Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

04.05.2017 року пози вач звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом відповідно до якого просила суд: стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн., але не менше 30 % від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подання заяви та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 10.09.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого в них народилася дитина: син [PERSON], [INFO].Позивач стверджує, що відповідач проживає окремо від дитини, дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється приймати участь в утриманні дитини, інших дітей та утриманців не має. В судовому засіданні позивач повністю підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити, додатково пояснила, що щомісячний дохід відповідача складає 20-30 тис.грн., проте доказів цього вона не має. Їй відомо, що відповідач постачає товари на склад «АТБ». Їй також відомо, що відповідач проживає в орендованій квартирі має автомобіль. Вона підтверджує, що відповідач сплачує за дитсадок, а також одного разу купив дитині джинси, реглан, кросівки. Разом вони не проживають 1,5 роки, і рішенням суду від 29.03.2017 року їх шлюб розірвано. Вона може пояснити, що її щомісячний дохід складає від 6000 грн., з яких вона 3-4 тис.грн. на місяць витрачає на дитину. Відповідач позов визнав частково, та пояснив, що, весь час, коли є можливість, забираєдитину, якщо потрібно, веде до парикмахерської. На даний час він їздитиь на автомобілі чоловіка сестри, свій автомобіль продав. Він зазначає, що на ділянці матері позивачки вони під час шлюбу побудували будинок, який він залишив, сам проживає в орендованій квартирі. Він не може сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, оскільки його місячний дохід складає близько 5000 гривень. Вважає, що міг би сплачувати аліменти по 1000 грн, а також буде продовжувати сплачувати за дитячий садок. Крім того, отримавши позовну заяву, він добровільно перерахував на картковий рахунок позивача в рахунок сплати аліментів по 800 гривень за травень, червень та липень. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.09.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10 вересня 2011 року, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.3). Від шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER](а.с.4). Та обставина, що малолітня дитина проживає з позивачем за вказаною в позовній заяві адресою зареєстрованого місця проживання позивача по вул. [ADDRESS] та, відповідно, знаходиться на її утриманні, підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов від 04 травня 2017 року, складеного депутатом Бориспільської міської ради [PERSON] (а.с.2). Відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS], та проживає окремо від позивача та дитини за адресою: [ADDRESS], що вбачається зі змісту Договору оренди житлового приміщення від 02.10.2016 р.(а.с.16). Наведені обставини відповідачем не оспорюються. Згідно з вимогами ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Як передбачено ч.2 та 3 вказаної статті за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч.2 вказаної статті, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, за змістом ч. 1 та ч.2 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому суд враховує, що відповідно до ст.ст.7,8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року становить 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, а також, що мінімальна заробітна у місячному розмірі з 1 січня становить - 3200 гривень. Сторонам було роз'яснено, що відповідно до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільній справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі, а також, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з поясненнями відповідача, його заробітки носять сезонний характер, оскільки він займається організацією поставок овочів, з якого також сплачує кошти за оренду квартиру, нерухоме майно, яке перебуває у його власності відсутнє (а.с.15,16). Крім того, мати відповідача є особою пенсійного віку (а.с.17-19), проте будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що вона перебуває на його утриманні, відповідачем не надано. З урахуванням викладеного, а також, враховуючи рівний обов'язок позивача та відповідача брати участь у матеріальному забезпеченні дитини, та відсутність будь-яких інших належних і допустимих доказів на обґрунтування розміру аліментів та щодо матеріального стану відповідача, враховуючи вищенаведений розмір прожиткового мінімуму, визначений законом, суд дійшов висновку, що зазначений позивачем розмір аліментів є завищеним, і розмір аліментів слід визначити в твердій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно. При цьому суд враховує, що за рахунок цих коштів позивач буде самостійно сплачувати платежі за дитячий дошкільний заклад, а також враховує розмір фактичних щомісячних витрат відповідача на утримання сина з урахуванням перерахованих ним в добровільному порядку коштів, які свідчать про те, що за своїм матеріальним станом відповідач зданий сплачувати щомісячно аліменти у визначеному судом розмірі. Відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, суд стягує аліменти від дня пред'явлення позову. Одночасно встановлено, що факт надання матеріальної допомоги відповідачем на утримання дитини по день розгляду справи в суді, позивачем не оспорюється та підтверджується долученими до матеріалів цивільної справи платіжними документами (а.с. 22-36). Також сторонами визнано, та долученими до матеріалів справи квитанціями підтверджується (а.с.35), відповідач в липні та серпні 2017 року сплати в рахунок аліментів кошти по 800 гривень за період травень, червень, липень та серпень, тобто по день розгляду справи в суді брав участь в утриманні дитини тадобровільно надавав матеріальну допомогу в грошовій формі у розмірі, співмірному з визначеним судом розміром аліментів. Беручи до уваги вказану вище обставину, та виходячи з засад законності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягувати аліменти з відповідача, починаючи від дати ухвалення судового рішення, тобто з 15 серпня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, тому в частині вимог про стягнення аліментів від дати пред'явлення позову слід відмовити. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial