути свої гроші, які заробляв важкою працею, ще більше посилює моральні страждання, оскільки на сьогоднішній день він не живе, а лише існує постійною боротьбою з державною установою. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні вимоги підтримав та просив задовольнити з наведених підстав, додатково надавши відгук на заперечення відповідача (а.с.115-117). Представник відповідача заступник начальника відділу [PERSON] у судовому засіданні 13.12.2017 року позов не визнав, вважаючи його необґрунтованим, надав заперечення (а.с.81-86). Також зазначив, що дійсно 10.10.2014 року на депозитний рахунок відділу надійшла грошова сума в розмірі 194009,00 грн. від переможця торгів [PERSON] за придбання на електронних торгах арештованого майна (лот № 5132). Платіжним дорученням від 16.10.2014 року №3598, відповідно до виконавчого листа № 1516/4671/2012 від 01.07.2013 на користь [PERSON] було перераховано кошти у сумі 6535,35 грн. (призначення платежу - борг за [PERSON]Д.). Не погодившись з результатами електронних торгів, [PERSON] звернулась до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Подільського ВДВС, [PERSON], ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання електронних торгів недійсними. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2015 року у справі № 505/4751/14-ц позовні вимоги задоволено частково: визнано незаконними електронні торги від 08.10.2014 по лоту № 5132 щодо продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]; визнано незаконним та скасовано протокол № 5902 від 08.10.2014 щодо проведення електронних торгів квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]; визнано незаконним та скасовано акт державного виконавця Подільського МВДВС ГТУЮ в Одеській області від 03.11.2014 про проведені електронні торги, складений на підставі протоколу № 5902 від 08.10.2014 щодо проведення електронних торгів квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]; визнано незаконним та скасовано акт державного виконавця Подільського МВДВС ГТУЮ в Одеській області від 19.01.2015 про проведені електронні торги, складений на підставі протоколу № 5902 від 08.10.2014 щодо проведення електронних торгів квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] Всупереч цьому 09.10.2015 [PERSON] надано розрахунковий рахунок для перерахування їй коштів. Цього ж дня, 09.10.2015 року, державним виконавцем складено розпорядження про перерахування коштів у сумі 184740,97 грн., 200,00 грн. та 6435,00 грн. (загальна сума складає 191375,97 грн.) на користь [PERSON] Платіжним дорученням від 09.10.2015 № 2600 зазначені кошти було перераховано [PERSON] Разом з тим, на неодноразові вимоги державної виконавчої служби, [PERSON] грошові кошти не повертає. У звязку з даними обставинами, та враховуючи перерахування Подільським ВДВС на користь [PERSON] грошових коштів, загальною сумою 191375,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 09.10.2015 року № 2600, представник відповідача вважає Подільський ВДВС є неналежним відповідачем по справі. Окрім того, оскільки Подільським ВДВС не було порушено прав, свобод та законних інтересів позивача, а, навпаки, було вжито всі заходи для повернення йому коштів від [PERSON], то Подільським ВДВС не було та не могло бути заподіяно моральну шкоду позивачеві. Представник відповідача головний державний виконавець відділу [PERSON] у судовому засіданні 17.01.2018 року позов не визнала, підтримавши заперечення, які наявні в матеріалах справи та просила у позові відмовити у повному обсязі, додатково зазначивши, що Подільським МВДВС ГТУЮ в Одеській області вживаються усі заходи, щоб стягнути зі [PERSON] грошові кошти, які в подальшому повернути позивачу. Представник відповідача у судове засідання 23.01.2017 року, повідомлений належним чином, не зявився, про поважність причини неявки суд не сповістив, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2013 року стягнуто на користь [PERSON] зі [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7257,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 500,00 грн., а також судові витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 77,57 грн. Відповідно до цього, 18.12.2013 року державним виконавцем Подільського ВДВС відкрито виконавче провадження та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 1516/4671/2012 від 01.07.2013 року. За результатами проведених виконавчих дій, в рамках виконавчого провадження № 41276376, 08 жовтня 2014 року Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України були проведені електронні торги з реалізації арештованого майна, а саме: трикімнатної квартири на 2 поверсі за адресою: за адресою: [ADDRESS], що на праві власності належить [PERSON], переможець торгів - [PERSON]. Ціна продажу становила - 204 220,00 грн., з яких сума гарантійного внеску складає 10 211,00 грн., яка попередньо була внесена позивачем. 10.10.2014 року від переможця торгів [PERSON], за придбання на електронних торгах арештованого майна (лот № 5132) згідно протоколу № 5902 від 08.10.2014 року на депозитний рахунок відділу надійшла грошова сума в розмірі 194009,00 грн. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2015 року у справі № 505/4751/14-ц визнано незаконними електронні торги від 08.10.2014 по лоту № 5132 щодо продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]; визнано незаконним та скасовано протокол № 5902 від 08.10.2014 щодо проведення електронних торгів квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]; визнано незаконним та скасовано акт державного виконавця Подільського МВДВС ГТУЮ в Одеській області від 03.11.2014 про проведені електронні торги, складений на підставі протоколу № 5902 від 08.10.2014 щодо проведення електронних торгів квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]; визнано незаконним та скасовано акт державного виконавця Подільського МВДВС ГТУЮ в Одеській області від 19.01.2015 про проведені електронні торги, складений на підставі протоколу № 5902 від 08.10.2014 щодо проведення електронних торгів квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Дане рішення набрало законної сили 21.12.2015 року Вищевказані обставини сторонами не оспорювалися, а тому не підлягають доказуванню відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК. Правила проведення електронних торгів на момент спірних правовідносин були визначені Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 (далі - Порядок). Як вбачається з п.1 розділу 1 даного Порядку, електронні торги це прилюдні торги, що здійснюються в електронній формі в Системі. Прилюдні торги - продаж майна, за яким його власником стає покупець, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Усталеною судовою практикою визначено, що набуття арештованого майна на прилюдних торгах це є цивільно-правова угода, у якій орган державної виконавчої служби є продавцем, а переможець торгів покупцем арештованого майна. Так, зокрема, у постанові ВСУ №6-184цс15 від 18 листопада 2015 року з цього питання висловлені такі правові висновки: «Наслідком визнання результату прилюдних торгів, яким фактично є оформлений у вигляді протоколу про результати торгів договір купівлі-продажу, недійсним є повернення сторін договору купівлі-продажу продавця і покупця - до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобовязальних відносин. Відповідно до пункту 4.14 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна торги закінчуються підписанням протоколу про результати торгів, який має силу договору. Вирішуючи питання про те, хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором необхідно виходити з умов договору, що укладається між ДВС та спеціалізованою організацією. У випадку якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом ДВС договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником відділу ДВС, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є ДВС. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом ДВС договору, який за своїм змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є спеціалізована організація.» Відповідно до п.4 наказу від 16.04.2014\~ № 656/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.04.2014 року № 427/25204 «Про проведення експерименту із запровадження порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів уповноважено державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - Організатор) на здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у ній, організацію та проведення електронних торгів, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком. Як повідомив представник відповідача у ході розгляду справи 17.01.2018 року договір між спеціалізованою організацію - державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та відділом ДВС з приводу реалізації арештованого майна не укладався, а усі дії здійснювалися на підставі наказу Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 та Порядку, що дає підстави зробити висновок про те, що спеціалізована організація ДП «Інформаційний центр» лише надає послуги з організації і проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна, а Подільський МВДВС ГТУЮ в Одеській області самостійно виступає від свого імені на електронних торгах як продавець. Як і будь-який оспорюваний правочин, укладений на торгах договір купівлі-продажу відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України може бути оспорений його сторонами та іншими заінтересованими особами, а цивільно-правовим наслідком визнання недійсним укладеного на торгах договору відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України є реституція - повернення сторін договору до первісного стану. За правилами ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Як встановлено у ході розгляду справи, та не заперечувалося сторонами 10.10.2014 року від переможця торгів [PERSON], за придбання на електронних торгах арештованого майна (лот № 5132) згідно протоколу № 5902 від 08.10.2014 року на депозитний рахунок відповідача надійшла грошова сума в розмірі 194009,00 грн., що також підтверджується копією квитанції (а.с. 12). Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Аналіз даної правової норми дає можливість зробити висновок, що особа, яка набула майно (грошові кошти) за рахунок іншої особи у цілком законний спосіб, зобов'язана його повернути цій особі у випадку, коли підстава набуття такого майна згодом відпала. Таким чином, суд вважає, що вимога позивача у частині стягнення з відповідача 194009,00 грн. підлягає задоволенню. Разом з тим, суд не погоджується з вимогою про стягнення з відповідача гарантійного внеску у розмірі 10 211,00 грн., виходячи з наступного. Як вбачається з наданої позивачем копії квитанції (а.с. 13), [PERSON] 26.09.2014 року сплачено гарантійний внесок у розмірі 10 211,00 грн., при цьому отримувачем даного платежу, згідно вищевказаної квитанції є державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Відповідно до Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 (діючого на момент спірних торгів) гарантійний внесок - грошовий завдаток, який за одним лотом сплачує фізична або юридична особа - учасник електронних торгів, розмір якого визначений, виходячи зі стартової ціни лота, та дорівнює сумі винагороди організатору електронних торгів за надані ним послуги з реалізації майна. Відповідно до п. 1 розділу VIII вищевказаного Порядку сума гарантійного внеску, зарахованого на рахунок Організатора, визнається частиною оплати переможцем придбаного ним на електронних торгах майна і залишається Організатору в рахунок оплати наданих ним послуг з проведення електронних торгів. Таким чином, оскільки вищевказаний гарантійний внесок залишився в організатора та відповідачу не перераховувався, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог у сумі 10 211 грн. Що стосується вимоги про стягнення індексу інфляції та 3% річних, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Ст. 1214 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Отже, за змістом вищевказаних норм цивільного законодавства слід прийти до висновку, що якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми та індексу інфляції відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу. Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15. Cуд також не погоджується з вимогою про стягнення з відповідача коштів у розмірі 450 грн., які були сплачені позивачем як оплата комісійної винагороди банку за перерахунок коштів при купівлі спірної квартири, оскільки банківська комісія це винагорода за здійснення банком банківської операції і ці витрати несе саме особа, яка замовила комісійну операцію. Розглядаючи вимоги позивача у частині відшкодування упущеної вигоди у розмірі 152\~000 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Водночас обов'язковою передумовою задоволення вимог про відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв'язок між діями винної особи та заподіянням збитків; протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків; вина. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків. Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу; при цьому протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки. Відповідно, для ухвалення рішення про відшкодування упущеної вигоди протиправні дії винної особи мають бути єдиною і достатньою причиною неотримання позивачем доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов'язків, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила кредитора одержання прибутку. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. При цьому, доведення наявності упущеної вигоди покладається саме на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.\~\~ Звертаючись із заявою про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б їх розмір, однак цього позивачем зроблено не було. Наведені позивачем розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний розмір доходу, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій. Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються лише на інформації про вартість оренди аналогічних квартир у м. Подільськ, що не підтверджує наміри укласти в майбутньому такий договір оренди, а тому не створює реальних наслідків для відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди. Позивачем також не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Ураховуючи те, що сума збитків (упущеної вигоди), яку просив стягнути позивач, обгрунтовується умовними припущеннями про можливість отримання ним доходу (орендної плати на підставі інформації про розмір щодобової оренди аналогічних квартир у м. Подільськ); позивачем не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, суд вважає, що підстав для стягнення упущеної вигоди немає. Що стосується вимоги позивача про відшкодування реальних збитків суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається зі ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Так, позивачем заявлено про відшкодування витрат на придбання залізничних квитків у сумі 2216 грн. 90 коп. та добових у розмірі 3200 грн., на поїздки до міст Києва, Одеси на прийоми до керівників державних установ та адвокатів, при намаганні повернути незаконно набуті відповідачем кошти. На підтвердження даних вимог позивачем надано копії залізничних квитків за наступними датами: 26.03.2015 року, 30.03.2015 року, 31.03.2015 року, 26.12.2016 року, 18.11.2015 року, 24.09.2017 року, 6.09.2017 року, 15.12.2016 року, 19.02.2016 року, 11.09.2017 року, 28.11.2016 року, а також матеріали звернень та скарг, які були подані позивачем до різних державних установ, як на особистому прийомі так і іншим шляхом, а також відповіді на вищевказані звернення. Разом з тим, при вивченні наданих матеріалів, вимоги позивача знайшли своє підтвердження за наступним датами: 18.11.2015 року та 19.02.2016 року, що підтверджується відповідями Заступника Міністра з питань виконавчої служби від 08.12.2015 року та від 10.03.2016 року (а.с.133, 144). Таким чином на користь позивача підлягає стягненню на відшкодування реальних збитків 1452 грн. 39 коп., що складається з вартості квитків у розмірі 812, 39 грн. (199,97 грн. + 48,97 грн. + 184,05 грн. + 137,30 грн. + 242,10 грн.) та добових у розмірі 640 грн. У іншій частині даної вимоги, позивачем не доведено, що поїздки до міст Києва та Одеси за датами, які зазначені у залізничних квитках, відбувалися саме з приводу вирішення питання про повернення грошових коштів, оскільки відсутні відповідні письмові докази на підтвердження відвідування позивачем державних установ і адвокатів, на які він посилається як мету поїздки, саме у ці дати, або наступного дня. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. (ст. 13 ЦПК) Відповідно до статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою\~статті 1167 ЦК України\~визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Відповідно до\~статті 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 1174 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незаконно від вини цієї особи. \~Статтею 23 ЦК України\~встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Підчас розгляду справи позивачем додатково обґрунтовано моральну шкоду, яка виразилась в його душевних стражданнях у звязку з вимушеними змінами в його житті, внаслідок довготривалої боротьби по поверненню своїх грошових коштів, які він заощаджував усе життя, а також неможливості придбання квартири, на що він сподівався. Чисельні звернення як особисто, так і шляхом листування, на протязі більше ніж три роки, виявилися марними, що в кінцевому результаті змусило його звернутися до суду, однак відповідач продовжує це ігнорувати і не повертає грошові кошти. Даний факт продовжує тримати позивача у постійній нервовій та психологічній напрузі. На підтвердження даних обставин позивачем надано копію медичної картки амбулаторного хворого, з якої вбачається чисельні звернення [PERSON] за наданням медичної допомоги з приводу головного болю, запаморочення, поганого сну, серцебиття тощо (а.с.192-203). Слід також звернути увагу, що як вбачається з постанови від 19.09.2016 року № 109/9/2/2016 про результати перевірки виконавчого провадження, заступником начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби начальником Управління ДВС, за дорученням начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12.09.2016 року № 03-34/7194 та з метою здійснення відповідного контролю за своєчасністю, правильністю, повнотою виконання рішення суду та законність проведення виконавчих дій, проведено перевірку виконавчого провадження Подільського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області ЄДРВП № 41276376, у ході якої визнано дії державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] по виконанню виконавчого провадження ЄДРВП № 41276376 з примусового виконання виконавчого листа № 1516/4671/2012 виданого 01.07.2013 Котовським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення коштів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 7834, 57 грн., такими, що проведені з порушенням норм частини першої статті 31, частини пятої статті 41 та статті 43 Закону України «Про виконавче провадження», визнано дії головного державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] по виконанню виконавчого провадження ЄДРВП № 41276376 з примусового виконання виконавчого листа № 1516/4671/2012 виданого 01.07.2013 Котовським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення коштів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 7834,57 грн, такими, що проведені з порушенням норм статті 30, статті 43 та пункту шість статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», визнано дії в.о. начальника Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON], по виконанню виконавчого провадження ЄДРВП № 41276376 з примусового виконання виконавчого листа № 1516/4673/2012 виданого 01.07.2013 Котовським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення коштів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 7834, 57 грн., такими, що проведені з порушенням статті 83 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.110-114). Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими. Разом з тим, визначаю розмір моральної шкоди, суд бере до уваги характер душевних страждань та ступень тяжкості змін у життєвих стосунках та звичному життєвому укладі [PERSON], який є пенсіонером і більше ніж три роки не в змозі повернути грошові кошти, які йому належать, при цьому фактично залившись і без грошей і без квартири, яку він сподівався придбати. Суд також враховує, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Таким чином, суд, виходячи з розміру позовних вимог та засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги, та стягнути з на користь позивача моральну шкоду у розмірі 30\~000 грн. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ухвали від 09.11.2017 року прийнято рішення про зменшення позивачу розміру судового збору до 2000 грн. та відстрочено його сплату до ухвалення судового рішення. Таким чином, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 2254 грн. 61 коп. (194009 грн. + 1452, 39 грн. + 30\~000 грн.)/100). Крім того, позивачем також заявлено відшкодування судових витрат у розмірі 8\~843 грн. 46 коп., повязаних з переїздом представника позивача з м. Києва до приміщення суду у смт Окни, Одеської області, для участі у судових засіданнях 13.12.2017 року, 17.01.2018 року, 23.01.2018 року, які складаються з вартості пального у розмірі 7883, 46 грн. та добових 960 грн., що підтверджено відповідним розрахунком та письмовими доказами (а.с. 206-209). Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто, якщо рахувати пропорційно розміру задоволених позовних вимог до відшкодування позивачу належить 2570 грн. 14 коп.(225 461 грн. * 8\~843 грн. 46 коп.)/ 775\~775 грн. 50 коп.=2570 грн. 14 коп.) Разом з тим, пунктом 5 додатку до постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 року №590 визначено, що витрати повязані з переїздом до іншого населеного не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження. Відповідно абзацу 6 пп.170.9.1 ПКУ граничні норми добових витрат складають 0,1 розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня податкового року в розрахунку за кожен календарний день, тобто у 2018 році - 372 грн. 30 коп., у 2017 році 320 грн. Таким чином, до відшкодування належить 1064 грн. 60 коп. (372,3 грн.*2)+320 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial