Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

03 лютого 2021 року представник [PERSON] [PERSON] звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму матеріальної шкоди у розмірі 197746,56 грн., витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження у розмірі 2745,79 грн. та суму моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяна шкода [PERSON] . У вказаній дорожньо-транспортній пригоді винен [PERSON] , відтак відповідно до вимог чинного законодавства саме відповідач має відшкодувати завдані збитки. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2021 року позовна заява [PERSON] залишена без руху через несплату судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди. 09 лютого 2021 року представник [PERSON] [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму матеріальної шкоди у розмірі 197746,56 грн. та витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження у розмірі 2745,79 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи. 19 травня 2021 року у підготовчому засіданні [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Представники позивача у підготовчому засіданні 19 травня 2021 року повідомили, що з відзивом відповідача ознайомлені та правом на подання відповіді на відзив скористатися не бажають. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2021 року задоволено клопотання відповідача про виклик експерта, закрито підготовче провадження та призначено справу № 643/18919/21 до судового розгляду, у судове засідання викликано учасників справи та судового експерта. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він, працюючи на посаді судового експерта в Харківському НДІ судових експертиз ім. Засл. Проф. М. С. Бокаріуса, на замовлення [PERSON] , здійснював автотоварознавче дослідження по визначенню величини матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Хонда акорд [NUMBER] . За наслідками здійсненого дослідження він підготував висновок № 10406. Щодо незазначення у вказаному висновку про попередження про кримінальну відповідальність пояснив, що це не є експертиза у розумінні чинного законодавства, а лише висновок, під час підготовки якого попередження про кримінальну відповідальність є необов`язковим. Також пояснив, що він не застосовував коефіцієнт фізичного зносу КТЗ, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищувала вартість транспортного засобу. Окремо зазначив, що всі висновки викладені у дослідженні відповідають вимогам керівних документів, які регулюють проведення такого дослідження. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлені\~наступні фактичні\~обставини та відповідні їм правовідносини. 19 листопада 2019 року приблизно об 11:30 [PERSON] керував автомобілем «ЗАЗ 1102», номерний знак [NUMBER] , та рухався на ньому по вул. Біблика з боку вул. 12-го Квітня у напрямку вул. Бекетова в м. Харкові. Під`їхавши до перехрестя з пр. Індустріальним, який є головною дорогою, [PERSON] , виїжджаючи на перехресті нерівнозначних доріг з другорядної дороги на головну, не дав дорогу транспортному засобу, який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, та скоїв зіткнення з автомобілем «Honda Accord», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] який рухався по головній дорозі з боку пр. Московського у напрямку пр. Олександрівського у м. Харкові. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль «Honda Accord», номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] . Зобов`язання із заподіяння шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Саме склад адміністративного чи кримінального правопорушення є тим юридичним фактом який породжує правовідносини між порушником і потерпілим та створює певні правомірні вимоги потерпілого та обов`язки порушника відшкодувати шкоду завдану протиправними діями. Згідно висновку експерта від 15 січня 2020 року № 7/1254СЕ-20, на момент експертного огляду і до ДТП робоча гальмівна система, ходова частина та рульове керування автомобіля «Honda Accord» р. н. [NUMBER] знаходилися в працездатному стані, при якому були відсутні які-небудь несправності, які могли б впливати на їх вихідні параметри (а. с. 18 24, т. 1) Згідно висновку експерта від 20 січня 2020 року № 7/66СЕ-20, у діях водія автомобіля ЗАЗ-1102 [PERSON] є невідповідності вимогам п. 16.11, дорожнього знаку 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України, які перебували, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП (а. с. 12 17, т. 1). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 березня 2020 року у справі № 644/931/20 звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і кримінальне провадження № 12019220000001683 від 20 листопада 2019 року по його обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з примиренням винного з потерпілим (а. с. 38, т. 1). Відтак, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 листопада 2019\~року, а також вина відповідача [PERSON] у цій дорожньо-транспортній пригоді підтверджені у повному обсязі, зокрема ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.\~Харкова від 12 березня 2020 року, отже в силу ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду цієї цивільної справи. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО5641548 від 20 травня 2019\~року. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100000,00 грн., а розмір франшизи 1000,00 грн. (а. с. 154, т. 1). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону). Стаття 4 цього закону визначає суб`єктів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, зокрема до таких відносяться страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ), потерпілі. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом. Згідно із статтею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 21 листопада 2019 року у ПАТ «НАСК «Оранта» складено повідомлення про ДТП (а. с. 36, т. 1). 02 квітня 2020 року ПАТ «НАСК «Оранта» складено страховий акт № ОЦВ-19-20-17614/1, відповідно до якого сума страхового відшкодування склала 99000,00 грн. (а. с. 153, т.\~1). 09 квітня 2020 року ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 99000,00 грн., шляхом банківського переказу грошових коштів представнику позивача [PERSON] (а. с. 37, т. 1). В свою чергу, представник позивача [PERSON] 25 травня 2020 року звернулася до Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз ім. Засл. Проф М. С. Бокаріуса із заявою про проведення автотоварознавчого дослідження для визначення величини матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Honda Accord» р. н. [NUMBER] . Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 10406, складеного судовим експертом Панченком М. В. від 11 червня 2020 року, величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Honda Accord» р. н. [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП (19 листопада 2019 року), приймається у розмірі ринкової вартості КТЗ на момент пошкодження та складає 296746,56 грн. (а. с. 25 34, т. 1). У матеріалах справи наявна ремонтна калькуляція на зазначену суму, підписана експертом та фототаблиці дослідження (а. с. 82 96). Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Суд погоджується з доводами відповідача, що висновок автотоварознавчого дослідження № 10406 від 11 червня 2020 року є неналежним та недопустимим доказом, оскільки у вказаному експертному дослідженні не зазначено, що висновок підготовлений для подання до суду та що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. За приписами ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. В свою чергу, відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вже зазначалося, страховик ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатив представнику позивача [PERSON] , як представнику потерпілої особі, страхове відшкодування на загальну суму 99000,00 грн., зазначену суму представник позивача отримала ще до звернення до суду з цим позовом. В свою чергу, у Розрахунку страхового відшкодування від 30 березня 2020 року, складеного ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (а. с. 154, т. 1), вартість відновлювального ремонту (без врахування зносу деталей, що замінюються) складає 315945,63 грн., що дорівнює розміру матеріального збитку (з врахуванням зносу деталей, що замінюються), на який позивач, як власник транспортного засобу, який постраждав у ДТП, має право, відтак саме такий розмір відшкодування необхідно враховувати при визначенні вартості збитків для повного відшкодування завданої винною особою шкоди. Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі №\~760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що внаслідок дій відповідача позивачу спричинена шкода, яку в повній мірі не покриває страхове відшкодування, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача майнової шкоди у загальному розмірі 197746,56 грн., яка складається з різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля «Honda Accord» р. н. [NUMBER] , визначеною на підставі Розрахунку страхового відшкодування, затвердженого ПАТ «НАСК ОРАНТА» (315945,63 грн.), страховою виплатою, здійсненою ПАТ «НАСК ОРАНТА» (99000,00 грн.), та розміром заявленої позивачем суми до стягнення. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат по оплаті здійсненого автотоварознавчого дослідження в сумі 2745,79 грн, суд виходить з того, що вказане дослідження визнано недопустимим доказом, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial