Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

03 січня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що 02.02.2006 року було укладено кредитний договір № б/н за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 2000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. За умовами договору відповідач зобовязалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачувати пеню та штрафи на умовах, передбачених Договором. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором, станом на 30.11.2017 року у неї утворилась заборгованість в сумі 12983 грн. 27 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача та сплачений судовий збір в сумі 1600 грн. Представник позивача [PERSON] (за довіреністю) в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.20). Відповідач в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила застосувати строк позовної давності (а.с.27). У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що 02 лютого 2006 року відповідач звернулась до Закритого акціонерного товариства «ПриватБанк» правонаступником якого є позивач, із заявою на підставі якої їй було надано кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається із заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, тарифів банку, про ознайомлення з якими свідчить підпис відповідача (а.с.7 на звороті). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 строк позовної давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування ними, що визначені періодичними щомісячними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. За ст. 266 ЦК України за спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За пунктами 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, картка видана відповідачу діє до останнього дня місяця і року зазначеного на її лицевій стороні. При цьому строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця вказаного на картці. Доказів на підтвердження терміну дії картки позивач не надав, однак з розрахунку заборгованості убачається, що останній платіж за кредитним договором було здійснено відповідачкою 30 червня 2011 року, з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду лише через сім років, а саме 03 січня 2018 року, тобто за межами загального трирічного строку позовної давності. При цьому визначаючи такий строк позовної давності суд виходить з відсутності підписаної сторонами угоди про збільшення строку позовної давності. Беручи до уваги заяву [PERSON] про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. \~

Outcome: dismissed