Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

04 грудня 2019 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова», у якій позивач просила: -стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.06.2019 року по 08.07.2019 року у сумі 11353,28 грн. негайно; -стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 10000 грн.; -стягнути з відповідача індекс інфляції за несвоєчасну виплату заробітної плати у сумі 706,83 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилалась на те, що вона працювала на Державному підприємстві «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» у відділі 108 на посаді інженера-конструктора 2 категорії з 01.07.2004 року та була звільнена 05.06.2019 року за власним бажанням. Проте, в день звільнення 05.06.2019 року позивачу не була виплачена нарахована заробітна плата за період з 01.03.2019 року по 05.06.2019 року у сумі 16080,05 грн., а була виплачена лише 08.07.2019 року. Крім того, в день звільнення позивачу не була виплачена нарахована заборгованість за невикористану відпустку у сумі 11105,64 грн., а була виплачена лише 08.07.2019 року. Оскільки відповідач на момент звільнення позивача не здійснив виплати всіх сум, що належать позивачу, то остання вважає, що з відповідача слід компенсувати втрату частини доходів починаючи з 01.03.2019 року. Таким чином, сума індексу інфляції, за розрахунком позивача, складає суму 706 грн. 83 коп. за період з 01.03.2019 року по 30.05.2019 року. Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, позивач просила врахувати те, що з вини відповідача вона була позбавлена грошових коштів та у зв`язку з цим зазнала негативних емоцій та стресу, а також була вимушена докласти додаткових зусиль для свого матеріального забезпечення. Також, зазначила, що вона не могла направити своїх неповнолітніх дітей для оздоровлення до дитячих таборів, не змогла своєчасно оплачувати комунальні платежі, через що утворилась заборгованість, яка існує і на цей час, а тому, вважає, що з відповідача необхідно стягнути 10000 грн. моральної шкоди, у зв`язку з чим, остання вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою суду від 16.12.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 16.12.2019 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач 28.01.2020 року, в межах встановленого судом строку, надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що відповідно до довідки №303 від 20.01.2020 року [PERSON] 08.07.2019 року було виплачено заробітну плату та проведено остаточний розрахунок у сумі 20239,34 грн. Щодо заявлених позивачем вимог стосовно індексації, відповідач зазначає, що згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Постанови КМУ №1078 від 17.07.2003 року «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових коштів доходів населення» [PERSON] була нарахована та виплачена сума індексації заробітної плати в розмірі 359,49 грн. Одночасно відповідач зазначив, що причиною несвоєчасної виплати заробітної плати по розрахунку при звільненні є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме, той факт, що відповідач перебуває в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, і як наслідок має затримки при виплаті заробітної плати з травня 2019 року. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до\~ст.43 Конституції України\~передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ч.1\~ст.94 КЗпП України\~ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі\~ст.97\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що остання прийнята на роботу до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» 11.08.2004 року, 05.06.2019 року [PERSON] звільнена за власним бажанням, відповідно до наказу № 534вк від 05.06.2019 року (арк.с.5-6). Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, у день звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив нараховану заробітну плату, що також визнано представником відповідача у відзиві на позовну заяву (арк.с.25-26). Отже, аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, сума остаточного розрахунку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Відповідно до наданої відповідачем довідки від 20.01.2020 року за вих. №303, [PERSON] суми заробітної плати та остаточного розрахунку перераховані їй на картковий рахунок в КБ «ПРИВАТБАНК» 08.07.2019 року, сума становить 20239,34 грн., у тому числі по місяцях: за березень 2019 року 2809,00 грн.; за квітень 2019 року 4654,00 грн.; за травень 2019 року 2859,00 грн.; заробітна плата за червень 2019 року та остаточний розрахунок 9917,34 грн. (арк.с.28). Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд приходить до наступних висновків. Відповідно до пункту 8\~«Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до заробітної плати за останні два відпрацьованих місяці згідно наданої позивачем довідки від 02.01.2020 року за вх. №304 (арк.с.31), становить: квітень 2019 року 5836 грн. 86 коп., травень 2019 року 2306 грн. 87 коп., що разом складає 5836 грн. 86 коп. + 2306 грн. 87 коп. = 8143 грн. 73 коп., поділеної на кількість робочих днів за ці два місяці (20 + 7 = 27 дні) = 301 грн. 61 коп. Відповідно до наказу в.о.генерального директора ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» №63 від 29.01.2019 року «Про режим роботи на 2 квартал 2019 року» на підприємстві було встановлено триденний режим роботи підрозділів підприємства зі встановленням: понеділок (крім 29.04.2019 року та 17.06.2019 року), вівторок, середа (крім 01.05.2019 року), четвер 20.06.2019 року робочі дні; четвер (крім 25.04.2019 року та 20.06.2019 року), п`ятниця неробочі дні; субота, неділя вихідні дні (арк.с.33). Середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 06.06.2019 року, відповідно до Наказу №534-вк (арк.с.5-6), і по день розрахунку підприємства з позивачем, тобто до 07.07.2019 року, відповідно до довідки від 20.01.2020 року за вх. №303, дня, що передує дню розрахунку з позивачем (арк.с.28). Кількість робочих днів згідно встановленого одноденного режиму роботи на підприємстві за період з 06.06.2019 року по 07.07.2019 року складає 13 днів. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.06.2019 року по 07.07.2019 року повинен бути обчислений наступним чином: 13 днів х 301 грн. 61 коп. = 3920 грн. 93 коп. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні знайшла своє підтвердження у судовому засідання та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 3920 грн. 93 коп. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 10000 грн. приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст.16, 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~\~1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що\~згідно ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у\~зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин\~\~(статті 4, 5, 13, 49 ЦПК України). Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.\~\~ Тобто за наявності\~\~порушення прав працівника\~\~у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо)\~\~відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Судом встановлено та підтверджується довідкою ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» за вих.№303 від 20.01.2020 року, що сума заробітної плати та остаточного розрахунку перераховані позивачу на картковий рахунок в КБ «ПриватБанк» 08.07.2019 року, тобто несвоєчасно, сума становить 20239 грн. 34 коп., у тому числі по місяцях: за березень 2019 року 2809,00 грн., за квітень 2019 року 4654,00 грн., за травень 2019 року 2859,00 грн., заробітна плата за червень 2019 року та остаточний розрахунок 9917,34 грн. (арк.с.28). Оскільки відповідач внаслідок не виплати заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, спричинив позивачу моральних страждань, пов`язаних з відсутністю грошових коштів для свого існування та для існування своєї родини, за таких обставин, діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка полягає в перенесених душевних стражданнях, хвилюванні, яке відобразилося на її емоційному стані. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. Згідно\~ст.12\~та\~ст.81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи з принципу розумності і справедливості суд вважає, що заявлена до відшкодування сума моральної шкоди у розмірі 10000 грн. не відповідає глибині і ступеню перенесених моральних страждань, а тому має бути зменшена до 500, 00 грн. Вимога позивача про стягнення з відповідача індексу інфляції за несвоєчасну виплату заробітної плати у сумі 706,83 грн. підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». У статтях 1-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції за період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Отже, на підставі зазначених вимог закону відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію втрати частини його доходів, яка обчислюється відповідно до пункту 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року. Відповідно до положень ст. 1, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» та «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Держкомстату України № 5 від 13 січня 2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, яка детально визначає структуру заробітної плати, вбачається, що індексації та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати входять до фонду додаткової заробітної плати. Останні не обмежені позовною давністю і підлягають стягненню за весь період заборгованості. Розрахунок індексу інфляції визначається Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України та вираховується з наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Тому розрахунок індексу інфляції повинен бути здійснений до 08.07.2019 року включно. Оскільки відповідно до ст.116 КЗпП України відповідач на момент звільнення позивача не здійснив виплати всіх сум, що належать позивачу, то суд вважає, що слід компенсувати втрату частини доходів починаючи з 05.06.2019 року. Індекс інфляції за даними Держкомстату України за період з 05.06.2019 року по 08.07.2019 року складає: у червні 2019 року 99,5%, у липні 2019 року 99,4%. Загальний індекс інфляції за вищезазначений період складає 98,9 %. Таким чином, сума індексу інфляції за період з 05.06.2019 року по 08.07.2019 року становитиме: (20239,34 грн.\~х 98,9 %/ 100 %) \~20239,34 грн.\~= 222 грн. 63 коп. Отже, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути\~компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме індексу інфляції за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з 05.06.2019 року (день звільнення позивача) по 08.07.2019 року (день остаточного розрахунку з позивачем) саме у розмірі 222 грн. 63 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню\~середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.06.2019 року по 08.07.2019 року у сумі 3920 грн. 93 коп.; моральна шкода у розмірі 500,00 грн.; індекс інфляції за несвоєчасну виплату заробітної плати за період 05.06.2019 року по 08.07.2019 року у розмірі 222 грн. 63 коп., що разом складає 4643 грн. 56 коп. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі\~1536 грн. 80 коп. (за дві вимоги). На підставі викладеного,

Outcome: partial