Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

03 серпня 2015 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно Лютеранської церкви України про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, В обґрунтування позову зазначено, що 01 вересня 2002 року Позивача було прийнято на роботу в Церковне Управління (Єпископат) НЕЛЦУ на посаду пастора, про що видано відповідний наказ № 69 від 30.08.2002 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до наказу Єпископа НЕЛЦУ № 16 від 17.04.2015 року [PERSON] було звільнено з 20.04.2015 року у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі п.4\~ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає таке рішення незаконним у зв`язку з тим, що звільнення з посади передбачає наявність рішення Церковного керівництва та погодження церковної громади с. Петродолинське та с. Новоградківка. У зв`язку з чим, просив визнати протиправним та скасувати наказ № 16 від 17.04.2015 року про звільнення [PERSON] ; поновити на посаді пастора релігійних громад с. Петродолинське та с. Новоградківка та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. \~ \~ \~ \~05 серпня 2015 року ухвалою суду (суддя Шликов С.П.) відкрито провадження по справі. \~ \~ \~ \~В зв`язку з знаходженням судді Приморського районного суду міста Одеси Шликова С.П. в тривалій відпустці справа передана для повторного розподілу. \~ \~ \~ \~20 жовтня 2015 року справа передана судді Чернявській Л.М. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 23 жовтня 2015 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду. \~ \~ \~ \~Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно Лютеранської церкви України Саєвського М.О. на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2015 року про відкриття провадження у справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 01 вересня 2016 року заяву представника [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано у Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської церкви України наступні завірені належним чином документи: копію наказу про звільнення [PERSON] № 16 від 17.04.2015 року; копію протоколу засідання Керівництва Церкви (синодального комітету) Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євнгелічно-лютеранської церкви України № 6 від 16.04.2015р.; копію табелю обліку робочого часу за березень 2015 року; копію акту про відсутність [PERSON] за місцем служіння з 17 по 20 березня 2015 року; копію протоколу духовно-дисциплінарної комісії від 25.03.2015 року; службове розпорядження № 26 від 24.03.2015 року; довідку про середню заробітну плату пастора [PERSON] \~ \~ \~ \~31 січня 2017 року надійшли заперечення на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 01 лютого 2017 року заяву [PERSON] про залучення третьої особи задоволено. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог - Німецьку Євангелічно-Лютеранську релігійну громаду с. Петродолинське. \~ \~ \~ \~01 лютого 2017 року позивачем надано змінену позовну заяву. \~ \~ \~ \~В судовому засідання 24 лютого 2017 року був допитаний свідок [PERSON] \~ \~ \~ \~20 квітня 2017 року від [PERSON] до суду надійшли додаткові письмові пояснення. \~ \~ \~ \~24 квітня 2017 року ухвалою суду відмовлено [PERSON] у прийнятті змін до позовної заяви. \~ \~ \~ \~Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2017 року повернуто апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2017 року разом із цивільною справою до Приморського районного суду м. Одеси для вирішення питання про повернення її заявнику. \~ \~ \~ \~Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] повернуто апелянту. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 28 грудня 2017 року зупинено провадження по справі до набрання законної сили рішення по справі № 522/21897/17. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 08 квітня 2020 року поновлено провадження по справі. \~ \~ \~ \~20 серпня 2020 року зупинено провадження по справі до набрання законної сили судового рішення у цивільній справі № 522/21897/17. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 11 травня 2021 року поновлено провадження по справі. \~ \~ \~ \~06 липня 2021 року від Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» до суду надійшла заява про визнання позову. Просили прийняти визнання Релігійної організації «Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України» позову [PERSON] та ухвалити рішення про задоволення позову в повному обсязі. \~ \~ \~ \~13 та 22 липня 2021 року від позивача до суду надійшли пояснення щодо поважності причин пропуску строку разом з розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу. \~ \~ \~ \~В судове засідання сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від учасників справи є клопотання про розгляд справи за відсутності. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії трудової книжки позивача [PERSON] 01.09.2002 року був прийнятий на посаду пастора Управління Німецької Євангеличної Церкви України Наказ №69 від 30.08.2002 року. Наказом Єпископа НЕЛЦУ № 16 від 17.04.2015 року [PERSON] було звільнено з посади пастора Церковного Управління (Епископату) Німецької Євангелично_Лютеранської Церкви України (НЄЛЦУ) в громадах с.Петродолинське та с.Новоградівка з 20 квітня 2015 року у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі п.4\~ст. 40 КЗпП України. Наказу Єпископа НЕЛЦУ передувало засідання Церковного керівництва НЕЛЦУ від 16.04.2015 року, на якому було прийнято рішення № 6 про звільнення [PERSON] з посади пастора Церковного Управління (Єпископату) НЕЛЦУ в громадах с.Петродолинське та с.Новоградківка з 20.04.2015 року у зв`язку з прогулом без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України). Погодження релігійних громад с.Петродолинське та с.Новоградківка на звільнення [PERSON] надано не було. [PERSON] оскаржив рішення церковного керівництва від 16.04.2015р. окремо від наказу № 16 від 17.04.2015 року. Судом також встановлено, що [PERSON] з 03.11.2015 року був прийнятий на посаду пастора громади та керівника проекта громади «Молодіжний центр з біблейською школою НЕЛЦУ, наказ № 1-а від 02.11.2015 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.02.2020 року по справі № 522/21897/17 в задоволенні позову було відмовлено, постановою Одеського апеляційного суду від 01.03.2021 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.02.2020 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до Церковного Управління (Єпископат) НЕЛЦУ про визнання незаконним та скасування рішення керівництва церкви (синодального комітету) Церковного Управління (Єпископат) НЕЛЦУ в частині пункту 4а відмовлено з підстав, зазначених у мотивувальній частині постанови. На період розгляду Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи № 522/21897/17 розгляд справи № 522/15939/15 було зупинено. В подальшому відповідач скасував рішення Церковного керівництва НЕЛЦУ від 16.04.2015 року про звільнення [PERSON] та анулював всі рішення Синода 2015-17 років, як такі, що не відбулися через відсутність запрошень громадам та відсутність кворуму для проведення Синоду, що підтверджено наданим суду витягом №3 з протоколу №11 від 27.05.2021 року Засідання Керівництва НЕЛЦУ. Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону, або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 15.06.2020р. у справі № 588/1311/17. Судом встановлено, що позивач перебував на посаді пастора в релігійній організації - Церковному Управлінні (Єпископат) Німецької євангелічно-лютеранської церкви України. Відповідно до положень ст.ст.25,26 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна організація має право приймати на роботу громадян. Умови праці встановлюються за угодою між релігійною організацією та працівником і визначаються трудовим договором, який укладається в письмовій формі. Релігійна організація зобов`язана в установленому порядку зареєструвати трудовий договір. У таком ж порядку реєструються документи, що визначають умови оплати праці священнослужителів, церковнослужителів і осіб, які працюють у релігійній організації на виборних посадах. На громадян, які працюють у релігійних організаціях та створених ними підприємствах, добродійних закладах на умовах трудового договору, поширюється дія законодавства про працю, загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оподаткування. З наданих, як позивачем, так і відповідачем документів, вбачається, що крім трудового законодавства на правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, поширюється дія Статуту Церковного Управління (Єпископат) НЕЛЦУ. Так, відповідно до п.4.8 Статуту Єпископ має повноваження призначати та звільняти з посади пасторів за рішенням Церковного керівництва і за погодженням церковної громади або регіонального церковного округа згідно з внутрішнім церковним канонічним правом, якщо це передбачено цим. Отже, підставою наказу Єпископа про звільнення з посади пастора повинно бути рішення Церковного керівництва та погодження церковної громади. Рішення Церковного керівництва № 6 від 16.04.2015 року скасоване, погодження церковної громади с. Петродолинське та церковної громади с. Новоградків на звільнення [PERSON] відсутнє. З матеріалів справи вбачається, що ані копія рішення № 6 Церковного керівництва від 16.04.2015 року, ані копія наказу № 16 від 17.04.2015 року [PERSON] відповідно до вимог ст.47 КЗпП України вручена не була. Розрахунок при звільненні відповідно до вимог ст.116 КЗпП України з [PERSON] відповідачем не проведений. Відповідно до ст.40 п.4 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:п.4 прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. За правилами частини другої\~статті 235 КЗпП України\~при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Така позиція висловлена судами у постанові ВСУ від 25.05.2016 у справі № 6-511цс16, постанові ВСУ від 21.09.2017 року у справі №6-2597цс16, постанові ВСУ від 22.11.2017 року у справі №6-1660цс16, постанові КАС у складі ВС від 01.03.2018 року у справі №818/149/17. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заро-бітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~(далі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньо-годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заро-бітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Такий правовий висновок наведений Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 569/10189/16-ц. Згідно наданої\~Відповідачем інформації\~про суми\~заробітної плати,\~нараховані та\~виплачені [PERSON] \~у лютому,\~березні 2015\~року,\~загальний заробіток\~за попередні\~до звільнення\~повні два\~місяця роботи складає: лютий 2015р. 1730,63 грн. березень 2015р. 1776,91 грн., відпрацьовано у лютому 2015 р. - 20 робочих днів, у березні 2015 року - 21 робочий день, всього - 41 робочий день. Середньоденна заробітна плата складає 85,54 грн. (1730,63 + 1776,91= 3507,54 грн.: 41 робочий день) Виходячи з того , що судом встановлено, що позивач за час розгляду справи 02.11.2015 року працевлаштувався (працює на посаді пастора в релігійній громаді с.Петродолинське), за квітень місяць 2015 року зарплату не отримав, то на думку суду підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.04.2015 року по 01.11.2015 року та з 01.04.2015 року по 19.04.2015 року включно, у розмірі 85,54 грн. х 146 днів =\~12488, 84\~грн. Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу [PERSON] з дати звільнення 20.04.2015 року до дати працевлаштування (по 01.11.2015 року) та робочі дні в квітні 2015 року включно: в загальному складає - 146 робочих днів, з яких: 21 роб. день - квітень 2015 року, 18 роб. днів - травень 2015 року; 20 роб. днів - червень 2015 року; 23 роб.дні -липень 2015р., 20 роб.днів серпень 2015 року, 22 роб.дні вересень 2015 року, 22 роб.дні жовтень 2015 року. Згідно ч.6\~ст.141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908, 00 грн.

Outcome: approved