Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

04.12.2018 позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.11.2017 він звернувся до ПАТ «Сумигаз» з письмовою заявою про забезпечення встановлення в його квартирі [ADDRESS] індивідуального лічильника обліку газу. Листом від 29.11.2017 керуючий Охтирським відділенням ПАТ «Сумигаз» відмовив йому у встановленні такого лічильника, та роз'яснив право встановити індивідуальний газовий лічильник за власний кошт або звернутися до органів місцевого самоврядування для встановлення індивідуального лічильника за рахунок коштів місцевого бюджету. ПАТ «Сумигаз» проігноровано як власний План розвитку газорозподільної системи, так і вимогу закону щодо позачергового обслуговування осіб з інвалідністю внаслідок війни. В зв'язку з чим просить визнати протиправною бездіяльність ПАТ «Сумигаз» щодо не встановлення йому в 2018 році індивідуального лічильника газу; зобов'язати ПАТ «Сумигаз» встановити індивідуальний лічильник газу за адресою : [ADDRESS], в зв'язку з чим звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 05.12.2018 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. 29.12.2018 відповідачем ПАТ «Сумигаз» надано відзив на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що Охтирське відділення ПАТ «Сумигаз» не має статусу юридичної особи, тому не може бути стороною у справі. Жоден нормативно-правовий акт не покладає на ПАТ «Сумигаз» обов'язок щодо 100% фінансування вартості забезпечення комерційним обліком природного газу шляхом встановлення індивідуальних лічильників в кожній квартирі багатоквартирного житлового фонду. ПАТ «Сумигаз» є оператором ГРМ, зобов'язане забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно з Законом від 21 грудня 2017 року №2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року). Вказану норму ПАТ «Сумигаз» дотримується в повному обсязі, а саме: з 2012 року включає щорічно до плану розвитку/Інвестиційної програми Товариства обґрунтовану кількість встановлення комерційних вузлів обліку для населення за кошти газорозподільного підприємства, максимально сприяє органам виконавчої влади та місцевого самоврядування у залученні населення до цільових Програм, співпрацює з Сумським управлінням Ощадбанку, заохочує благодійні організації, спонсорів. Обов'язок забезпечити встановлення лічильників газу трактується Законом лише з технічної точки зору як виконання робіт і не включає в себе поняття повного фінансування таких робіт за кошти суб'єкта господарювання, що здійснює розподіл на відповідній території. Оскільки в змінах до ст.6 Закону від 21 грудня 2017 року №2260-VIIІ змінено термін забезпечення комерційним обліком населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких газ використовується, зокрема тільки для приготування їжі - до 01.01.2021, то ПАТ «Сумигаз» вважає, що кінцевий термін встановлення лічильників газу для цієї категорії населення ще не настав. Тому відповідач вважає, що позовні вимоги суперечать вимогам п.1 ст.3 та п.1 ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідачем Охтирським відділенням ПАТ «Сумигаз» у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не надано. 02.01.2019 позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач намагається підмінити право на оснащення пробивачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу встановленням загальнобудинкового лічильника. Відповідно до Плану розвитку газорозподільної системи на 2018-2027 роки Інвестиційні програми газорозподільного підприємства ПАТ «Сумигаз», саме на 2018 передбачені роботи з проектування, придбання та встановлення побутових лічильників газу населенню. Отже у 2018 році перепон для встановлення лічильника позивачу не існувало. Великою Палатою Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 214/2435/17 спростована позиція відповідача, що жоден нормативно-правовий акт не покладає на ПАТ «Сумигаз» обов'язок фінансування вартості забезпечення комерційним обліком природного газу шляхом встановлення індивідуальних лічильників в кожній квартирі. За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.12.2011 № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу, до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб.м природного газу. Саме на газорозподільні організації покладено обов'язок встановлення лічильників для населення. При цьому таких споживачів не зобов'язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. 09.01.2019 ухвалою суду здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 18.01.2019 до суду надійшло заперечення на відзив, в яких зазначив, що ПАТ «Сумигаз» не порушує п.26 ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо надання пільг в частині позачергового обслуговування. До послуг, які надає ПАТ «Сумигаз» відноситься послуга з розподілу природного газу, яка надається населенню на умовах та у строки, визначені Типовим договором розподілу природного газу. Між сторонами існують договірні відносини з 01.01.2016. ПАТ «Сумигаз» враховує при наданні послуги з розподілу природного газу Позивачу 100% пільгу, яка враховується позачергово. Реконструкція внутрішньо будинкової системи газопостачання та монтаж комерційного вузла обліку газу не відносяться до договорів надання послуг. У структуру тарифу на розподіл природного газу включено витрати на встановлення лічильника газу населенню за період з 01.07.2011. Позивачем в структурі тарифу на встановлення індивідуального лічильника з 2011 року сплачено 34,63 грн, що не покриває вартість забезпечення індивідуального комерційного обліку природного газу у його квартирі. В розумінні вимог ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» Позивач забезпечений комерційним обліком природного газу з 01.10.2017, а тому зміни до зазначеного Закону, які набрали чинності 19.01.2018, не поширюються на відносини, які склалися між сторонами, тобто не мають зворотної сили. Ухвалою суду від 22.01.2019 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду на 01.02.2019. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на доводи, викладені в його заявах по суті. Крім цього зазначив, що він має статус інваліда війни 2 групи, тому має право на позачергове встановлення індивідуального лічильника. Загальнобудинковий лічильник було встановлено незаконно без згоди співвласників багатоквартирного будинку. Загальнобудинковий лічильник не відображає реального споживання газу сім'єю позивача. Заява була подана позивачем 20.11.2017, до внесення змін до Закону, тому відповідач ПАТ «Сумигаз» повинен був встановити індивідуальний лічильник до 01.01.2018. Позивач має 100% пільгу на сплату житлово-комунальних послуг, особистих коштів за послуги не сплачує. Встановлення загальнобудинкового лічильника на наявність пільг у позивача не вплинуло. Охтирське відділення позивач зазначив відповідачем, проте позовні вимоги спрямовані до ПАТ «Сумигаз», оскільки саме воно має статус юридичної особи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на доводи, викладені в заявах позивача по суті. Також зазначив, що позивач має статус інваліда. 20.11.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою про встановлення індивідуального лічильника, проте ПАТ «Сумигаз» не встановив позивачу індивідуальний лічильник, надавши відмову. Загальнобудинковий лічильник не може забезпечити реальний облік газу окремого споживача. Чи сплачує позивач особисто за послугу чи за нього сплачує держава - значення не має. Представник відповідача ПАТ «Сумигаз» в судовому засіданні проти позову заперечила. Зазначила, що у будинку позивача встановлено загальнобудинковий лічильник газу, таким чином будинок забезпечений комерційним обліком газу. Відповідач є особою, якій надаються послуги першочергово. Відповідачу послуги надаються. Проте монтажні роботи це не послуга, це виконання підрядних робіт з проектування, монтажу та експлуатації. Позивачу надається 100% пільга на весь спожитий газ, який обліковується загальнобудинковим лічильником. У зв'язку з внесенням змін 21 грудня 2017 року Законом № 2260-VIII термін встановлення індивідуальних лічильників визначено до 01.01.2021, таким чином термін встановлення не закінчився. Правові акти зворотної сили не мають. Вважає позовні вимоги передчасними. Рішення ВП ВС, на яке посилається позивач, стосується іншої ситуації, коли комерційного обліку газу не було. Якщо позивач заперечує проти загальнобудинкового лічильника, він має право встановити індивідуальний за власний рахунок. З 01.07.2011 по 31.12.2018 в структурі тарифу позивача на встановлення індивідуального лічильника акумульовано 34,63 грн. Представник відповідача Охтирське відділення ПАТ «Сумигаз» в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Суд, вислухавши сторони, дослідивши наявні у справі докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що [PERSON] проживає у [ADDRESS], є власником даної квартири, та є споживачем послуг з газопостачання за вказаною адресою. Відповідно до посвідчення серія [NUMBER] (а.с. 6) [PERSON] є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році та має пільги і компенсації, встановлені ЗУ «Про Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до посвідчення серія [NUMBER] (а.с. 6) [PERSON] є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Відповідно до акту про прийняття закінченого будівництвом об'єкта системи газопостачання (а.с. 66), 23.12.2016 пред'явлений до приймання вузол обліку природного газу на багатоквартирний житловий будинок за адресою [ADDRESS]. 20.11.2017 позивач звернувся до відповідача з проханням встановити лічильник газу до його квартири ( а.с. 5, 62). На вказане звернення відповідач надав відповідь за №Sm16.1-ЛВ-5135-1117 від 29.11.2017 року, у якій зазначив, що не передбачено фінансування робіт зі встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку по [ADDRESS]. Роз'яснено, що якщо [PERSON] не бажає сплачувати за спожитий природний газ на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу, то він має право встановити індивідуальний лічильник за власні кошти згідно Постанови КМУ від 16.05.2002 № 620, або звернутися до органів місцевого самоврядування для встановлення індивідуального лічильника за рахунок коштів місцевого бюджету ( а.с.7,40,42). Переписка між сторонами (а.с.39, 41, 43-61, 65) відповідно до ст.. 77 ЦПК не є належними доказами у даній справі, оскільки не містять інформації про предмет доказування, не підтверджують ні заявлені вимоги ні заперечення, не мають іншого значення для розгляду справи. Відповідно до п. 26 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: позачергове обслуговування підприємствами, установами, організаціями служби побуту, громадського харчування, житлово-комунального господарства, міжміського транспорту. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Як передбачено ст. 21 цього ж Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону № 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Як зазначено в преамбулі Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який був чинним на час звернення позивача з заявою про встановлення індивідуального лічильника, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до статті 1 Закону № 1875-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; - виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; - засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; - комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; - норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; - споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі статтею 2 Закону № 1875-IV державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян. Як наведено у статті 3 Закону № 1875-IV, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи. Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Як зазначено у частині першій статті 30 Закону № 1875-IV, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом № 3533-VI. Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. ПАТ «Сумигаз» є Оператором ГРМ. Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.) Установлено, що позивач є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем житлово-комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Суд установив, що між сторонами з 01.01.2016 року існують договірні відносини з розподілу природного газу. Права та обов'язки споживача чітко визначені Типовим договором розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015 (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/z1384-15). Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об'єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС. Права та обов'язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов'язки споживача» та розділом VІ «Права і обов'язки постачальника». Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ «Сумигаз» взяло на себе зобов'язання постачати природний газ споживачу в необхідних об'ємах (обсягах), а він взяв на себе зобов'язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що дійсно структура тарифу на розподіл природного газу передбачено включення витрат на встановлення лічильників газу населенню за період з 01.07.2011 по теперішній час в розмірі від 5,77 грн на 1000 куб.м. до 32.00 грн. на 1000 куб.м. (а.с. 104), загальна сума коштів сплачених Позивачем в структурі тарифу на встановлення індивідуального лічильника становить 34,63 грн (розрахунок на а.с. 102). Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов'язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року, адже зміна терміну встановлення таких лічильників для вказаної категорії осіб відбулася після звернення позивача до відповідача з заявою про встановлення йому індивідуального лічильника. Тому доводи представника відповідача про те, що кінцевий термін встановлення лічильників не настав не відповідають дійсності, оскільки на момент подання заяви 20.11.2017 у відповідача існував обов'язок по встановленню лічильника до 01.01.2018 року. Відповідно до ст.. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. В рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 року № 1-рп/99 зазначено, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Зміни до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», які набрали чинності 19.01.2018 щодо термінів встановлення індивідуальних лічильників погіршують становище позивача-фізичної особи і покращують становище відповідача - юридичної особи, тому зворотної сили не мають. Доводи представника відповідача, що оплачена позивачами сума на встановлення лічильників не відповідає дійсній вартості таких лічильників, не звільняють ПАТ «Сумигаз» від обов'язку встановити лічильники, зважаючи, що тарифи формуються уповноваженим органом і споживачі природного газу позбавлені можливості впливати на прийняте рішення щодо визначення тарифу та його складових. Доводи представника відповідача, що за адресою позивача встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу не звільняють його від обов'язку встановити індивідуальний лічильник позивачу. Наявність у позивача 100% пільги на житлово-комунальні послуги (а.с.37-38), також не звільняє відповідача від зазначеного вище обов'язку. Зважаючи, що позивач виконував обов'язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, вимоги статті 6 Закону № 3533-VI зобов'язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року. Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону № 1023-XII, статті 2 Закону № 1875-IV волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним. Більш того, позивач, як особа, яка має інвалідність 2 групи, має право на позачергове забезпечення його індивідуальним лічильником газу. Посилання відповідача на те, що встановлення індивідуального лічильника не відноситься до договорів надання послуг в розумінні Цивільного кодексу України, не відповідає дійсності, оскільки воно закладено у тариф, а таким чином повинно виконуватися ПАТ «Сумигаз». Задоволення вимог позивача буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачу індивідуального лічильника забезпечить оплату саме того об'єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість. Доводи представника відповідача про те, що за адресою: [ADDRESS] встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу не звільняють його від обов'язку встановити індивідуальний лічильник позивачу, зважаючи, на те що позивач виконував обов'язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф якої включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню. Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, слід керуватися частиною першою статті 3 Закону № 3533-VI, згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Саме на відповідача покладений обов'язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов'язку на споживачів є неправомірним. Досліджені в судовому засіданні плани розвитку газорозподільної системи ПАТ «Сумигаз» (а.с. 8-23) на 2018-2027 роки, на 2019-2020 роки, на 2021-2027 роки висновків суду про обов'язок відповідача встановити індивідуальний лічильник до 01.01.2018 не спростовують. Обраний позивачами спосіб захисту відповідає вимогам статті 16 ЦК України. Зазначене вище відповідає правовій позиції Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №214/2435/17. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині зобов'язання ПАТ «Сумигаз» встановити індивідуальний лічильник газу за адресою: [ADDRESS]. Оскільки з 01.01.2018 жодним законодавчим актом не визначено обов'язку відповідача встановити індивідуальний лічильник такій категорії осіб як позивач саме у 2018 році, суд не може визнати протиправною бездіяльність ПАТ «Сумигаз» щодо не встановлення позивачу в 2018 році індивідуального лічильника газу. Тому позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності ПАТ «Сумигаз» щодо не встановлення позивачу в 2018 році індивідуального лічильника газу задоволенню не підлягають, оскільки законодавчо закріплено обов'язок відповідача по встановленню лічильника до 01.01.2018 р. Як зазначив позивач в судовому засіданні Охтирське відділення ПАТ «Сумигаз» від вказав відповідачем, проте позовні вимоги до цього відповідача він не заявляв у зв'язку з відсутністю статусу юридичної особи. Таким чином суд не досліджує питання наявності чи відсутності порушення прав позивача Охтирським відділенням ПАТ «Сумигаз». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з огляду на задоволення позовних вимог,

Outcome: partial