Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

04.03.2019 року заявниця звернулась до суду з названою заявою. Посилалась на те, що по 2016 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . У 2016 році [PERSON] виїхав на заробітки до Російської Федерації, з цього часу зв`язок з ним втрачено, він жодного разу не зателефонував та не написав листа, не повідомив іншим способом про своє місце мешкання. Отже, заявник самостійно матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Батько участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання не надає. Всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються заявником самостійно. Заявник [PERSON] самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку та має право на отримання соціальної допомоги, у разі визнання [PERSON] безвісно відсутнім. У зв`язку з цим, заявниця просить визнати [PERSON] безвісно відсутнім, фактична відсутність батька позбавляє можливості виготовити закордонний проїзний документ на ім`я дитини, отримати нотаріально-посвідчену згоду батька на виїзд дитини за кордон та на тимчасово непідконтрольну територію України, Автономну Республіку Крим, змінити місце реєстрації дитини, а також отримувати допомогу від держави на утримання дитини. Заявниця у судове засідання не з`явилась, у заяві вказала про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просив прийняти на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Згідно ч. 3 ст. 43 ЦК України, порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Стаття 45 ЦК України передбачає, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Згідно з частиною 1 статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. З аналізу указаних норм можна дійти висновку, що фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Із наявної у матеріалах справи копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] вбачається, що він народився у місті Донецьку та з 02.07.1999 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також з акту (про факт не проживання) №112 від 20.02.2019 року вбачається, що громадянин [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Згідно ст. 43 ч.2 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць перше січня наступного року. Враховуючи те, що останні відомості про [PERSON] були в 2016 році, то початком його безвісної відсутності слід вважати 01.01.2017 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що факт відсутності відомостей щодо місця перебування [PERSON] підтверджено, а тому, на підставі ст. 43 ЦК України, необхідно визнати його безвісно відсутнім з 01.01.2017 року. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved