Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

03 серпня 2021 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з вказаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ЯнЕір» ЛТД. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 16 січня 2020 року ним на офіційному сайті відповідача було придбано квитки загальною вартістю 16867 грн. 20 коп. на авіарейс Одеса-Батумі та за цим же маршрутом в зворотному напрямку, однак вказаний рейс відповідачем було скасовано через запровадження загальнонаціонального карантину. Разом із тим, кошти, витрачені на придбання квитків, відповідачем йому повернуто не було. Посилаючись на те, що у добровільному порядку відповідачем кошти йому повернуто не було, просив стягнути з останнього на його користь 16867 грн. 20 коп. в рахунок повернення коштів, витрачених на придбання квитків, а також 8000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, що полягає в емоційних стражданнях через скасування рейсу та неповернення коштів. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце її розгляду були повідомлені належним чином. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги. Відповідач про причини неявки свого представника суду не повідомив, правом надати відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому ЦПК України, не скористався. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. Згідно зі ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Аналогічне положення міститься й у ч. 2 ст. 3 Повітряного кодексу України. Відповідно до п.п. 1-3 глави 1 розділу Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, повітряні перевезення виконуються на підставі договору між авіаперевізником і пасажиром. Факт укладення договору повітряного перевезення та його умови підтверджуються квитком, який видається пасажиру авіаперевізником або агентом з продажу. Квиток надає право пасажиру, зазначеному у квитку, на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов`язує авіаперевізника здійснити перевезення пасажира і його багажу та надати інші послуги відповідно до договору повітряного перевезення. В судовому засіданні встановлено, що 16 січня 2020 року між позивачем [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з одного боку, та ТОВ «ЯнЕір» ЛТД, з другого боку, було укладено договір перевезення на відстані шляхом придбання на сайті відповідача авіаквитків на ім`я позивача та вказаних вище осіб із зазначенням маршруту польоту Одеса-Батумі 01 травня 2020 року, а також в зворотному напрямку 08 травня 2020 року. Вартість послуг визначено в договорі в розмірі 16867 грн. 20 коп. (а.с. 9-18). Випискою по банківському рахунку позивача, відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також копією чеку підтверджується факт оплати [PERSON] вартості авіаквитків у вказаній вище сумі (а.с. 8, 19). 21 квітня 2020 року від ТОВ «ЯнЕір» ЛТД на електронну адресу позивача [PERSON] надійшло повідомлення про скасування всіх регулярних рейсів до 10 травня 2020 року включно через подовження загальнонаціонального карантину в Грузії. Запропоновано змінити дату польоту або повернути вартість квитків (а.с. 21). 28 квітня 2020 року позивачем на електрону адресу відповідача було направлено заяву про відшкодування повної вартості авіаквитків у зв`язку із скасуванням рейсів (а.с. 26), відповіді на яку отримано не було. Відповідно до ч. 18 ст. 100 Повітряного кодексу України до договорів на повітряне перевезення, в тому числі до чартерних перевезень та інших цивільно-правових відносин, пов`язаних з повітряними перевезеннями, які не врегульовані положеннями цього Кодексу або міжнародними договорами України, застосовуються положення ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 101 Повітряного кодексу України дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на повітряні перевезення, крім питань, які врегульовані цим Кодексом, правилами повітряних перевезень пасажирів та вантажів, міжнародними договорами України. Відповідно до п.п. 1, 2, 3 глави І розділу XVI Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, перевізник може затримати або скасувати рейс як з комерційних причин, так і з причин, які не залежать від нього. За змістом положень ч. 1 ст. 105 Повітряного кодексу України у разі скасування рейсу пасажирам має бути запропоновано обслуговування відповідно до ч. 2 ст. 104 цього Кодексу та компенсацію відповідно до ч.ч. 5, 6 цього Кодексу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 104 Повітряного кодексу України авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір, крім іншого, відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи, за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира, у вигляді дорожніх чеків, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використану частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також за потреби забезпечити зворотний рейс у початковий пункт відправлення за першої можливості. З урахуванням викладеного, а також того, що рейс було скасовано авіаперевізником, останній зобов`язаний відшкодувати пасажиру повну вартість придбаних квитків, а тому позов [PERSON] в цій частині є таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Визначаючи розмір моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України суд враховує, що внаслідок неповернення коштів за придбання квитків та скасування авіарейсу з вини відповідача позивач відчував душевні страждання, що потягло вимушені зміни у його життєвих планах. Разом з тим, суд враховує вимоги розумності, справедливості і поміркованості та виходить з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а тому вважає достатнім для відшкодування моральної шкоди позивачеві стягнути з відповідача на його користь 1000 грн.. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач був звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: partial