Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

02 листопада 2017 року Публічне акціонерне\~товариство Комерційний\~банк «Приватбанк»\~(далі\~ позивач,\~ПАТ КБ\~«Приватбанк») звернулося\~в суд\~з позовом\~до[PERSON] (далі відповідач, [PERSON]І.) про стягнення заборгованості у розмірі 99 857,02 грн. за кредитним договором №б/н від 17 квітня 2013 року. Свої позовні\~вимоги обґрунтовує\~тим,\~що відповідно\~до укладеного\~договору №\~б/н\~від 17\~квітня 2013\~рокувідповідач отримала кредит у розмірі 15\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобовязання за договором. Станом на 24.10.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 99\~857,02 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 49 979,42 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 6 137,64 грн., заборгованість за пенею 38 508,67 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 4 731,29 грн. штраф (процентна складова). З наведених мотивів та підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 99\~857,02 грн. за кредитним договором № б/н від 17 квітня 2013 року та понесені судові витрати по справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач та її представник просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у письмових запереченнях. У письмових запереченнях від 01 грудня 2017 року відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що у 2015 році вони отримала у банку кредитну картку, яку їй запропонували разом з пенсійною. Вказану кварту вона передала сину [PERSON], який використовував її без заборгованості до 28 серпня 2016 року. В середині жовтня 2016 року їй зателефонував працівник банку та повідомив, що у неї виникла заборгованість за кредитним договором, зокрема з 18 вересня 2016 року з її карткового рахунку було знято значні суми коштів. Крім того працівником банку було повідомлено, що на її кредитну картку був виготовлений дублікат та змінено номер телефону для отримання повідомлень про рух коштів по картці. Крім того, відповідачу повідомили, що на її кредитній картці був збільшений кредитний ліміт та в подальшому знімалася готівка у м. Черкасах. У звязку з цим 24 жовтня 2016 року її син звернувся до правоохоронних органів, які за його заявою 25 жовтня 2016 року внесли відомості до ЄРДР за №12016251010008467 по факту заволодіння шахрайським шляхом коштами з карткового рахунку. Відповідач звертає увагу суду, що до 18 вересня 2016 року вона користувалася кредитною карткою №5168755312598614, в той час як з 18 вересня 2016 року хтось шахрайським способом отримав картку 5168755932242513 та не санкціоновано знімав з неї кошти, в результаті чого і виникла заборгованість. В даний час за результатом досудового розслідування кримінального провадження №12016251010008467 встановлено особу, яка виготовила та використовувала кредитну картку з 18 вересня 2016 року. Цієї особою є громадянин [PERSON], зображення якого зафіксовано при знятті готівки з банкоматів. З посиланням на приписи ст.1073 ЦК України, п.37.2 ст.37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а також розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБ України від 05 листопада 2014 року №705, відповідач просить суд відмовити у позові, оскільки з 18 вересня 2016 року вона не здійснювала знімання грошей з картки, а таке зняття було здійснено невідомою особою, якій банк незаконно видав дублікат платіжної картки (а.с.39-40). В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що відповідачем не було ініційовано випуск додаткової кредитної карти, з якої були зняті зазначені кошти, а тому і відповідач не повинна сплачувати борг. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 квітня 2013 року відповідач [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7). Статтею 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зі змісту підписаної відповідачем заяви про приєднання, слідує, що [PERSON] приєдналася до договору про надання банківських послуг, який складається із затверджених ПАТ «КБ «Приватбанк» Умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку (а.с.9-23). Крім того, як свідчить довідка витребувана у ПАТ КБ «Приватбанк», на імя [PERSON]І були видані наступні кредитні картки (а.с.73): 1)5168755312598614 від 13 березня 2014 року з терміном дії до травня 2017 року; 2)5168755632242513 від 23 лютого 2016 року з терміном дії до лютого 2020 року; 3)5168755632242513 від 18 вересня 2016 року з терміном дії до лютого 2020 року. Пояснень яким чином на імя [PERSON] були видані дві картки з одним і тим самим номером та строком дії, однак в різні періоди, представник банку суду не надав. З наданих позивачем та відповідачем банківських виписок слідує, що до 18 вересня 2016 року позивач не мала жодної заборгованості за картками (а.с.6, 42). Натомість, з 18 вересня 2016 року за кредитною карткою 5168755632242513 були ініційовані операції на зняття готівки в банкоматах в м. Черкаси, переказ з картки через систему Приват24, купівлю товару. Саме в результаті проведення цих операцій у відповідача за даними банку сформувалася заборгованість, яку він просить суд стягнути. З письмових заперечень відповідача слідує, що вона не заперечує факт отримання та користування нею кредитної картки з номером 5168755312598614. У звязку з визнанням цього факту відповідачем, суд вважає вказану обставину встановленою та такою ще не підлягає додатковому доказуванню. Натомість, відповідач заперечує факт ініціювання отримання нею картки 5168755632242513 та ініціювання за нею будь-яких операцій. Судом для обєктивного зясування всіх обставин у справі ухвалою від 06 грудня 2017 року було витребувано від ПАТ КБ «Приватбанк» інформацію про те, яким чином була видана нова картка відповідача та хто її отримав з наданням фото особи, яка отримала картку (а.с.64). Всупереч вищенаведеним вимогам ухвали суду, позивач не надав суду будь-якого доказу отримання відповідачем під підпис кредитної картки 5168755632242513, або фото отримання цієї кредитної картки відповідачем, також суду позивачем не надано доказів ініціювання факту отримання відповідачем зазначеної картки. Пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що порядок виконання операцій із застосуванням платіжних інструментів, у тому числі обмеження щодо цих операцій, визначаються законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України. В свою чергу, у пункті 9 розділу І «Загальні положення» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, яке затверджено постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 (далі Положення №705) визначено, що банк зобов'язаний ідентифікувати та\~верифікувати клієнтів, які відкривають рахунки в банку, і користувачів електронних платіжних засобів, які здійснюють операції з їх використанням за цими рахунками, відповідно до порядку, установленого законодавством України, що регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. У пункті 4 розділу ІІ «Емісія електронних платіжних засобів» Положення №705 визначено, що банк має право передати електронний платіжний засіб у власність користувача або надати йому в користування в порядку, визначеному договором про використання електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, до яких приєдналася відповідач і які можливо вважати договором про використання електронного платіжного засобу в розумінні пункту 4 розділу «Емісія електронних платіжних засобів» Положення №705 (далі Умови), для надання послуг Банк видає Клієнту Картку. Її тип визначено в Договорі, частиною якого є Анкета-заява про приєднання до Умов та Для надання послуг Банк видає Клієнту Картку. Її тип визначено в Договорі, частиною якого є Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Датою укладення Договору є дата отримання Карти, зазначена в Заяві (а.с.17) А у пункті 2.1.1.2.9 Умов визначено, що клієнт може\~отримати додаткову\~карту на своє ім'я, а також надати доступ до карткового рахунку Довіреною особам. При наданні\~Клієнтом в\~Банк відповідної\~Заяви і Пам'ятки Клієнта/Довідки про умови кредитування, а також\~необхідного пакету\~документів Банк приймає рішення про відкриття Клієнту або довіреним особам додаткової картки (а.с.17 зворот). Із системного тлумачення вищезазначених норм, суд приходить до наступних висновків. Із зазначених положень договору про використання електронного платіжного засобу, яким за своїм змістом є Умови, а також враховуючи вимоги пункту 9 розділу І Положення №705, слідує, що перед видачею платіжної картки клієнту банк зобовязаний належним чином ідентифікувати та верифікувати клієнта, якому ця картка надається в тимчасове користування. В Умовах чітко визначено, що перед отримання картки клієнт підписує відповідну анкету-заяву, а для видачі додаткової картки окрему заяву. Тобто сторони чітко погодило порядок видачі та передачі додаткової платіжної картки клієнту шляхом написання клієнтом відповідної заяви з додачею необхідного пакету документів. Всупереч вищенаведеному позивач не надав суду доказів видачі саме відповідачу додаткової кредитної картки 5168755632242513, а саме відповідної заяви [PERSON] з пакетом необхідних документів. У пункті 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення №705 визначено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України належними та допустимим доказами, не зважаючи на витребування судом відповідних пояснень та доказів, не довів факт видачі відповідачці [PERSON] додаткової кредитної картки з номером 5168755632242513, враховуючи, що заявлена позивачем заборгованість виникла виключно внаслідок ініціювання платіжних операцій за цією карткою після 18 вересня 2016 року, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення цієї заборгованості з відповідача відсутні, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довів факт видачі кредитних коштів відповідачу за додатковою карткою, а отже слід відмовити у задоволенні позову. Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; Як слідує з наданого представником відповідача розрахунку, а також квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» від 24 січня 2018 року, відповідач понесла у даній справі витрати на надання правової допомоги адвокатом у розмірі 700,00 грн. Вказаний розмір судових витрат суд визнає пропорційним, тобто таким, що відповідає складності даної справи, а отже стягує їх з позивача на користь відповідача у повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved