Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

02.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які заявами від 12.02.2018 року та 06.03.2018 року уточнив та просить встановити факт належності сертифіката на право на земельну частку (пай ) серії ОД №0231510 [PERSON], який помер 29.04.2000 року, встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON], померлий 29.04.2000 року є чоловіком [PERSON], померлої 06.06.2011 року та визнати за ним, в порядку спадкування право власності на земельну частку (пай) із земель, які знаходяться у колективній власності КСП «Суворове» в розмірі 3,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, мотивуючи свої вимоги тим, що вказане майно належить [PERSON]. 29.04.2000 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з вищезазначеної земельної частки (пай). [PERSON] за життя заповіту не залишив. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] являються дружина [PERSON] та син [PERSON], які прийняли спадщину шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на день смерті. 14.10.2000 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/2 частки земельної частки (паю) із земель, які знаходяться у колективній власності КСП «Суворове» в розмірі 3,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. За життя [PERSON] заповіту не залишив. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] являються мати [PERSON], дружина [PERSON] та син [PERSON], які прийняли спадщину, оскільки проживали разом із спадкодавцем на момент смерті. 06.06.2011 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 2/3 частки земельної частки (паю) із земель, які знаходяться у колективній власності КСП «Суворове» в розмірі 3,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Спадкоємцем за законом за правом представлення після смерті [PERSON] являється [PERSON], який прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 15.12.2013 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яка складається з 1/6 частку земельної частки (паю) із земель, які знаходяться у колективній власності КСП «Суворове» в розмірі 3,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. [PERSON] за життя заповіту не залишила. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] являється син [PERSON] Позивач прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини мешкав разом із спадкодавцем. При зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини, позивачу було відмовлено, у звязку з неможливістю встановити належність майна померлому, а саме прізвище спадкодавця «Чифліклі», а в правовстановлюючому документі прізвище вказане як «Чифіклі». Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації в судовому засідання не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт належності [PERSON], померлому 29.04.2000 року, правовстановлюючого документу, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0231510, виданого на підставі рішення [PERSON] районної державної адміністрації від 16.02.1996 року за № 54-96, зареєстрованого 23.06.1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1028 в якому невірно зазначено прізвище як «Чификлі», підтверджується довідкою Міськрайонного управління в [PERSON] районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 9-15-0.181-28387126-17 від 18.10.2017 року. Отже, судом встановлено, що земельна частка (пай) із земель, які знаходяться у колективній власності КСП «Суворове» на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 3,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі належить [PERSON], на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0231510, виданого на підставі рішення [PERSON] районної державної адміністрації від 16.02.1996 року за № 54-96, зареєстрований 23.06.1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1028. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 223950 від 04.05.2000 року, виданого Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер 29.04.2000 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна частка (пай) із земель, які знаходяться у колективній власності КСП «Суворове» смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 3,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 46962678 від 03.03.2017 року, складеним приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлого 29.04.2000 року, відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: -дружина [PERSON], що підтверджено довідкою №617 від 21.12.2017 року, виданою [PERSON] селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, копією актового запису про народження №87 від 22.08.1947 року, згідно якого батьком [PERSON] значиться [PERSON], а матірю [PERSON], копією заяви [PERSON] про видачу паспорта від 25.06.2002 року, згідно якої чоловіком заявниці значиться [PERSON], також вказаний факт підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що знайомі з [PERSON] та [PERSON] були з дитинства та знають їх як подружжя. -син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ХV-УА №089827 від 04.09.1947 року, виданим Суворовським селищним бюро ЗАГС Ізмаїльської області. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. В судовому засідання було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] фактично вступили у володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини мешкали разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою №2029 від 07.09.2016 року, наданою [PERSON] селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, тобто вважаються такими, які фактично прийняли спадщину. Відповідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №235566 від 16.10.2000 року, виданого Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер 14.10.2000 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка від земельної частки (пай) із земель, які знаходяться у колективній власності КСП «Суворове» смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 3,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 46962705 від 03.03.2017 року, складеним приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлого 14.10.2000 року, відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: -мати [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ХV-УА №089827 від 04.09.1947 року, виданим Суворовським селищним бюро ЗАГС Ізмаїльської області; -дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії ІІ-АГ №271178 від 09.07.1969 року, виданим Суворовською селищною радою Ізмаїльського району одеської області; -син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД №262952, виданим Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Судом було встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] фактично вступили у володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини мешкали разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою №2028 від 07.09.2016 року, наданою [PERSON] селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, тобто вважаються такими, які фактично прийняли спадщину. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №255181 від 06.06.2011 року, виданого [PERSON] селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла 06.06.2011 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 2/3 частки від земельної частки (паю) із земель, які знаходяться у колективній власності КСП «Суворове» смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 3,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 46962877 від 03.03.2017 року, наданої приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлої 06.06.2011 року відсутня. Згідно до ч. 1 ст.1266 ЦК України - внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкоємцем за законом відповідно до ст. 1266 ЦК України після смерті [PERSON] являється її внук [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД №262952, виданим Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області та свідоцтвом про народження серії ХV-УА №089827 від 04.09.1947 року, виданим Суворовським селищним бюро ЗАГС Ізмаїльської області, де батьком зазначений [PERSON] син [PERSON], який помер 14.10.2000 року. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено довідкою №2031 від 07.09.2016 року, наданою [PERSON] селищною радою Ізмаїльського району Одеської області. Відповідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №362432 від 18.12.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції в одеській області, [PERSON] померла 15.12.2013 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/6 частка від земельної частки (паю) із земель, які знаходяться у колективній власності КСП «Суворове» смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 3,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 46963253 від 03.03.2017 року, наданої приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлої 15.12.2013 року відсутня. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД №262952, виданим Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини мешкав разом із спадкодавцем за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт. Суворове, вул. Ворошилова, 18, що підтверджено довідкою №2032 від 07.09.2016 року, наданою Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, тобто, вважається таким, який прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] від 10.04.2017 року за №181/02-14 позивачу було відмовлено, у звязку з неможливістю встановити належність майна померлому, а саме прізвище спадкодавця «Чифліклі», а в правовстановлюючому документі прізвище вказане як «Чифіклі». Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що оформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі\~ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved