Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

04.04.2018р. Державний вищий навчальний заклад «Український державний хіміко-технологічний університет» (далі - ДВНЗ «УДХТУ») звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором оренди та договором про відшкодування витрат балансоутримувача, інфляційних втрат, пені, трьох процентів річних, штрафу, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору Регіональне відділення ФДМ України по Дніпропетровській області (а.с.№ 4 - 9). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 06.04.2018р. позовну заяву прийнято до провадження, у справі призначено проведення підготовчого засідання (а.с. № 31). Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 ЦПК України проведено 19.09.2018р.(а.с. № 55). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачка до 30.03.2017р. здійснювала підприємницьку діяльність, була зареєстрована як фізична особа-підприємець. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.03.2017р. її підприємництво припинене. Проте її господарські зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, оскільки безпосередньо сама фізична особа не зникла і згідно зі ст. 52 ЦК України відповідає усім своїм майно за такими зобов'язаннями на загальних підставах, на що звернув увагу Верховний Суд України у постанові від 09.08.2017р. у справі № 3-788гс17. 15.01.2015р. між Регіональним відділенням ФДМУ у Дніпропетровській області і ФОП [PERSON] був укладений договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-5688-ОД. Предметом договору є оренда нежитлових приміщень корпусу «Проблемна лабораторія» площею 173,1 кв.м., нежитлове приміщення корпусу «Перемичка» площею 8,0 кв.м., нежитлове приміщення учбового корпусу №1, площею 28,5 кв.м., розташовані за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. № 8, що перебувають на балансі позивача і належить йому на праві оперативного управління. Згідно із п.п. 3.1. 3.6. договору від 15.01.2015р. оренда визначена на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995р. №786 та перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні: 50% до державного бюджету у розмірі 2080,85 грн.; 50% балансоутримувачу у розмірі 2 080,84 грн., щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачкою договору оренди, утворилася заборгованість з орендної плати в сумі 16 826,55 грн. Крім того, на підставі п. 5.12. договору оренди 15.01.2015р. між ФОП [PERSON] і ДВНЗ «УДХТУ» укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №39/27 (далі - договір про відшкодування витрат). Предметом договору про відшкодування витрат, крім іншого, є компенсація витрат балансоутримувача на оплату за спожиту електричну енергію, теплопостачання та податку за землю пропорційно зайнятої орендарем площі згідно Податкового кодексу України. Згідно п. 3.2.3 договору про відшкодування витрат [PERSON] зобов'язалась не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі на сплату експлуатаційних витрат, а також за комунальні послуги. У зв'язку із неналежним виконанням договору про відшкодуванню витрат балансоутримувача, утворилася заборгованість в розмірі 108 560,97грн. Договорами (п. 3.8., 3.9., 9.1. договору оренди і п.п. 2.1., 3.2.3., 5.1. договору про відшкодуванню витрат) передбачено нарахування пені і штрафів за несвоєчасне виконання зобов'язань за договорами. Актом прийому - передачі від 30.11.2015р. орендоване майно повернуто орендодавцю, проте до цього часу відповідачка зобов'язань за обома договорами не виконала. В порядку досудового врегулювання спору позивач направив відповідачці претензії, які залишені без задоволення. Крім того, ФОП [PERSON] порушені строки сплати заборгованості за укладеним графіком погашення заборгованості від 17.09.2015р. З урахуванням викладеного, посилаючись на положення договорів, норми ст.ст. 526, 625 ЦК України, положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна», просить стягнути з відповідачки основний борг за договором оренди 12/02-5688-ОД в сумі 16 826,55 грн., основний боргу за договором про відшкодування витрат балансоутримувача №39/27 в сумі 108 560,97 грн., інфляційні втрати на загальну суму 33 171,24 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань на загальну суму 77 732,46 грн., 3 проценти річних на загальну суму 7 534,00 грн, штраф за несплату заборгованості більше ніж 3 місяці на загальну суму 3 365,31 грн. Представник позивача - Книшенко Е.М. (діє на підставі довіреності від 15.01.2018р. - а.с. № 59) в судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розглянути справу без його участі та участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. № 68). Відповідачка в підготовчі засідання, призначені на 06.06.2018р., 19.09.2018р., в судові засідання, які були призначені на 23.10.2018р. і 05.12.2018р. не з'явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином за адресою її проживання, указаною позивачем, яка є адресою реєстрації її підприємницької діяльності (а.с. № 33, 71-77). Повістки в підготовчі засідання на 06.06.2018р. і на 19.09.2018р. відповідачкою були отримані 20.05.2018р. і 06.06.2018р. відповідно (а.с. № 36, 47). 06.06.2018р. позивачка звернулася до суду із заявою, в якій просила відкласти засідання для підготування заперечень на позов. Проте у підготовче засідання, яке було призначене на 19.09.2018р., не з'явилася, надавши заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 23.10.2018р., причин неможливості приймати участь у цьому засіданні не вказала (а.с. № 61). В засідання, призначене на 05.12.2018р. знову не з'явилася, конверт із судовою повісткою було повернуто поштою у зв'язку із неможливістю вручення (а.с.№ 57-58, 64, 67-68). З урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідачка вважається таким, що належним чином повідомлений про дату та час слухання справи. Представник третьої особи - Регіонального відділення ФДМУ у Дніпропетровській області, в судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. № 37, 50, 66). Начальником регіонального відділення ФДМУ Миргородською Г.Ю. були надані пояснення на позов, в яких представник вказала, що згідно з наказом Регіонального відділення ФДМУ у Дніпропетровській області від 11.12.2015р. № 12/02-239-ПО, договір оренди від 15.01.2015р. № 12/02-5688-ОД, укладений з [PERSON] припинив дію з 30.11.2015р. за згодою сторін. За даними ФДМУ станом на 21.05.2018р. заборгованість з орендної плати за договором оренди від 15.01.2015р. № 12/02-5688-ОД перед державним бюджетом відсутня. У поясненнях позовні вимоги позивача підтримала (а.с. № 39 - 41). Заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи без його участі представник ФДМУ не надавав. За таких обставин та на підставі ст. 223, ч.7 ст. 247 ЦПК України, суд 05.12.2018р. розглянув справу за відсутності сторін (їх представників) та без технічної фіксації судового процесу технічними засобами. Відповідачка правом, передбаченим ст. ст. 178 та 191 ЦПК України, на подання відзиву не скористалася, разом із тим у заяві від 06.06.2018р. висловила намір підготувати заперечення, що сприймається судом як позиція про невизнання позову. Враховуючи, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечував, але з огляду на відсутність сукупності умов, встановлених ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених главою 6 розділу III ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 25.07.2014р. по 30.03.2017р. здійснювала підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, була зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. №71-77). З 30.03.2017р. здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особои-підприємця [PERSON], поточний стан суб'єкта - припинено, номер зняття з обліку: 1704170701063, номер запису: 22030060003024106. Згідно зі статтею 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Частиною 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Відповідно до ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов'язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Отже, за змістом наведених норм, зобов'язання за договорами оренди не може припинитися у зв'язку із припиненням державної реєстрації фізичної особи-підприємця. 15.01.2015р. між Регіональним відділенням ФДМУ у Дніпропетровській області і ФОП [PERSON] був укладений договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-5688-ОД (а.с. № 10 - 13). Предметом договору є оренда нежитлових приміщень корпусу «Проблемна лабораторія» площею 173,1 кв.м, нежитлове приміщення корпусу «Перемичка» площею 8,0 кв.м, нежитлове приміщення учбового корпусу №1, площею 28,5 кв.м, розташовані за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 8, що перебувають на балансі позивача - ДВНЗ «УДХТУ» (п.1.1. договору). Майно було передане в оренду з метою розміщення їдальні та буфету за актом приймання - передачі, підписаним 15.01.2015р. між регіональним відділенням ФДМУ і ФОП [PERSON] (а.с. № 13). Як видно з балансової довідки від 17.10.2017р. в оренду відповідачці передані нежитлові приміщення, що знаходяться в державній власності, балансоутримувачем орендованого майна є ДВНЗ «УДХТУ», яке здійснює право оперативного управління (а.с. № 17). Відносини між сторонами регулюються спеціальним Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992р. № 2269-ХІІ. За приписами ст.ст. 2, 19 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності. Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі. Відповідно до п. 10.2. договору оренди, умови договору в частині зобов'язань орендаря щодо орендної плати зберігають силу до виконання зобов'язань. Згідно з п. 6.6. договору про відшкодування витрат, закінчення строку дії Договору про відшкодування витрат балансоутримувача не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість по відшкодуванню витрат якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції. Згідно із п. 3.1. договору оренди, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 04.10.1995р. №786 (із змінами), ст. 19 Закону «Про оренду державного та комунального майна», або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку жовтень 2014 - 4161,69 грн. Згідно з п. 3.6. договору оренди орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні: 50% до державного бюджету у розмірі 2080,85 грн.; 50% балансоутримувачу у розмірі 2 080,84 грн., щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним. Пунктом 5.4. договору оренди обумовлений обов'язок [PERSON] своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу, тобто щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним. Відповідно до п. 9.1. договору оренди за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України. У зв'язку із неналежним виконанням договору оренди, у відповідачки утворилася заборгованість з орендної плати. Згідно з розрахунком орендної плати ДВНЗ «УДХТУ», за період з 06.02.2015р. по 09.12.2015р. нараховано 42 930,64 грн. орендної плати, з яких позивачкою сплачено лише 26 104,09 грн. Заборгованість складає 16 826,55 грн. (а.с. № 18). Пунктом 5.12 договору оренди обумовлено обов'язок орендаря здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, у тому числі на компенсацію плати податку на землю. Отже, на підставі п. 5.12. договору оренди, 15.01.2015р. ДВНЗ «УДХТУ» укладено з ФОП [PERSON] укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №39/27 (а.с. № 15, 16). Предметом договору відшкодування витрат є компенсація витрат балансоутримувача на оплату за спожиту електричну енергію, теплопостачання та податку за землю пропорційно зайнятої орендарем площі згідно Податкового кодексу України. Згідно із п. 3.2.3 договору про відшкодування витрат, ФОП [PERSON] зобов'язалась не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі на сплату експлуатаційних витрат, а також за комунальні послуги. У зв'язку із неналежним виконанням договору про відшкодуванню витрат балансоутримувача, утворилася заборгованість. Згідно з розрахунком витрат балансоутримувача ДВНЗ «УДХТУ», за період з 10.03.2015р. по 08.12.2015р. нараховано 121 602,16 грн. витрат на утримання приміщень, з яких позивачкою сплачено лише 13 041,19 грн. Заборгованість складає 108 560,97 грн. (а.с. № 19, 20). За Актом прийому - передачі від 30.11.2015р. орендоване майно було повернуто орендодавцю (а.с. № 26). Позивачем були направлені відповідачці претензії від 29.10.2015р., від 02.11.2015р. і від 23.09.2016р., але вони залишені без задоволення (а.с. № 22 - 24). 25.09.2015р. сторони підписали графік погашення заборгованості, яка утворилася і складає: з орендної плати - 16 826,55 грн., з відшкодування витрат балансоутримувача на оплату спожиту електричну енергію, теплопостачання та податку за землю - 108 560,97 грн. Графіком передбачене погашення заборгованості до 14.01.2016 р. (а.с. № 25). Проте до цього часу відповідачка зобов'язань за обома договорами не виконала. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідачкою не надано суду належних та допустимих доказів про належне виконання умов договору оренди і договору про витрати балансоутримувача, на користь позивача підлягає сплаті заборгованість по орендній платі, витратам балансоутримувача, яка визначена станом на грудень 2015р. в розмірах: 16 826,55 грн. за договором оренди і 108 560,97 грн. - за договором про витрати балансоутримувача. Крім того, за умовами укладених договорів оренди і договору про витрати балансоутримувача (п.3.8, 3.9, 9.1 договору оренди і п.п. 2.1, 3.2.3, 5.1. договору по відшкодуванню витрат) за невиконання зобов'язань за договорами передбачена відповідальність орендаря у виді сплати пені та штрафу. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. у справі №6-2003цс15. Позивач просив стягнути на його користь пеню і штраф, які передбачені п.п. 3.8. і 3.9. договору оренди. І пеня і штраф нараховані за одне і теж саме порушення, несплату відповідачем орендної плати, а тому має місце покладання на відповідача подвійної цивільно-правової відповідальності за одне порушення, що протирічить положенням ст. 61 Конституції України. За таких обставин суд вважає, що з відповідачки на користь позивача за договором оренди підлягає стягненню штраф в розмірі 3 365,31 грн. (20% одноразово). В задоволенні позовних вимог про стягнення пені за договором оренди за період з 01.01.2016р. по 01.01.2018р. в розмірі 10 431,21 грн. необхідно відмовити. Водночас, може бути стягнута пеня за договором про витрати балансоутримувача за період з 01.01.2016р. по 01.01.2018р. в розмірі 67 301,25 грн., оскільки накладення штрафу цим договором не передбачено, як наслідок, позивачем він не нараховувався, тому це не призведе до подвійної відповідальності відповідачки за одне й теж правопорушення за цим договором. Підставою застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Грошовим, за змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, настає у разі встановлення, що це зобов'язання є грошовим. У інших випадках зазначена норма застосуванню не підлягає. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.06.2014р. у справі №6-25цс14. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому ст. 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні гривні. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017р. у справі №6-2829. Враховуючи зазначені правові позиції, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню: за договором оренди за період з 01.01.2016р. по 01.01.2018р. 1 011 грн. - 3 % річних від простроченої суми, і за договором про витрати балансоутримувача за цей же період - 6 523 грн. - 3 % річних від простроченої суми, а всього 7 534 грн. 3 % річних від простроченої суми. З відповідачки на користь позивача підлягає стягненню: за договором оренди за період з 01.01.2016р. по 01.01.2018р. 4 451,37 грн. - інфляційний втрат, і за договором про витрати балансоутримувача за цей же період - 28 719,87 грн. - інфляційний втрат, а всього 33 171,24 грн. інфляційних втрат. Загалом з відповідачки на користь позивача за обома договорами підлягає стягненню 236 759,32 грн. (125 387,52 грн. основного боргу + 67 301,25 грн. пені + 3 365,31 грн. штрафу + 33 171,24 грн. інфляційних витрат + 7 534 грн. 3% річних). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково, лише на 236 759,32 грн. із заявлених 247 190,53 грн., з відповідачки на користь позивача необхідно частково стягнути судовий збір в сумі 3 551,39 грн. (1,5 відсоток від ціни позову) (а.с. № 2, 3). Враховуючи викладене та

Outcome: partial