Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

03.10.2016 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] « Про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку », в якому посилалася на те, що спірним житловим приміщенням є державна трикімнатна квартира № 12, розташована в будинку № 40-Б по проспекту Людвіга Свободи у Шевченківському районі м. Харкова, що знаходиться на балансі КП « Жилкомсервіс », наймачем якої є вона, на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова № 230/25 від 21.12.1999 та в якій вона зареєструвалась 27.07.1983 та мешкає в ній разом з членом своєї родини сином [PERSON] Також в спірному житловому приміщенні, з 21.12.1988 зареєстрований її син відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] у спірній квартирі не мешкає з січня 2006 року по теперішній час, так як, забравши все належне й ому майно, з квартири виїхав за іншою адресою, яка її на теперішній час невідома. Відповідач вказаним житлом не цікавиться, витрати по його утриманню не несе. За весь вказаний час відповідач не намагався вселитися у житлове приміщення, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Після вибуття, відповідач не знявся з реєстрації в добровільному порядку за вказаною адресою. Таким чином, у звязку з тим, що відповідач більш ніж десять років не мешкає за місцем реєстрації у вказаній квартирі, без будь яких поважних причин, позивач просить суд визнати відповідача [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, з підстав, на які вона посилається в своєї позовної заяві, пояснив, що відповідач в спірному приміщенні не мешкає без поважних причин на протязі більш ніж 10 років, адреса місця мешкання відповідача її невідома. З квартири відповідач виселився в добровільному порядку, забравши все належне йому майно. За весь вказаний час відповідач вселитися в квартиру не намагався. Перешкод в користуванні квартирою відповідачу ніхто не чинив. Участі в витратах на утримання квартири відповідач не приймає. На стягнення з відповідача [PERSON] на її користь судових витрат не наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, так як в спірної квартирі, за місцем реєстрації не мешкає, його місце перебування на теперішній час невідомо. ( а.с.а.с. 22, 25, 34 ). Третя особа [PERSON] у судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON], так як відповідач [PERSON] в спірному житловому приміщенні не мешкає на протязі останніх 10 років. З приводу зазначених обставин, надавши суду пояснення аналогічні поясненням позивача. Представник третьої особи - відділу реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. ( а.с.а.с. 17, 31 ). При таких обставинах, суд враховуючи позицію позивача [PERSON] та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу у відсутності вказаних осіб, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухваливши рішення при заочному розгляді справи. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтримують дружні стосунки з родиною позивача мешкаючи разом з нею в одному будинку, у судовому засіданні пояснили, що відповідач не мешкає у спірному жилому приміщенні більше ніж 10 років, так як переїхав мешкати за іншою адресою, яка їм невідома. З квартири він виїхав добровільно, забравши все належне йому майно. Перешкод в користування житлом позивач та інші особи відповідачу не чинили. В квартиру відповідач вселитися не намагався. В квартирі мешкає весь цей час позивач разом з сином [PERSON], при цьому позивач сплачує відповідні кошти на утримання квартири та комунальні послуги. Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, свідків та дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, але таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 47 Конституції України ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязанням, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач і члені його сімї. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлених термінів провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України » від 12.04.1985, з наступними змінами та доповненнями, у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разу їх поважності, в тому числі і в наслідок неправомірної поведінки інших членів сімї, тощо, суд може продовжити пропущений строк. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаною позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України. Як встановлено в судовому засіданні, спірним житловим приміщенням є державна трикімнатна квартира № 12, розташована в будинку № 40-Б по проспекту Людвіга Свободи у Шевченківському районі м. Харкова, що знаходиться на балансі КП « Жилкомсервіс », наймачем якої є позивач [PERSON], на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова № 230/25 від 21.12.1999 та в якій вона зареєстрована з 27.07.1983 та мешкає в ній як наймач житлового приміщення, разом з членом своєї родини сином [PERSON] по теперішній час. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON], які є синами позивача, відповідно з 21.12.1988 та 07.07.1993 також зареєстровані в спірному житловому приміщенні. Вказані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні копіями відповідного рішення РВК, довідки наданої дільницею № 9 КП « Жилкомсервіс », свідоцтва про народження відповідача [PERSON], загальногромадянських паспортів позивача та третьої особи, довідкою наданою [PERSON], УДМС України в (у) Х\\О. ( а.с.а.с. 4, 5, 6, 8, 9, 11, 35 ). Відповідно до акту обстеження житлового приміщення від 28.07.2016 року, складеного за спірною адресою : м. Харків, пр-т Людвіга Свободи 40-Б/12, відповідач [PERSON] в спірному житловому приміщенні не мешкає, належне відповідачу майно в квартирі відсутнє. ( а.с. 7 ). З копій наданих позивачем [PERSON] квитанцій вбачається, що оплату по утриманню спірного житлового приміщення та комунальних послуг, на протязі тривалого часу, проводить позивач. ( а.с.а.с. 36-41 ). Вищенаведеними доказами, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] в спірному житловому приміщенні не мешкає на протязі тривалого часу, то б то з 2006 року по теперішній час. Таким чином, сукупність наведених доказів дозволяє суду дійти висновку про те, що відповідач [PERSON] не мешкає в спірному житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, у зв'язку з чим він має бути визнаним таким, що втратив право користування спірною квартирою, тому що даному випадку порушаються житлові права позивача, як наймача спірного житла. Щодо позовних вимог, в частині покладення на відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради обовязку зняти відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою : м. Харків, пр-т Людвіга Свободи 40-Б/12, вони є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільного вибору місця проживання в Україні » від 11.12.2003 № 1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, відповідно до приписів вищенаведеного Закону України, безумовною підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Тому, у вказаному випадку, покладення судовим рішенням на відповідні органи реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, обовязку зняття з реєстрації місця проживання особи, діючим законодавством не передбачено. Крім того, позивачем в своєї позовної заяві, відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, визначений в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Відповідно до ст.ст. 26, 30 ЦПК України, треті особи, які не заявляє самостійних вимог, є особами, які беруть участь у справі, тому вони за процесуальним положенням, сторонами у цивільному процесі, а саме позивачем та відповідачем, не являються. Таким чином, процесуальним законодавством, покладення судовим рішення відповідних обовязків, передбачено лише на відповідача по цивільній справі, а не на інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] зазначила, що в разі задоволення позовних вимог вона не наполягає на стягненні з відповідача на її користь понесених нею судових витрат по справі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 88 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: partial