Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

03 липня 2015р. представник позивача звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції та [PERSON], третя особа: Приватне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 30 січня 2008р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/3181/143482/72, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 41400 Доларів США. Протоколом загальних зборів акціонерів №3б-45 від 14 жовтня 2009р. прийнято рішення про зміну найменування Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль». В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором Позивач та [PERSON] уклали договір застави транспортного засобу №014/12443/3181/73 від 30 січня 2008р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] був укладений договір застави, про передачу в заставу банку автомобіль марки Toyota Prado, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, колір - світло-сірий, шасі [NUMBER], тип транспортного засобу - легковий - універсал-В. Позивачу стало відомо про арешт рухомого майна [PERSON], що був накладений на підставі постанови державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №29943162 від 15 листопада 2011р. та постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про розшук майна боржника №29943162 від 24 грудня 2012р. Зазначені постанови винесені державною виконавчою службою у зв'язку з примусовим виконанням виконавчого листа №2-1084 виданого 20.05.2011 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми у розмірі 1060151 грн. 88 копійок. Станом на 25 березня 2015 року заборгованість за кредитним договором №014/3181/143482/73 від 30 січня 2008 року становить 1794314 гривні 97 копійок, тоді як вартість транспортного засобу Toyota Prado згідно висновку про вартість майна складає 410200 гривень. Заборгованість за зазначеним кредитним договором значно перевищує вартість заставного майна. На підставі викладеного просять звільнити з-під арешту, накладеного 24 грудня 2012р. державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції майно, належне на праві власності [PERSON], а саме: автомобіль марки Toyota Prado, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, колір - світло-сірий, шасі [NUMBER], тип транспортного засобу - легковий - універсал-В. Скасувати розшук транспортного засобу марки Toyota Prado, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, колір - світло-сірий, шасі [NUMBER], тип транспортного засобу - легковий - універсал-В, що оголошений постановою про розшук майна боржника № 2994316 від 24 грудня 2012 року (а.с.1-3). Представник позивача в судове засіданні не з'явився, але подав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі в якій він просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі та прохав позовні вимоги задовольнити. Представник Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання також не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи, а також доданих документів, суд вважає за необхідне позов задовольнити за наступних підстав. Судом встановлено, що 30 січня 2008р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/3181/143482/72, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 41400 Доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, сторони 30 січня 2008р. уклали договір застави автотранспорту № 014/12443/3181/73, відповідно до якого [PERSON] передав у заставу ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» автомобіль марки Toyota Prado, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, колір - світло-сірий, шасі [NUMBER], тип транспортного засобу - легковий - універсал-В (а.с.5-8). Як вбачається з наданого позивачем витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 16772076, на підставі договору застави транспортного засобу №014/12443/3181/73 від 30 січня 2008 року було накладено арешт на автомобіль марки Toyota Prado, номер державної реєстрації [NUMBER], номер об'єкта [NUMBER] (а.с.15). Відповідно до п. 1 ст. 590 ЦПК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішення суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника маже бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника кошті, коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Таким чином суд приходить що до висновку, що автомобіль марки Toyota Prado, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, колір - світло-сірий, шасі [NUMBER], тип транспортного засобу - легковий - універсал-В, підлягає звільненню з-під арешту майна, складеного постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими і підлягають задоволенню. З приводу розподілу судових витрат слід зазначити, що оскільки орган державної виконавчої служби діяв на виконання судового рішення у межах своїх повноважень, не несе передбаченого законом обов'язку перевіряти наявність інших заборон щодо майна, у стягненні з них судових витрат слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved