Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

04 жовтня 2016 року до суду із позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві зазначено, що 16 червня 2014 року [PERSON] під розписку взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 600 доларів США, що станом на день подання позову еквівалентно 15\~540 грн. 00 коп. за відповідним курсом ПАТ «Приватбанк» 25,90 грн. за 1 долар США. Вищезазначене підтверджується відповідною розпискою від 16 червня 2014 року, яку власноручно було написано відповідачем та представлено позивачеві, як доказ одержання ним грошових коштів в розмірі 600 доларів США, а також встановлено кінцевий термін їх повернення до 23 червня 2014 року. На сьогоднішній день відповідач своїх зобовязань не виконав, борг не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал вищезазначеної розписки. Заборгованість [PERSON] перед [PERSON] на момент звернення до суду із позовом становить 15\~540 грн. 00 коп. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму основного боргу в розмірі 15\~540 грн. 00 коп., суму збитків від інфляції в розмірі 9\~276 грн. 00 коп., 3 % річних в розмірі 1\~057 грн. 00 коп. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява, у якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності та зазначив, що вимоги позову підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як було встановлено судом, що 16 червня 2014 року між сторонами було укладено договір позики, у відповідності до якого, [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у розмірі 600 доларів США, та які зобовязався повернути до 23 червня 2014 року. На підтвердження укладення вищезазначеного договору позики та його умов відповідачем [PERSON] 16 червня 2014 року було надано розписку (а.с. 5). На момент розгляду цивільної справи борг за договором позики від 16 червня 2014 року становить 15 540 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом або договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене вище, позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу. Відповідач, як позичальник, в порушення взятих на себе зобов'язань, позику в розмірі 600 доларів США, що станом на 30 вересня 2016 року еквівалентно 15\~540 грн. 00 коп. за договором позики від 16 червня 2014 року, не повертає, тому зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму збитків від інфляції в розмірі 9\~276 грн. 00 коп. та 3 % річних в розмірі 1\~057 грн. 00 коп., оскільки відповідачем було прострочено виконання грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 551 грн. 20 коп. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved