Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

04 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], матір'ю якої є відповідачка. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що впродовж 2002-2009 років перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого у них народилася донька [PERSON], 2002 року народження. 17 червня 2009 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Після чого рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 21 січня 2013 року було визначено місце проживання дитини разом з батьком. На теперішній час з відповідачкою спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, дитина знаходиться на повному його утриманні. Мати неповнолітньої матеріальної допомоги на утримання дитини взагалі не надає, на даний час дохід позивача значно зменшився, у зв'язку з чим він вирішив узаконити процедуру сплати аліментів, та просить стягнути з [PERSON] на утримання малолітньої доньки аліменти у розмірі ? частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення останньою повноліття. Позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Одночасно просив розглянути справу заочно, у зв'язку з повторною неявкою відповідачки. Представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримав у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. У зв'язку з цим, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 19 січня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що відображено у свідоцтві про народження [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області (актовий запис №325 від 09 квітня 2002року). 17 червня 2009 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (актовий запис №275 від 17 червня 2009 року). Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 21 січня 2013 року було визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO], разом за місцем батька [PERSON]. Згідно зі ст.180, ст.182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У зв'язку з чим, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів у вигляді ? частки доходів відповідачки, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 гривень. На підставі ст.ст.180, 182, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved