Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

04.10.2017 р. [PERSON] (далі за текстом - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідач), в якому просить стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] (10.01.2004 р. н.) у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000,00 грн., щомісяця, починаючи з моменту подання позову та до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтуванні позову позивач зазначив, що з відповідачем по справі шлюб розірвано, від якого мають спільного сина, який постійно проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. В свідоцтві про народження дитини відповідач записаний батьком. Позивач вказує на те, що їй одній важко утримувати дитину, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, тому вона змушена звернутися до суду з позовом. В судове засідання позивач не зявилась, від 27.11.2017 р. надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити повністю. Позивач просила суд розглядати справу в її відсутність, в заяві зазначила, що в разі неприбуття в судове засідання відповідача, згодна на прийняття заочного рішення у справі /а. с. 19/. Відповідач в судове засідання не зявився; про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином; клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, про причини неявки суд не повідомляв.У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд розглядає справу по суті без його участі. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Дослідивши письмові матеріали справи з наданими доказами, давши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню із наступних підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з обовязком батьків утримувати малолітніх дітей, тому при вирішенні спору слід керуватися Сімейним Кодексом України (далі за текстом - СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 21.09.2016 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано /а. с. 6/. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] (10.01.2004 р. н.) його батьком записаний [PERSON] відповідач по справі /а. с. 2/. З довідки №2763 від 02.10.2017 р. виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області вбачається, що син проживає разом з матірю /а. с. 3/. Згідно статті 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обовязків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах статті 21 Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками, відповідно до статті 24 Конституції України.\~ Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків, передбачених ч. 2 статті 51 Конституції України, і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України\~на батьків покладено обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обовязок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобовязані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обовязок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Відповідно до розяснень, що надані у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частина 3 статті 181 СК України\~передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, відповідно до статті 183 СК України. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, на підставі статті 184 СК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про його народження та не заперечувалося відповідачем, тому проживаючи окремо, відповідач зобовязаний утримувати дитину до досягнення ним повноліття. Таким чином, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що шлюб між сторонами розірваний, в наявний час вони проживають окремо один від одного, відповідач, будучи батьком неповнолітньої дитини, проживаючи окремо, зобовязаний утримувати свою неповнолітню дитину, яка проживає з матірю до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які відповідач повинен виплачувати на користь позивача на утримання дитини до її повноліття, у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача та стягувати аліменти з батька неповнолітнього [PERSON] на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1 000,00 (одна тисяча) гривень 00 копійок, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за 1 (один) місяць.

Outcome: approved