Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

02 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що [INFO] помер її батько, [PERSON], а [INFO] померла дружина останнього, а її мачуха, [PERSON]. Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина на належний їм житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS]. Зазначає, що у зв'язку з тим, що вищевказаний житловий будинок не зареєстрований в державному реєстрі прав на нерухоме майно, вона не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вільно користуватися спадковим майном. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, представник останньої за довіреністю [PERSON] в судове засідання також не з'явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує (а. с. 38). Представник відповідача - Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника, з позовом згодні (а. с. 35). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання також не з'явився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала листа про розгляд справи у відсутність їх представника. При ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 31). У зв'язку з неявкою сторін, третіх осіб суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO], слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого ЦК України, так як правовідносини продовжували діяти після набрання чинності вказаним Законом. До правовідносин щодо прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] застосовуються положення Цивільного кодексу України 2003 року. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що батьком позивачки [PERSON] був [PERSON] (а. с. 5-6). 29 грудня 1966 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON], у зв'язку з чим останній було змінено прізвище на [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а. с. 39). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а. с. 7). Відповідно до довідки Павлівської сільської ради Білопільського району від 16 червня 2016 року [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований і проживав у [ADDRESS], разом із дружиною, [PERSON], яка прийняла спадщину після його смерті шляхом спільного проживання (а. с. 36). Крім того, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за заявою позивачки [PERSON], що об'єктивно підтверджується матеріалами справи (а. с. 41-69). За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] та дружина померлого батька останньої, [PERSON], в рівних частинах прийняли спадщину після померлого [INFO] [PERSON], шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та постійного проживання з останнім на день його смерті відповідно. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а. с. 8). Відповідно до заповіту, посвідченого 10 листопада 1998 року секретарем Павлівської сільської ради Білопільського району, зареєстрованого в реєстрі за №191, [PERSON] все своє майно заповіла позивачці (а. с. 18). У відповідності до довідки виконавчого комітету Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 16 червня 2016 року [PERSON] на день смерті була зареєстрована в [ADDRESS] разом із недочкою, [PERSON]. Заповіт від імені померлої посвідчений сільською радою 10 листопада 1998 року за №191 не змінювався та не відмінявся (а. с. 36). З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO], заведена за заявою позивачки [PERSON] (а. с. 70-94). Відповідно до довідки виконавчого комітету Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 29 січня 2016 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS], був побудований у 1955 році. Його власники - [PERSON] та [PERSON] (а. с. 16). Згідно з довідкою Філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця КП Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 18 квітня 2016 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], за фізичною чи юридичною особою не зареєстровано (а. с. 37). Відповідно до висновку та довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» від 11 травня 2016 року житловий будинок та господарські будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS], зведені з дотриманням архітектурних, санітарних і протипожежних норм та правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці, а також не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 15, 17). Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. За приписами ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом і за заповітом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадшини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] має право на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], в порядку спадкування після батька [PERSON] та мачухи [PERSON]. Однак, позивачка позбавлена можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок . На підставі викладеного,

Outcome: approved