Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~02.06.2020 позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 01.06.2001 він одружився з відповідачкою [PERSON] . За час шлюбу ними було набуте та придбане наступне майно: здійснено будівництво житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, загальною площею 155 кв.м. (житлова 91 кв.м.), що розташований за адресою: [ADDRESS] , як новостворене майно, титульний власник [PERSON] ; придбана земельна ділянка, набута у власність на підставі договору купівлі-продажу 02.12.2009 р., титульний власник [PERSON] ; автомобіль марки Renault Меgane [NUMBER] , 2006 року випуску, титульний власник [PERSON] .. Для оплати будівництва приватного будинку позивачем були частково використані особисті грошові кошти виручені від продажу особистого майна, а саме була продана [ADDRESS] за 73000,00 дол. США. Квартира була придбана 24.05.2003 за 82615,00 грн. В цей же день була продана 1-кімнатна квартира [ADDRESS] за 53300,00 грн (10000,00 дол. США на момент продажу, курс 5,28), яка належала позивачу на праві особистої приватної власності - на підставі договору дарування від 09.10.2002. Отже, 2/3 коштів для придбання 4х-кімнатної квартири були особистими коштами позивача від продажу однокімнатної квартири в той же день 24.05.2003.. Вартість 4х кімнатної квартири була суттєво збільшена завдяки продажу особистого майна позивача та проведеним поліпшенням за рахунок кредитних коштів під заставу самої 4-х кімнатної квартири, що підтверджується договором застави квартири від 09.09.2003 та додатковї угоди до цього договору від 25.02.2004.. З грудня 2009 до 2015 роки позивачем та відповідачкою побудований житловий будинок із СІП-панелей. 25.05.2018 відповідачкою був отриманий технічний паспорт на будинок [ADDRESS] , в с. Нове. 07.07.2019 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. У зв`язку з тим, що сторонам не вдалося досягти згоди щодо розподілу спільного майна подружжя, просив визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] ; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 3222486603:02:003:5100, яка розташована за адресою [ADDRESS] ; в порядку поділу спільного майна виділити у приватну власність [PERSON] компенсацію 50% вартості автомобіля марки Renault Меgane [NUMBER] номер кузова [NUMBER] , 1/2\~частину житлового\~будинку, 1/2 частину земельної ділянки; в порядку поділу спільного майна виділити у приватну власність [PERSON] 1/2 частини вказаного житлового будинку, автомобіль, 1/2 частину земельної ділянки, визнати за позивачем [PERSON] права власності на автомобіль марки Renault Меgane [NUMBER] , 2006 року випуску; стягнути в порядку поділу спільного майна подружжя з позивача на користь відповідачки компенсації 50% вартості автомобіля марки Renault Меgane [NUMBER] ; припинити спільну сумісну власність на житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку кадастровий номер 3222486603:02:003:5100, яка розташована за адресою [ADDRESS] , автомобіля марки Renault Меgane [NUMBER] номер кузова [NUMBER] ; судові витрати покласти на позивача та з відповідачки не стягувати. В період підготовчого засідання декілька разів уточнював позовні вимоги. Ухвалою судді від 17.07.2020 було відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 27.01.2021 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання 27.01.2021 учасники справи не з`явилися. 27.01.2021 представник позивача через канцелярію суду подав заяву про залишення без розгляду позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки Renault Меgane [NUMBER] , 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] та припинення спільної сумісної власності сторін на даний автомобіль, стягнення в порядку поділу спільного майна подружжя з позивача на користь відповідачки компенсації 50% вартості автомобіля марки Renault Меgane [NUMBER] , 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] . \~ \~ \~ \~Представник позивача 27.01.2021 через канцелярію суду подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, за виключенням тих, що представник позивача просила залишити без розгляду, просила розглядати справу без її участі. \~ \~ \~ \~Відповідачка 27.01.2021 через канцелярію суду подала заяву про визнання позову щодо поділу між нею та відповідачем будинку та земельної ділянки в рівних частках, тобто по Ѕ кожному, погодилась із заявою про залишення без розгляду позовної вимоги щодо автомобіля, просила стягнути половину вартості автомобіля на її користь. \~ \~ \~ \~Представник відповідача подала суду заяву про заперечення проти визнання права спільної сумісної власності на майно та припинення права власності, просила розглядати справу без її участі. \~ \~ \~ \~У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 5 ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що предметом спору є поділ майна подружжя, набутого у шлюбі, тому суд під час вирішення справи керується нормами Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 01.06.2001 між позивачем та відповідачкою укладено шлюб, який розірвано 07.07.2019 на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюбу 369/7398/19, шо підтверджується вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили. \~ \~ \~ \~За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~09.10.2002 позивач отримав у дарунок квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Стратілат П.І., зареєстровано в реєстрі № 3175. \~ \~ \~ \~Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, зокрема, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування (п.24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). \~ \~ \~ \~Отже, вказана квартира була особистою власністю позивача. \~ \~ \~ \~24.05.2003 позивач купив квартиру [ADDRESS] за 82615,00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 2186. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~частини першої\~ст.60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). \~ \~ \~ \~З огляду на це, квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. \~ \~ \~ \~24.05.2003 після придбання у власність квартири [ADDRESS] позивач продав належну йому на праві особистої власності квартиру [ADDRESS] за 53000,00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 2189. Суд зауважує, що договір купівлі-продажу квартири, що була особистою приватною власністю позивача, відбувся після придбання квартири [ADDRESS] , що підтверджено номером реєстрації нотаріальної дії, що є більшим ніж номер реєстрації договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 2186. \~ \~ \~ \~09.09.2003 позивач передав у заставу квартиру [ADDRESS] , з метою забезпечення виконання умов кредитного договору на суму 5000,00 доларів США, предмет застави оцінений у сумі 53315,00 грн, що еквівалентно 10000,00 доларам США, що підтверджується договором застави, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Тимчуком В.О., зареєстровано в реєстрі за № 8790. \~ \~ \~ \~25.02.2004 вказаний договір застави змінений додатковою угодою, відповідно до якої сторони договору у зв`язку зі зміною умов кредитного договору погодили, що іпотекодавець зобов`язаний повернути кредит у розмірі 8000,00 доларів США та проценти за його користування, а також неустойку. Заставна вартість квартири [ADDRESS] оцінена 85284,8 грн, що еквівалентно 16000,00 доларів США за курсом НБУ на момент підписання цього договору, що підтверджується додатковою угодою про внесення змін до договору застави квартири від 09 вересня 2003 року, посвідчена приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Тимчуком В.О., зареєстровано в реєстрі № 14. \~ \~ \~ \~28.11.2009 позивач продав квартиру [ADDRESS] за 164500,00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Ященко П.В., зареєстровано в реєстрі № 6805. \~ \~ \~ \~02.12.2009 відповідачка купила земельну ділянку площею 0,1256 га кадастровий номер 3222486600:05:001:0570, надану для ведення особистого селянського господарства на території с.Нове, Києво-Святошинського району Київської області за 160000,00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Сподіним І.Л., зареєстровано в реєстрі № 1311. \~ \~ \~ \~Житловий будинок загальною площею 155 кв.м, житловою площею 91 кв.м, опис: житловий будинок, «А»; сарай «Б»; навіс «В»; огорожа, № 1-3, адреса: [ADDRESS] зареєстрований 22.06.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] , що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.06.2018 № 129212152. Вказаний житловий будинок був збудований сторонами в шлюбі, що підтверджується договором № 04-12/к від 04.12.2009 р. на суму 137108,00 грн, рахунком фактурою на суму 75985,00 грн, копією товарного чека та рахунком фактурою на придбання електричного котла від 10.02.2010 на суму 4700,00 грн, копією додаткової угоди № 1 до договору № 09/04/10/Р на виконання робіт (послуг) від 05.05.2010 на суму 13513,00 грн, на суму 27257,00 грн та додатком № 1 на суму 11569,8 грн, копією рахунку фактури СФ 00321 від 15.12.2009 на суму 65271,96 грн, квитанціями від 23.04.2010 на суму 40985,00 грн та на суму 35000,00 грн, від 18.12.2009 на суму 15377,4 грн, квитанцією від 17.12.2009 на суму 49894,5 грн. Відповідно до звіту про незалежну оцінку нерухомого майна житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 03.10.2019, виконаного ФОП [PERSON] , вартість майна становить 1\~476\~220,00 грн. Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки загальною площею 0,1256 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] від 03.10.2019, кадастровий номер 3222486603:02:003:5100, виконаного ФОП [PERSON] , експертна грошова оцінка становить 331 000,00 грн. Відповідно до звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу автомобіля марки Renault Меgane [NUMBER] , 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] від 05.09.2019, виконаного ФОП [PERSON] , вартість рухомого майна становить 136000,00 грн. Отже, вартість спільного майна подружжя становить 1943220,00 грн. У відповіді на відзив позивач повідомив, що продав спірний автомобіль в 2020 році по ціні нижчій, ніж вказана в звіті про оцінку, доказів продажу автомобіля суду не надано. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми\~закону\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до пункту 2 частини другої ст. 49 ЦПК України , крім прав та обов`язків, визначених у\~статті 43\~цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Аналіз наведеної норми свідчить, що позивач наділений правом зменшувати розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання. У зв`язку з цим суд приймає заяву позивача про залишення без розгляду позовної вимоги в порядку поділу спільного майна виділити у приватну власність [PERSON] компенсацію 50% вартості автомобіля марки Renault Меgane [NUMBER] , 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , в порядку поділу спільного майна виділити у приватну власність [PERSON] автомобіль, визнати за позивачем [PERSON] право власності на автомобіль марки Renault Меgane [NUMBER] , 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] ; стягнути в порядку поділу спільного майна подружжя з позивача на користь відповідачки компенсації 50% вартості автомобіля марки Renault Меgane [NUMBER] , 2006 року випуску; припинити спільну сумісну власність на автомобіль марки Renault Меgane [NUMBER] , 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , тому в цій частині позов слід залишити без розгляду. Аналіз норми пункту 1 частини другої ст. 49 ЦПК України, що крім прав та обов`язків, визначених у\~статті 43\~цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, свідчить про право відповідача визнати весь позов або його частину на будь-якій стадії судового процесу. Отже, враховуючи заяви відповідачки та її представника про визнання позову в частині визнання за позивачем права власності на Ѕ частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та визнання права власності на Ѕ частку земельної ділянки кадастровий номер 3222486603:02:003:5100, за адресою: [ADDRESS] , визнання за відповідачкою права власності на Ѕ частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та визнання за відповідачкою права власності на Ѕ частку земельної ділянки кадастровий номер 3222486603:02:003:5100 за адресою: [ADDRESS] , суд знаходить можливим прийняти визнання позову у вказаній частині. Щодо заяви відповідачки стягнути з відповідача половину вартості за проданий автомобіль, то з огляду на те, що позивач не надав доказів продажу автомобіля, просив залишити без розгляду позовні вимоги щодо автомобіля, у суду відсутні підстави для стягнення вказаних грошових коштів з позивача. Проте це не позбавляє права відповідача стягнути половину вартості автомобіля в судовому порядку. У\~статті 60 СК України\~встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Згідно зі нормами ст.69 СК України дружина і\~чоловік мають\~право на\~поділ майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Отже право на поділ майна має кожен з подружжя незалежно від розірвання шлюбу. З урахуванням цього позивач має право поділити спільне сумісне майно, набуте сторонами в шлюбі. Відповідно до\~статті 70 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 364\~ЦК України\~встановлено,\~що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.63 СК України дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частина третя ст.372 ЦК України). З наведеного слідує, що реалізацією права поділу спільного сумісного майна припиняється право спільної сумісної власності на нього і виникає право спільної часткової власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, а розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу\~України (ст.68 СК України). Відповідно до частини першої та другої ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81\~ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Зважаючи на вище викладене, відповідно до статей 3, 60, 61,63, 68-71,74 СК України, ст.ст. 364, 368, 372 ЦК України, Постанови Пленуму\~ВСУ від\~21.12.2007\~№ 11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» та

Outcome: approved