Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

02 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що у період з 06.02.2009 року по 08.09.2014 року працювала у [PERSON] «Азовелектросталь». Рішенням суду від 07.07.2015 року на її користь з підприємства було стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 9600,24 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 31042,58 гривень, а також моральну шкоду у сумі 500,00 гривень. При цьому суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом було розраховано за період з 09.09.2014 року по 07.07.2015 року, тобто по день вирішення справи. Разом із тим, повний розрахунок із нею за заборгованістю, що була присуджена до стягнення, підприємство здійснило лише 25 вересня 2015 року. Просила стягнути з відповідача на свою користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.07.2015 року по 25.09.2015 року, тобто по день фактичного розрахунку із нею. В ході судового розгляду позивач уточнила свої позовні вимоги, в остаточній редакції яких просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі, нараховану їй підприємством у вересні 2015 року у сумі 3989,66 гривень, а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.07.2015 року і по день постановлення судового рішення у справі. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не прибули, просили вирішувати справу у їх відсутність, постановивши рішення про задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» у судове засідання не прибув, надавши письмові заперечення проти позову. У своїх запереченнях представник відповідача посилається на те, що сума заборгованості по заробітній платі була у повному обсязі виплачена позивачеві. Що стосується вимоги про стягнення середнього заробітку, то така вимога, на його думку, задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не наведено його розрахунків. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши письмові матеріали справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Згідно із ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Так, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 липня 2015 року, яке набрало чинності 18 серпня 2015 року, з [PERSON] «Азовелектросталь» на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 9600,24 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.09.2014 року по 07.07.2015 року у сумі 31042,58 гривень, а також моральну шкоду у сумі 500,00 гривень. Доведеними обставинами, викладеними у мотивувальній частині даного судового рішення, є те, що у період з 06.02.2009 року позивач [PERSON] працювала у [PERSON] «Азовелектросталь» та 08.09.2014 року була звільнена з підприємства за власним бажанням. На момент звільнення підприємство заборгувало позивачеві заробітку плату у загальній сумі 9600,24 гривень. Відповідно до довідки головного бухгалтера [PERSON] «Азовелектросталь» № 822 від 09.04.2015 року розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 205,58 гривень. При цьому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розраховано за графіком роботи позивача № 8-1 на 2014 рік, 2015 рік для працюючих у безперервному режимі з робочим днем тривалістю 11,4 годин. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, зазначені вказаним судовим рішенням обставини враховуються судом в межах вирішення даної цивільної справи, як доведені. Разом із тим, як вбачається з наданих позивачем [PERSON] виписок за її банківським рахунком, відкрити у ПАТ «ПУМБ», 25 вересня 2015 року на її користь була у повному обсязі перерахована заборгованість по заробітній платі у сумі 9600,24 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.09.2014 року по 07.07.2015 року у сумі 31042,58 гривень, а також моральну шкоду у сумі 500,00 гривень, що були присуджені до стягнення за згаданим судовим рішенням. Отже, суд вважає встановленим факт несвоєчасного розрахунку відповідача із позивачем [PERSON] за виниклою заборгованістю по заробітній платі, як на момент її роботі на підприємстві, так і після її звільнення, і здійснення повного розрахунку із нею за раніше виниклою заборгованістю лише 25.09.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року розяснено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Вирішуючи спір в цій частині, суд керується нормами ст.ст. 83, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 15, 21 Закону України «Про оплату праці», щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Така ж позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України за № 6-4379св10 від 23.02.2011 року. Позиція Верховного Суду України щодо обовязку роботодавця виплачувати заборгованість із заробітної плати звільненому працівнику незалежно від прохання працівника про вказану виплату також викладена в Постановах за № 6-116цс15 від 24.06.2015 року, № 6-165цс15 від 10.04.2015 року, № 6-159цс13 від 22.01.2014 року, № 6-15цс13 від 27.03.2013 року. Вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вирішує питання про період нарахування та розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Як встановлено судовим розглядом, остаточний розрахунок за раніше виниклою заборгованістю по заробітній платі у сумі 9600,24 гривень із позивачем [PERSON] було проведено 25.09.2015 року, що підтверджено відповідною випискою за банківським рахунком про зарахування коштів. Разом із тим, як вбачається з розрахункового листка за вересень 2015 року, виданого [PERSON] «Азовелектросталь», позивачеві [PERSON] була нарахована сума компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у загальній сумі 3989,66 гривень з урахуванням вже утриманих обовязкових платежів, податків та зборів. Будь-яких доказів на спростування нарахування наведеної суми саме у зазначеному розмірі чи на підтвердження її виплати позивачеві представником відповідача в ході судового розгляду справи не надано і судовим розглядом не здобуто. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у випадку затримки на один та більше календарний місяць виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цього Закону. Згідно із ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до висновків Конституційного Суду України від 15.10.2013 року за №9-рп/2013, в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалеж-но від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, а тому вважати, що на сьогодення підприємство [PERSON] «Азовелектросталь» здійснило розрахунок по заробітній платі із звільненим працівником позивачем [PERSON] у повному обсязі, у суду відсутні. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні передбачено «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно п. 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Так, рішенням суду від 07.07.2015 року було встановлено, що розмір середньоденного заробітку позивача [PERSON] встановить 205,58 гривень. За графіком роботи позивача № 8-1 на 2015 рік для працюючих у безперервному режимі з робочим днем тривалістю 11,4 годин норма тривалості робочого часу у днях у період з 08 липня 2015 року по 22 грудня 2015 року, тобто день винесення судового рішення у даній справі, становить 84 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 08.07.2015 року по 22.12.2015 року складає 17268,72 гривень (205,58 грн. * 84 днів). Законних підстав, передбачених ст. 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки про наявність спору щодо розміру заборгованості по заробітній платі сторонами не заявлено, а отже, саме ця підлягає стягненню на користь позивача. Підсумовуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» на користь позивача [PERSON] суму заборгованості по заробітній платі у вигляді компенсаціі втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у сумі 3989,66 гривень, а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 17268,72 гривень, тим самим задовольнивши позов по суті. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 гривень. На підставі ст. ст. 47, 115, 116,117 КЗпП України,

Outcome: approved