Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

04 березня 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» (надалі Банк) звернувся до суду із зазначеним позовом. В заяві зазначив, що 13 березня 2008 року між ним та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 18, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 100 000 гривень зі сплатою 10,5 % відсотків річних. 19 березня 2008 року між банком і [PERSON] з метою забезпечення виконання кредитних зобовязань укладено іпотечний договір за умовами якого в іпотеку передано житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Закарпатська область, смт. Міжгіря, вул.Шевченка, буд. №129. Свої зобовязання за кредитним договором [PERSON] не виконала, сума її боргу становить 123 544 грн. 88 коп. Банк надсилав відповідачам вимоги про усунення порушення зобовязання та про звільнення житлового приміщення. Вимоги відповідачами залишені без задоволення, заборгованість не погашено. Позивач просить суд: 1. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 18 від 13 березня 2008 року боржника [PERSON] перед АТ «Ощадбанк» в особі філії Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк» в розмірі 123 544,88 грн. (сто двадцять три тисячі пятсот сорок чотири гривні 88 коп.) звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 19.03.2008 року, укладеного між АТ «Ощадбанк» та [PERSON], а саме: - домоволодіння житловий будинок з надвірними будівлями, який має загальну площу 131,37 кв.м, житлову площу 25,93 кв.м, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, смт. Міжгіря. вул. Шевченка, буд. № 129; встановити початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, кошти отримані від реалізації предмета іпотеки направити на погашення заборгованості за Кредитним договором № 18 від 13 березня 2008 року укладеним між [PERSON] та АТ «Ощадбанк». 2. Виселити з житлового приміщення зареєстрованих осіб за адресою місцезнаходження предмета іпотеки: Закарпатська область, смт. Міжгіря, вул. Шевченка, буд. № 129, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 3. Стягнути з [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк» судовий збір в розмірі 1853, 17 грн. (одна тисяча вісімсот пятдесят три грн. 17 коп.) за майнову вимогу. 4. Стягнути з Відповідачів на користь АТ «Ощадбанк» судовий збір за немайнову вимогу в розмірі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень). У судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник позов визнали частково, а саме визнають борг перед Банком за Кредитним договором, однак заперечують позов щодо виселення з житлового будинку всіх відповідачів, як такий, що суперечить вимогам ст. 109 ЖК УРСР. Представник третьої особи без самостійних вимог [PERSON] заперечує проти виселення відповідачів з житлового будинку, зокрема проти виселення неповнолітньої [PERSON]. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, перевіривши та дослідивши подані докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав та мотивів. Судом встановлено, що 13 березня 2008 року між АТ «Ощадбанк» правонаступником якого є позивач та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 18 (надалі кредитний договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 100000 гривень, з кінцевим терміном повернення 13 березня 2018 року. В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором 19 березня 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений Іпотечний договір № 439. Відповідач [PERSON] надала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 131,37 кв.м, житловою площею 25,93 кв.м, що знаходиться по вул. Шевченка, буд № 129 в смт. Міжгіря, Закарпатської області. Сторони у п. 1.4 іпотечного договору визначили вартість предмета іпотеки у 251834,59 гривень. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором станом на 22.02.2016 року склалася заборгованість у загальній сумі 123 544,88 гривень. Складові частини заборгованості наступні: - 79167,17 грн. заборгованість по основному боргу; - 10974,73 грн. нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту; - 1400,45 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту; - 13804,09 грн. втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту; - 11655,01 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 3718,38 грн. нарахована пеня за несвоєчасне погашення відсоткового кредиту; - 292,46 грн. 3 % за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту; - 2532,59 грн. втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту. Згідно з пунктом 3.1.4. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодавцем зобовязань за цим або Кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно пунктів 5.2., 5.4.2. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобовязання у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобовязань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме при повному або частковому неповернення у встановлений кредитним договором строк суми кредиту, або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки. Реалізація предмета іпотеки може проводитись за рішенням суду, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавче провадження. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержателем вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З системного аналізу положень ст. ст. 37 та 38 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, або шляхом проведення прилюдних торгів, або надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, якщо це є застереження в іпотечному договорі. За вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Позивач обрав способом захисту звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах за початковою ціною його реалізації на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Дійсно, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду підлягає виконанню у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». З матеріалів справи та встановленого в суді вбачається , що позивач у відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України довів перед судом належними та допустимими доказами підставність свої вимог, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до розяснень п. 42 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у резолютивній частині рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в обовязковому порядку має зазначатись:загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом). Враховуючи вимоги норм матеріального права та розяснень вищих судових інстанцій вважає, що є законні підстави для зазначення в рішенні суду про встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні , не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності / незалежним експертом. Натомість суд вважає, що вимога позивача про виселення з житлового приміщення зареєстрованих осіб [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до задоволення не підлягає, виходячи з такого. Судом установлено, що на час вирішення спору в будинку, крім власника [PERSON] проживають її чоловік [PERSON] (зареєстрований [INFO]) та неповнолітня [PERSON], [INFO] (донька відповідачки [PERSON]). Домоволодіння житловий будинок з надвірними будівлями належить Іпотекодавцю - [PERSON] на підставі Договору дарування та Свідоцтв про право на спадщину ( див. п. 1.2 Договору іпотеки від 19.03.2008 р. Згідно з частиною другою статті 39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення . Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави суду для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню, як положення ч.2 ст. 39 та/або ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», так і ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР. За змістом ст. ст. 39, 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР особам, які виселяються із жилого будинку 9жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене і іпотекою відповідного жилого приміщення ( ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР) ( див. правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-447цс15) та правові висновки ВСУ у справі № 6-39цс15 від 18.03.2015 р. ). Згідно з ст. 3607 ЦПК України висновки Верховного Суду України є обовязковими для судів. Оскільки житловий будинок з надвірними будівлями, який є предметом договору іпотеки, придбаний відповідачами не за рахунок отриманого кредиту ( свідоцтво про право на спадщину та Договір дарування), відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане відповідачам одночасно з виселенням, яке ні в позові ні в ході розгляду справи позивачем не надано і не вказано (докази відсутні), то є підстава для відмови в задоволенні позову про виселення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору за вимоги майнового характеру, які судом задовольняються. На підставі викладеного,

Outcome: partial