Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

04.08.2020 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, у якому просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та призначити її піклувальником дитини. В обґрунтування позову зазначила, що батько дитини помер, а відповідачка припинила підтримувати будь-які відносини з дитиною, не цікавиться його життям, участь у вихованні сина не бере, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Ствердила, що внук з п`яти років проживає з нею та її чоловіком (дідусем), та перебуває на їх утриманні та вихованні. Ухвалою від 11.08.2020 р. судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 02.12.2020 року підготовче провадження закрито. Позивач в судовому засідання позов підтримала, з мотивів, наведених у ньому. Зазначила, що відповідачка востаннє була на території України рік тому, допомоги дитині не надає, внук постійно проживає разом із нею. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідачка у судові засідання 16.09.2020, 07.10.2020, 16.11.2020, 02.12.2020, 23.12.2020, 12.01.2021 рр. не з`явилася, заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності не подавала, про причини неявки не повідомила. При цьому, відповідачкою не було подано відзиву. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримала рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 30.11.2020 р. за №155 (п. п. 5-6) про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав та призначення піклувальника. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з копією свідоцтва серії [NUMBER] від24.01.1995 р., позивачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Зі змісту позовної заяви встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] .. [INFO] у цьому шлюбі у них народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 21.06.2005 р. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.10.2019 р., [PERSON] помер [INFO] . Згідно з характеристикою від 17.07.2020 р. та довідкою №10 від 20.07.2020 р. директора та куратора Червоноградської гімназії від 17.07.2020 р., дитина [PERSON] навчаєтьсяу даному навчальному закладі, його вихованням займається бабуся, яка цікавиться успішністю та поведінкою, відвідує батьківські збори, підтримує контакт з куратором. Відповідачка участі у вихованні дитини не бере, не відвідує батьківські збори, не цікавиться навчанням дитини. Позивачка з 27.06.1964 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 27.06.1964 р. Відповідно до копії довідки про склад сім`ї від 22.07.2020 р. за №8217, позивачка та її чоловік зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Розом із ними за вкзаною адресою проживає внук [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією акту КП «Червонограджитлокомунсервіс» №2701/07 від 15.07.2020 р. Відповідно до копій довідок від 22.07.2020 р., позивачка та її чоловік перебувають на обліку в Управлінні ПФУ і отримують пенсію за віком. Згідно з висновком про стан здоров`я від 03.08.2020 р., позивачка за станом здоров`я може бути опікуном. Відповідно до довідки МВС України від 07.08.2020 р., позивачка до кримінальної відповідальності не притягувалася. Рішеннями виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 30.11.2020 р. № 155 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] та призначення позивачки опікуном дитини. Свідок [PERSON] , суду пояснив, що проживає в [ADDRESS] та є сусідом позивачки. Дитина постійно проживає разом із позивачкою та її чоловіком, відповідачку бачив на вулиці кілька разів, востаннє 6-7 років тому. Згідно позовної заяви та клопотань по суті справи, матеріальний тягар утримання та виховання дитини повністю покладений на позивачку, відповідачка цими питаннями тривало й умисно не переймається, позивачка наполягає на позбавленні батьківських прав та призначення її піклувальником. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивач має право на звернення до суду з даним позов в силу норм ст. 165 СК України. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 цієї постанови). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (абз. другий п. 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3). Встановлені фактичні обставини справи та оцінені докази свідчать про те, що відповідачка свідомо нехтує своїми обов`язками батька і не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, зокрема не забезпечує належною матеріальною допомогою, не цікавиться навчанням дитини, не створює жодних умов для нормального спілкування з ним чи отримання сином доступу до культурних та інших духовних цінностей. Зазначені обставини є свідченням винної поведінки відповідачки та умисного ухилення нею від виховання дитини у такій мірі, що це дає достатні підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Враховуючи вище наведене та беручи до уваги інтереси дитини, суд дійшов до висновку, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тому вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Окрім цього, відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положенням ч. 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров`я, суд приходить до переконання, що з відповідачки в користь позивачки слід стягнути аліменти на дитину [PERSON] у розмірі 1/4 частини її доходів. В силу приписів ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 1 681,60 грн.

Outcome: approved