Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

04.08.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за участю третьої особи [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності та витребування автомобіля. Згодом позовні вимоги позивач змінила. Відповідно до останньої редакції позовної заяви, [PERSON] заявила наступні позовні вимоги до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]: 1) Визнати недійсними договір купівлі продажу автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], укладений 13.08.2014 року на підставі довідки рахунку між [PERSON] і [PERSON] та свідоцтво серії СХХ №329844 від 13.08.2014 року про реєстрацію видане на імя [PERSON], [INFO]; 2) Визнати недійсними договір купівлі продажу автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], укладений 30.08.2014 року на підставі довідки рахунку №0698164 між [PERSON] та [PERSON] та свідоцтво про реєстрацію видане на імя [PERSON]; 3) Зобовязати [PERSON] повернути їй автомобіль марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], як майно, що належить позивачу на праві спільної сумісної власності подружжя з її покійним чоловіком [PERSON]; 4) Визнати за позивачем право власності на автомобіль марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], з якого ? частина належить позивачу на праві спільної сумісної власності і 1/6 частина від належної частки покійного чоловіка позивача в порядку спадкування, враховуючи компенсацію 18334 грн. з позивача на користь [PERSON] та [PERSON]; 5) Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на автомобіль марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], в порядку спадкування після смерті [PERSON] по 1/6 частині кожному окремо і стягнути з позивача на їх користь компенсацію у розмірі 18334 грн. В обґрунтування своїх вимог первісний позивач зазначає, що за час перебування у шлюбі з [PERSON], в грудні 2008 року було придбано автомобіль марки ВАЗ - 21703, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова ХТА 21703090166485. Влітку 2013 року вони вирішили продати даний автомобіль та придбати інший. 05.08.2013 року [PERSON] придбав вказаний транспортний засіб. 06.08.2013 року ними було придбано автомобіль марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. 28 серпня 2014 року позивач дізналась, що її чоловік 20.08.2014 року звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, також 30.08.2014 року первісний позивач дізналась, що її чоловік 13.08.2014 року уклав договір купівлі-продажу автомобіль марки «Volkswagen Transporter» з відповідачем по справі [PERSON], який реалізував його [PERSON] Первісний позивач посилається на те, що автомобіль марки «Volkswagen Transporter», який був спільною сумісною власністю, неправомірно було відчужено, оскільки це відбулось без її згоди, після смерті [PERSON] вона та його батьки [PERSON] та [PERSON] являються спадкоємцями першої черги, тому позивач вважає, що має право на спадкування після його смерті 1/6 частини даного автомобіля. Відповідач [PERSON] 08.12.2015 року подав до суду зустрічний позов (а.с. 85 - 86) до [PERSON] та [PERSON], у якому заявлено наступні зустрічні позовні вимоги: 1) Визнати недійсними договір купівлі продажу автомобіля марки ВАЗ - 21703, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова ХТА 21703090166485, укладеного на підстав довідки-рахунку 2) Витребувати від [PERSON] автомобіля марки ВАЗ - 21703, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова ХТА 21703090166485 і передати позивачу за зустрічним позовом 3) Визнати право власності за зустрічним позивачем на автомобіль марки ВАЗ - 21703, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова ХТА 21703090166485 зі сплатою [PERSON] грошової компенсації за належну їй частку. Позивач за зустрічним позовом свої вимоги обґрунтовує тим, що його покійний син [PERSON] за власні кошти придбав автомобіль марки ВАЗ - 21703, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова ХТА 21703090166485, який був зареєстрований на відповідача за зустрічним позовом [PERSON], яка в порушення вимог ч. 3 ст. 65 СК України відчужила без згоди його сина, позивач за зустрічним позовом вважає, що [PERSON] порушила його права, адже він є спадкоємцем першої черг після смерті сина. У судовому засіданні первісний позивач [PERSON] та представник позивача за первісним позовом [PERSON] підтримали у повному обсязі позовні вимоги за первісним позовом та повністю заперечувала проти вимог за зустрічним позовом. Відповідачі за первісним позовом - [PERSON], [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] заперечували проти задоволення первісного позову. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник за зустрічним позовом - [PERSON] підтримали позовні вимоги за зустрічним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON], представник відповідача [PERSON] за зустрічним позов [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступні факти та відповідні їх правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач з 09.08.2008 року перебувала у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП №046322, виданим 09.08.2008 року Кілківською сільською радою Чуднівського району Житомирської області, до дня його смерті 05.11.2014 року ( а.с.12). Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 06.07.2015 року, яке набрало законної сили 17.07.2015 року, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], укладений 13.08.2014 року між [PERSON] і [PERSON] та витребування автомобіля відмовлено (а.с.49-50, 193-194 ). Як вбачається з вищевказаного судового рішення, \~під час перебування в шлюбі [PERSON]та [PERSON] на підставі виданої ПП «Престижавто» довідки-рахунку серії ААВ № 297929 від 05.08.2013 року та ВМД №205120000/2013/014154, виданою Ягодинською митницею, придбали автомобіль «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який згідно листа за вих.2243 від 23.08.2014 року Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Любарського, Романівського та Чуднівського районів в органах УДАІ УМВС України в Житомирській області був зареєстрований на [PERSON]з видачею свідоцтва про реєстрацію серії СХХ № 329844 від 13.08.2014 року [PERSON]під час перебування в шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2014 року, укладеного з [PERSON], продав останньому автомобіль автомобіль «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], а [PERSON], в свою чергу, продав вказаний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу даного транспортного засобу від 30.08.2014 року [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України (надалі по тексту ЦК України) власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України (надалі по тексту СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 202 \~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 3 ст. 203\~ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215\~ ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року по справі № 6-7цс15. Таким чином, позивач за первісним позовом має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого, а саме на відповідну частину вартості даного автомобіля, оскільки він є спільною сумісною власністю подружжя, яке було продане без письмової згоди одного з них. Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості\~\~цієї частки на депозитний рахунок суду. Станом на день ухвалення рішення у даній справі позивачем за первісним позовом [PERSON] та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не було внесено на депозитний рахунок суду жодної грошової суми. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, автомобіль марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], не належав [PERSON] на момент його смерті, тому дане майно до складу спадщини не входить. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для визнання недійсним договорів купівлі-продажу спірного автомобіля «Volkswagen Transporter», і як наслідок визнання права власності, зобов'язання повернути автомобіль та стягнення компенсації за частку у спільному майні, тому в задоволенні вимог за первісним позовом відмовляє в повному обсязі. Відносно зустрічного позову [PERSON] суд зазначає наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON]відчужила [PERSON] автомобіль марки ВАЗ - 21703, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова ХТА 21703090166485під час перебування в шлюбі з [PERSON] В судовому засіданні за клопотанням первісного позивача було допитано як свідка [PERSON], яка показала суду, що вона є тіткою первісного позивача, свідок зі своїм чоловіком на початку серпня 2013 року позичила [PERSON] та [PERSON] гроші в сумі 10000 грн. для купівлі автомобіля, позику ніяким чином не оформляла. [PERSON] купував в той самий день у них автомобіль за 60000 грн. Борг [PERSON] та [PERSON] повернули їй приблизно через рік. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що [PERSON] є її дочкою, [PERSON] та [PERSON] вирішили продати автомобіль марки ВАЗ [PERSON], купити інший автомобіль, транспортний засіб вирішили продавати тоді, коли приженуть машину із-за кордону, дочці та зятеві не вистачало грошей на купівлю машини, [PERSON] позичила дочці та зятеві гроші, [PERSON] реалізували авто за 60 тис. грн., новийавтомобіль придбали за 90 тис. грн., 3 тис. коштувало переоформлення документів. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що [PERSON] та [PERSON] благополучно жили, їй відомо як вони першу машину продавали та купувати іншу, [PERSON] машина була продана, а не подарована, ця інформація відома їй зі слів [PERSON] та [PERSON], безпосереднім свідком продажу та купівлі авто вона не була. Отже, продаж відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] автомобіля марки ВАЗ - 21703 відбулось за згодою [PERSON] в період шлюбу, кошти від продажу спірного автомобіля були використані в інтересах їхньої сім`ї для придбання іншого транспортного засобу, до складу спадщини вказаний автомобіль не належить, тому суд вважає, що права зустрічного позивача жодним чином не порушені та приходить до висновку, що його вимогиє не обґрунтованими та безпідставними і не підлягають задоволенню, з цієї підстави у зустрічному позові слід відмовити в повному обсязі. На підставі наведеного вище та

Outcome: dismissed