Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

04.02.2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення. Вказує, що вона є основним квартиронаймачем жилої квартири [ADDRESS]. Окрім неї у квартирі зареєстровані син, колишня невістка відповідач [PERSON], онук [PERSON], син колишньої невістки [PERSON], донька [PERSON] та її діти. Фактично з нею проживає її син та донька із дітьми. Відповідач по справі після розірвання шлюбу разом із сином [PERSON] виїхала в с. Прилісне Маневицького району де і проживає. 17.07.2012 року відповідач без її відома зареєструвала у квартирі дитину від іншого шлюбу [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06.12.2012 року у задоволенні вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням їй було відмовлено, а судом апеляційної інстанції вказане рішення було залишено без змін. Проте з часу прийняття рішення судами, на протязі двох років відповідач та її діти без поважних причин не проживають у спірній квартирі, жодного інтересу до квартири не проявляють, комунальних послуг не оплачують. Окрім того, за вищевказаний період відповідач фактично набула будучи в іншому шлюбі житло в с. Прилісне, де і проживає разом із дітьми. Просить визнати [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування на квартиру [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала на адресу суду заяву, якою просила розгляду справи проводити за її відсутності по наявних у матеріалах справи документах, позов підтримала у повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомила, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подала. Представник третьої особи служби у справах дітей Луцької міської ради у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, пояснень по суті заявлених вимог не подав, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані суду докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити із врахуванням наступного. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 35 від 17.08.2009 року позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] (а.с.4). Так, на час розгляду справи судом, у вищевказаній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO] із 28.10.2009 року; син позивача [PERSON], [INFO], із 28.10.2009 року; колишня невістка - відповідач [PERSON], [INFO], із 28.10.2009 року; онук позивача [PERSON], [INFO] із 28.10.2009 року; донька позивача [PERSON], [INFO], із 28.10.2009 року; онук позивача [PERSON], [INFO], із 28.10.2009 року; онука позивача [PERSON], [INFO], із 28.10.2009 року; син відповідача [PERSON], [INFO] із [INFO] (а.с.4). Згідно\~ статті 71 ЖК України\~ при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо особа відсутня понад встановлений\~ статтею 71 ЖК України\~ строк, у відповідності зі статтею 72 ЖК України\~ суд може визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо особа не проживає в спірній квартирі більше шести місяців без поважної причини. Так, судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.12.2012 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації відмовлено у звязку із ненаданням суду доказів відсутності відповідачів у зазначеній вище квартирі та втрати до нього інтересу (а.с. 24). Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 30.01.2013 року вищевказане рішення суду було залишено без змін (а.с.25-27). У відповідності до ст. 61 ЦК України фактичні обставини, наведені у вищевказаних рішеннях суду не підлягають доказуванню. Так, рішенням судів встановлено, що відповідач та її неповнолітні діти не проживали, на момент розгляду спору в суді, у вищевказаній квартирі у звязку із тим, що позивач та її син чинили їм перешкоди у користуванні вказаної квартирою, відповідач [PERSON] не втратила інтересу до вказаної квартири. Однак, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, зясуванню підлягає належність спірної квартири, статус квартири та зареєстрованих в ній осіб, на якій підставі користуються сторони квартирою (ордер) та з якого часу, факт не проживання відповідача та конкретно з якого часу, неповажність причини його не проживання в спірній квартирі, наявність чинення перешкод йому у користуванні спірною квартирою. Так, із актів ЖКП № 3 від 04.04.2014 року, від 20.05.2014 року, від 15.08.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON], та її діти [PERSON], [PERSON] на час перевірки були відсутні, що також підтверджується поясненнями сусідів (а.с.5-7). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі не проживають у квартирі понад 6 місяців. В той же час, сам факт реєстрації відповідача та її неповнолітніх дітей за вищевказаною адресою не може бути підтвердженням фактичного проживання та користування останніми зазначеним житлом. Із ч. 3 ст. 29 ЦК України вбачається, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є, зокрема, місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Судом встановлено, що неповнолітні діти відповідача фактично проживають з останньою у с. Прилісне Маневицького району по вул. Цегельній, 17 б, разом із матірю (а.с.10-12). Водночас, за час із 2012 року по 2015 рік відповідачем [PERSON] не вчинялося будь-яких дій, які б свідчили про те, що остання користується вказаною квартирою, бере участь у її утриманні нарівні із іншими наймачами, сплачує комунальні послуги, будь-яких доказів, що відповідач зверталася до суду із питанням про вселення в квартиру, встановлення порядку користування квартирою чи про поділ рахунків, усунення перешкод у користуванні квартирою суду надано не було, факт вчинення перешкод та неправомірної поведінки позивача та його дружини не доведені, жодного доказу про те, що не втратила інтерес до квартири на протязі 2012-2015 років, відповідач суду не надала. Окрім того,проживання у спірному будинку батька малолітнього [PERSON] не може бути підставою для відмови у позові, оскільки місцем проживання дитини є місце проживання його матері, а не батька. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підставні, а тому слід визнати [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування на квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved