Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

04.05.2017 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення на його користь грошових коштів у розмірі 40128,09 грн., судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що 28.06.2015 року о 00 год. 54 хв. у селищі Підгороднє сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу\~автомобіля DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] Цей автомобіль на праві власності належить третій особі\~[PERSON] 01.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позички (безоплатного користування) транспортного засобу строком на один рік, який у подальшому було пролонговано відповідно до додаткових договорів від 01.03.2014 року, від 01.03.2015 року, від 01.03.2016 року, від 01.03.2017 року. Таким чином, транспортний засіб з березня 2013 року перебуває у його користуванні. Внаслідок ДТП автомобіль DAEWOO LANOS було суттєво пошкоджено. Відповідач визнав себе винним у скоєнні ДТП та пообіцяв йому відшкодувати завдані збитки добровільно, про що 01.07.2015 року написав розписку про виплату шкоди завданої внаслідок ДТП, яка відбулась 28.06.2015 року в сумі 1500 доларів США, протягом двадцяти місяців, тобто до лютого 2017 року. Станом на 18.04.2017 року 1500 доларів США становить 40218,09 грн. Він неодноразово звертався до відповідача із проханням повернути кошти за розпискою в рахунок відшкодування завданої шкоди у добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом не вдалося. Вважав свої вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 22, 1166, 1192, 509, 526, 530, 533, 625 ЦК України Ухвалою суду від 16 травня 2017 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. 27 вересня 2017 року ухвалено заочне рішення. Ухвалою суду від 13 листопада 2017 року прийнято до розгляду заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення та призначене судове засідання. Ухвалою суду від 06 грудня 2017 року скасовано заочне рішення від 27 вересня 2017 року та призначено справу до розгляду. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягали на їх задоволенні та зокрема зазначили, що відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем. В 2015 році відповідач у вихідний день на службовому автомобілі потрапив у ДТП. На прохання відповідача, оскільки той знаходився у стані алкогольного спяніння працівники поліції на місце ДТП не викликались. Позивач за власні кошти відремонтував автомобіль, а відповідач пообіцяв повернути ці кошти на підтвердження чого написав розписку. До тепер кошти витрачені на ремонт відповідач не повернув, добровільно відмовляється виконувати взяте на себе зобовязання. Власником пошкодженого автомобіля є батько позивача, а позивач користувався автомобілем на підставі договору позички. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову, мотивуючи тим, що відповідач працював водієм у позивача. Влітку 2015 року [PERSON] зателефонував відповідачу та попросив його поїхати в с. Підгороднє. Під час поїздки відповідач потрапив у ДТП. Зателефонувавши [PERSON] та повідомивши про ДТП, той сказав, щоб відповідач не викликав співробітників поліції, а сам транспортував автомобіль на СТО. Вини у ДТП відповідача не було. Потім, як автомобіль був відремонтований з його зарплати почали вираховуватись кошти витрачені на ремонт. Коли відповідач вирішив звільнитись, то позивач його примусив написати розписку про повернення коштів витрачених на ремонт. Повертати позивачу ніякі кошти відповідач не повинен, оскільки його вини в ДТП не має, а коштів у борг у позивача він не брав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач працював у позивача водієм. В ніч на 29 червня 2015 року йому зателефонував відповідач та повідомив, що потрапив у ДТП. Зранку він зустрівся з відповідачем, сфотографував пошкоджений автомобіль. Відповідач визнавав, що з його провини сталося ДТП, погоджувався відшкодувати завдану шкоду. Сам відповідач запропонував написати розписку, як підстрахування повернення коштів. Про обставини ДТП йому відомо лише те, що відповідач будучи пяним врізався в бордюр. Заслухав доводи сторін, покази свідка, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого. Судом встановлено, що автомобіль [NUMBER] (VIN Y6DTF69YE30023542) на праві власності належить [PERSON] (а.с.11-12). 01 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позички (безоплатного користування) транспортного засобу строком на один рік (а.с.14-15). 01 березня 2013 року відповідно до акту прийому-передачі до договору позички (безоплатного користування) транспортного засобу від 01 березня 2013 року [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв транспортний засіб марки DAEWOO LANOS, д/н [NUMBER], VIN Y6DTF69YE30023542 (а.с.16). У подальшому договір було пролонговано відповідно до додаткових договорів від 01 березня 2014 року, 01 березня 2015 року, 01 березня 2016 року та 01 березня 2017 року (а.с.17-20). За цим договором, позивач (користувач) мав право передавати автомобіль у користування третім особам (а.с.14,15). Як встановлено судом із пояснень учасників справи, відповідач працював водієм у позивача. В червні 2015 року керуючи автомобілем [NUMBER], відповідач потрапив у ДТП. Автомобіль внаслідок ДТП отримав механічні пошкодження, які потребували ремонту. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до розписки від 01 квітня 2015 року відповідач зобовязався на протязі 20-ти місяців сплатити суму шкоди в розмірі 1500 доларів, спричиненої [PERSON] внаслідок пошкодження автомобіля [NUMBER], який потрапив у ДТП 28 червня 2015 року в с. Підгороднє Дніпропетровської області (а.с.13). Також, факт ДТП за участю відповідача та пошкодження транспортного засобу підтвердив у судовому засіданні свідок [PERSON] Згідно з ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до\~ч.1\~ст.1187\~ЦК України\~джерелом підвищеної\~небезпеки є\~діяльність,\~пов'язана\~з використанням,\~зберіганням або\~утриманням транспортних\~засобів,\~механізмів та\~обладнання,\~використанням,\~зберіганням хімічних,\~радіоактивних,\~вибухо-\~і вогненебезпечних\~та інших\~речовин,\~утриманням диких\~звірів,\~службових собак\~та собак\~бійцівських порід\~тощо,\~що створює\~підвищену небезпеку\~для особи,\~яка цю\~діяльність здійснює,\~та інших\~осіб. Відповідно до\~ст.1192 ЦК України\~ розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2003 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода,\~завдана особі\~чи майну\~фізичної або\~юридичної особи,\~підлягає відшкодуванню\~в повному\~обсязі особою,\~яка її\~завдала.\~Обов'язок\~відшкодувати завдану\~шкоду виникає\~у її\~завдавача за\~умови,\~що дії\~останнього були\~неправомірними,\~між ними\~і шкодою\~є безпосередній\~причинний зв'язок\~та є\~вина зазначеної\~особи,\~а коли\~це було\~наслідком дії\~джерела підвищеної\~небезпеки,\~-\~незалежно від\~наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166\~ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак позивачем на виконання вищезазначених вимог закону не було доведено належними та допустимими доказами, що відповідач є завдавачем шкоди, що його дії були неправомірними та між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, оскільки судом в ході розгляду лише встановлено факт завдання шкоди за участю відповідача, а саме керування відповідачем в момент ДТП транспортним засобом DAEWOO LANOS, д/н [NUMBER], та отримання автомобілем механічних пошкоджень. Також не є допустимим доказом на підтвердження розміру завданої в результаті ДТП шкоди, копія розписки від 01 лютого 2015 року, оскільки відповідно до ч.2 ст.80 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у рахунок відшкодування завданої шкоди в розмірі 1500 доларів США, що еквівалентно 40218,09 грн. Крім того,\~до даних\~правовідносин не\~можуть бути\~застосовані положення\~ст.ст.\~509,\~526,\~530,\~533,\~625\~ЦК України\~на які\~посилався позивач\~у своєму\~позові,\~оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. До того ж, на думку суду позивача не можливо віднести до особи, яка має право на відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу виходячи з такого. Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Відповідно до ч.1 ст.827 ЦК України за договором позички одна сторона (позикодавець) безоплатно передає або зобовязується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Відповідно до ч.4 ст.828 ЦК України договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією із стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, як вбачається з матеріалів справи договір позички (безоплатного користування) транспортного засобу був укладений між [PERSON] та [PERSON] без додержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення. Таким чином, вищезазначений договір є недійсним (нікчемний правочин), а тому відповідно не може створювати юридичних наслідків крім тих, що повязані з його недійсністю. Отже,\~виходячи з\~викладеного,\~суд не\~вбачає підстав\~для задоволення\~вимог позивача. Що стосується розподілу судових витрат, то вони відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові покладаються на позивача. \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed