Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

04 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, в якій просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до повноліття дитини; стягнути з відповідача на свою користь на своє утримання аліменти в розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду. В обґрунтування свої вимог вказала, що 07 серпня 2015 року вступила в шлюб з відповідачем, від шлюбу має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, який повинен не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень життя сама вона не зможе забезпечити, так як не працює, отримує щомісячну державну соціальну допомогу по догляду за дитиною до трьох років у розмірі 860,00 грн., інших доходів не має. Відповідач батько дитини здоровий та працездатний чоловік, на утриманні якого непрацездатних осіб не має, тому має змогу працювати і надавати матеріальну допомогу. Крім того, вважає, що відповідач здатний сплачувати на її утримання аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку. В судове засідання позивач не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. За таких обставин, виходячи з положень ст. 158 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07 серпня 2015 року сторони зареєстрували шлюб, про що 07.08.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис №168 та видано свідоцтво про шлюб серії І-НО №429576. 30 вересня 2015 року народилась [PERSON], батьком якої вказаний відповідач [PERSON], що підтверджується доданої до позовної заяви копією свідоцтва про народження серії І-НО №695569, яке видане 20 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №320. З довідки Відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області №17/3525 від 30.08.2017 року вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. Крім того, суд бере до уваги обставини, вказані позивачем у позовній заяві, які відповідачем не заперечувалися, так, відповідач [PERSON] здоровий та працездатний чоловік, на утриманні якого непрацездатних осіб не має, тому має змогу працювати і надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обовязки щодо утримання дитини. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Доказів про те, що між позивачем та відповідачем досягнуто домовленість про сплату відповідачем аліментів на дитину сторони не надали. Правовідносини, що виникли, регулюються ст. ст. 180-183 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини ; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини,\~ також, враховує стан здоровя відповідача та його матеріальне становище, і вважає, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу дитині у розмірі заявленому позивачкою. Також, суд враховує, що згідно ст. 7 Закону України від «Про державний бюджет України на 2017 рік» - з 01 травня 2017 року встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років в розмірі 1426 гривень та на працездатних осіб - 1684 гривні. Згідно ч. 2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. \~Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно статей 79-80 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви; \~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком\~ (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. При розгляді справи та дослідженні поданих доказів, суд прийшов до висновку, що позивач [PERSON] є такою, що потребує матеріальної допомоги, оскільки її доходи не забезпечують прожиткового мінімуму, вона не працює, проживає разом з дитиною, яка не досягла трирічного віку. Враховуючи, що відповідач не сплачує аліменти на утримання інших дітей, а максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи, то суд вважає, що відповідач буде мати можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/3 від усіх видів доходу, але не менш 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та 1/8 частки всіх видів доходу щомісяця на утримання доньки [PERSON] та позивачки [PERSON] відповідно. З огляду на вище наведене, беручи до уваги визнання відовідачем позовних вимог у повному обсязі, що не суперечить нормам чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та обгрунтованими, а також такими, що ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що в позовній заяві об'єднано дві вимоги майнового характеру і те, що позов задоволено в повному обсязі, з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі\~ 1280,00 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 79, 80, 84, 91, 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved