Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

02.09.2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним Договір дарування квартири, загальною площею 60,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Дем`яненко В.О. 11.04.2019 року за реєстровим №290. В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішенням Валківського районного суду Харківської області від 08.08.2017 року у справі №615/790/17 стягнуто з [PERSON] на її користь борг за договором позики в розмірі 257 849,07 грн., 3% річних в розмірі 9621,64 грн. та проценти за користування коштами в розмірі 115 478,99 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 3830,07 грн. 19.01.2018 року Міжрайонним відділом ДВС по Валківському та Коломацькому районах ГТУЮ в Харківській області на підставі виконавчого листа №615/790/17, виданого 11.01.2018 року Валківським районним судом Харківської області відкрито виконавче провадження №55575159. Постановою заступника начальника відділу від 29.01.2018 року накладено арешт на все майно боржника [PERSON] в межах суми стягнення. Посилаючись на ст.ст.60,70 СК України, ст.368 ЦК України вважає, що спірна квартира є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 08.04.2005 року, під час перебування у шлюбі з 26.08.1988 року по 07.07.2018 року. За поданням Міжрайонного відділу ДВС по Валківському та Коломацькому районах ГТУЮ в Харківській області рішенням Валківського районного суду Харківської області від 15.05.2019 року у справі №615/790/19 визначено частку майна боржника [PERSON] у спірній квартирі. У липні 2019 року позивачу стало відомо, що 11.04.2019 року, тобто за місяць до прийняття рішення [PERSON] на підставі договору дарування №290 подарувала сину [PERSON] спірну квартиру. Вказані дії, на думку позивача, [PERSON] вчинила під час розгляду подання відділу ДВС про виділення частки майна боржника [PERSON] у майні, яким він спільно володіє з іншою особою, що свідчить про фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому судового рішення про стягнення грошових коштів. На даний час рішення суду про стягнення боргу з [PERSON] на її користь не виконане. На думку позивача, зміна власника квартири із спільного володіння [PERSON] та [PERSON] вчинена всупереч постанови державного виконавця від 29.01.2018 року про накладення арешту на все майно боржника [PERSON] в межах суми стягнення, тому є незаконною, так як вчинена з метою уникнення виконання рішення суду, що порушує її права. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України, на підставі ухвали суду від 23.09.2019 року відкрито провадження у цивільній справі. З урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. 03.10.2019 року та 24.12.2019 року відповідачі надали відзиви на позовну заяву, в яких просили відмовити в задоволенні позову повністю в зв`язку із його безпідставністю. Вважають його необґрунтованим фактичними обставинами справи. Як зазначає відповідач [PERSON] , ніякого відношення до спірного майна він не має і не мав. Всі питання пов`язані з виконанням рішення Валківського районного суду Харківської області щодо стягнення з нього грошових коштів на користь позивача вирішуються у відділі ДВС. Постанову державного виконавця від 29.01.2018 року про накладення арешту на все його майно ніколи не отримував. Значно пізніше йому стало відомо, що відділ ДВС з 30.01.2018 року по 20.11.2018 року проводив розшук належного йому майна. Вказав, що дійсно його колишній дружині з 2005 року належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу він з [PERSON] досягли домовленості про поділ майна, де [PERSON] не заперечував, що саме вказана квартира, яка була зареєстрована на ім`я [PERSON] , буде її особистою власністю. Спору з цього питання не виникало, тому додаткової реєстрації угода про поділ майна не потребувала. В подальшому [PERSON] подарувала зазначену квартиру своєму сину [PERSON] на підставі договору дарування №290 від 11.04.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Дем`яненко В.О. 03.02.2019 року представник відділу ДВС звернувся до суду з поданням про виділ його частки майна, як боржника, у спірній квартирі, але при цьому в якості забезпечення позову арешт на квартиру не накладався і заборони її відчуження не було. При посвідченні правочину - договору дарування, нотаріус перевірив у відповідних реєстрах відсутність заборони на відчуження спірної квартири та відсутність арешту. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - заборон відчуження, арештів та обтяжень іпотекою предмету договору та майна дарувальника немає. Перешкоджання для вчинення правочину були відсутні. Повідомив, що на виконання рішення Валківського районного суду Харківської області від 08.08.2017 року частково сплачує позивачу борг. Як зазначає у відзиві відповідач [PERSON] , його мамою [PERSON] йому подаровано спірну квартиру, яку куплено для нього, як для сина, за особисті кошти [PERSON] , тому не є спільним майном подружжя, що позивач не врахувала при зверненні до суду з даним позовом. В спірній квартирі зареєстровані тільки члени його родини, які фактично в ній проживають, він самостійно сплачує комунальні послуги. Вважає, що перехід права власності на дану квартиру є дійсним та реальним, оскільки настали правові наслідки, які обумовлені договором, тому він є добросовісним набувачем. Зазначив, що його мати [PERSON] ніколи нічого не була винна позивачу, відносно неї не існує ніякого рішення суду щодо боргових зобов`язань перед [PERSON] та не відкривалося будь-яке виконавче провадження. Відповідач [PERSON] у відзиві підтвердила викладені у відзивах [PERSON] та [PERSON] обставини та вказала, що після розірвання шлюбу 07.07.2018 року між нею та [PERSON] було добровільно поділено спільне майно подружжя і спірна квартира, яка була нею куплена для сина, не була предметом спору між ними. Будучи власником спірної квартири, вирішила подарувати її своєму сину з його родиною. Позивач ніколи до неї не зверталась з позовом про стягнення боргу, оскільки ніколи не брала в неї гроші в борг. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Ухвалою суду від 23.10.2019 року судовий розгляд у цивільній справі вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , думку якого підтримала позивач, підтримав позовні вимоги, просив визнати недійсним договір дарування, посилаючись на викладені у позові обставини. Звернув увагу, що спірний договір укладено відповідачами під час розгляду подання державного виконавця про виділення частки, належної боржнику у даній квартирі, яка, на його думку, відносить до спільного майна подружжя. Вважає, що в такому разі правочин вчинено без настання правових наслідків, тому є фіктивним. Представник відповідачів [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на вимоги ст.388 ЦК України, оскільки договір дарування укладено у відповідності до моральних установ та чинних правових норм матір`ю відносно свого сина, який проживає в квартирі ще з моменту її купівлі, а зараз разом зі своєю сім`єю, що підтверджує настання правових наслідків правочину. Представник відповідачів [PERSON] доповнив, що спірна квартира придбана [PERSON] за особисті кошти, тому не відноситься до спільного майна подружжя, що було підтверджено відповідачами під час поділу майна після розлучення. Договір про поділ майна укладався усно, так як не було спору, тим самим не посвідчувався нотаріально. Відповідач [PERSON] не визнав позов повністю, посилаючись на те, що спірна квартира була куплена колишньою дружиною за особисті кошти разом із тещею саме для [PERSON] , який проживає в ній та зареєстрований з моменту купівлі. Особисто сам не вносив ніяких коштів, як на купівлю квартири, так і на витрати по її утриманню. Весь час проживав у хаті колишньої дружини по [ADDRESS] до 23.10.2017 року, доки не померли батьки, після чого став проживати у батьківській хаті по [ADDRESS] , де зараз проживає. Наполягав, що про арешт належного йому майна нічого не знає. Відповідач [PERSON] не визнала позов повністю. Вказала, що позивач обґрунтовує позов недостовірними обставинами. Звернула увагу, що на час вчинення договору дарування вже не проживала з відповідачем [PERSON] , перебувала на стадії розірвання шлюбу. Під час розгляду подання державного виконавця не приймала участь. Наполягала, що квартиру купила за особисті кошти разом з матір`ю, яка першочергово запропонувала купити саме для онука, але оформили на той час на неї через безвідповідальний вік сина. В подальшому до чоловіка почали пред`являти претензії матеріального характеру, що змусило його взяти кредит у банку. Як дружина виступила іпотекодавцем та передала в іпотеку дану квартиру. Після сплати кредитних коштів та зняття обмеження подарувала квартиру сину, як і планувалося в 2005 році. За весь період ніяких витрат на утримання квартири не несла. Позивач ніколи не пред`являла до неї матеріальних претензій. Відповідач [PERSON] не визнав позов повністю, оскільки є добросовісним набувачем спірної квартири, в якій зареєстрований та проживає з 21.04.2005 року, на даний час із дружиною та неповнолітніми дітьми. До боргів вітчима ніякого відношення не має. Третя особа - приватний нотаріус Валківського районного нотаріального округу Харківської області Дем`яненко В.О. надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності. За клопотанням представника позивача [PERSON] ухвалою суду від 26.11.2019 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Міжрайонний відділ ДВС по Валківському та Коломацькому районах ГТУЮ в Харківській області та витребувано з відділу належним чином завірену копію виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №615/790/17, виданого 11.01.2018 року Валківським районним судом Харківської області. Представник третьої особи - Міжрайонного відділу ДВС по Валківському та Коломацькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Абрамов Р.М. в судовому засіданні вказав, що спірна квартира не перебувала під арештом в рамках виконавчого провадження, оскільки правових підставі для цього не було. Позивач до [PERSON] про стягнення боргу не зверталася. Інші обставини, які б мали важливе значення в даній справі, йому не відомі. Просив надати додатковий час для надання виконавчого провадження для огляду в судовому засіданні, в зв`язку з чим за клопотанням представника позивача неодноразово відкладалося судове засідання, але представник ДВС більше не з`явився, витребувані матеріали не надав. За клопотанням представника відповідачів [PERSON] до матеріалів справи долучено копію постанови Харківського апеляційного суду від 16.07.2019 року у справі №615/790/17-ц, яким скасовано ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 15.05.2019 року та ухвалено нове судове рішення, яким подання державного виконавця про визначення частки боржника у майні залишено без задоволення. Будь-які інші заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Валківського районного суду Харківської області від 14.12.2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 16.05.2018 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково: стягнуто з [PERSON] на її користь борг за договором позики у розмірі 272 674,90 грн., 3% річних - 10 197,22 грн. та проценти за користування коштами - 122 501,93 грн., а всього 405 374,05 грн., а також судовий збір у розмірі 3880,03 грн. 11.01.2018 року Валківським районним судом Харківської області видано виконавчий лист №615/790/17 щодо виконання зазначеного рішення суду. Постановами заступника начальника Міжрайонного відділу ДВС по Валківському та Коломацькому районах ГТУЮ в Харківській області Абрамова Р.М. від 19.01.2018 року відкрито виконавче провадження №55575159 з примусового виконання вказаного виконавчого листа; 29.01.2018 року накладено арешт на все майно боржника [PERSON] в межах суми стягнення; 12.02.2018 року оголошено в розшук майно боржника: автомобіль «Opel Vivaro», д.н.з. [NUMBER] , та автомобіль «Ford Transit», д.н.з. [NUMBER] . З листа Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Харківській області від 19.02.2018 року №579/119-27/02/-2018 вбачається, що працівниками управління не опрацьовано постанову про розшук майна боржника від 12.02.2018 року у зв`язку із тим, що згідно автоматизованого обліку Національної поліції України транспортні засоби зазначені в постанові, перебувають у власності іншої особи. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №128677183 від 22.06.2018 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на незакінчений будівництвом об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS] ; право спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] та право власності на квартиру [ADDRESS] . Як зазначено у відповіді КП «Валківське БТІ» від 20.11.2018 року №01/24/279, житловий будинок [ADDRESS] належить Релігійній громаді Свідків Єгови в м. Люботин, а квартира [ADDRESS] - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2016 року. Водночас, повідомлено про наявність у [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, автомобілів та нерухомого майна, окрім об`єкта незавершеного будівництва, за [PERSON] не зареєстровано. Також встановлено, що з 26.08.1988 року по 07.07.2018 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується листом відділу ДРАЦС по Валківському та Коломацькому районах ГТУЮ у Харківській області №121/1511-04-04 від 19.01.2019 року. 08.04.2005 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.04.2005 року, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №154700537 від 01.02.2019 року. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №154700537 від 01.02.2019 року вбачається, що 24.12.2014 року приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І. посвідчено іпотечний договір №12/Р3-01-07-1-0/931, суб`єктами якого є іпотекодержатель - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», іпотекодавець - [PERSON] та боржник - [PERSON] . Предметом договору іпотеки є квартира [ADDRESS] , якою забезпечено виконання [PERSON] зобов`язання за генеральним договором на здійснення кредитних операцій №01/Р3-01-07-1-1-0/930 від 24.12.2014 року, укладеним між банком та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] уклали мирову угоду, згідно якої поділили майно подружжя наступним чином: за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] , а за [PERSON] - право власності на об`єкт незакінченого будівництва (нежитлова будівля), що розташований за адресою: [ADDRESS] , але зазначена угода подружжя не посвідчена нотаріально. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №169966722 від 11.06.2019 року вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] 11.04.2019 року зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Дем`яненко В.О. за №290. Зазначені обставини встановлені постановою Харківського апеляційного суду від 16.07.2019 року у справі №615/790/17-ц, тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, надані позивачем докази свідчать про те, що виконавче провадження відкрито лише відносно боржника [PERSON] , на майно якого накладено арешт. Всі виконавчі дії стосовно належного боржнику [PERSON] майна виконувалися державним виконавцем, в тому числі реалізовано частину майна, без залучення можливих співвласників, зокрема, колишньої дружини [PERSON] , що підтверджує згоду, як державного виконавця, так і позивача з тим, що встановлене майно поділено між колишнім подружжям та не відноситься до спільного майна подружжя. Не зрозуміла та не доведена доказами позиція представника позивача, чому майно [PERSON] підлягає поділу, як спільне майно подружжя, а майно [PERSON] - ні. Державний виконавець в судовому засіданні підтвердив, що стягувач не зверталася до [PERSON] про стягнення боргу, на належне їй майно не накладався арешт через відсутність правових підстав. Згідно наданої представником відповідачів [PERSON] довідки про склад сім`ї №1246 від 10.12.2019 року, наданої відділом реєстрації Валківської міської ради Харківської області, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: власник - [PERSON] , дружина - [PERSON] , донька - [PERSON] , син - [PERSON] , сестра - [PERSON] . Із дослідженого в судовому засіданні паспорту громадянина України [PERSON] за вказаною адресою зареєстрований з 21.04.2005 року. Крім того, представником відповідачів [PERSON] надано копії квитанцій про сплату [PERSON] комунальних послуг, наданих за вказаною адресою. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст.321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. За змістом ст.325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, що відповідно за законом не можуть їм належати. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч.1 ст.718 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст.722 ЦК України). За змістом ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.1,5 ст.203 ЦК України, що за правилами ст.215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 21.01.2015 року у справі № 6-197цс14, від 19.10.2016 року у справі № 6-1873цс16, від 27.03.2019 року у справі 607/15555/17-ц. Враховуючи, що укладаючи оспорюваний договір дарування, [PERSON] не мала будь-яких боргових зобов`язань перед позивачем, суд вважає, що договір дарування був укладений з наміром створення реальних правових наслідків, обумовлених цим договором, знаючи заздалегідь, що він буде виконаний і не матиме інших цілей, ніж ті, що передбачені правочином. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed