Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

02.11.2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 20.04.1991 року, посилаючись на те, що спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем та ігнорування відповідачем налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного,сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинено, з ініціативи відповідача між сторонами виникають сварки, що негативно впливає на здоровя позивача. Протягом останніх двох років будь-яких сімейних відносин сторони не підтримують і сімя фактично розпалась, позивач та відповідач стали проживати окремо, на даний час позивач не бачить сенсу підтримувати сімейні відносини. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, спору про поділ майна між сторонами відсутній. Позивач у судове засідання не зявилась. До суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю, просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На підставі статей 158, 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розгляд справи за відсутності сторін та ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 20.04.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ТП № 301938, виданим Руднє-Городищенською сільською радою Житомирського району Житомирської області, про що в Книзі реєстрації про укладення шлюбу зроблено актовий запис №5 (а.с.3). Судом встановлено, що спору між подружжям про поділ майна на даний час не існує. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сімї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.3\~ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 грн. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved