Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

02 липня 2021 року до суду надійшов позов [PERSON] в особі [PERSON] до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування, про визнання права користування житловим приміщенням. Мотивує вимоги тим, що з 2004 року вона проживає однією сім`єю зі своїми батьками в квартирі [ADDRESS] . Вказане житлове приміщення було надане її діду [PERSON] , як наймачу, на підставі Ордеру № 000188 від 05 травня 1993 року «Одесакурорттеплоенерго», де він проживав разом зі своєю сім`єю. До вказаного ордеру також були вписані її батько та бабуся. Після смерті дідуся, бабусі та батька, вона залишилась проживати у вказаному житловому приміщенні, але особовий рахунок досі оформлений на ім`я батька. В червні 2021 року вона звернулась до відповідача з питання переоформлення особового рахунку та укладання договору найму на житлове приміщення, але їй було рекомендовано для вирішення цього питання звернутися до суду. Таким чином, відмова Відповідача вирішити питання переоформлення особового рахунку на її ім`я і укласти договір найму на житлове приміщення, позбавляє її можливості укласти договір найму, та в подальшому займатися питанням приватизації житлового приміщення. А тому, враховуючи те, що її права, як члена сім`ї наймача, не визнаються вона вимушена звернутися до суду із відповідним позовом для визнання та захисту своїх прав. Ухвалою суду від 06 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання. 12 липня 2021 року від представника позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів, та про розгляд справи без участі позивача та її представника. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заву про слухання справи без її участі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Так, судом з`ясовано, що з 2004 року [PERSON] проживає однією сім`єю зі своїми батьками - [PERSON] , [INFO] , та батьком [PERSON] [INFO] в квартирі [ADDRESS] , а також з бабусею та дідусем [PERSON] та [PERSON] . Вказане житлове приміщення було надано [PERSON] (діду позивача), як наймачу, на підставі Ордеру № 000188 від 05 травня 1993 року «Одесакурорттеплоенерго», де він проживав разом зі своєю сім`єю (а.с. 8). До вказаного ордеру також були вписані батько та бабуся позивачки. Між тим, починаючи з 2015 року мати позивача зареєструвала її місце проживання за адресою [ADDRESS] , в зв`язку з тим що почала жити з іншим чоловіком, хоча фактично [PERSON] постійно проживала зі своїм батьком, бабусею та дідусем. [INFO] бабуся позивача [PERSON] , [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06.05.2016 року Серія [NUMBER] (а.с. 14). 25.07.2016 року батько позивача [PERSON] став головним наймачем житлового приміщення, що підтверджується витягом із розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 549 від 25.07.2016 року та довідкою КП ЖКС «Фонтанський» від 25.07.2016 року (а.с. 11). З витягу вбачається, що було закрито особовий рахунок [PERSON] на 2к. х 29,7 кв.м, в зв`язку зі смертю. Закріплено житлову площу та переоформлено особовий рахунок. Відкрито особовий рахунок сину - [PERSON] , на дві кімнати житловою площею 29,7 кв.м., квартири [ADDRESS] , на склад родини в 2 особи (він, батько - [PERSON] ). Також, був виданий технічний паспорт від 19.10.2016 року на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). 16 листопада 2017 року помирає дідусь позивача - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.11.2017 року Серія [NUMBER] (а.с. 16). З 2020 року, в батька позивача підтвердився діагноз тяжкої хвороби, в зв`язку з чим останній потребував стороннього нагляду, який останньому надавали позивач та її матір. Попри це, [INFO] [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28 травня 2021 року Серії [NUMBER] . Судом встановлено, що після смерті батька, позивач так і залишилась постійно проживати у вказаному житловому приміщенні, своєчасно та належним чином продовжує разом з матір`ю сплачувати всі обов`язкові комунальні та інші платежі за користування житловим приміщенням від імені свого покійного батька, тому що особовий рахунок досі оформлений на його ім`я. Вказані факти підтверджуються відповідним актом, в якому сусіди підтвердили факт проживання позивачем [PERSON] , [INFO] в житловому приміщенні - квартирі [ADDRESS] , житловою площею 29,7 кв. м. з жовтня 2004 року по день смерті її батька - [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 31). Також, відповідно до довідки № 274 Одеської загальноосвітньої школи № 38 від 09.11.2021 року, позивач навчалась в даному закладі за адресою: [ADDRESS] в період з 2010 року по 2013 рік, а відповідно до листа КЗ «Одеський навчально-реабілітаційний цент «Зоресвіт» Одеської обласної ради від 15.11.2021 року, позивач навчалася з 2013 по 2020 рік у вказаному навчальному закладі, та проживала за адресою: [ADDRESS] . Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] підтвердили, що дійсно позивач з 2004 року постійно проживала однією сім`єю зі своїми батьками - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] в квартирі [ADDRESS] , і бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] . Крім того, вони неодноразово приходили до батька позивачки в гості, святкували разом свята та підтримували дружні стосунки з сім`єю позивачки. Також свідки підтвердили, що позивач відвідувала дитячий садок та школу поруч з місцем проживання. Після смерті її батька, вона разом з матір`ю займалась похованням батька, та залишилась проживати у вказаній квартирі. В подальшому, після звернення позивача в червні 2021 року до Відповідача, їй було роз`яснено, що вони не можуть вирішити питання переоформлення особового рахунку та укласти договір найму на житлове приміщення на ім`я Позивача, тому що вона не зареєстрована у вказаному житловому приміщенні і для вирішення цього питання їй необхідно звернутися до суду з позовом про визнання права користування житловим приміщенням. Така відмова відповідача вирішити питання переоформлення особового рахунку на ім`я позивача і укласти договір найму на житлове приміщення, позбавляє її можливості зареєструвати своє місце проживання в житловому приміщенні та в подальшому займатися питанням приватизації житлового приміщення, так як ч. 15. ст. 11 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» № 500-VI від 04.09.2008 року (зі змінами) передбачено, що проживання у гуртожитку протягом тривалого часу - це проживання у гуртожитку постійно сукупно п`ять і більше років. Таким чином, судом встановлено, що фактично позивач [PERSON] [INFO] , проживає в житловому приміщенні - квартирі [ADDRESS] , як член сім`ї наймача, починаючи з 2004 року постійно. Відповідно до пп. 2.7 Положення про Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради (у новій редакції), затвердженого рішенням Одеської міської ради № 1934-VII від 26.04.2017 р. (надалі - «Положення») у галузі обліку та розподілу житла райадміністрація: вирішує житлові питання, у тому числі щодо видачі ордерів, укладання договорів найму при розподілі неприватизованого житла на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради; внесення змін до договорів найму (зокрема, у разі зміни основного квартиронаймача або зміни складу членів сім`ї квартиронаймача); приведення договорів найму у відповідність до законодавства (зокрема, щодо дотримання форми договору); розподілу службового житла тощо; здійснює функції уповноваженого органу з управління неприватизованим житлом; вирішує питання оформлення та переоформлення особистих рахунків на житло. За приписами ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч. 2 ст. 55 Конституції України). Відповідно до положень частин 1-3 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002 зазначено, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору не обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Відсутність вмотивованої письмової відмови відповідача, в розумінні положень ст. 106 Житлового кодексу Української РСР (надалі - «ЖК Української РСР»), не позбавляє позивача права звернутися за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права до суду, та не є підставою для залишення позову без задоволення. Відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 65 ЖК Української РСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. За ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При цьому, як роз`яснив Пленум ВСУ в п. 15 постанові від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що Позивач вселилась у житлове приміщення на законних підставах як член сім`ї наймача ще з жовтня 2004 року, та проживає у ньому до цих пір, та у судовому порядку не визнавалась такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому є наявні правові підстави для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved