Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

04.02.2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи вимоги тим, що 02.07.2002 року він влаштувався на роботу у локомотивне депо Козятин на посаду помічника машиніста, в подальшому, 15.11.2012 року йому була присвоєна кваліфікація машиніста на якій він працював до звільнення, за час роботи на підприємстві його не раз преміювали за хорошу роботу, а також неодноразово залучали до виконання особливих робіт пов`язаних з ліквідацією наслідків аварійних ситуацій. 08.01.2019 року наказом (розпорядженням) №6/ос від 08.01.2019 року про припинення трудового договору, його було звільнено з причини п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані на підставі протоколу оперативної наради при начальнику локомотивного депо від 26.12.2018 року, що було узгоджено з профкомом від 27.12.2018 №940 та вручено йому копію наказу та повідомлення про позбавлення його посвідчення на право керування локомотивом за допущену аварію. Однак, позивач вважає його звільнення незаконним з тих підстав, що причини його звільнення, наведені в наказі за появу на роботі у нетверезому стані не відповідають дійсним обставинам справи. Так, 23.12.2018 року трапилась подія, яка призвела до аварійної ситуації на станції Фастів -1 при звершені маневру локомотивом ЧМЕЗ-110. Позивач зазначає, що він прийшов на роботу з запізненням на 10 хв. тому що проспав через несправність будильника, згідно інструкції перед заступленням на керування локомотивом з`явився у медпункт ст. Фастів -1 та пройшов медичну комісію про що свідчить час та підпис у журналі перед рейсових оглядів о 08 год. 45 хв. Хоча в маршруті машиніста час проходження медогляду 07 год. 50 хв., що завірено штампом медпункту та підписом фельдшера. Така розбіжність у часі з записом фельдшера пов`язана з тим, що навпроти його прізвища уже стояв час проходження написаний завчасно згідно черги і чому фельдшер не виправила йому не відомо. Зауважень до стану здоров`я з боку фельдшера ДКЛ-1 [PERSON] , виявлено не було. Після проходження комісії позивач пішов до чергового по локомотивному депо Фастів -1, дізнався де знаходиться тепловоз та відправився на своє робоче місце у кабіну локомотиву ЧМЕЗ-100, де у той час знаходився машиніст [PERSON] , якого він мав змінити. Позивач фактично приступив до своїх обов`язків з 08 год. 45 хв., змінивши машиніста [PERSON] . Машиніст [PERSON] , ще якийсь час залишався з ним на робочому місці, приблизно у період до 09 год. 00 хв. позивач пройшов повторний медогляд після закінчення роботи, який вони за звичай проходять згідно інструкцій ТРА. У добу 23.12.2018 року о 14 год. 17 хв. при виконанні маневрової роботи на станції Фастів -1, з 5 - колії Фастівського парку, маневровим тепловозом ЧМЕ 3-110 у складі поїзда №3502 у складі 59 вагонів, загальною вагою 4563 т з витягування групи вагонів з 5 колії Фастівського парку на 27 витяжну колію під час керування машиністом [PERSON] (2 клас кваліфікації, на посаді з березня 2014 року) на швидкості 8-9 км/год., стався в`їзд маневрового складу в тупикову призму з подальшим сходженням всіма колісними парами тепловоза ЧМЕ 3-110 та трьох порожніх вагонів з голови поїзда. Перевіркою регламенту переговорів між машиністом та ДПС ст. Фастів -1 встановлено, що починаючи з 10 год. 47 хв. на команди [PERSON] , вже відповідав машиніст [PERSON] , хоча при розгляді події на місці було встановлено, що позивач знаходився на робочому місці з 08 год. 47 хв., про що він надавав письмові пояснення, у протоколі написали про його відсутність на робочому місці з 08 год. 45 хв. до 10 год. 47 хв., мотивуючи тим, що у архіваторі мови не має записів його голосу. Хоча при перевірці події показники у цей проміжок часу зняті не були, про що усно зауважив начальник локомотивного депо Козятин [PERSON] , про що він дав зауваження оператору, про не знаття із фіксації записів у проміжок часу від 08 год. 45 хв. до 10 год. 40 хв. Була складена комісія з працівників ПАТ «Укрзалізниці» філії Виробничого підрозділу локомотивного депо Козятин, які склали Протокол оперативної наради при заступнику директора регіональної філії з інфраструктури від 29.12.2018 року про наслідки аварії, однак як зазначає позивач у вищевказаному протоколі є розбіжності, які значно впливають на визначення його невинуватості. Також позивач зазначив, що після настання аварії зі сходження тепловоза з вагонами з рейок він пережив сильний стрес: у нього з`явились болі в області серця та давлючий і пульсуючий біль голови, він взяв з аптечки, яку він постійно носить з собою на роботу (так як у кабіні аптечки не має, їх ними не забезпечують) 2 таблетки корвалменту під язик та вони не подіяли, тоді він накрапав корвалол на кусочок цукру (який у нього завжди є з собою у стікерах для приготування чаю) та випив їх. 0 16.30 його було відправлено на обстеження у медпункт по станції Фастов -1 де були взяті проби з використанням технічних засобів для визначення наявності вимірювання етилового спирту у видихуваному повітрі (алкотестером) пристрій показав 0,1 пром., після чого його запитав фельдшер чи вживав він якісь ліки, позивач відповів, що вживав корвалмент та корвалол. Сам пристрій був уже вскритий та сертифікат його ніхто не бачив. Даних про придатність пристрою для проведення аналізу ніхто не з`ясовував, отриманих даних приладу ніхто позивачу не оголошував і не показував. Висновок був виданий на руки заступнику начальника депо. Не задовільнившись результатом отриманим у медпункті станції Фастів-1 на вживання позивачем алкоголю опісля, його безпосереднім начальством, позивача було доправлено у Фастівську районну лікарню на повторний аналіз, де він самостійно пройшов медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно висновку №179 від 23.12.2018 року алкоголю у крові не виявлено, висновок- тверезий. Не задовільнившись і цим висновком його безпосереднім начальством було прийнято рішення про проходження позивачем дослідження на наявність етанолу в крові у Київській обласній лабораторії, Кров на аналіз у нього взяли та у запечатаній колбі відправили з працівником Фастівської ЦРЛ 24.12.2018 року у лабораторію Комунального закладу Київської обласної Ради «Київське обласне Психо - Неврологічне медичне об`єднання» смт. Глеваха. Згідно даних лабораторного дослідження результату аналізу №118 виданого 26 грудня 2018 року алкоголю в крові не знайдено. Тобто причина його звільнення через перебування у нетверезому стані на робочому місці є неправдивою та не відповідають дійсності, є надуманими керівництвом локомотивного депо. Так як, жодних ознак сп`яніння у позивача не було знайдено, також не було складено акту його перебування в стані алкогольного сп`яніння на робочому місці, з таким актом ніхто його не ознайомлював. Вважає, що підстав для розірвання трудового договору та видання наказу начальника Виробничого підрозділу локомотивного депо Козятин [PERSON] № 6-ОС від 08.01.2019 року про звільнення його з роботи за появу на роботі у нетверезому стані за п.7 ст. 40 КЗпП України, не було, тому вважає, що його слід поновити на роботі на займаній посаді. На підставі викладеного та з урахування заяви про уточнення позовних вимог від 14.05.2019, позивач просить суд скасувати наказ (розпорядження) №6/ос від 08.01.2019 про припинення трудового договору; виключити запис № 20 у трудовій книжці від 08.01.2019; поновити його на роботі у ПАТ «Укрзалізниця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин на посаді машиніста 2 класу з поверненням посвідчення на право керування локомотиву, стягнути з ПАТ «Укрзалізнця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин середньомісячний заробіток за вимушений прогул; відшкодувати відповідачем «Укрзалізниця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин завданих позивачу моральних збитків у розмірі 100000 гривень. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві є безпідставними та необґрунтованими з тих підстав, що свою трудову діяльність в локомотивному депо Фастів - 2 Південно-Західної залізниці позивач розпочав у 1995 році, а не у 2002, як стверджує позивач. Був звільнений із займаної посади у 2001 році за п.1 ст. 36 КЗпП України. Фактичною причиною звільнення було поява працівника на роботі у стані алкогольного оп`яніння, але працівник вмовив тодішнє керівництво не псувати йому трудову книжку. У 2002 році він знову працевлаштувався в локомотивне депо Козятин на посаду помічника машиніста тепловоза, електровоза. З 2004 по 2014 рік працював на посаді машиніста тепловоза, та у лютому 2014 року був переведений помічником машиніста тепловоза по причині допущеного порушення технологічної дисципліни при виконанні маневрових робіт (в`їхав маневровим локомотивом у тупикову призму). Отже, твердження позивача про його бездоганну роботу на залізниці не відповідають дійсності. 23 грудня 2018 року по ст. Фастів-1 сталась транспортна подія, кваліфікована як аварія, з маневровим тепловозом ЧМЕ 3 № 110 під керуванням машиністом тепловоза [PERSON] , що призвела до в`їзду маневрового складу в тупикову призму з подальшим сходженням всіма колісними парами тепловоза ЧМЕ 3 №110 та трьох порожніх вагонів з голови поїзда. Основними передумовами аварії сходу рухомого складу стало порушення своїх посадових обов`язків та нормативних документів з безпеки руху поїздів саме машиністом обігового депо Фастів-2 [PERSON] , при цьому останнім порушено вимоги інструкції, саме за допущені порушення [PERSON] було позбавлено посвідчення на право керування локомотивом. Звільнення [PERSON] з посади машиніста відбулось по причині перебування його на роботі 23.12.2018 року в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №180 від 23.12.2018 року, виданим КНП ФРР «Фастівська центральна районна лікарня». У вказаному висновку зазначено, що [PERSON] станом на 19 год. 55 хв. перебуває в стані алкогольного сп`яніння 0,53 проміле, на дане обстеження [PERSON] був доставлений капітаном поліції Чепель В.В. За фактом аварії, що трапилась по ст. Фастів-1 23.12.2018 року з маневровим тепловозом ЧМЕ-3 №110 відділенням поліції на ст. Фастів Васильківсько ВП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018110330000153 від 23.12.2018року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 276 КК України. Також зауважують, що на оперативній нараді при начальнику локомотивного депо Козятин 26.12.2018 р., на якій позивач був присутній, [PERSON] відмовився надавати будь-які пояснення щодо перебування на роботі в стані алкогольного сп`яніння. В своїй позовній заві [PERSON] зазначає, що о 16-30 23.12.2018 року на стан алкогольного сп`яніння йому було проведено обстеження в медпункті ст. Фастів-1, де при перевірці на алкотестері АЛКОНТ ОІсУ було зафіксовано стан алкогольного сп`яніння 0.1 проміле. Однак, в зв`язку з тим, що працівником медичного пункту не було надано документів, підтверджуючих сертифікацію пристрою, керівництвом депо було прийнято рішення про проведення огляду [PERSON] на стан алкогольного сп`яніння в умовах Фастівської центральної районної лікарні. На огляд до лікарні [PERSON] супроводжував машиніст-інструктор [PERSON] , який довіз його до лікарні своїм власним автомобілем, і поїхав в депо для здачі на розшифрування швидкостемірних стрічок, тобто обстеження, на результат якого посилається в своїй заяві [PERSON] ( Акт № 179 від 23.12.2018 року складений об 18 год. 20 хв.) було проведено без присутності супроводжуючих осіб. Крім гого, в зазначеному Акті №179 зафіксовано, що документи, які посвідчують обстежувану особу, відсутні. Що ставить під сумнів результат даного обстеження та присутність на ньому саме [PERSON] , а не іншої особи, оскільки машиністи завжди мають при собі документи, які б могли посвідчити їх особу. Отже, доказ, наданий позивачем до позовної заяви не є допустимим. Щодо результату аналізу крові на етанол від 26.12.2018 року №118, на який також посилається позивач, то він не може розглядатись як належний доказ, оскільки відбір крові проводився о 23.00 годині 23.12.2018 р., тобто, через 9 годин після скоєної ним аварії та через 3 години після встановлення медичним висновком стану сп`яніння в 0,53 проміле. Аналіз крові на вміст алкоголю є терміновим, так як лабораторне дослідження крові дає некоректні дані вже через 3-4 години після вживання спиртних напоїв. Загальновідомим є факт, що в середньому рівень алкоголю в організмі падає на 0.15 проміле щогодини. Зважаючи на те, що о 19 год. 55 хв. медичним закладом був встановлений стан алкогольного сп`яніння [PERSON] в 0,53 проміле (легкий стан алкогольного сп`яніння, який характеризується зниженням уваги та розсудливості, уповільненою обробкою інформації, суттєво ускладненою реакцією в надзвичайних ситуаціях, легкою ейфорією, самовпевненістю, нехтуванням заборон), результат аналізу [PERSON] на вміст етанолу в крові, проведений через вказаний проміжок часу після можливого вживання алкоголю, не має доказової сили. На підставі викладеного вважають позов безпідставним та просять в задоволенні позовних вимог відмовити. Представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якого зазначила, що у своєму відзиві відповідач посилається на те, що позивача було звільнено із займаної посади у 2001 році за п. 1 ст. 36 КЗГТП, проте ніби то його звільнено за появу на роботі у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, звертає увагу, що жодного доказу цього факту відповідачем не надано, у розумінні ст. 76-80 ЦПК. Крім цього, ними надано характеристику ще 2000 років на позивача, видану заступником начальника локомотивного депо Козятин ПЗЗ А.Б . Войнов, в якій чітко вказано про те, що [PERSON] за період роботи проявив себе дисциплінованим, технічно-грамотним працівником. Відповідачем долучено, як доказ наявності підстав для звільнення, а саме перебування позивача в стані алкогольного сп`яніння, Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 23.12.2018 p., у якому зазначено, що [PERSON] перебуває в стані алкогольного сп`яніння 0,53 проміле. Однак, даний доказ не може бути належним ст. 77 ЦПК та достовірним ст. 79 ЦПК, оскільки з висновку, вбачається, що обстеження [PERSON] проводилось за допомогою «ALCOSCAN AL9000L», однак жодних ідентифікуючих ознак (заводський номер) про цей засіб не вказано. Тому, висновки даного алкотестеру не є беззаперечним доказом перебування [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння. Беззаперечним доказом відсутності у [PERSON] вмісту алкоголю в крові є наявний в матеріалах справи результат аналізу № 118 від 23.12.2018 р. де чітко вказано, що спирт етиловий не знайдено. На підставі викладеного просили позовні вимоги задовольнити. Відповідачем подане заперечення щодо відповіді позивача на відзив, відповідно до якого зазначив, що твердження представника позивача про те, що Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.12.2018 року № 180 не може вважатись як належний та достовірний доказ тому є безпідставним, так як за діючими вимогами до цього документу він має виглядати саме так, як доказ, наданий ними до матеріалів справи, також [PERSON] у встановленому порядку не оскаржував висновок Фастівської ЦРЛ №180 від 23.12.20018 р., а наявність його особистого підпису в зазначеному висновку свідчить про його беззаперечну згоду з результатом обстеження. Також зазначають, що у відповіді на відзив представник позивача стверджує, що беззаперечним доказом відсутності у [PERSON] вмісту алкоголю в крові є наявний в матеріалах справи результат аналізу №118 від 23.12.2018 року, що спирт етиловий не знайдено. Однак, вказана довідка не може розглядатись як допустимий та достовірний доказ, оскільки сам результат аналізу не містить необхідної інформації: яким методом проводилось дослідження крові на етанол та дата його проведення. У довідці вказана лише дата її видачі - 26.12.2018 р. Сумнівними є також питання про особисту здачу крові на вміст етанолу [PERSON] , оскільки жодної інформації про місце забору крові, спеціаліста медичного закладу який його проводив, інформації щодо дотримання порядку зберігання, транспортування цілісності пломбування біологічного матеріалу (крові) що направлявся до іншого медичного закладу для проведення аналізу позивачем не надано. Крім цього, відповідно до акту від 29.12.2018 року посвідчення про право на керування локомотивом машиніст [PERSON] особисто передав керівництву депо Козятин. Причиною застосування до машиніста [PERSON] . такого виду стягнення як позбавлення права керування локомотивом, згідно розпорядження від 26.12.2018 року №ЦТ- 10/1037, численні порушення, допущені ним, 23.12.2018 року при керуванні маневровим локомотивом, що призвело до аварії. Таким чином, вимога позивача про повернення йому посвідчення на право керування локомотивом може бути розглянута тільки в розрізі з`ясуваня причин, що призвели до аварії, незалежно від стану алкогольного сп`яніння [PERSON] при подіях 23.12.2018 року. 14.05.2019 року позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог та просив скасувати наказ (розпорядження) №6/ос від 08.01.2019 про припинення трудового договору; виключити запис №20 у трудовій книжці від 08.01.2019; поновити його на роботі у ПАТ «Укрзалізниця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин на посаді машиніста 2 класу з поверненням посвідчення на право керування локомотиву, стягнути з ПАТ «Укрзалізнця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин середньомісячний заробіток за вимушений прогул; відшкодувати відповідачем «Укрзалізнця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин завданих позивачу моральних збитків у розмірі 100000 грн. Ухвалою від 07.02.2019 прийнято до провадження справу та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, висловили позицію, що зазначена у відзиві та запереченнях на позов. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Судом встановлено, що 02.07.2002 року [PERSON] був призначений на посаду помічника машиніста у локомотивне депо Козятин. 15.11.2012 року [PERSON] була присвоєна кваліфікація машиніста і на посаді машиніста він працював до звільнення. Наказом відповідача № 6/ос від 08 січня 2019 року [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку із знаходженням на робочому місці у нетверезому стані на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП України на підставі протоколу оперативної наради при начальнику локомотивного депо від 26.12.2018 року, що було узгоджено з профкомом від 27.12.2018 №940 та вручено йому копію наказу та повідомлення про позбавлення його посвідчення на право керування локомотивом за допущену аварію. Позивач вважає, що його звільнення є незаконним, з тих підстав, що причини його звільнення, наведені в наказі за появу на роботі у нетверезому стані не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідно до пункту 7 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»(з подальшими змінами і доповненнями), вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. В ході судового розгляду було встановлено, що 23 грудня 2018 року по ст. Фастів-1 сталась транспортна подія, кваліфікована як аварія, з маневровим тепловозом ЧМЕ 3 № 110 під керуванням машиніста тепловоза [PERSON] , що призвела до в`їзду маневрового складу в тупикову призму з подальшим сходженням всіма колісними парами тепловоза ЧМЕ 3 №110 та трьох порожніх вагонів з голови поїзда. [PERSON] зазначає, що о 16-30, 23.12.2018 року на стан алкогольного сп`яніння йому було проведено обстеження в медпункті ст. Фастів-1, де при перевірці на алкотестері АЛКОНТ ОІсУ було зафіксовано стан алкогольного сп`яніння- 0.1 проміле. Позивачем до матеріалів позову долучено акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №179 від 23.12.2018 (а.с.44-45), в якому зазначено, що станом на 18-20 годині 23.12.2018 року [PERSON] був тверезий. Однак, в зв`язку з тим, що працівником медичного пункту не було надано документів, підтверджуючих сертифікацію пристрою, керівництвом депо було прийнято рішення про проведення огляду [PERSON] на стан алкогольного сп`яніння в умовах Фастівської центральної районної лікарні. На огляд до лікарні [PERSON] супроводжував машиніст-інструктор [PERSON] , який довіз його до лікарні своїм власним автомобілем, і поїхав в депо для здачі на розшифрування швидкостемірних стрічок, тобто обстеження, на результат якого посилається в своїй заяві [PERSON] ( Акт № 179 від 23.12.2018 року складений об 18 год. 20 хв.) було проведено без присутності супроводжуючих осіб. Крім гого, в зазначеному Акті № 179 зафіксовано, що документи, які посвідчують обстежувану особу, відсутні. Як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є лікарем, що проводила освідування [PERSON] 23.12.2018 року, огляд проводився за допомогою приладу «ALCOSCAN AL9000L. Повірку апарат пройшов до 15.08.2019 року. Проте, після освідування о 18-20 годині, працівник поліції, після 20-00 години привів на освідування особу під цим самим прізвищем « [PERSON] ». О 18-20 проходила освідування інша особа. Щодо посилань позивача з приводу обстеження [PERSON] за допомогою алкотестера «ALCOSCAN AL9000L» та відсутності на ньому жодних ідентифікуючих ознак (заводський номер) тощо, суд, дослідивши належним чином засвідчену копію сертифікату калібрування алкотестера «ALCOSCAN AL9000L, дійшов висновку про наявність на ньому серійного номеру [NUMBER] , дата калібрування 15.08.2018, згідно з інструкцією з експлуатації даного приладу кінцевий термін -15.08.2019 року, що свідчить про необґрунтованість позиції позивача в цій частині(а.с.199 т.1) Отже, встановлена судом обставина, ставить під сумнів результат даного обстеження та присутність на ньому саме [PERSON] , а не іншої особи. Зазначене також знайшло своє підтвердження при дослідженні копії журналу реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного сп`ягніння Фастівської ЦПЛ (а.с.200), де наявним є два записи про освідуваня [PERSON] 23.12.2018 : 1-й запис за № 179 об 18-20, а 2-й за № 180 о 19-55 годині. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що доказ, наданий позивачем до позовної заяви - Акт № 179 від 23.12.2018 року складений об 18 год. 20 хв. не є допустимим в розумінні ст.78 ЦПК України. Відповідно до протоколу оперативної наради при начальнику локомотивного депо Козятин 26.12.2018 р., на якій позивач був присутній, [PERSON] відмовився надавати будь-які пояснення щодо перебування на роботі в стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 180 від 23.12.2018 року, виданим КНП ФРР «Фастівська центральна районна лікарня» (а.с.102 т.1) зазначено, що [PERSON] станом на 19 год. 55 хв. 23.12.2019 перебуває в стані алкогольного сп`яніння 0,53 проміле. На вказане обстеження [PERSON] був доставлений капітаном поліції Чепель В.В., що особисто було підтверджено свідком [PERSON] в ході судового розгляду справи. Також, свідок заначив, що в цей день 23.12.2018 він, як працівник поліції був на чергуванні і близько 16-30 годині йому зателефонував керівник повідомив, що у парку депо стався схід тепловоза, тому є необхідність опитати очевидців події. Після 19.00 він особисто разом з інструктором [PERSON] та [PERSON] на автомобілі поїхали на освідування, в машині було чутно запах алкоголю. Щодо результату аналізу крові на етанол від 26.12.2018 року №118 (а.с.43), на який також посилається позивач, то він не може розглядатись як належний доказ, оскільки відбір крові проводився о 23.00 годині 23.12.2018 р., тобто, через 9 годин після аварії та через 3 години після встановлення медичним висновком стану сп`яніння в 0,53 проміле. Аналіз крові на вміст алкоголю є терміновим, так як лабораторне дослідження крові дає некоректні дані вже через 3-4 години після вживання спиртних напоїв. Отже, оскільки в середньому рівень алкоголю в організмі падає на 0.15 проміле щогодини, а лише о 19 год. 55 хв. медичним закладом був встановлений стан алкогольного сп`яніння [PERSON] в 0,53 проміле (легкий стан алкогольного сп`яніння, який характеризується зниженням уваги та розсудливості, уповільненою обробкою інформації, суттєво ускладненою реакцією в надзвичайних ситуаціях, легкою ейфорією, самовпевненістю, нехтуванням заборон), результат аналізу [PERSON] на вміст етанолу в крові, проведений через вказаний проміжок часу після можливого вживання алкоголю, не є достовірним доказом в розумінні ст..79 ЦПК України. Враховуючи вищевикладені встановлені судом факти, суд дійшов висновку, що відповідач в установленому законом порядку зафіксував факт перебування позивача в нетверезому стані на робочому місці, а позивач не надав доказів на спростування вищезазначеного, а відповідно, звільнення [PERSON] на підставі п.7 ст.40 КЗпП України було проведено згідно з вимогами трудового законодавства. Також, суд звертає увагу, що за фактом аварії, що трапилась по ст. Фастів-1 23.12.2018 року з маневровим тепловозом ЧМЕ-3 №110 відділенням поліції на ст. Фастів Васильківсько ВП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018110330000153 від 23.12.2018року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 276 КК України (а.с.176 т.1). Причиною застосування до машиніста [PERSON] такого виду стягнення як позбавлення права керування локомотивом, згідно розпорядження від 26.12.2018 року №ЦТ- 10/1037 є численні порушення, допущені ним 23.12.2018 року при керуванні маневровим локомотивом, що призвело до аварії. Як пояснив суду свідок [PERSON] , який змінив [PERSON] на роботі, поїзд приїхав на витяжну 27 колію, коли він заступив, то побачив, що гальмівні троса не було включено, оператор дає запит на огородження колії після випробування гальм, оператор доповідає черговому по станції. Свідок вважає, що [PERSON] підганяли, щоб він діяв швидше, через поспішність і відбулась аварія. Як вбачається з матеріалів справи, що долучені відповідачем, основними передумовами аварії сходу рухомого складу стало порушення машиністом обігового депо Фастів-2 - [PERSON] посадових обов`язків та нормативних документів з безпеки руху поїздів, при цьому останнім порушено вимоги інструкції, тому саме за допущені порушення [PERSON] було позбавлено посвідчення на право керування локомотивом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про повернення йому посвідчення на право керування локомотивом може бути розглянута лише в розрізі з`ясуваня причин, що призвели до аварії, незалежно від стану алкогольного сп`яніння [PERSON] при подіях 23.12.2018 року, що відповідно може бути встановлено судом в межах кримінального провадження. Щодо позовних вимог позивача про виключення запису № 20 у трудовій книжці від 08.01.2019; поновлення його на роботі у ПАТ «Укрзалізниця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин на посаді машиніста 2 класу; стягнення з ПАТ «Укрзалізнця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин середньомісячного заробітку за вимушений прогул; відшкодування відповідачем «Укрзалізниця» філія «Південно-Західна залізниця» Виробничий підрозділ локомотивне депо Козятин завданих позивачу моральних збитків у розмірі 100000 гривень, то зазначені вимоги є похідними від вимоги про скасування наказу (розпорядження) №6/ос від 08.01.2019 про припинення трудового договору, а оскільки, суд дійшов висновку про законність оскаржуваного наказу, враховуючи що звільнення відбулось без порушень трудового законодавства, тому відсутні правові підстави для задоволення цієї частини позовних вимог.

Outcome: dismissed