Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

02 грудня 2015 року позивачі [PERSON], [PERSON] М. звернулися до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON] про розірвання спадкового договору, третя особа - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] В обгрунтування позову зазначили, що 18 грудня 2014 року між ними та Відповідачем був укладений спадковий договір, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] (надалі Договір). Відповідно до умов Договору, Відповідач зобовязався виконувати їх розпорядження, які перелічені в Договорі, та у випадку їх смерті набуває право власності на належну Позивачам квартиру. Згідно з п.10 Договору, Відповідач повинен був виконувати такі дії: здійснювати за ними необхідний догляд; прати білизну один раз на місяць; прибирати квартиру два рази на місяць; поховати Позивачів. При цьому, сума щомісячного матеріального забезпечення повинна була складати 1500,00 грн., за які Позивачі повинні були купувати продукти харчування, ліки та сплачувати комунальні послуги. Вказували, що Відповідач не виконує умови Договору. Після укладання Договору, він щомісячно приносив їм 1500,00 грн., а всі інші умови Договору не виконував, а саме: не здійснював необхідний догляд, не прав білизну один раз на місяць, не прибирав квартиру два рази на місяць. Посилаючись, зокрема на ст.1308 ЦК України, просили суд розірвати спадковий договір подружжя, укладений між [PERSON], [PERSON], с однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2053 від 18.12.2014 року, повернув їм у власність квартиру №65 в будинку №46 по Комсомольському бульвару в м.Маріуполі Донецької області. Відповідач [PERSON] подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позовні вимоги не визнає. Крім того зазначив, що п.10 умов Договору, на нього було покладено обовязки здійснювати за відчужувачами необхідний нагляд, надавати матеріальне забезпечення у вигляді 1500,00 грн. щомісячно, прати білизну один раз на місяць, прибирати квартиру два рази в місяць. Весь час, починаючи з грудня місяця 2014 року він сумлінно виконував умови Договору, за домовленістю з відчужувачами надавав їм кошти у розмірі 1500,00 грн. наприкінці поточних місяців, про що обидва відчужувані ставили свої підписи в зошиті напроти вказаних сум коштів, які вони отримували з відміткою про дату отримання. Здійснював він і необхідний нагляд за побажаннями відчужувачів, прав білизну один раз на місяць за допомогою пральної машини відчужувачів марки «Бош», яка знаходилась у Позивачів. Також два рази на місяць приїжджав до помешкання Позивачів з ганчірками та відром для здійснення прибирання квартири. Фактично, протягом року відчужувані були задоволені моїм ставленням до виконання умов договору. Проте в жовтні 2015 року їх стосунки погіршились з приводу того, що він не привітав [PERSON] з днем народження. В листопаді місяці 2015 року відчужувані почали висловлювати йому свої думки, що вони мають намір розірвати Договір, оскільки віднайшли інших людей, які на їх думку, будуть більш якісно доглядати за ними. Коли наприкінці листопада місяця 2015 року він приніс [PERSON]В 1500,00 грн., той відмовився ставити свій підпис у відповідному зошиті та засвідчити отримання коштів. Довгий час, і в грудні місяці 2015 року він намагався продовжувати виконання умов Договору, прибирати, прати, приносив відчужуваним чергову суму коштів, однак приймати її від нього вони відмовлялись, а потім не відчиняли навіть вхідні двері та не пускали його до помешкання. В телефонному режимі повідомили його, що фактично розривають з ним Договір, не потребують більше його догляду звернулися до Маріупольської міської ради з проханням поселити їх в будинок пристарілих осіб з передачею належної їм квартири на баланс місцевої влади. Таким чином, відчужувані змінивши свою думку щодо подальшого розпорядження своїм майном, фактично з грудня 2015 року в односторонньому порядку позбавили його можливості виконання умов Договору та перешкоджають виконанню його зобовязань. Також вказував, що відчужувані з грудня 2015 року навмисно перешкоджають виконанню ним умов Договору, чинять йому взагалі перешкоди в доступі до їх помешкання для виконання умов договору, не беруть від нього кошти, з власної ініціативи в односторонньому порядку фактично припинили договірні правовідносини. Посилаючись, зокрема на ст.ст.16, 611, 614, 1302 - 1308 ЦК України, просив суд відмовити у задоволені позовних вимог. В судовому засіданні, позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в призначений час у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про місце і час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні проти позову заперечував, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Третя особа - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], в призначений час у судове засідання також не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про місце і час судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Неявка в судове засідання сторони та/або третьої особи, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки вони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 грундя 2014 року між [PERSON], [PERSON], с однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, було укладено спадковий договір подружжя. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2053. Відповідно до п.п.1, 2 цього Договору, Набувач, він же [PERSON], зобовязувався виконувати розпорядження Відчужувачів, а саме [PERSON] та [PERSON], перелічені у цьому Договору і в разі їх смерті, набував право власності на квартиру №65 в будинку №46 по Комсомольському бульвару в м.Маріуполі Донецької області. Згідно з пунктом 10 Договору, розпорядження Відчужувачів за цим Договором визначається сторонами у вигляді: здійснювати за Відчужувачами необхідний догляд; прати білизну один раз на місяць; прибирати квартиру два рази на місяць; здійснити поховання Відчужувачів. Сума матеріального забезпечення щомісячно повинна складати 1500,00 грн., зазначена сума підлягає індексації, за ці кошти Відчужувачі самостійно набувають продукти харчування, лікувальні засоби, та оплачують комунальні послуги. Також, у п.17 Договору, сторони погодили, що право власності на квартиру у Набувача виникає у разі смерті обох Відчужувачів. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні, з пояснень позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] судом встановлено, що сторонами спадкового договору після його укладання не було визначено конкретного порядку підтвердження виконання Набувачем розпоряджень Відчужувачів в частині здійснення певних дій. При цьому, проти отримання щомісячного матеріального забезпечення від Відповідача в розмірі 1500,00 грн. з лютого 2015 року по жовтень 2015 року, позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів того, що відповідач [PERSON] не виконував або належним чином не виконував розпорядження Відчужувачів в частині здійснення певних дій за спадковим договором, з боку позивачів суду не надано та з матеріалів справи не вбачається. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В той же час, під час розгляду справи №265/649/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], про розірвання спадкового договору та відшкодування збитків, судом було встановлено, що [PERSON] виконував умови договору та надавав щомісячно матеріальну допомогу відповідачам з грудня 2014 року по жовтень 2015 року. При цьому, суд вважає за необхідне, звернути увагу позивачів на той факт, що відповідно до п.17 Спадкового договору подружжя, право власності на квартиру у [PERSON] виникає лише у разі смерті обох Відчужувачів, а саме [PERSON] та [PERSON] Отже, підстави для повернення у власність Позивачів квартири №65 в будинку №46 по Комсомольському бульвару в м.Маріуполі Донецької області також відсутні, оскільки квартира залишається їх власністю. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] слід відмовити, оскільки вони є необгрунтованими та недоведеними під час судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed