Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

03.02.2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 30.07.2011 року вона разом із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 02.06.2020 року розірвано. Від шлюбу у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, дитина проживає разом із нею та перебуває на повному її утриманні. Дитина відвідує дитячий садок, додатково займається вивченням англійської мови та потребує витрат на стан здоров`я. Протягом 2020-2021 року нею особисто на розвиток та лікування дитини витрачено 9849,52 грн. Відповідач на даний час взагалі не приймає участі в утриманні та розвитку їхнього сина. Посилаючись на вищезазначене просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини та стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 9849,52 грн. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.02.2021 року дана позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для виправлення недоліків позовної заяви. 02.03.2021 року до суду надійшла заява від позивача про усунення недоліків. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.03.2021 року по даній справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач до судового засідання не з`явилася, про день розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, але рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 02.06.2020 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Також у судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина проживає з позивачем, яка самостійно вирішує першочергові потреби дитини, а саме безпосередньо здійснює догляд за дитиною, займається її вихованням, надає матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, гарантовано, що у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дитини, можливостей відповідача, який є працездатною особою, і має дохід, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків (доходів), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви, а саме з 03.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Положення статті 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Позивач [PERSON] як на підставу своїх позовних вимог в цій частині посилалась на те, що нею були понесені додаткові витрати на утримання дитини, а саме: - витрати на оплату дитячого садка та благодійних внесків за 2020 рік на загальну суму 4019,52 грн.; - витрати пов`язані із навчанням англійської мови у Центрі розвитку дитини «Розумник» за період з вересня 2020 року по січень 2021 рік у розмірі 2740,00 грн.; - витрати за станом здоров`я щодо замовлення ортопедичних стельок для дитини на суму 490,00 грн.; - витрати на підготовчі курси до вступу до школи за період з жовтня 2020 року по січень 2021 рік в розмірі 2600,00 грн. Суд вважає, що батьки дитини після розірвання шлюбу мають дотримуватись положень ч.1 ст.157 СК України щодо спільності прийняття рішень у всіх питаннях, що стосуються дитини. Вищезазначені витрати суд зараховує до складу додаткових витрат на дитину, які викликані особливими обставинами та складають 9849,52 грн. Відповідно до вимог частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, суд вважає правильним задовольнити позовні вимоги позивача щодо стягнення додаткових витрат на дитину частково, стягнувши з відповідача половину вартості сплачених позивачем [PERSON] витрат у загальному розмірі 4924,76 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 1362,00 грн.

Outcome: partial