Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

03 квітня 2012 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилались на те, що за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2012 року на позивача покладено обов'язок щодо сплати аліментів на утримання його неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у сумі 2 500,00 грн. У зв'язку з тим, що з 29 лютого 2012 року позивач припинив підприємницьку діяльність та не має доходів, він звернувся до суду з даним позовом та просив суд встановити розмір аліментів на утримання доньку у сумі 500,00 грн. (а. с. 2-3). Представник позивача у судовому засіданні заявлені в позові вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог позивача, просили суд відмовити у задоволенні позову як у безпідставному та необґрунтованому. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2012 року було скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2011 року по цивільній справі № 2-2959/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, в частині відмови у задоволені позову [PERSON]: був задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, а саме: вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 14 вересня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2013 року було скасовано рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2012 року в частині вирішення вимог за первісним позовом, тобто вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, а справу в цій частині повернуто до апеляційної інстанції на новий розгляд (а. с. 26-30). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року було скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2011 року та ухвалено рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково, а саме: стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з листопада 2009 року по 20 лютого 2010 року та з 27 і до досягнення дитиною повноліття, у задоволенні решти позову - відмовлено (а. с. 52-53). За даними Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської обласної Державної податкової служби від 02 квітня 2012 року за період з 01 січня 2012 року по 31 березня 2012 року ФОП [PERSON] не мав доходу. Відповідальність за достовірність даних покладено на [PERSON] (а. с. 10). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно приписів ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача про зменшення розміру аліментів суд вважає дані вимоги необґрунтованими та не доведеними, та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. При цьому суд виходить з того, що рішення суду, яким до стягнення з відповідача присуджено аліменти в розмірі 2 500,00 грн., вступило в законну силу 13 жовтня 2013 року, а до суду з даною позовною заявою [PERSON] звернувся у квітні 2012 року. Крім того, роблячи висновок щодо необґрунтованості позовних вимог суд критично оцінює посилання сторони позивача на причинно-наслідковий зв'язок між зверненнями [PERSON] до правоохоронних органів із заявами щодо неправомірності дії [PERSON] по відношенню до неї та погіршенням стану здоров'я позивача, оскільки належних доказів на підтвердження такого зв'язку суду не було надано. Суд також не вважає за можливе зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню за судовим рішенням з позивача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої доньки, на підставі довідки податкової служби від 02 квітня 2012 року, оскільки така довідка містить інформацію щодо одного кварталу 2012 року та стосується періоду судових слухань саме щодо питання про визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] на утримання [PERSON] Враховуючі вищезазначене, витрати, понесені позивачем на сплату судового збору, не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed