Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

02 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати відповідача його батьком. Обгрунтував позивач свій позов тим, що його мати, [PERSON] народила його, [PERSON] [INFO]. На час народження позивача його мати не перебувала в зареєстрованому шлюбі. В свідоцтві про народження позивача в графі «Батько» вказане прізвище матері - «[PERSON]», а ім'я та по батькові батька - [PERSON]. Мати позивача разом із відповідачем тривалий час працювали у м. Чорнобиль, зустрічались. Мати завагітніла, однак відповідач на час народження позивача виїхав в інше місто, оскільки у нього закінчилось відрядження, а тому він при народженні дитини не подав заяву про реєстрацію його батьком новонародженого. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив суд його задовольнити, посилаючись на те, що відповідач є його біологічним батьком. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позов визнає та підтверджує, що він дійсно є біологічним батьком позивача. Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні просила суд задовольнити позов її сина, посилаючись на те, що відповідач дійсно є біологічним батьком позивача. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO], його матір'ю записана [PERSON], а батьком - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відомості про батька дитини внесені за вказівкою матері дитини (а/с 11). [PERSON], [INFO] змінив ім'я на [PERSON], про що в Книзі реєстрації зміни імені 10 січня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 02, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені (а/с 10). Як зазначив позивач у судовому засіданні, на час його народження мати не перебувала в зареєстрованому шлюбі. В свідоцтві про його народження в графі «Батько» вказане прізвище матері - «[PERSON]», а ім'я та по батькові батька - [PERSON]. Мати разом із відповідачем тривалий час працювали у м. Чорнобиль, зустрічались. Мати завагітніла, однак відповідач на час народження позивача виїхав в інше місто, а тому він при народженні дитини не подав заяву про реєстрацію його батьком новонародженого. Відповідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідно норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Згідно ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно ст. 124 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Відповідно до ч. 1 ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У пункті 24 Постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене,

Outcome: approved