Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

03.06.2015 року до суду звернулася [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві в обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 11 січня 2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області будо видане свідоцтво про шлюб серії 1-ЖС № 047001 та в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 01. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки в них з ним зовсім різні поняття про сімейні стосунки, які повинні бути між чоловіком та дружиною. Через відсутність взаємоповаги, любові з боку відповідача, різні склади характерів і різні погляди на сімейні стосунки, в сімї постійно виникали непорозуміння та сварки, які і призвели до розпаду сімї. Шлюбні відносини між ними припинені з січня 2015 року, проживають вони ще разом, однак спільного господарства фактично більше вже не ведуть. Після розірвання шлюбу з відповідачем вона має намір виїхати з адреси їхнього спільного місця проживання і проживати окремо від відповідача. Від шлюбу мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 078005 від 07.02.2008 року, яка після розірвання шлюбу буде проживати разом з нею. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Спору майнового характеру та спору по вихованню спільної дитини між ними немає. У судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, суду пояснила, що з чоловіком вони прожили разом 7 років, у нього зявилася інша жінка і тому вона не бачить можливості збереження сімї. Подружніх стосунків між сторонами немає, намагань щодо збереження відносин з боку відповідача не було. За таких обставин, позивач не бажає, щоб судом був наданий строк для примирення. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечував щодо його задоволення. Пояснив, що обставини, які викладені в позові відповідають дійсності. Хоча йому особисто шлюб ніяким чином не шкодить, але з огляду на категоричну позицію позивача він не бачить можливості зберегти сімю. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 11 січня 2008 року зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області видане свідоцтво про шлюб серії 1-ЖС № 047001 та в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 01 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 078005, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області від 07.02.2008 року (а.с. 8). З матеріалів справи та з пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що подружні відносини між [PERSON] і [PERSON] фактично припинилися з січня 2015 року, спільного господарства вони не ведуть. Намагання позивача зберегти сім'ю ні до чого не привели. З'ясовано, що подружжям втрачено почуття любові і поваги один до одного. На даний час сторони не намагаються зберегти сім'ю. Факт подружньої зради відповідачем не спростовано. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Сторони дійшли згоди, що дитина буде проживати разом із позивачем [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік повинні піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно положень ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Під час розгляду справи судом сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, заперечували проти надання подружжю строку для примирення. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про те, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як сімейні відносини не склалися з вини сторін, які в порушення вимог ч.1 ст. 55 СК України перестали піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами фактично припинені з січня 2015 року, хоча вони ще проживають спільно, але позивач має намір після розірвання шлюбу мешкати окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають, щоб судом їм був наданий строк для примирення. Спору майнового характеру і спору по вихованню доньки на даний час між ними немає, тому шлюб між ними може бути розірваний. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його для подальшого іменування. Бажання залишити для подальшого іменування прізвище, яке позивач набула після реєстрації шлюбу вона зазначила в позові та заявила в судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved