Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

03.08.2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача 2 000,00 грн. франшизи. Вимоги обгрунтовані тим, що 06.03.2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Рено», державний номер [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля «Хюндай», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі були пошкоджені. Постановою суду встановлено вину відповідача в порушенні ПДР України, які призвели до пошкодження автомобілів. Автомобіль яким керував відповідач на день дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у АТ «СГ «ТАС» згідно з полісом №АО/6516785, яким встановлена франшиза в сумі 2 000,00 грн. Як зазначає позивач, вартість відновлювального ремонту було визначено в сумі 13 179,00 грн., однак вона отримала страхове відшкодування в сумі 11 179,00 грн. за мінусом франшизи. На підставі положень статей 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України позивач звернулась до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив. Третя особа в судове засідання представника не направила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність відповідача та представника третьої особи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власником автомобіля «Хундай», державний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 06.03.2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Рено», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Хюндай», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності[PERSON] та під її керуванням. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 08.05.2020 року (справа №761/8660/20) [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Як зазначено в постанові, 06 березня 2020 року о 22 годині 30 хвилин по вул. Жилянській, перед поворотом на вул. С.Петлюри в м. Києві, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Рено», державний реєстраційний номер [NUMBER] , не виконав вимогу знаку 5.18 «Напрямок руху по смугах», не зайняв відповідне крайнє положення на проїжджій частині, внаслідок чого здійснив на перехресті з вул. С.Петлюри зіткнення з автомобілем марки «Хюндай», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що призвело до механічного пошкодження обох транспортних засобів, тобто порушив вимоги п. 10.4, д.з. 5.18 Правил дорожнього руху України. Як вбачається з постанови, [PERSON] в судовому засіданні свою вину в порушенні ПДР України визнав. Постанова набрала законної сили. На день дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля «Рено», державний номер [NUMBER] була застрахована АТ «СГ «ТАС» за полісом №АО/6516785 яким встановлено ліміт відповідальності за спричинення матеріальної шкоди в сумі 100 000,00 грн., франшиза - 2 000,00 грн. Страхова компанія дорожньо-транспортну пригоду визнала страховим випадком та [PERSON] сплачене страхове відшкодування в сумі 11 179,00 грн. за мінусом 2 000,00 грн. франшизи. Стаття 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із статтею 28 зазначеного Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із статтею 29 зазначеного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Так як вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує сплачений на користь позивача розмір страхового відшкодування, суд приходить до висновку про те, що з відповідача як винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням. Зазначений висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 18 лютого 2020 року, справа № 522/1251/15-ц, провадження № 61-9573св18. Як встановлено в судовому засіданні, страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому суд приходить до висновку, що страховою компанією в цій частині в повному обсязі виконані власні зобов`язання. Стаття 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Стаття 12.1Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідач не надав доказів, що розмір шкоди, спричинений внаслідок пошкодження автомобіля позивача є меншим. Крім того, відповідач в судове засідання не з`явився та не надав доказів, що він сплатив позивачу розмір франшизи. Оскільки фактичний розмір шкоди, спричинений позивачу становить 13 179,00 грн., страхова компанія відшкодувала 11 179,00 грн., тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 2 000,00 грн. (розмір франшизи). На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved