Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

04 грудня 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись на те, що з 09.12.2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину-доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки працездатний. Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 % розміру мінімальної заробітної плати. Позивач до судового засідання не з*явилась, надала заяву, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в позові, справу розглянути за її відсутності. Відповідач до судового засідання не з*явився, надав до суду заяву, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, просив справу розглянути за його відсутності. Виходячи з наведеного, суд приймає рішення про задоволення позову, оскільки це не суперечить нічиїм правам та законним інтересам. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.12.2003 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане та зареєстроване 09.12.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Старобешівського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис №50. Батьком в свідоцтві про народження дитини записаний відповідач. Дитина знаходяться на утриманні позивача. Відповідач допомогу на утримання дитини не здійснює, хоча має таку можливість, оскільки працює. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: неповнолітня дитина здорова, мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач здоровий, має інші аліментні зобов'язання, не має непрацездатних членів родини, і приходить до висновку, що доцільним буде стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 грудня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved