Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

03 травня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу, в якій просив постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договорами позики від 15 січня 2014 року та 04 березня 2014 року в сумі 530\~000 грн., стягнути з відповідача на його користь судовий збір. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказав на те, що 15 січня 2014 року між ним, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від нього гроші в сумі 5000 доларів США та зобов'язувався повернути в повному обсязі до 15 лютого 2014 року, а 04 березня 2014 року також отримав грошові кошти в сумі 15000 доларів США, які зобов'язувався повернути в повному обсязі до 04 травня 2014 року, мотивуючи борг купівлею кахельних виробів та подальшої реалізації. На підтвердження укладення договорів позики, а також факту одержання грошових коштів [PERSON] власноруч написав розписки. [PERSON] ухиляється від повернення позики, на неодноразові його звернення, [PERSON] відповідав обіцянками повернути позику, але останнім часом відповідач зовсім перестав виходити на зв'язок, не з'являється за місцем проживання та роботи, не відповідає на телефонні виклики, що в свою чергу свідчить про його стале небажання повертати грошові кошти. [PERSON] кошти не повернув, а тому він звернувся до суду з даним позовом. Адвокати позивача за договорами про надання правової допомоги [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові. Відповідач у судове засідання не зявився вдруге , належним чином про слухання справи повідомлений ,просив відкласти розгляд справи, однак суд визнав його неявку не поважною, та зі згоди адвокатів позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення адвокатів позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Встановлено, що 15 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, підтверджений розпискою, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США, та зобовязався повернути позивачу грошові кошти в строк до 15 лютого 2014 року (а.с.11). Також, 04 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, підтверджений розпискою, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 15000,00 доларів США, та зобовязався повернути позивачу грошові кошти в строк до 04 травня 2014 року (а.с.12). Вищевказані договори позики (розписки) підписані відповідачем [PERSON], отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Отже факт знаходження боргового документа оригіналу розписки у [PERSON] свідчить про невиконання із сторони [PERSON] своїх боргових зобов'язань. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст. 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на надані позивачем розписки, [PERSON] повинен був повернути грошові кошти у розмірі 5000 доларів США до 15 лютого 2014 року, а грошові кошти у розмірі 15000 доларів США в строк до 04 травня 2014 року. Згідно із ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З огляду на вище викладене, суд прийшов до висновку, що строк звернення до суду [PERSON] з вимогою про захист свого порушеного права за розпискою укладеною 15 січня 2014 року спливає 15 лютого 2017 року, а по розписці укладеній 04 березня 2014 року спливає 04 травня 2017 року. [PERSON] звернувся до суду з позовом 03 травня 2017 року, тобто вже зі спливом строку позовної давності по борговій розписці укладеній 15 січня 2014 року. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по договору позики (розписки) укладеного 04 березня 2014 року із сторони [PERSON] перед [PERSON] Відповідач грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернув, а тому суд прийшов до висновку, що основний борг відповідача складає 15000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає у розмірі 397500 грн., який необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню, а позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по борговій розписці укладеній від 15 січня 2014 року задоволенню не підлягають у звязку з пропуском строку позовної давності звернення до суду з даною вимогою. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3975 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved