Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

02.08.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором позики №359 від 03.09.2016 року в сумі 115514,80 грн., з яких 3000,00 грн. сума позики, 672,00 грн. плата за надання позики, 1866,40 грн. втрати від інфляції, 63305,28 грн. проценти за порушення грошового зобов`язання, 46671,12 грн. пеня, а також просили стягнути з відповідача судові витрати на судовий збір в розмірі 2270,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 567,20 грн. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» зазначило, що 03.09.2016 року між ТОВ «Швидко Фінанс» та [PERSON] був укладений Договір позики №359, відповідно до якого відповідач отримав позику у сумі 3000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером. Термін повернення позики визначається позикодавцем шляхом направлення вимоги. 03.09.2016 року відповідач отримав вимогу про повернення позики до 16.09.2016 року в сумі 3000,00 грн. та необхідності сплатити за послуги кошти в сумі 672,00 грн. ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» має статус фінансової установи, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи №684 серії ФК від 05.01.2016 року. 20 серпня 2018 року між ТОВ «Швидко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» було укладено Договір факторингу №359-В, відповідно до якого ТОВ «Швидко Фінанс» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» набуло право вимоги за договором позики № 359 від 03.09.2016 року до позичальника [PERSON] , з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до нього та усіх пов`язаних з ним вимог. Відповідача було належним чином повідомлено про відступлення права вимоги. Відповідач зобов`язання за Договором позики не виконав, суму позики не повернув у встановлений строк, не сплатив кошти за плату за надання позики. Тому позивач вважає, що на підставі договору позики, ст.625, ст.549 ЦК України за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 1866,40 грн., проценти за порушення грошового зобов`язання в сумі 63305,28 грн. та пеня в сумі 46671,12 грн. За таких обставин ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» звернулося до суду з позовом за захистом майнових прав. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.08.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» не з`явився в судове засідання, хоча був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи. Просив розглянути справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням та в відповідності до ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Із заявою про відкладення розгляду справи не звертався, причини неявки не повідомив. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до ч.8 ст.\~178\~ЦПК\~України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280\~ЦПК\~України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В відповідності до ст.280 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 03.09.2016 року між ТОВ «Швидко Фінанс» та [PERSON] укладено Договір позики №359. За умовами п.п. 1.1 2.2 даного Договору позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 3000 грн., а позичальник зобов`язується повернути суму позики позикодавцю та сплатити плату за договором у фіксованому розмірі 672,00 грн. ТОВ «Швидко Фінанс» надав відповідачу позику в сумі 3000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 03.09.2016 року, виконавши таким чином свої зобов`язання в повному обсязі. 03.09.2016 року, на виконання пункту 3.3 Договору позики, ТОВ «Швидко Фінанс» вручило відповідачу [PERSON] вимогу про повернення в строк до 16.09.2016 року позики у розмірі 3000,00 грн. та оплати за договором у розмірі 672,00 грн. Проте [PERSON] не виконав в повному обсязі свої зобов`язання за Договором позики №359 від 03.09.2016 року. 20.08.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» з ТОВ «Швидко Фінанс» уклали Договір факторингу №359-В, відповідно до якого ТОВ «Швидко Фінанс» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» набуло право вимоги за Договором позики №359 від 03.09.2016 року до позичальника [PERSON] , з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до нього та усіх пов`язаних з ним вимог. За таких обставин, відповідно до положень ст. 55 ЦПК України, ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» стало правонаступником ТОВ «Швидко Фінанс» у зобов`язаннях за договором позики від 03.09.2016 року, укладеним з [PERSON] . На виконання вимог ст. 516 ЦК України позивач направив відповідачу повідомлення від 03.06.2019 року про відступлення права вимоги і запропонував сплатити заборгованість за кредитним договором, що відповідачем не було виконано. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦПК України). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047\~ЦК\~України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором позики, не повернув суму позики, не сплатив плату за надання позики, чим порушив права та інтереси позивача. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно п.5.2 Договору позики, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України за порушення Позичальником строків погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених Договором, зокрема, але не обмежуючись цим, строків повернення Позики та/або строків Плати за договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 365 процентів річних від простроченої суми. Відповідно до п.5.3 Договору позики, за порушення строків виконання грошового зобов`язання винна Сторона зобов`язана сплатити іншій Стороні пеню у розмірі 1 (одного) відсотка від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засідання обставини справи, з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності цивільного процесу, суд приходить до висновку, що відповідач кошти за договором позики не повернув, не сплатив плату за договором, тому необхідно стягнути з нього 3000,00 грн. суму позики, 672,00 грн. плату за надання послуги, а також індекс інфляції в розмірі 1866,40 грн., проценти за порушення грошового зобов`язання 63305,28 грн., пеню 46671,12 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України). З огляду на викладене, оскільки позовні вимоги ТОВ Фінансова компанія «Секвенція» задоволені повністю, суд стягує з відповідача [PERSON] витрати на судовий збір в сумі 2270,00грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 567,50 грн., що підтверджено документально.

Outcome: approved