Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

02.10.2017 р. позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON], [INFO]. В позові [PERSON] посилається на те, що вона є опікуном малолітнього [PERSON], [INFO] на підставі рішення виконкому Бердянської міської ради від 14.03.2017 р. за №92. Опіка була призначена у зв'язку з тим, що дитина залишилася без піклування батьків: мати дитини [PERSON], [INFO] незаміжня, з 2014 року є особою без реєстрації місця проживання, письмово відмовилася забрати сина з пологового будинку, про що було складено відповідний акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько інші родичі відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров'я від 03.01.2017 року. Реєстрацію народження малолітнього [PERSON] було здійснено за заявою представника служби у справах дітей виконкому Бердянської міської ради на підставі рішення виконкому Бердянської міської ради № 35 від 10.01.2017 року Бердянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та видано свідоцтво про народження [PERSON], [INFO]. Наказом служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради від 13.01.2017 року [PERSON] було взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, та згідно з рішенням виконкому Бердянської міської ради Запорізької області від 14.02.2017 року № 61 малолітньому було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. В період з 06.01.2017 року по 17.03.2017 року малолітній перебував у педіатричному відділенні дитячого стаціонару КУ БМР «Бердянське територіальне медичне об'єднання». За час перебування дитини в лікувальному закладі його ніхто не відвідував, долею не цікавився, після закінчення строку лікування, із закладу ніхто не забрав. За час перебування дитини в сім'ї опікуна ніхто з батьків, родичів дитину не відвідував, станом здоров'я не цікавився, матеріально малюка не підтримував, письмових, усних запитів про дитину від батьків чи родичів на адресу служби у справах дітей виконкому не надходило. З часу народження дитини відповідач не виявляє батьківського піклування про сина, не цікавиться його станом здоров'я, потребами та подальшою долею. Вказує, що позбавлення [PERSON] батьківських прав надасть можливість дитині бути усиновленим та отримати люблячих батьків. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та обставини, на які посилається в позові, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про слухання справи повідомлена належним чином - через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 02.11.2017 року № 228, також до суду повернуто конверти, направлені на останнє відоме зареєстроване місце проживання, із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 43, 44). Суд, на підставі ст.ст.280, 281 ЦПК України, ухвалив розглянути справу в заочному порядку. Представник органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради Шевченко І.М. в судовому засіданні, посилаючись на висновок органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, позов підтримала. Суду додатково пояснила, що під час бесіди з відповідачем з'ясувалося, що [PERSON] має старшого сина [PERSON], якого утримує на тимчасові заробітки, утримувати ще одну дитину змоги не має. Про передання матеріалів про позбавлення її батьківських прав до суду повідомлена (а.с. 46). Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.1-5 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківських піклування. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю [PERSON], [INFO]. Батьком дитини є [PERSON]. Відомості про батька внесені в актовий запис про народження на підставі ст. 135 СК України (а.с. 11,12 ). Згідно копії акту закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку матір відмовилася забрати з пологового будинку від 03.01.2017 року, [PERSON] відмовилась забрати сина з КУ БМР «Бердянське територіальне медичне об'єднання» (а.с. 5), про що написала заяву (а.с. 6), в якій посилається на відсутність житла та фінансів на утримання дитини. Дитина [PERSON] проживає разом із позивачем по справі, перебуває на її утриманні та вихованні на підставі рішення виконкому Бердянської міської ради від 14.03.2017 р. за №92, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 15). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, комісією встановлено, що [PERSON], [INFO] мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з позивачем, її чоловіком, їх сином та батьком позивача у одноповерховому будинку, який складається з 7 кімнат. Дитина має окрему кімнату 16 кв.м., де є дитяче ліжко, диван, комод з шухлядами для одягу, ліжко. На стінах рожевого кольору малюнки з квітами, пластикове вікно, підлога дерев'яна. У дитини є достатньо одягу, білизна в охайному стані (а.с. 20). Згідно інформації Служби у справах дітей від 23.02.2017 року вих. № 03-15/253 малолітній [PERSON] має рідних: брата, [PERSON], [INFO], який проживає зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; бабусю, [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], точна адреса проживання не відома; матір, [PERSON], [INFO], яка з 27.09.2014 року реєстрації місця проживання не має, мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно до копії акту про невідвідування дитини, покинутої в пологовому будинку від 20.02.2017 року, за час перебування дитини в педіатричному відділенні дитячої лікарні м. Бердянськ його ніхто не відвідував, долею не цікавився (а.с. 14). Довідкою про результати бесіди відповідача з завідуючою сектором служби у справах дітей виконкому Бердянської міської ради від 01.08.2017 р. також підтверджено небажання відповідача виконувати свої батьківські обов'язки по відношенню до сина [PERSON]. Таким чином судом встановлено, що мати фактично самоусунулася від здійснення своїх батьківських обов'язків, не забравши дитину з пологового, долею дитини не цікавиться, вихованням сина не займалася, матеріально його не утримує. Орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради надав суду висновок № 001-6107/47 від 29.09.2017 р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON], оскільки відповідач з часу залишення дитини в пологовому будинку не виявляє батьківського піклування щодо сина, не цікавиться його станом здоров'я, потребами та подальшою долею (а.с.21-23). У відповідності зі ст. 27 зазначеної Конвенції про права дитини, «держави - сторони визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини». Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини та є крайнім заходом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки вона свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Outcome: approved