Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

02.12.2019 року судом зареєстровано позов [PERSON] , [PERSON] до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про визнання дій неправомірними, скасування рішень державного реєстратора (а.с. 1-3). Ухвалою суду від 26.05.2020 року в якості співвідповідача було залучено [PERSON] (а.с.123-124). Позов мотивований тим, що [INFO] , після важкої хвороби, померла [PERSON] - дружина та мати позивачів, донька [PERSON] . Батько [PERSON] - [PERSON] припинив із нею спілкування з 1989 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.12.2011 року [PERSON] було усунуто від права на спадкування в цілому. Дане рішення суду набуло сили на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 09.02.2012 року. Позивачі отримали в Першій вінницькій державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та здійснили державну реєстрацію прав, в тому числі на квартири за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] . Проте, [PERSON] звернувся до суду з позовом і постановою Апеляційного суду Вінницької області від 27.11.2013 року було поділене спадкове майно [PERSON] шляхом визнання за [PERSON] права власності в ідеальних частках на 1/9 частку квартири за адресою: [ADDRESS] та на 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не звертався до нотаріуса за отриманням свідоцтв про право власності, а звернувся безпосередньо до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради з метою реєстрації речових прав, надавши в якості підстави для реєстрації рішення суду від 27.11.2013 року. Реєстрація права власності за [PERSON] відбулась в порушення ч. 1 ст. 27 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015 року № 1127, оскільки заявник не надав належних правовстановлюючих документів на квартири, замість технічних паспортів на квартири [PERSON] надав державному реєстратору довідки з БТІ, в яких зазначено лише загальну та житлову площу квартир. Приймаючи рішення про державну реєстрацію прав за [PERSON] державний реєстратор не звернув увагу, що речові права на 100% нерухомого майна вже зареєстровані за [PERSON] і [PERSON] , право власності не скасоване, разом з тим, внаслідок неправомірного рішення державного реєстратора частки [PERSON] і [PERSON] фактично зменшились. Також позивачі зазначили, що оплата адміністративних послуг була здійснена в сумі по 140 грн. Заяви про реєстрацію подані 05.02.2016 року - у п`ятницю. Реєстрацію здійснено 08.02.2016 року - у понеділок. Виходячи із наявних документів, реєстрацію здійснено за два робочих дні. Разом з тим, ч. 3 п. 1 ст. 34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що за державну реєстрацію права власності у строк 2 робочі дні розмір адміністративного збору складає 1 мінімальна заробітна плата. Станом на день реєстрації - 08.02.2016 року, ця величина складала 1 380 грн. за кожен об`єкт нерухомості, загалом 2 760 грн. На думку позивачів, бюджетом було недоотримано 2 480 грн. Незважаючи на зазначене, 08.02.2016 року державні реєстратори Департаменту - Стахова Т.В. та Левчук І.В. прийняли рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексні номери від 08.02.2016 року № 28129754 та № 28126680). Дані рішення посадовими особами не підписані, печатками не завірені, рішення прийняті на підставі підроблених документів, фактично рішення призвели до зменшення часток позивачів, проте їх правовстановлюючі документи не були скасовані, тому позивачі просили визнати дії Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради щодо державної реєстрації речових прав неправомірними та скасувати відповідні рішення від 08.02.2016 року індексні номери № 28129754 та № 28126680. Судом були вчинені наступні процесуальні дії. Ухвалою суду від 18.12.2019 року було прийнято до розгляду та відкрито загальне провадження у даній справі (а.с. 42). Ухвалою суду від 13.02.2020 року було закрите підготовче провадження у даній справі та призначено її до розгляду по суті (а.с. 70-71). Ухвалою суду від 26.05.2020 року було залучено в якості співвідповідача [PERSON] (а.с.123-124). В судовому засіданні позивач [PERSON] він же представник [PERSON] позов підтримав за викладених у ньому обставин. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримала відповідно до обставин, викладених в позові, просила вимоги задоволити. Підтримала відповіді на відзиви, що були надані позивачами. В судове зсідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її присутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 68). Представник Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради - Марценюк В.С. позов не визнав, підтримав відзив на позов, який залучений до матеріалів справи (а.с. 55-59). Вважає, що Департамент адміністративних послуг не є належним відповідачем у справі, оскільки рішення щодо державної реєстрації прав за [PERSON] приймалось реєстраторами Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Разом з тим, сама державна реєстрація прав за [PERSON] пройшла відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі рішення суду від 27.11.2013 року, яке є правовстановлюючим документом, тому позов задоволенню не підлягає. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Надав відзив (заперечення) на позов, який приєднаний до матеріалів справи (а.с. 74-78). Суду пояснив, що підстав для скасування рішення про реєстрацію прав на нерухоме майно, що проведена 08.02.2016 року, немає. Реєстрація права власності здійснена на підставі рішення суду від 27.11.2013 року та відповідно до вимог Закону. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 29.12.2011 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 09.02.2012 року залишено без змін, у цивільній справі №2-3402/11 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування, позов задоволено, усунуто [PERSON] від права на спадкування за законом в цілому після померлої [INFO] [PERSON] . Проте, в подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.09.2012 року рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.12.2011 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 09.02.2012 року було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.83-84). Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13.05.2013 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2013 року скасовано, в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування відмовлено (а.с.91-92). Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 27.11.2013 року у справі№2-1451/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на квартиру, поділ спадкового майна, позов задоволено частково. Розподілено спадщину спадкодавця [PERSON] шляхом визнання за [PERSON] права власності в ідеальних частках, в тому числі на 1/9 частини квартири за адресою: [ADDRESS] та 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 79-82). Право власності [PERSON] на 1/6 частку квартири [ADDRESS] було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 13158133 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень реєстратора Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Левчук І.В., № 28126680 (а.с. 11-12). Підстава виникнення права власності - рішення Апеляційного суду Вінницької області від 27.11.2013 року № 2-1450/11. Право власності [PERSON] на 1/9 частку квартири [ADDRESS] було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 13160454 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень реєстратора Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Стахової Т.В., № 28129754 (а.с. 13-14). Підстава виникнення права власності - рішення Апеляційного суду Вінницької області від 27.11.2013 року № 2-1450/11. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначили, що рішення державними реєстраторами прийняті з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки [PERSON] на підставі рішення суду не набув права власності на нерухоме майно, при цьому правовстановлюючі документи [PERSON] і [PERSON] не були скасовані, але їх частки фактично зменшились. Суд вважає такі твердження позивачів необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів, що затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 26.05.2009 року №914/5, рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Таким чином, реєстрація за [PERSON] права власності на відповідні частки квартир на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 27.11.2013 року відповідає ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивачі не довели, що рішення державними реєстраторами прийняте з порушеннями норм закону. Твердження позивачів про ненадання [PERSON] технічної документації на квартири, тому право власності зареєстроване неправомірно, суд також вважає безпідставним. В судовому засіданні було встановлено, що 05.02.2016 року [PERSON] з КП «ВМБТІ» були видані довідки № 484, № 485 про технічні характеристики квартир № 7, № 26 (а.с. 17, 18), що були ним подані державним реєстраторам, що відповідає Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127. Реєстрація права власності за [PERSON] відбувалась на ідеальні частки, при цьому поділу в натурі, із зазначенням конкретних приміщень, що виділяються кожному співвласнику, не було. Внаслідок реєстрації права власності за [PERSON] на 1/6 і на 1/9 частку квартир виникла необхідність в перерахунку часток всіх співвласників (в судовому або позасудовому порядку), проте це не є підставою для скасування рішень державних реєстраторів. Вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації, зокрема, права власності, визначений у частині першій статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державний реєстратор не може вважатися таким, що порушує права третіх осіб, якщо правомірно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і вносить запис про таку реєстрацію на підставі чинного та не скасованого рішення відповідного суб`єкта владних повноважень. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про дотримання державними реєстраторами порядку проведення державної реєстрації прав [PERSON] , рішення реєстраторами прийняті відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», законних підстав для відмови [PERSON] в державній реєстрації прав не було. Також суд приймає до уваги, що рішення про державну реєстрацію прав приймали державні реєстратори прав на нерухоме майно Левчук І.В. і Стахова Т.В. Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, проте органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України, припинили надання послуг у сфері державної реєстрації 30.04.2016 року. Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради утворений 14.01.2011 року і не є правонаступником Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, тому і не є належним відповідачем у справі. Питання щодо правильності оплати послуг державного реєстратора, розміру адміністративного збору, зарахування коштів до бюджетів здійснюється в порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Суд не є контролюючим органом і не перевіряє правильність нарахування збору. Оскільки права позивачів не порушені відповідачами, підстав для скасування рішень державних реєстраторів № 28129754, № 28126680 немає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачами.

Outcome: dismissed