Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

02.12.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Перепільчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області про встановлення факту права власності на домоволодіння та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом. Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], який по день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із земельної ділянки, що знаходиться на території Перепільчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, та житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS]. Він є спадкоємцем майна по заповіту від 30.09.2005 року, інших спадкоємців немає. Спадщину після смерті батька він прийняв і вже оформив спадкові права на земельну ділянку. Але оформити спадкові права на житловий будинок після смерті батька - [PERSON] він не може, оскільки нотаріусом йому було відмовлено в оформленні спадщини у зв'язку з відсутністю свідоцтва про право власності на житловий будинок, який знаходиться на [ADDRESS] чи іншого правовстановлюючого документу. Просить встановити факт належності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS], [PERSON], який помер [INFO] в с. Перепільчинці; визнати за ним - [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] на спадкове майно, що складається із: житлового будинку під літерою «А», загальною площею 50, 3 м. кв., в тому числі житловою площею 37,2 м. кв.; ганку під літерою «а»; ганку під літерою «б1»; літньої кухні під літерою «Б»; веранди під літерою «б»; сараю під літерою «В»; погреба під літерою «Г» - загальною вартістю 52944 грн., що розташовані на [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON], що діє відповідно до договору про надання правової допомоги від 06.11.2014 року, підтримали позовні вимоги. Просили встановити факт належності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS], [PERSON], який помер [INFO] в с. Перепільчинці; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом від 30.09.2005 року після смерті [INFO] [PERSON] на означене спадкове майно. Суду пояснили, що позивач прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], який проживав та був зареєстрований в с. Перепільчинці по день смерті, яка сталася [INFO]. Позивач є спадкоємцем майна померлого [PERSON] на підставі заповіту від 30.09.2005 року, який на день спадкодавця не змінено і не скасовано. [PERSON] при житті мав у власності житловий будинок, розміщений на [ADDRESS], що підтверджується записами в погосподарських книгах Перепільчинецької сільської ради, довідками виконавчого комітету Перепільчинецької сільської ради. Проте, при житті [PERSON] не отримав свідоцтва про право власності на будинок при загальній інвентаризації будинків, що відбувалася у с. Перепільчинці, яке відносилося до Плебанівської сільської ради, у 1987 році, що є перешкодою для оформлення спадкових прав позивача на вказаний будинок. Представник відповідача - Перепільчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області Перебийніс Г.І., яка діє за довіреністю від 16.12.2014 року, в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що дійсно позивач є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] по заповіту, який на день смерті спадкодавця не змінений та не скасований, оскільки дружина та два сини спадкодавця померли, до того ж, сини спадкодавця [PERSON] та [PERSON], які померли, дітей не мали. При цьому, позивач вже оформив свої спадкові права на земельну ділянку, що належала спадкодавцеві, і знаходиться на території Перепільчинецької сільської ради. Спадкодавець [PERSON] на день смерті проживав в с. Перепільчинці, був власником будинку з надвірними господарськими будівлями, який знаходиться на [ADDRESS], на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів від 22.10.1987 року за №244, відповідно до якого проводилася інвентаризація житлового фонду на селі. Ці обставини їй достовірно відомі із погосподарських книг, що знаходяться в сільській раді. Під час інвентаризації житлового фонду на селі жителям с. Перепільчинці, що відносилося до Плебанівської сільської ради, видавалися свідоцтва про право власності. Чому відсутнє свідоцтво про право власності успадкодавця [PERSON], їй не відомо, проте, його відсутність є перешкодою для позивача реалізувати своє право на отримання спадщини. Тому Перепільчинецька сільська рада не має заперечень щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи - Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не з'явився, але від начальника Служби надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Служби, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує (а.с.78). Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Перепільчинці Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Перепільчинецької сільської ради (а.с.9). [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO], постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Перепільчинецької сільської ради за №892 від 26.09.2014 року (а.с.11). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на [ADDRESS], земельної ділянки площею 1,3285 га, що знаходиться на території Перепільчинецької сільської ради і належала спадкодавцю на підставі державного акту серії ЯД №402007, виданого Шаргородською РДА 06.08.2008 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за №01:01:861:00054 (а.с.51). Спадкоємцями майна померлого [PERSON] за заповітом від 30.09.2005 року, посвідченим секретарем виконкому Перепільчинецької сільської ради і зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій сільської ради за №74 є [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується заповітом, а також вбачається із пояснень в судовому засіданні позивача, його представника та представника відповідача. Вказаний заповіт на день смерті спадкодавця не змінено та не відмінено (а.с.13). На даний час, єдиним спадкоємцем зазначеного спадкового майна по заповіту від 30.09.2005 року є позивач, оскільки його мати та дружина спадкодавця - [PERSON] померла ще до смерті спадкодавця, а брати - [PERSON] та [PERSON] померли, поховані в с. Перепільчинці, власних сімей та дітей не мали, що підтверджується свідоцтвами про смерть та довідкою виконкому Перепільчинецької сільської ради від 04.11.2014 року за №978 (а.с.26 -28, 29). [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв і частково оформив свої спадкові права, зокрема, на земельну ділянку площею 1,3285 га, що знаходиться на території Перепільчинецької сільської ради і належала спадкодавцю на підставі державного акту серії ЯД №402007, виданого Шаргородською РДА 06.08.2008 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за №01:01:861:00054. Вказаний факт підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.04.2014 року, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину та матеріалами спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] за №85/13 (а.с.14, 40, 41-77), а також вбачається із пояснень в судовому засіданні представника відповідача [PERSON] У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], позивачу відмовлено 17.10.2014 року завідуючою Шаргородської ДНК Вінницької області Масилюк Р.М., про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 10). Підставою для відмови у вчиненні означеної нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку з господарськими будівлями загальною вартістю 52944 грн., що знаходиться в [ADDRESS]. Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні позивача, його представника, представника відповідача - Перепільчинецької сільської ради, підтверджується матеріалами інвентарної справи на будинок, даними з погосподарських книг, дослідженими судом, іншими доказами, що знаходяться в матеріалах цивільної справи. Відповідно до даних з погосподарських книг за 1986-1990 роки, тобто в період, коли відбувалася технічна інвентаризація житла в с. Перепільчинці на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалося забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району, [PERSON] зазначений головою двору з особовим рахунком [NUMBER], що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.22, 84). Також, відповідно до даних з погосподарських книг за 1991-1995 роки, 1996-2000 роки, 2001-2005 роки, 2006-2010 роки, 2011-2015 роки, (станом на 2012 рік - час смерті спадкодавця) [PERSON] значиться як голова двору і власник будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.23, 24, 85-91). Із даних погосподарських книг вбачається, що будинок, який є особистою власністю господарства, головою якого є [PERSON], 1967 року побудови (а.с.22, 23, 24, 84, 85-91). В особистому користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,41 га, у тому числі під будівлями - 0,02-0,03 га, що підтверджується записами в погосподарських книгах (а.с.22, 23, 24, 84, 85-91) та довідкою Перепільчинецької сільської ради від 05.11.2014 року (а.с.25). Відповідно до довідки Перепільчинецької сільської ради від 06.09.2014 року за №898, житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів №244 від 22.10.1987 року (а.с.16). Також, відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське міжрайбюро технічної інвентаризації» від 23.09.2014 року №206, згідно архівних даних БТІ, на ім'я [PERSON] будинок в [ADDRESS], не зареєстровано (а.с.17). Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.18-21), оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи за №ТІ231-д 231-26-08-14, вбачається, що зазначене будинковолодіння складається з: житлового будинку під літерою «А», з верандою «б» та двома ганками - «а» та «б1» , і господарських будівель - літньої кухні, хліва, погреба. Загальний фізичний стан будинку - має 65% зносу. Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, 61-80% зносу означає, що технічний стан будинку - ветхий, стан несучих конструктивних елементів аварійний, а не несучих - дуже ветхий, обмежене виконання елементами будинку своїх функцій. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.93). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 та 18, 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№ 32, 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1967 рік (рік забудови житлового будинку) в сільській місцевості, державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Відтак, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в [ADDRESS], - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини. Єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] є син останнього - [PERSON], який спадщину після смерті батька прийняв у передбаченому законодавством України порядку і вже оформив свої спадкові права на належну спадкодавцеві земельну ділянку. Встановлення факту належності спадкодавцю [PERSON] будинку з господарськими будівлями на праві власності має для позивача [PERSON], що є спадкоємцем останнього, юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація його права на отримання спадщини після смерті [PERSON] Іншого порядку встановлення даного факту - немає. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1233, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Оскільки право [PERSON] на оформлення його спадкових прав на майно померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved