Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

02.07.2021 позивач звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, в якому вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований її син [PERSON] , який з січня 2015 року у спірній квартирі не проживає, його речі в квартирі відсутні. Добровільно з реєстрації за місцем проживання відповідач знятись не бажає. Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням . Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 13.07.2021 прийнято цю позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином; 01.09.2021 представник позивача надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі ( а.с.-21). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином; 26.08.2021 надав на адресу суду заяву про визнання позову, просить справу розглянути в його відсутність ( а.с.18,19). Згідно ч.2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі- продажу квартири від 23.04.2001, зареєстрованого 22.05.2001 у реєстрі за № 99 ( а.с.4). Згідно витягу № 4090, виданого 01.07.2021 Центром надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області, а також відповідно до інформації, наданої суду 12.07.2021 Рубіжанською міською радою Луганської області щодо відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а.с.10), у квартирі [ADDRESS] з 24.04.2011 зареєстровані за місцем проживання: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с.6). З акту про встановлення фактичного місця проживання від 01.07.2021, посвідченого Центром надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області вбачається, що у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає власник квартири [PERSON] ; її син- [PERSON] , [INFO] в указаній квартирі не проживає з січня 2015 року, його особисті речі в квартирі відсутні ( а.с.7). Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності\~до ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~319\~ЦК України\~власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, судом встановлено, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі як член сім`ї власника - позивача, відсутній у будинку без поважної причини з січня 2015 року, тобто більше року, а тому є всі підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Частина 4 ст. 206 ЦПК України встановлює, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, з урахуванням визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved