Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

04 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 7 250 гривень, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до повноліття дитини, та про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 7\~250 грн. щомісячно, а всього 261\~000 грн. за попередній період з 01.03.2014 року по 01.03.2017 року включно. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач батько дитини, ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає. Позивач в судове засідання не зявилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі матеріалів. За таких обставин, суд заочно вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, згідно наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05.10.2015 року (набрало законної сили 15.12.2015 року) розірвано. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-БВ № 101450, який проживає разом із матірю за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини. її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Відповідно до ч. 1\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний\~\~розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків\~\~прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. У п. 17\~постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року\~\~№ 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 184 даного Кодексу, якщо платних аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може зазначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі\~ст. 184 СК України\~відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулює правовідносини повязані зі сплатою аліментів, обовязку відповідача утримувати неповнолітню дитину, принципу законності, та враховуючи, що позивач не надала до суду доказів наявності у відповідача постійного доходу, суд приходить до висновку, що в силу ст.ст. 180-184 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 888,50 гривень, починаючи з 04.04.2017 року і до повноліття дитини. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач, як батько [PERSON], [INFO], зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, враховуючи ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», а також із реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Так, як вбачається із копії повідомлення від 30.07.2012 року [PERSON] зверталась до Генерального управління юстиції Міністерства юстиції Португалії, однак у звязку із тим, що [PERSON] не відповів на повідомлення Генерального управління юстиції Міністерства юстиції Португалії з метою добровільної сплати суми боргу, справу було передано до суду Португальської Республіки. Генеральне управління юстиції Міністерства юстиції Португалії листом від 06.10.2014 року повідомило [PERSON] про те, що місцезнаходження [PERSON] у Португалії, проте він безробітний, не має доходів або майна, на яке за законом можна накласти стягнення у Португалії. Таким чином, позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача на утримання їх спільного неповнолітнього сина, однак не змогла їх одержати у звязку із ухиленням відповідача від їх сплати. Отже, суд приходить до висновку, що в силу ст. 191 СК України з відповідача підлягають стягнення аліменти за минулий час, а саме за період з 01.04.2014 року по 01.04.2017 року в розмірі 24\~844 грн. 50 коп. половина прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за 2014-2017 р.р. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Outcome: partial