Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

04.12.2015 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що позичив відповідачеві на підставі договору позики від 30.12.2011 року грошові кошти у сумі 120\~000 грн. на строк до 29.12.2017 року. В якості забезпечення виконання зобовязань за договором позики сторонами був укладений договір застави майна від 30.12.2011 року. Предметом договору застави є рухоме майно КТЗ марки Chevrolet Lacetti, 2006 року випуску, належний на праві власності [PERSON] За договором відповідач є заставодавцем. Посилаючись на порушення відповідачем п. 4 договору застави, а саме наявність виконавчого провадження, по якому відповідач є боржником, розшук майна боржника - КТЗ марки Chevrolet Lacetti, 2006 року випуску, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики шляхом набуття права власності на заставлене майно. Позивач в судове засідання не з'явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, про причину неявки суд не сповістив, в процесі розгляду справи надав заяву, згідно якої просив розглядати справу без його участі. Відповідач в останнє судове засідання не з'явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, про причину неявки суд не сповістив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надавав. В процесі розгляду справи позов визнав. Ухвалою суду відмовлено у визнанні відповідачем позову. Так, зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову суперечить закону, а позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що між сторонами 30.12.2011 року був укладений договір позики, за якими [PERSON] передав у власність відповідача [PERSON] грошові кошти у сумі 125\~000 грн., а відповідач зобовязався повернути позивачу таку ж суму грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір укладений в письмовій формі. За пунктами 3.1, 3.2 грошові кошти за зазначеним договором передані готівкою в день підписання договору. Факт передачі грошових коштів визнаний сторонами в процесі розгляду справи, відповідно до ст.61 не підлягає доказуванню. За пунктом 4.1 договору позики строком повернення грошових коштів є 29.12.2017 року. На час розгляду справи строк дії договору позики не закінчився. З метою забезпечення виконання зобовязань, виниклих на підставі договору позики, 30.12.2011 року між сторонами був укладений договір застави автомобіля марки Chevrolet Lacetti, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] За п.1 договору відповідач у справі як заставодавець передає позивачу колісно транспортний засіб (автомобіль) марки Chevrolet Lacetti, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Узгоджена сторонами вартість майна становить 110.000 грн. За п. 8 договору застави у разі несвоєчасного повернення суми позики [PERSON] позивач має право звернути стягнення на заставлене майно, задовольнити свої вимоги у повному обсязі на момент фактичного задоволення. 09.01.2014 року договір застави зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується відповідним витягом № 43106154. Разом із тим, відмовляючи у задоволенні позову суд виходить із загальних положень ЦПК та ЦК України, правової позиції Верховного Суду України (справа 6-110 цс12), за якими суд може захистити цивільне право або інтереси особи способом встановленим у ст. 16 ЦК України або іншим способом встановленим договором або законом. Так, за ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Отже, істотною умовою договору позики є його предмет. Предметом договору позики можуть бути грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, причому позичальник, отримавши за договором позики грошові кошти, зобов'язаний повернути позикодавцеві таку саму суму, а якщо йшлося про зазначені вище речі рівну кількість речей того самого роду та такої самої якості. Тобто, в договорі позики не можна передбачити повернення замість грошей інших речей і навпаки, оскільки в такому разі матимуть місце фактичні правовідносини купівлі-продажу. Зазначені вимоги цивільного кодексу узгоджуються із Постановами Верховного Суду України, судовою практикою. Питання про звернення стягнення на заставлене майно позивачем не порушується. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач обрав спосіб захисту свого права, не передбачений ст. 16 ЦК України, ст. 1046 ЦК України, відповідно, його вимоги про стягнення суму боргу за договором позики шляхом набуття права власності на заставлене майно є безпідставними.

Outcome: dismissed