Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

02 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 21.02.2017 року на загальну суму 16307, 01 грн. та судові витрати по справі в сумі 1921,00 грн. В обґрунтування позову Товариство зазначало, що з 21 лютого 2017 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] існують кредитні договірні відносини, відповідно до умов яких відповідач отримала кредит в розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір укладено з урахуванням положень ч.1 ст.634, ч.2 ст. 638 та ч.2 ст. 642 ЦК України, тобто шляхом приєднання відповідача до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» та Тарифів Банку, що є формулярами та стандартними формами договору, розробленого та запропонованого Банком. У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору у відповідача станом на 15.09.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 16307 грн. 02 коп., а саме: 6532 грн. 51 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 3507 грн. 13 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4669 грн. 06 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання; 345грн. 60 коп. - заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу; а також штрафи: 500 грн. (фіксована складова) та 752грн. 72 коп. (процентна складова) . Посилаючись на викладене, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з відповідача зазначену заборгованість. В судове засідання представник позивача не з`явився, скористався право, що передбачене у ч.3 ст.211 ЦПК України та подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 39). Відповідач [PERSON] до суду не прибула, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала частково, не погодилася з нарахуванням подвійних штрафних санкцій у виді пені та штрафу одночасно. Зазначила, що дійсно допустила порушення умов договору через скрутне матеріальне становище. На даний час постійного місця роботи не має, на її утриманні перебуває малолітня донька, з якою існують за рахунок тимчасових заробітків позивача. З урахуванням вимог ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснювалось. Зі змісту наданих позивачем письмових доказів, суд встановив, що 21 лютого 2017 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 8). У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та зобов`язана виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - Банк), надало позичальнику, тобто відповідачці, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, залишивши за собою право зміни кредитного ліміту в самостійному порядку (п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил). Згідно витягу з Тарифів обслуговування встановлено процентну ставку за відповідною карткою з певним тарифним планом, визначено строк повернення кредиту, зокрема щомісячний мінімальний платіж, що становив 7 % від заборгованості, а з 01.04.2014 р. - 5 % від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості, термін сплати - до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Також передбачено відповідальність у виді пені та штрафу за порушення грошових зобов`язань (а.с. 9). Відповідно до п. п. 2.1.1.3.3 Договору клієнт доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартості послуг, визначеній Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виконанні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законом порядку. На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок кредиту (тобто шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів). В разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати за користування кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифі, що діють на дату нарахування. В разі, якщо в дату нарахування відсотків згідно цих Умов, клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мали місце на дату нарахування зобов`язань. Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов - у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів, а відповідно до п. 2.1.1.12.2.2 - у разі виникнення такого прострочення понад 90 днів, Клієнт сплачує пеню в розмірах, визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При цьому відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує. Згідно п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. У разі порушення Клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості перед Банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень - змінити умови кредиту, встановивши термін повернення кредиту дев`яносто першого дня з моменту порушення зобов`язання. Відповідач до суду не прибула, відзив чи заперечення не подала, умови Договору (його складові, що надані Банком) не спростувала. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. За положеннями ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання, а позичальник навпаки, порушила умови Договору в частині строків та сум, що передбачені для внесення мінімального платежу, у зв`язку з чим має заборгованість за вище вказаним Договором. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач використовувала кредитні кошти з лютого 2017 року , при цьому з червня 2018 року допускала порушення вимог щодо сплати щомісячного обов`язкового платежу та мінімального його розміру, що потягло також нарахування неустойки (а.с.5-7). Такі порушення позичальником усунуті не були, що стало наслідком застосування Банком п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору, зокрема висунуто вимогу про дострокове виконання зобов`язання в повному обсязі. Враховуючи наведене, суд вважає, що сума заборгованості за тілом кредиту обґрунтована та підлягає стягненню в повному обсязі. Також, Банком нарахована пеня в розмірі 4669,06 грн. за прострочення зобов`язання та 345,60 грн. - за несвоєчасність сплати боргу. Окрім цих сум, Банком як неустойка нараховано суми штрафу також за порушення щодо строків виконання договірних зобов`язань, а саме: штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф - 752,72 грн. (процентна складова). Тобто, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення - порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф одночасно. Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду (неустойка) за одне й те саме порушення договірних зобов`язань (прострочення виконання грошового зобов`язання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена в ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 р., від 6 листопада 2013 року (№6-116цс13). За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною (зокрема розмір пені перевищує прострочену заборгованість), не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. За такого, з урахуванням критеріїв справедливості та добросовісності, недопустимості подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, враховуючи, що розмір пені перевищує прострочену заборгованість, тому суд вважає за необхідне стягнути неустойку лише у виді штрафу. Враховуючи вище викладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 11041 грн. 59 коп., з яких: 6532,51 грн. - заборгованість за кредитом, 3507,13 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 500 грн. - штраф (фіксована складова), 501,95 грн. - штраф (процентна складова: 6532,51 грн. + 3507,13 грн. х 5%). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням роз`яснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1306,28 грн. (11041 грн. 59 коп. х 100 /16307,02грн. = 68%, 1921 х 68% = 1306,28).

Outcome: partial