Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

02.11.2020 [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на нежиле приміщення [NUMBER], а саме: прибудови А3-1, загальною площею 13,4 кв.м., що складає 3/1000 частки багатоквартирного будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 22.03.2005, посвідченого приватним нотаріусом Мошенко О.В., придбав зазначений об`єкт нерухомого майна. Відомості про вчинений правочин зареєстровані в Маріупольському БТІ. Через крадіжку, що мала місце в період часу з 16.02.2017 по 29.06.2017 за місцем мешкання позивача, були викрадені правовстановлюючі документи на вказане нежиле приміщення. Отримання дублікату договору, унеможливлюється припиненням діяльності нотаріуса та знаходженням архіву на тимчасово опутаної території Донецької області. Опираючись на вимоги ст.392 ЦК України, просив визнати право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. 18.12.2020 уточнено зміст позовних вимог, за яким позивач просив визнати право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] , а саме: прибудови літ.А3-1, загальною площею 13,4 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.3005, посвідченого нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Мошенко О.В. Ухвалою суду від 04.11.2020 при відкритті провадження задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, за яким ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість», 17.12.2020 надало правову справу на будинок [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наголосив на відсутності можливості поновлення втрачених документів через припинення діяльності нотаріусом та знаходженням архіву у м.Донецьку. Визнання права власності у судовому порядку, необхідно позивачу для забезпечення реалізації прав власника. Останній, надав суду заяву з клопотанням завершити розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - Каргін Є.С. проти задоволення позовних вимог заперечував, правом надання відзиву на позові вимоги не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлове приміщення [ADDRESS] на праві приватної власності, за договором купівлі-продажу від 22.03.2005, посвідченого приватним нотаріусом Мошенко О.В., 3/1000 належить [PERSON] (а.с.48) За матеріалами справи, наявні відомості про внесення відомостей до ЄДРД за №12016050770003551 від 22.09.2016 та №12017050770002803 від 22.09.2017, пов`язані із викраденням майна [PERSON] , однак втрата правовстановлюючих документів на вказаний об`єкт нерухомого майна, за жодним провадженням, не підтверджена. Дослідженням в залі судового засідання матеріалів правової справи 3660730/2-589, наданої ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість», встановлена наявність належним чином посвідченої приватним нотаріусом Мошенко О.В. копії договору купівлі-продажу нежилого приміщення, укладеного, 22.03.2005, ТОВ «Менеджмент-сервіс» з [PERSON] . Відповідно до правил ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Предметом позову у дані справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав втрати останнім правовстановлюючого документа на такий об`єкт. Як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно, зокрема, на нежитлове приміщення. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України право на позов з підстав втрати правовстановлюючого документа виникає у особи, яка фактично володіє спірним майном у тому разі, коли таке право не оспорюється іншими особами, тобто за відсутності обставин, які свідчать про наявність у них права вимоги щодо спірного майна та за відсутності можливості отримання дублікату правовстановлюючого документа. Відповідно до п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що «з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше». В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа. В разі якщо позивачем не доведено порушення, невизнання та /або оспорення його прав власника спірного нерухомого майна відповідачем, як і не доведено того, що відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає у реалізації останнім права на володіння, користування та /або розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна , то відсутні підстави для задоволення позову про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України. Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВСУ від 13.05.2019 року в справі № 905/494/18. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається, ким та яким чином оспорюється дійсність укладеного договору купівлі-продажу та право власності на вказаний об`єкт нерухомості, не зазначено в чому порушено право позивачів (не вказана мета визнання права власності). Окрім того, суд зазначає, що дублікат свідоцтва про право власності оформляється в разі втрати оригіналу на підставі звернення заявника та архівних документів, які зберігаються в органах, що видали свідоцтво про право власності, а також довідки з органу внутрішніх справ, якщо законодавством передбачене обов`язкове повідомлення цих органів про втрату (викрадення) оригіналу свідоцтва. За загальним правилом, у разі втрати або зіпсування документа, лише суб`єкт, що видав такий документ, може видати його дублікат або архівна установа. Позивачем надано роздруківку з Єдиного реєстру нотаріусів про тимчасове припинення нотаріальної діяльності приватним нотаріусом Мошенко О.В. станом на 13.10.2020, однак будь-яких звернень, зокрема до Управління Міністерства юстиції України в Донецькій області щодо з`ясування місця збереження архіву нотаріуса з метою отримання дублікату правовстановлюючих документів суду не надано. Суд також звертає увагу на той факт, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( зі змінами) будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі. З огляду на викладене постанова приватного нотаріуса Бедненко С.В. від 18.12.2020 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, через відсутність правовстановлюючого документу на нежитлове приміщення за вищевказаною адресою, не є правовою підставою звернення до суду. Отже, відсутність доказів щодо звернення позивача до компетентних установ з вимогою видачі дублікатів правовстановлюючих документів, свідчить про передчасність звернення до суду. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до Маріупольської міської ради про визнання права власності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed