Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

03.02.2014 року, позивач ПАТ «ПриватБанк» звернувся в суд з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 20.12.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № LVL6F112360063, згідно умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 3348,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Стверджує, що відповідачка своїх зобов'язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у загальному розмірі 27107,17 грн., з яких 2686,48 грн. - заборгованість за кредитом, 9989,03 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 11748,78 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн. та 1267,01 грн. - штрафи за порушення зобов'язань за договором. Представник позивача в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказує про те, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.12.2006 року між сторонами у цій справі було укладено кредитний договір № LVL6F112360063, що зокрема підтверджено заявою позичальника та умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». На підставі договору кредиту відповідачці було надано кредитні кошти у розмірі 3348,00 грн. на строк 18 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,42 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зі змісту заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») Стандарт, вбачається, що [PERSON] було надано споживчий кредит. У відповідності із положеннями ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживчим кредитом є кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно умов кредитного договору щомісяця в період сплати, позичальник зобов'язувалася надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків та комісії, а також інших витрат згідно умов кредитування. У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Свої вимоги за договором відповідач не виконала внаслідок чого у неї сформувалося 2686,48 грн. - заборгованості за кредитом, 9989,03 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом. Відповідно до п. 3.2.3. умов кредитування, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні. У відповідності із положеннями п. 5.3. при порушенні позичальником строків платежів за грошовими зобов'язаннями, передбаченими договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості. У відповідності із ст. 549 ч. 2, 3 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 27107,17 грн., з яких 2686,48 грн. - заборгованість за кредитом, 9989,03 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 11748,78 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн. та 1267,01 грн. - штрафи за порушення зобов'язань за договором, що підтверджено відповідним розрахунком. Згідно вказаного розрахунку заборгованість відповідача виникла, ще в 2007 році, а строк дії кредитного договору сплив після 18 місяців з моменту його укладення. Так згідно заяви позичальника банк надав строковий кредит на строк 18 місяців з 20.12.2006 року по 20.06.2008 року. Враховуючи положення ст. 11 ч.13 п. 7 ЗУ «Про захист прав споживачів», у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), вказане застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). У відповідності до положень п. 5.5 умов кредитування, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Нормами ст. 259 ч. 1 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Не зважаючи на те, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки у відповідача дійсно існує заборгованість за кредитним договором, що визнається сторонами, з врахуванням того, що кредитний договір укладено 20.12.2006 року, а кінцевим терміном повернення цього кредиту є 20.06.2008 року, на момент звернення позивача із позовною заявою до суду 03.02.2014 року, строки позивної давності, встановлені за домовленістю сторін сплили. В силу положень ст. 267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування, якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed