Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

04.11.2019 до суду надійшла вказана позовна заява, у якій представник позивача просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» суму завданої майнової шкоди в розмірі 25\~500 грн. та витрати на оплату судового збору. В обґрунтування\~\~позовних\~вимог,\~представник позивача\~посилається на\~те,\~що 07.03.2017\~між ПрАТ\~СК «ПЗУ\~Україна» та\~ [PERSON] \~було укладено\~договір обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №\~АК/3053881\~за яким\~страховик зобов`язався\~відшкодовувати шкоду\~заподіяну страхувальником\~життю,\~здоров`ю та\~майну потерпілих\~при експлуатації\~забезпеченого транспортного\~засобу,\~а саме:\~автомобіля Daewoo\~Lanos,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] .\~19.05.2017\~в місті\~Харкові сталася\~дорожньо-транспортна\~пригода за\~участю забезпеченого\~автомобіля Daewoo\~Lanos,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~під управлінням\~ [PERSON] \~та автомобіля\~Opel\~Vectra,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] .\~під управлінням\~Кошелєва Д.І.\~Відповідно до\~постанови Київського\~районного суду\~міста Харкова\~від 01.06.2017\~ [PERSON] \~визнано особою\~винною у\~настанні ДТП\~та притягнено\~до адміністративної\~відповідальності за\~ст.\~124\~КУпАП.\~Відповідно до\~Звіту №\~0135/17\~від 12.06.2017\~вартість відновлювального\~ремонту пошкодженого\~Opel\~Vectra,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~становить 79\~320\~грн.\~67\~коп.\~ПрAT\~СК «ПЗУ\~Україна» сплатило\~на користь\~потерпілої особи\~страхове відшкодування\~в сумі\~25\~500\~грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі заяви про настання страхового випадку від 24.05.2017 та страхового акту № UA2017052400022/L01/03 від 11.06.2018. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 6471 від 04.10.2017. У зв`язку з тим, що відповідач письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП, то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). 20.07.2018 відповідачу було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, проте на дату подання позовної заяви відповіді щодо результату розгляду даної вимоги ПрАТ СК «ПЗУ Україна» так і не отримало, у зв`язку з чим представник позивача був вимушений звернутись до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2019 справу передано для розгляду судді Сенаторову В.М. Згідно з правилами ч. 6\~ст. 19 ЦПК України\~зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог\~ст. 274 ЦПК України\~справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Сенаторова В.М. від 02.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. У зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді Київського районного суду м. Харкова у відставку, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, за наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи, зазначена справа 07.04.2020 передана в провадження судді Чередник В.Є. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, зазначено, що позовні вимоги представник підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 16.07.2020, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4\~ст.223 ЦПК України\~ постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3053881, укладеного 07.03.2017 між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] , страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Daewoo Lanos, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 19.05.2017 о 12.08 год. на перехресті вул. Костомарівська та вул. Чернишевська м. Харкова, водій [PERSON] керував автомобілем «Daewoo Lanos», д.н.з. [NUMBER] по вул. Костомарівська, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Чернишевська, не надав переваги в русі автомобілю «Opel Vectra», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постановою Київського районного суду м.Харкова від 01.06.2017 притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. 00 коп. та стягнуто судовий збір. Постанова набула чинності 13.06.2017. Згідно ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 171;Брумареску\~проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем порушено вимоги\~Правил дорожнього руху\~України. Також судом встановлено, в результаті ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Opel Vectra», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Статтею 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. 24.05.2017 потерпілий [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» з заявою про настання страхового випадку. Відповідно до ст.990 ЦК України\~страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Відповідно до Звіту № 0135/17 від 12.06.2017 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Opel Vectra, д.р.н. [NUMBER] , становить 79\~320 грн. 67 коп. На підставі заяви про настання страхового випадку від 24.05.2017 та страхового акту №UA2017052400022/L01/03 від 11.06.2018 Приватне акціонерне товариство «СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в розмірі 25\~500 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6471 від 04.10.2017. Доказів в обґрунтування того, що сума страхового відшкодування, яка сплачена позивачем не відповідає розміру спричинених збитків, є завищеною та відповідно\~є необґрунтованою, відповідачем не надано та матеріалами справи не\~підтверджено. Відповідно до абз. «ґ» п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно з положеннями підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до правового висновку Верховного суду України, який міститься у постанові від 13.02.2014 неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Частина 1 статті 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У зв`язку з тим, що [PERSON] письмово не повідомив ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП, то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). 20.07.2018 ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було направлено претензію щодо відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП на адресу [PERSON] , але сума відшкодування сплачена не була. Доказів сплати відповідачем на користь позивача страхового відшкодування матеріали справи не містять, в зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування підлягають задоволенню. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за використану електроенергію є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст..141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved