Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

03.06.2019 року до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області надійшла\~позовна заява\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання договору іпотеки недійсним. 26.01.2021 року до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», [PERSON] про визнання договору споживчого кредиту недійсним. На обґрунтування зазначено, що 16 березня 2007 року між Акціонерним інноваційним банком « УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту №11129145000, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 50000,00 доларів США, що на день укладення договору за офіційним курсом НБУ становило 252500 гривень. У забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору між Акціонерним інноваційним банком «УкрСибанк» з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони був укладений договір іпотеки від 16 березня 2007 року, відповідно до якого предметом іпотеки зазначено квартиру [ADDRESS] , яка належить позивачам. Вироком Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 08 травня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, 3, 4 ст.190 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. Вироком встановлено, що 16.03.2007 року [PERSON] в денний час умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману і зловживання довірою, скориставшись тим, що [PERSON] знає його тривалий період часу і довіряє йому, під приводом позики грошових коштів, для розвитку туристичного бізнесу, фірми «Інтертревел-91», що належить йому, з наміром неповернення боргу, приховавши від [PERSON] свою неплатоспроможність, знаходячись в приміщенні АКІБ «Укрсиббанк», розташованого у будинку №110 по вул.130-ої Таганрозької дивізії в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя, згідно договору про надання споживчого кредиту №11129145000 від 16.03.2007 року, укладеного на підставі договору іпотеки від 16.03.2007 року, на майно [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] , заволодів грошовими коштами в сумі 50000,00 доларів США. При цьому [PERSON] не зробив ніяких заходів, спрямованих на погашення вказаної суми, а також на розвиток туристичного бізнесу фірми, що належить йому, а розпорядився отриманими грошовими коштами в своїх особистих цілях. Таким чином, [PERSON] навмисно ввів в оману позивачів стосовно правової природи договору іпотеки, оскільки, враховуючи вищезазначені обставини, фактично позивачами було укладено не договір іпотеки, а здійснили відчуження квартири. [PERSON] при укладенні договору замовчав існування обставин, які б могли перешкодити вчиненню правочину, а саме: те, що грошові кошти він отримував не для розвитку бізнесу, та віддавати їх банку не збирався. Виходячи з вироку суду, йому було достовірно відомо, що позивачі втратять квартиру, яку передали в іпотеку. Таким чином, оскільки сам по собі договір іпотеки не може існувати, а укладається з метою забезпечення належного виконання сторонами основного зобов`язання, у даному випадку кредитного договору, позивачі просили суд визнати недійсним договори споживчого кредиту та іпотеки у зв`язку з тим, що вони були укладені під впливом обману з боку [PERSON] . Ухвалою від 05 листопада 2019 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Коллект». Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 13 червня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 10 грудня 2019 року замінено неналежного відповідача з АТ`Укрсиббанк» на належного ТОВ «Кей Коллект», та залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, «АТ Укрсиббанк». Ухвалою суду від 15.02.2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», [PERSON] про визнання договору споживчого кредиту недійсним та цивільну справу за позовом\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання договору іпотеки недійсним об`єднано в одне провадження. 09 липня 2019 року на адресу суду від представника АТ «Укрсиббанк» С.О.Юрченко надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими з наступних підстав. З позовної заяви вбачається, що підставою визнання недійсності договору іпотеки позивачі вважають факт введення їх в оману [PERSON] . Однак, відповідно до положень сит.230 ЦК України, підставою для визнання правочину недійсним є, зокрема, те що одна зі сторін правочину навмисне ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Таким чином, оскільки сторонами оскаржуваного договору іпотеки були позивачі та АТ «Укрсиббанк», а в оману позивачі були введені [PERSON] , який не є стороною зазначеного договору, то підстави для визнання договору іпотеки недійсним відсутні. Також зазначено, що викладені обставини є підставою для стягнення з [PERSON] на користь позивачів збитків, однак не підставою для визнання договору недійсним, що також суперечить положенням ЦК України. 10.12.2019 року на адресу суду від [PERSON] надійшли письмові пояснення, у яких зазначено, що у відповідності ЦКУ та ЗУ «Про іпотеку», законодавець розглядає кредитний договір та договір іпотеки як нерозривно пов`язані. Відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час та місце проведення були повідомлені у встановленому законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справу на адресу суду не надавали. Позивачі надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягали. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками\~справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту №11129145000 від 16 березня 2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , банк надав [PERSON] споживчий кредит у сумі 50000,00 доларів США, який останній зобов`язався повернути до 16 березня 2017 року. Згідно договору іпотеки від 16 березня 2007 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Никоненко Т.В., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] передали чотирьокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] з метою забезпечення зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №11129145000 від 16.03.2007 року. Вироком Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 08 травня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, 3, 4 ст.190 КК України та призначено покарання у вигляді у вигляді семи років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого. Зазначеним вироком встановлено, що [PERSON] 16.03.2007 року, в денний час, умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману і зловживання довірою, скориставшись тим, що [PERSON] знає його тривалий період часу і довіряє йому, під приводом позики грошових коштів, для розвитку туристичного бізнесу, фірми «Інтертревел - 91», що належить йому, з наміром неповернення боргу, приховавши від [PERSON] свою неплатоспроможність, знаходячись в приміщенні АКІБ «Укрсиббанк», розташованого в будинку № 110, по вул. 130-ої Таганрозької дивізії в Орджоникідзевському районі м. Маріуполя, згідно договору про надання споживчого кредиту № 11129145000 від 16.03.2007 року, укладеного на підставі договору іпотеки від 16.03.2007 року, на майно [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] , заволодів грошовими коштами [PERSON] в сумі 50000 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.03.2007 року склало 252500 гривень, чим заподіяв потерпілому [PERSON] матеріальний збиток на вищезгадану суму, що є особливо великим розміром. При цьому [PERSON] не зробив, ніяких заходів, спрямованих на погашення вищезгаданої суми, а також на розвиток туристичного бізнесу фірми, що належить йому, а розпорядився отриманими грошовими коштами в своїх особистих цілях. Указані обставини не потребують доказування у відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до договору факторингу №1, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» та посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення. Згідно витягу з переліку до договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 року до переліку іпотекодавців входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої та другої\~статті 509 Цивільного кодексу України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом до ч. 1\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Поняття іпотеки деталізує абзац третій\~статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 5, 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно з ч. 4 ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов`язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов`язання. Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р., відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування Факт введення ПАТ «Укрсиббанк» та позивачів з боку [PERSON] підтверджується вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08.05.2014 р. З огляду на наведене, договору про надання споживчого кредиту № 11129145000 від 16.03.2007 року є недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. За таких умов, договором іпотеки від 16 березня 2007 року, зареєстрований в реєстрі приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Никоненко Т.В. під № 1133 є недійсним. Згідно з пунктом 1 частини другої\~статті 16 ЦК України\~одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог про визнання недійсними зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту, договором іпотеки,а тому позовні вимоги про визнання договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним при зверненні до суду з позовом судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved