Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

03.08.2015 року [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що 6.04.2009 року [PERSON] на її ім`я був складений заповіт, за яким заповідач заповіла їй усе своє майно. Заповіт був нотаріально посвідчений, реєстровий номер 3-807. 16.01.2015 року [PERSON] померла. Після її смерті позивач у встановленому законом порядку звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, де дізналась про наявність іншого заповіту від 20.05.2010 року, складеного на ім`я відповідача. Позивач стверджувала, що померла [PERSON] в момент складання заповіту страждала на органічний емоційний лабільний розлад зі зниженням когнітивних функцій та в момент складання заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Враховуючи, що новий заповіт відповідно до статті 1254 ЦК України скасовує попередній, позивач вважала, що її права як спадкоємця порушені. Підставою позову [PERSON] визначила статтю 225 ЦК України укладення угоди особою в момент, коли вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, стверджуючи, що він не доведений позивачем в процесі розгляду справи. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Калініченко О.В. в судове засідання не з`явилась, надала заяву, згідно якої просила вирішити спір без її участі, вважала, що позов є необґрунтованим. З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав : В судовому засіданні встановлено, що за життя 06.04.2009 року [PERSON] заповіла все своє майно позивачу [PERSON] . Заповіт у встановленому законом порядку нотаріально посвідчений державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-807. 20.05.2010 року [PERSON] складений заповіт на ім`я відповідача [PERSON] аналогічного змісту. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калініченко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 416. [INFO] [PERSON] померла (свідоцтво про смерть, актовий запис № 693). [PERSON] , звернувшись до Пятої Одеської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] отримала відмову у вчинені нотаріальної дії обумовлену наявністю заповіту, складеного померлою за життя на ім`я [PERSON] (спадкова справа № 57077821). Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Калініченко О [PERSON] в наданих суду письмових поясненнях від 25.11.2016 року зазначила, що під час спілкування з [PERSON] у неї не виникло жодних сумнівів щодо її дієздатності та здатності усвідомлення своїх дій, керування ними. Поряд із тим, в процесі розгляду справи судом досліджена медична історія [PERSON] : медична картка амбулаторного хворого №8707/10 від 15.03.2010 року, довідки КУ МПД, з яких вбачається час встановлення первинного діагнозу померлій як органічний емоційно-лабільний розлад зі зниженням когнітивних функцій в травні 2010 року. Допитані за клопотаннями сторін свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] показали суду: - [PERSON] В. (мати позивача), що померла є її далекою родичкою, проживала у спірній квартирі одна, вони з донькою періодично піклувалися про [PERSON] 2010 році померла почала себе дивно поводити: збирати по вулицях сміття, зберігала його у квартирі, часом нікого в квартиру не пускала. - [PERSON] (знайома позивача), що померла була цікавою людиною, не дурною. В жовтні 2010 році вона бачила [PERSON] в дивному вигляді, одягнену у в`язану шапку, шубу, з коляскою та сміттям. - [PERSON] (працювала з [PERSON] двірником), що [PERSON] завжди була одинокою, родина Уварових доглядала її. Приблизно у 2011-2012 роках почала збирати сміття по вулицях; - Волощук В.В. (знайома позивача), що особисто з померлою не спілкувалась. Приблизно в 2010 2012 роках бачила [PERSON] в дивному одязі, допомагала прибирати сміття в її квартирі. - [PERSON] (сусідка [PERSON] ), що померла проживала одна, іноді до неї приходила позивач з матір`ю. За 5 років до смерті [PERSON] почала ходити по смітниках, перестала розмовляти із знайомими, кричала на дітей у дворі. Згідно висновку судової посмертної психолого-психіатричної\~експертизи№ 46 від 25.01.2018 року [PERSON] під час складання заповіту від 20.05.2010 року страждала на важкий стійкий психічний розлад у вигляді «Органічного розладу особистості, вираженого психоорганічного сидрому, із значними емоційно-вольовими порушеннями та зниженням когнітивних функцій», що абсолютно позбавляло її на час складання заповіту здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, надавати їм належну оцінку. В процесі розгляду справи представником відповідача заявлялось клопотання про призначення повторної судової експертизи. Підставою клопотання представник вважав необґрунтованість висновку та його сумніви в правильності судової експертизи. Під час розгляду вказаного клопотання судом лікарем-доповідачем Хаджиновим О.В. в порядку статті 72 ЦПК України був роз`яснений експертний висновок. За роз`ясненнями судового експерта - лікаря-доповідача про порядок, методику, зібрані по справі докази, характер психічного захворювання померлої [PERSON] , час встановлення первинного психічного діагнозу в медичній документації, особливості почерку такої категорії хворих судом не встановлено обставин, які свідчили б про невідповідність висновку судової експертизи матеріалам цивільної справи чи таких, які викликають сумніви в її правильності. Порушень процесуальних норм, які регламентують сам порядок призначення й проведення експертизи, порушення чи обмеження прав сторін або інших учасників справи про проведенні експертизи судом не встановлено. Додаткових матеріали, що стосуються предмета експертизи, які були зібрані після надання первинного висновку учасниками справи не надавалось. Враховуючи викладене ухвалою суду від 18.12.2018 року в порядку ст. 113 ЦПК України в призначені повторної судової експертизи по справі відмовлено. Ухвала суду набрала законної сили. При вирішенні\~спору суд\~враховує обов`язковість\~вимог ст.\~105\~ЦПК щодо\~призначення судово-психіатричної\~експертизидля встановлення психічного стану особи. Так, висновок вищевказаної судової експертизи є належним доказом в розумінні статті 77 ЦПК України. Відповідно до ст. 225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Так, належним та допустимим доказом перебування фізичної особи у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними є відповідна судово-психіатрична (посмертна судово-психіатрична) експертиза, яка відповідно до ст. 89 ЦПК має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами. Згідно роз`яснення абзацу другого п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Враховуючи викладене, суд дослідивши та оцінивши докази у сукупності вважає позов [PERSON] про визнання недійсним заповіту обґрунтованим та доведеним позивачем в процесі розгляду справи.

Outcome: approved