Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

03 вересня 2020 року [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Заява мотивована тим, що заявник народилася [INFO] в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, Української ССР, та до 1982 року проживала в м. Кривому Розі, після чого переїхала на постійне місце проживання до с. Таборівка, Вознесенського району Миколаївської області, де проживала 4 роки, до 18 вересня 1986 року. Починаючи з 03 жовтня 1986 року зареєстроване місце проживання заявника в [ADDRESS] , де [PERSON] проживала до 18 березня 1988 року, після чого була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] до 23 листопада 1989 року, після чого зареєструвала місце проживання за адресою: [ADDRESS] , та проживала до 20 лютого 1992 року. 27 лютого 1996 року заявник була зареєстрована строком до 27 травня 1996 року, за адресою: [ADDRESS] , де фактично проживає до теперішнього часу. В період проживання в с. Таборівка, Вознесенського району Миколаївської області, 03.03.1982 [PERSON] отримала паспорт громадянина СРСР серії [NUMBER] , виданого відділом внутрішніх справ Вознесенського райвиконкому Миколаївської області. 24 січня 2020 року заявник звернулася до Центрально-Міського районного відділу Державної міграційної служби України в місті Кривий Ріг з приводу обміну паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року на паспорт громадянина України. Однак, листом від 28.03.2020 заявнику було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України у вигляді ІD-картки у зв`язку з тим, що за результатами здійсненої перевірки не встановлено факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, відповідно не встановлено належність до громадянства України, що є обов`язковою умовою при прийнятті рішення про документування заявника паспортом громадянина України відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302. Заявник, представник заявника [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до паспорта серії [NUMBER] виданого відділом внутрішніх справ Вознесенського райвиконкому Миколаївської області від 03.03.1982, [PERSON] являється громадянкою Союзу Радянських Соціалістичних Республік, та 1982 року по 27 лютого 1996 року була зареєстрована на території України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та в смт. П`ятихатки Дніпропетровської області (а.с.6-7). Листом Центрально-Міського районного відділу в місті Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 03.09.2020 [PERSON] відмовлено в оформленні паспорта громадянина України у вигляді ІD-картки у зв`язку з тим, що за результатами здійсненої перевірки не встановлено факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, відповідно не встановлено належність до громадянства України, що є обов`язковою умовою при прийнятті рішення про документування заявника паспортом громадянина України відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302, та рекомендовано звернутися до суду з метою встановлення факту постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 (а.с.11). Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За ч. 2\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому, не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , пояснили, що знайомі з заявником з дитинства, свідок [PERSON] теж протягом багатьох років з нею знайома, та підтвердили факт проживання [PERSON] на території України протягом всього її життя, а саме: в смт. П`ятихатки, в м. Кривому Розі, та в Миколаївській області. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. Згідно з ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про громадянство України», особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності\~Законом України «Про громадянство України»\~(13.11.1991) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України. Пунктами 7, 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого\~Указом Президента\~України від\~27.03.2001\~№ 215 встановлено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. Вразі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається рішення суду. Наведені вище положення законодавства свідчать про те, що за відсутності у заявника передбаченого законодавством документального підтвердження факту його постійного проживання до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до\~Закону України «Про правонаступництво України»\~- паспорту громадянина колишнього СРСР з відмітками про постійну прописку на території України, для отримання заявником паспорта громадянина України, йому попередньо необхідно встановити наявність підстав для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням шляхом встановлення вищевказаного факту у судовому порядку. Отже, виходячи з норм чинного законодавства, юридичне значення має саме факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України\~24.08.1991 або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»\~ [INFO] . Статтею 2 ЦПК України\~визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства України, зважаючи на те, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року, при цьому встановлення такого факту надасть можливість заявнику на законних підставах отримати паспорт громадянина України, в порядку п. 1, 2 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про громадянство України», тому суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

Outcome: approved