Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

03 листопада 2017 року Світайло\~ А.О. в інтересах Сумського державного університету звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки. Свої вимоги мотивує тим, що працівник університету [PERSON] для забезпечення його сім'ї з двох осіб у 2008 році отримав двокімнатну [ADDRESS]. Пізніше шлюб з дружиною [PERSON] був розірваний, [PERSON] з гуртожитку виїхав на інше місце постійного проживання. У березні 2016 року [PERSON] виїхала на постійне місце проживання за кордон, де влаштувалась на роботу. Посилаючись на ст.ст.64, 71, 107 ЖК України просить позов задовольнити, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі, просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що в договорі не зазначений строк дії договору, наймачем зазначено [PERSON], відповідач ніяких зобов'язань на себе не брала, вказаний договір не підписувала, укласти договір СумДУ - [PERSON] не пропонував. Крім того, пояснив, що [PERSON] не виїжджала з спірного житла на постійне проживання в іншу місцевість, а лише тимчасово не проживала в цій квартирі деякий час, проте, її особисті речі протиправно були винесені з квартири, і на даний час їй чиняться перешкоди в проживанні у цьому житлі. Просить в задоволенні позову відмовити . Позовна заява надійшла до суду 03 листопада 2018 року. 09 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 22 грудня 2017 року. Ухвалою від 22 грудня 2017 року позов залишено без руху, копію ухвали направлено позивачу. Ухвалою від 27 грудня 2017 року позов залишено без розгляду. Постановою Апеляційного суду Сумської області від 27.02.2018 року ухвалу Зарічного районного суду м.Суми від 27.12.2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду. Ухвалою від 02.03.2018 року прийнято до провадження справу та призначено до розгляду на 10 травня 2018 року. 10.05.2018 року розгляд справи відкладено на 29.05.2018 року в зв'язку з відсутністю документів на підтвердження повноважень представників сторін. 29.05.2018 року розгляд справи відкладено на 10.08.2018 року у зв'язку з викликом свідків. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 1 квітня 2008 року між позивачем Сумським Держаним університетом та [PERSON] укладено договір найму житла двокімнатної [ADDRESS], що підтверджується копією договору найму житла (а.с. 6-8). Відповідно довідки Сумського державного університету, станом на серпень 2016 року в спірній квартирі зареєстрована [PERSON] ( а.с. 9). У березні 2016 року [PERSON] виїхала на постійне місце проживання за кордон та працевлаштувалася на роботу в США, що підтверджується показами колишнього чоловіка відповідачки [PERSON], допитаного в якості свідка у судовому засіданні. Відповідно до листа СумДУ № 05.03/01-05/2312 від 15.05.2012 року на ім'я [PERSON], [PERSON] направлено попередження, а саме: у зв'язку зі зміною місця проживання наймача квартири, запропоновано у строк до 01 червня 2012 року звільнити разом з членами сім'ї [ADDRESS], яка надавалася їм як службове житло за відсутності у них іншого житла (а.с.75). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює завідуючою гуртожитку з 2002 року. [PERSON] проживала у гуртожитку, а приблизно в лютому 2016 року вона підійшла до неї та повідомила, що виїжджає до США на постійне місце проживання, вона бажає знятися з реєстрації. В березні 2016 р. вона прийшла на роботу і черговий по гуртожитку повідомив їй, що [PERSON] вивезла всі свої речі і виїхала нібито до своїх батьків у Глухів, ключ від кімнати не здала. В гуртожитку її ніхто не бачив, вона не з'являлася. ЇЇ майно з [ADDRESS] зберігається в окремій кімнаті. Договір найму укладався з [PERSON] - квартиронаймачем. Він написав заяву, щоб з нього не утримувалась квартплата, оскільки він там не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його колишня дружина [PERSON] більше 10 років тому намагалася виграти «Грін Кард». В травні 2015 року вона йому повідомила, що виграла «Грін-Кард», сказала, що буде виїжджати в березні 2016 року до США. Повідомила, що здасть ключі від гуртожитку, на даний час вона мешкає в Чикаго, житло надавалось як службова квартира. В квартирі після від'їзду [PERSON] до США залишились непридатні меблі, старі речі. Всі цінні речі вона вивезла, Він, за домовленістю з колишньою дружиною - відповідачкою у справі - оплачував квартплату. За три місяці кошти на оплату [PERSON] передала через свого представника [PERSON] Свідок не проживає в гуртожитку з 2012 року. Відповідачка не проживає з березня 2016 року. Влітку 1997 року вказана кімната була отримана як службове житло. Договір найму укладався на [ADDRESS]. Він знявся з реєстрації за місцем проживання в 2012 році шляхом написання заяви. Відповідачка виселилась добровільно, ключі від кімнати передала в лютому 2016 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є працівником поліції, розглядав скаргу від 17.03.2017 року, з якою звернувся Світайло А.О., скарга була на дії слідчого оперативної групи. Суд не ввадає належними доказами у справі надані представником відповідача до матеріалів справи його зверення та листування з приводу непраовмірних, на його думку дій позивача щодо винесення із спірної квартири особистих речей, належних відповідачу, оскільки зазначені дії виходять за межі періоду спірних правовідносин, не доводять та не спростовують будь-яких обставин, на які посилаються сторони в позовних вимогах та запереченнях проти них. Судом встановлено, що квартира у гуртожитку за адресою [ADDRESS], відноситься до державного житлового фонду. Відповідно до статті 107 Житлового кодексу України, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з правової позиції ВСУ у справі № 6-1166цс15, яка є обов'язковою для застосування судом до даних правовідносин, за змістом статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми статей 71, 72 ЖК УРСР. З урахуванням подібності правовідносин щодо користування жилою площею в гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами частини першої статті 71 ЖК УРСР щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутнім права на жиле приміщення протягом шести місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності особи, якій надавалася жила площа для проживання в таких гуртожитках (за відсутності підстав для виселення). Оскільки у даній справі судом встановлено, що спір виник з приводу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку, що належить до державного житлового фонду, то на спірні правовідносини поширюються положення статей 71, 72 ЖК УРСР. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивача, а крім того відповідач в квартирі не проживає, витрат по утриманню житла не несе, і позивач несе зайві комунальні витрати. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про те, що відповідачка з поважних причин тимчасово не проживає в спірній квартирі, проте, інтерес до вказаного житла не втратила. Ці доводи спростовуються наведеними вище доказами, проаналізованими в судовому засіданні. Натомість, представником відповідача не надано суду доказів на підтвердження вказаних обставин. Враховуючи, що [PERSON] у березні 2016 року виїхала на постійне місце проживання за кордон та працевлаштувалася, у зв'язку з цим [ADDRESS] припинила бути місцем проживання [PERSON], тому у відповідності до ст. 71, 72 ЖК України [PERSON] втратила право проживання у вищезазначеній квартирі, а тому це є підставою для визнання її особою, що втратила право користування житловим приміщенням та для задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн.

Outcome: approved