Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

02 березня 2018 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя.Просить визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] ; поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя між [PERSON] та [PERSON] шляхом визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину автомобіля марки HYUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та визнання права власності за [PERSON] права власності на Ѕ частину автомобіля марки HYUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі (а.с. 24). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки HYUNDAI, модель TUCSON, тип - ЛЕГКОВИЙ- УНІВЕРСАЛ -В, номер шасі VIN - [NUMBER] , рік випуску 2008 року, реєстраційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна - 1975 , який належить [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 25). В свою чергу, 10 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя: 1/3 частини квартири [ADDRESS] , шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності по 1/6 частини квартири за кожним. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя відмовлено (а.с. 136). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року в задоволенні заяви [PERSON] про роз`яснення судового рішення суду у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя відмовлено (а.с. 153). В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] первісні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення, зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Суд, вислухавши учасників судового процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] на праві власності належало домоволодіння [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 21 червня 1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І., зареєстрованого за реєстровим номером 5974. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 1998 року по [INFO] (а.с. 7, 8). 26 червня 2003 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1524, придбала у [PERSON] 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] за 4 624,67 грн., які сплатила [PERSON] повністю при підписанні Договору (а.с. 134). 26 червня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1527, [PERSON] продала належне їй домоволодіння [ADDRESS] . Згідно п. 5 цього Договору купівлі-продажу домоволодіння, продаж був здійснений за 8 137,00 грн., які [PERSON] одержала від [PERSON] повністю до підписання цього Договору (а.с. 113). Зазначені обставини також знайшли своє підтвердження у судовому засіданні у поясненнях свідків [PERSON] та [PERSON] Продаж домоволодіння [ADDRESS] та купівля спірної 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] відбулися в один день, у одного нотаріуса. Розмір коштів, отриманих від продажу домоволодіння перевищує на 3 513,00 грн. вартості придбаної 1/3 частини квартири. Статтею 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю чоловіка, дружини є: майно, набуте кожним з них до шлюбу; майно, набуте ним, нею за час шлюбу але на підставі договору дарування або спадкування; майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто; премії, винагороди, які він, вона одержав за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка належала чоловікові, дружині, а також як відшкодування, завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Оскільки, як зазначалось вище, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто, якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо при поділі майна один з подружжя стверджує, що певна річ була набута за час шлюбу на власні кошти цієї особи, то такі факти потребують доведення в суді. Судом встановлено, що 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , була придбана [PERSON] за кошти, отримані від продажу майна, а саме домоволодіння [ADDRESS] , що перебувало у особистій власності [PERSON] , у зв`язку з чим зазначена частина квартири не може бути об`єктом спільного майна подружжя. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя: 1/3 частини квартири [ADDRESS] , шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності по 1/6 частини квартири за кожним не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - автомобіля марки HYUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , суд виходить з наступного. За період шлюбу та за спільні кошти подружжям [PERSON] було придбано транспортний засіб марки HYUNDAI, модель TUCSON, тип - ЛЕГКОВИЙ- УНІВЕРСАЛ -В, номер шасі (кузов, рама) - VIN - [NUMBER] , рік випуску 2008 року, реєстраційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна - 1975, який зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 13 червня 2009 року, зареєстрований Дніпропетровським ВРЕР-1 ДАЇ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 10-11). Ч. 1 ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку, що транспортний засіб марки HYUNDAI, модель TUCSON, тип - ЛЕГКОВИЙ- УНІВЕРСАЛ -В, номер шасі (кузов, рама) - VIN - [NUMBER] , рік випуску 2008 року, реєстраційний номер [NUMBER] , набутий під час шлюбу, у відповідності до положень ст. 60 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Будь-яких домовленостей між сторонами судом встановлено не було, а тому їх частки у спірному майні складають по Ѕ частки. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що часткиспільно нажитого майна подружжя є рівними. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, було роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у них на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (правові позиції Верховного Суду України від 01 липня 2015 року, 25 листопада 2015 року, 12 жовтня 2016 року). Посилання [PERSON] , що спірний автомобіль марки HYUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер [NUMBER] , був придбаний за особисті грошові кошти та для особистих потреб, суд до уваги не приймає, оскільки в судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що з метою придбання зазначеного транспортного засобу ним було оформлено кредитний договір, відповідно до умов якого його дружина [PERSON] виступила як поручитель. Зазначені обставини підтвердила в судовому засіданні [PERSON] . Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності - автомобіля марки HYUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved