Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

04.07.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою № 34 будинку № 17-а по вул. Варненській у м. Одесі. При цьому посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстрований, але з листопада 2014 року не проживає колишній співмешканець позивача, з яким вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Факт реєстрації відповідача призводить до порушення прав позивача як власника майна, у зв'язку із чим позивач змушена звернутись до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином, у відповідності зі ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вислухавши позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 03.11.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], реєстраційний номер № 1980 /а.с. 6-7/. Право власності позивача на квартиру зареєстровано 02.03.2005 року у КП «ОМБТІ та РОН» 676-в книзі 496пр-125. /а.с. 8/. Згідно довідки /з місця проживання про склад сімї та реєстрацію/ № 3964 від 02.07.2016 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: відповідальний - [PERSON] /рос. мовою/, [INFO], син - [PERSON] /рос. мовою/, [INFO], та чоловік [PERSON] /рос. мовою/, [INFO] /а.с. 14/. У ході розгляду справи позивач [PERSON] пояснювала, що з відповідачем [PERSON]В, ніколи не була у зареєстрованому шлюбі, проте проживали разом, та відповідач 16.11.2005 року був зареєстрований у квартирі, що є особистою власністю позивача. На підтвердження вказаних обставин судом досліджено паспорт громадянина України [PERSON] /а.с. 9-11/, та свідоцтво про розірвання шлюбу з [PERSON] /а.с. 13/. В ході розгляду справи судом у якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що відповідач [PERSON] не проживає у [INFO] понад 2 роки, та його особисті речі у квартирі відсутні. Місце проживання та перебування відповідача по справі свідкам невідоме. Судом також досліджено акти про непроживання та відсутність особистих речей від 07.09.2015 року /а.с. 15/ та від 29.06.2016 року /а.с. 16/, з яких слідує, що [PERSON] з 09.11.2014 року у квартирі [ADDRESS] фактично не проживає, відсутні ознаки, які свідчили б про фактичне мешкання [PERSON] у даній квартирі. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved