Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

04.11.2014 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20467,70 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 04.08.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZRXRRX08460340, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) складає між ним та банком кредитно-заставний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 16.09.2014 року має заборгованість 41136,89 грн., яка складається з наступного: 1566,16 грн. - заборгованість за кредитом; 17192,48 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2278,30 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 20099,95 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 950,84 грн. - штраф (процентна складова). Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 21.02.2011 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто суму заборгованості за даним кредитним договором у розмірі 22120,03 грн., а тому позивач просить стягнути загальну суму заборгованості за договором, яка за вирахуванням суми, стягнутої вказаним судовим рішенням, складає 20467,70 грн.. Представник позивача у судове засідання не з'явився. До суду 01.12.2014 року та 22.12.2014 року надійшли заяви, у яких представник позивача Терехов О.Л. заявляє клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 26, 38). Відповідач [PERSON] про розгляд справи була повідомлений належним чином - копію ухвали про відкриття провадження у справі від 07.11.2014 року та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримав 15.11.2014 року, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання та особисто під розпис (а.с. 25, 37), однак, в судові засідання 01.12.2014 року та 22.12.2014 року не з'явився, причини неявки суду не повідомив. На підставі статей 158, 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04.08.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №ZRXRRX08460340, відповідно до умов якого відповідачем отримано кредит в розмірі 6000,00 грн. на строк 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 9). Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником усіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 17). Згідно умов кредитного договору для виконання зобов'язань Банк відкриває Позичальнику рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам (а.с. 9 на звороті). Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду жодних належних доказів руху коштів по рахунку [NUMBER], відкритому згідно умов кредитного договору для позичальника [PERSON] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. До позовної заяви додано лише розрахунок заборгованості за договором № ZRXRRX08460340 від 04.08.2007 року, підписаний представником позивача за довіреністю, однак розрахунки, зроблені представником позивача у формі таблиці суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не підтверджені доказами (а.с. 7-8). Разом з тим, з матеріалів справи встановлено і не оспорюється позивачем, що рішення Романівського районного суду Житомирської області від 21.02.2011 року у цивільній справі № 2-91/11 було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZRXRRX08460340 від 04.08.2007 року в розмірі 34118,96 грн. (а.с. 5-6). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, визначено обов'язок позичальника щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом періодичними щомісячними платежами. Зокрема, сторони договору дійшли згоди, що погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 10 по 15 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 426,91 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами (а.с. 9 на звороті). Відповідно до пункту 1.4. наданих позивачем Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) кредитно-заставний Договір складається із Заяви позичальника, Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифів. У матеріалах справи міститься лише ксерокопія Заяви позичальника [PERSON], у якій відсутні номер кредитної картки, дата та підпис позичальника про її отримання (а.с. 9 на звороті). Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), додані до позовної заяви, затверджені Головою правління банку без зазначення дати такого затвердження, не підписані позичальником [PERSON], тому у суду відсутні підстави вважати дані Умови невід'ємною частиною кредитного договору, укладеного між сторонами (а.с. 10-13). Така частина договору як Тарифи у матеріалах справи відсутні. Отже, позивачем не доведено на підставі належних та допустимих доказів розмір зобов'язань, які були взяті на себе відповідачем, не доведено факт невиконання [PERSON] таких зобов'язань як і не доведено факт виконання банком своїх зобов'язань, оскільки відсутні докази отримання позичальником кредитної карти. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 21.02.2011 року було встановлено загальний розмір грошових зобов'язань за кредитним договором, не виконаних позичальником [PERSON], та задоволено вимогу ПАТ КБ «ПриватБанк» - стягнуто з [PERSON] заборгованість за даним кредитним договором від 04.07.2007 року в розмірі 34118,96 грн. (а.с. 5-6). Отже, позивачем вже було реалізовано своє право на судовий захист своїх майнових інтересів, які ґрунтуються на правочині, укладеному із відповідачем. Тому суд вважає безпідставною позовну вимогу позивача про стягнення заборгованості за кредитом, оскільки щодо даної вимоги вже існує судове рішення, що вступило в законну силу. Позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, нарахованих позивачем за період з дати закінчення дії договору (03.08.2009 року) і до 16.09.2014 року суд також вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки, починаючи із 03.08.2009 року договірні правовідносини між сторонами припинились за закінченням їх строку. Починаючи із дати набрання законної сили рішенням суду від 21.02.2011 року між сторонами склались правовідносини, пов'язані із примусовим виконанням судового рішення, яким було встановлено ким із договірних сторін порушено умови договору, кому належить право вимоги, що ґрунтується на правочині, а також розмір такої вимоги. Згідно з роз'ясненнями, наданими судам Пленумом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 17 постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» «зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту». Отже, позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» як кредитор за договором, за наявності судового рішення про задоволення його вимог позбавлений права вимагати повторного стягнення з боржника суми заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Лише за умови, що наявне судове рішення не виконано боржником, кредитор має право на стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та трьох процентів річних за весь час, поки судове рішення залишається не виконаним. З відповіді в.о. начальника відділу ДВС Романівського РУЮ Житомирської області Каленського С.В. на запит суду встановлено, що постановою державного виконавця Каленського С.В. від 16.09.2011 року виконавчий лист № 2-91/1, виданий Романівським районним судом Житомирської області від 12.03.2011 року, повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, а також при здійснення державним виконавцем відповідно до вказаного Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с. 33-34). Відповідно до частини 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 21.02.2011 року у справі №2-91/11 залишається невиконаним, однак, позивачем не заявлено вимог про стягнення з відповідача сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, натомість повторно заявлено вимогу про стягнення заборгованості. Розглядаючи згідно положень ч.1 статті 11 ЦПК України дану справу, суд вирішує спір у межах заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог та приходить до висновку, що позов є безпідставним та не обґрунтованим: позивачем не доведено підстави повторного, за наявності виконаного судового рішення, нарахування відповідачу заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом і неустойки (пені та двох штрафів). З урахуванням вказаних обставин слід відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі наведеного вище обґрунтування та

Outcome: dismissed