Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

03 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Гуринівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 19 грудня 1997 року померла її тітка [PERSON]. Після смерті останньої відкрилась спадщина на земельну частку (пай), розміром 4,45 умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала в колективній власності КСП «Гуринівське», право на яку посвідчене сертифікатом серії СМ №0234407, виданим на підставі рішення Білопільської райдержадміністрації від 03 лютого 1997 року №38. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно. Фактично вона прийняла спадщину після тітки, однак оформити її не має можливості, так як сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після тітки [PERSON], яка померла 19 грудня 1997 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, представник останньої за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі (а. с. 26). Представник відповідача Гуринівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради (а. с. 25). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не зявився. Завідувач нотконтори [PERSON] надіслала листа про розгляд справи без участі їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 23). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла 19 грудня 1997 року, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. За змістом частини 1 статті 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений у статті 21 цього Кодексу. Згідно з ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. У відповідності до ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР). Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні обєкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд (ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України). Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України). Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Судом встановлено, що 19 грудня 1997 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №017935 (а. с. 11). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 25 вересня 2015 року, яке набрало законної сили 05 жовтня 2015 року, встановлено, а тому у відповідності до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, що померла 19 грудня 1997 року [PERSON] була тіткою позивачки [PERSON], [INFO] (а. с. 12-13). Відповідно до заповіту, посвідченого 16 жовтня 1989 року секретарем Гуринівської сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрованого у реєстрі за №49, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а. с. 7). Вказаним вище рішенням суду встановлено, що зазначений заповіт складений [PERSON], яка померла 19 грудня 1997 року (а. с. 12-13). Згідно з наявною в матеріалах справи копією сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ №0234407, виданого Білопільською районною державною адміністрацією 26 березня 1997 року на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації №38 від 03 лютого 1997 року, [PERSON] Лукінішні належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності КСП «Гуринівське», розміром 4,45 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 15). Нормативна грошова оцінка вказаної вище земельної ділянки становить 69 592 грн. (а. с. 16). Зазначеним вище рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 25 вересня 2015 року встановлено, що вказаний сертифікат належав [PERSON], яка померла 19 грудня 1997 року (а. с. 12-13). З довідки Гуринівської сільської ради Білопільського району Сумської області №358 від 01 липня 2015 року вбачається, що [PERSON] постійно і до дня смерті 19 грудня 1997 року була зареєстрована в [INFO] і проживала за вказаною адресою до вересня 1993 року. З вересня 1993 року до дня смерті проживала в [INFO] в будинку племінниці [PERSON], з якою вели спільне господарство. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина земельний пай, розташований на території Гуринівської сільської ради, площею 4,45 га. Заповіт від імені [PERSON], посвідчений виконкомом Гуринівської сільської ради Білопільського району Сумської області 16 жовтня 1989 року за №49, не змінювався і не відмінявся. [PERSON] здійснила поховання [PERSON], розпорядилася її майном, предметами домашнього вжитку та особистими речами, здійснила інші дії по прийняттю спадщини останньої, тобто фактично прийняла спадщину після тітки, але юридично не оформила (а. с. 14). У відповідності до повідомлення Білопільської районної державної нотаріальної контори від 04 грудня 2015 року спадкова справа після [PERSON], яка померла 19 грудня 1997 року, не заводилась (а. с. 24). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,45 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала в колективній власності КСП «Гуринівське», в порядку спадкування за заповітом після тітки [PERSON], яка померла 19 грудня 1997 року, однак, вона позбавлена можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved