Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

04.02.2014 року позивач [PERSON] звернувся до Краматорського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору та визнання права власності. Із позову вбачається, що [PERSON] в даний час є власником нежитлової будівлі магазину «А-1» загальною площею 58,3 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] У 2012 році відповідач за кошти підприємства провів реконструкцію даної будівлі, а саме прибудував Будівлю кафетерію «А1» загальною площею 199,2 м2. відповідач зобов'язався дану прибудову ввести в експлуатацію та передати позивачу. Але в даний час він відмовляється це робити, передав позивачу технічний паспорт на дану будівлю, у якій існує штамп, про те що будівля кафетерію «А1» збудована самовільно. Відповідач повідомив, що оформляти документи він не буде, що змушує позивача звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на самостійний об'єкт нерухомості нежитлову будівлю магазину-кафетерію, загальною площею 257,5 м2, до складу якої входять: будівля магазину, позначена в плані літерою А-1 площею 58,3 м2 та будівля кафетерію, позначена в плані літерою А1 площею 199,2 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] В судове засідання позивач не зявився але надав заяву в якій просить справу розглянути без його участі. У судове засідання відповідач не з'явився за невідомою суд причиною, про час розгляду справи належним чином був повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що об'єктивно підтверджується: договором купівлі-продажу (а.с.4), витягом з єдиного реєстру (а.с.9), свідоцтвом про право власності на нежитлову будівлю (а.с. 10), витягом з протоколу засідання містобудівної ради (а.с. 16), технічним паспортом (а.с.11-15). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). В силу ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частинами 1, 3 ст. 12 ЦК України встановлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може відмовитися від свого майнового права. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. В силу ч.ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору та визнання права власності. Визнати дійсним договір купівлі-продажу від 23.06.2013 року самостійного об'єкту нерухомості нежитлову будівлю магазину-кафетерію, загальною площею 257,5 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності на самостійний об'єкт нерухомості нежитлову будівлю магазину-кафетерію, загальною площею 257,5 м2, до складу якої входять: будівля магазину, позначена в плані літерою А-1 площею 58,3 м2 та будівля кафетерію, позначена в плані літерою А1 площею 199,2 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS]

Outcome: approved