Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

04.12.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 5,22 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, мотивуючи тим, що вищевказане майно належить [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина до якої входить вищевказане майно. 02.03.2000 року [PERSON] залишила заповіт, згідно умов якого, земельну ділянку площею 4,42 в умовних кадастрових гектарах в КСП ім. Кірова, вартістю вісімнадцять тисяч триста сорок сім гривень, по сертифікату серії ОД №0238347, майновий пай, ощадний вклад по рахунку № [NUMBER] в Кислицькій ощадній касі, цінні папери, що належать їй на праві приватної власності на день смерті, заповіла [PERSON] . Майно у вигляді земельної ділянки площею 5,22 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 469682, виданий 25.11.2002 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів направо приватної власності на землю за ОД № 10-08-344) заповітом не охоплено та спадкується за законом. Спадкоємцем за законом першої черги являється чоловік спадкодавця [PERSON] , який на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем і таким чином прийняв спадщину. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина да якої входить зокрема вищевказана земельна ділянка площею 5,22 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до заповіту від 10.02.2003 року, посвідченого виконавчим комітетом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №87, [PERSON] заповів усе своє майно, де б вона не знаходилось і в чому б воно не існувало і взагалі все те на що він за законом матиме право на день смерті, [PERSON] . Спадкоємець за заповітом у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачу було відмовлено, у зв`язку з тим, що встановлено невідповідність: у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян (повний витяг №00024658412 щодо актового запису про шлюб) прізвище спадкодавця [PERSON] вказане як « [PERSON] » та прізвище його дружини (до реєстрації шлюбу [PERSON] , після реєстрації шлюбу вказане як « [PERSON] ». У свідоцтві про смерть спадкодавця [PERSON] (серії [NUMBER] ) його прізвище вказане « [PERSON] ». Оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, відсутній. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Надав до суду відзив, згідно якого заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить, зокрема, земельна ділянка площею 5,22 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 469682, виданого 25.11.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів направо приватної власності на землю за ОД № 10-08-344. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про серії [NUMBER] , виданого Кислицькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 5,22 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. 02.03.2000 року [PERSON] залишила заповіт №167, згідно умов якого, земельну ділянку площею 4,42 в умовних кадастрових гектарах в КСП ім. Кірова, вартістю вісімнадцять тисяч триста сорок сім гривень, по сертифікату серії ОД №0238347, майновий пай, ощадний вклад по рахунку № [NUMBER] в Кислицькій ощадній касі, цінні папери, що належать їй на праві приватної власності на день смерті, заповіла [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 53445090 від 26.09.2018 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 02.03.2000 року, зареєстрований за № 167 не змінювався та не скасовувався. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Враховуючи, що спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 5,22 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не охоплено заповітом, має місце спадкоємство за законом. Згідно ч. 1. ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР після смерті [PERSON] являється чоловік [PERSON] , що підтверджено рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2019 року №500/1994/19. Інших спадкоємців за законом, які заявили права на спадкове майно, немає. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] вступив в управління спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини постійно мешкав разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №498 від 15ю.03.2018 року, тобто вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.04.2003 року Кислицькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 5,22 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку він успадкував після смерті дружини [PERSON] . Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до заповіту від 10.02.2003 року, посвідченого виконавчим комітетом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №87, [PERSON] заповів усе своє майно, де б вона не знаходилось і в чому б воно не існувало і взагалі все те на що він за законом матиме право на день смерті, [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 53709705 від 18.10.2018 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] 10.02.2003 року, не змінювався та не скасовувався. Згідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно п. 2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що у встановлений законом строк [PERSON] звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тобто вважається таким, що прийняв спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. №1687/2-21 від 17.12.2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що встановлено невідповідність: у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян (повний витяг №00024658412 щодо актового запису про шлюб) прізвище спадкодавця [PERSON] вказане як « [PERSON] » та прізвище його дружини (до реєстрації шлюбу [PERSON] , після реєстрації шлюбу вказане як « [PERSON] ». У свідоцтві про смерть спадкодавця [PERSON] (серії [NUMBER] ) його прізвище вказане « [PERSON] ». Оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, відсутній. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим що, право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved