Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

03.11.2016 р. ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору. Свою вимогу позивач мотивує тим, що 28.02.2012 р. між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ «Акцент-Банк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак в обумовлені договором про кредит строки відповідач не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, не сплачував проценти за користування кредитом та не здійснював повернення кредиту, у зв'язку з чим у нього станом на 24.10.2016 р. утворилася заборгованість в загальній сумі 21707,89 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 635,43 грн., заборгованість за відсотками - 16163,56 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3399,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00грн., штраф (процентна складова) - 1009,90 грн. В добровільному порядку відповідач не погашає борг. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитом та понесені судові витрати у розмірі 1378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в останнє судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно його письмових заперечень він позов не визнав, посилаючись на те, що відповідач не ознайомлювався з умовами і правилами надання банківських послуг та не підписував їх. Отже, [PERSON] не був ознайомлений з усіма істотними умовами кредитного договору, тому вважає зазначений кредитний договір недійсним. Крім того, він просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Ознайомившись із запереченнями представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 28.02.2012 р. між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 6). Твердження представника відповідача про те, що вказаний кредитний договір є недійсним судом до уваги не приймається, оскільки рішенням Балтського районного суду Одеської області від 01.09.2017 року в задоволені зазначених вимог було відмовлено. ПАТ «Акцент-Банк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Всупереч зазначеним вимогам відповідач порушив умови договору, не сплатив кредит, відсотки та комісію за користування кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 4-5), у відповідача станом на 24.10.2016 р. утворилася заборгованість в загальній сумі 21707,89 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 635,43 грн., заборгованість за відсотками - 16163,56 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3399,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00грн., штраф (процентна складова) - 1009,90 грн. Судом встановлено, що останній платіж був здійснений 23.01.2014 року у розмірі 1 грн., до цього був здійснений платіж у розмірі 50 гривень 01.06.2013 року, що підтверджується доданим до позову розрахунком заборгованості (а.с. 4-5). При цьому, згідно наданої суду Виписки по картковому рахунку № [NUMBER] відбулось надходження готівки 01.06.2013 року, а саме: термінал самообслуговування 100820 Одеса у розмірі 50 гривень (а.с. 83), після цього наступне поповнення відбулось 23.01.2014 року, а саме службова операція. N-SMS, повернення коштів з розірваного депозиту. [NUMBER] (с картки [NUMBER] на картку [NUMBER]) поповнення карткового рахунку на суму 1 грн. (а.с. 84). В подальшому будь-яке погашення заборгованості або шляхом внесення готівки або шляхом перерахування банком коштів з інших карток клієнта не здійснювалось. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року по справі № 6-2104цс16. У зв'язку з цим платіж, здійснений 23.01.2014 року, не може бути визнаний судом, як такий, що перервав строки позовної давності, оскільки надані суду розрахунок заборгованості та виписка по картковому рахунку, а також інші надані позивачем в обґрунтування позову відомості, не містять доказів того, що цей платіж був здійснений особисто [PERSON] або уповноваженою на це боржником особою, а також що вказаний платіж був направлений на погашення кредитної заборгованості в цілому або в рахунок погашення лише певної частини заборгованості. В той же час, враховуючи наявні в справі докази, суд вважає, що платіж, здійснений 01.06.2013 року, перервав строк позовної давності, після чого його перебіг почався знову. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, докази існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України із дотриманням письмової форми та наявністю підписів сторін, відсутні. Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-757цс15. Враховуючи, що позовна заява надійшла до суду 03.11.2016 року, позивачем пропущено загальну позовну давність на звернення до суду з даним позовом, оскільки з моменту внесення останнього платежу відповідачем від 01.06.2013 року і до подання позову пройшло понад три роки. З заявою про визнання поважними причини пропуску позовної давності позивач до суду не звернувся. Відповідач відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України заявив про застосування наслідків спливу позовної давності. За таких обставин, суд вважає законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню заяву представника відповідача про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог у зв'язку з чим в задоволенні позову належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed