Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

02 березня 2020 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Відповідач, ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 236150 гривень без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем та працюючи на посаді машиніста бурової установки з ним 13.09.1991 року стався нещасний випадок, внаслідок якого отримав ушкодження у вигляді опіку рук, обличчя та грудей. Крім того 27.04.2008 з позивачем стався нещасний випадок внаслідок якого позивач отримав ушкодження у вигляді закритого перелому 3 правої плечової кісти зі зміщенням відламків. Також позивач працював на підприємстві відповідача з 01.10.2000 по 21.06.2003 та з 09.07.2004 по 30.05.2016 на посаді машиніста бурової установки Петрівського кар`єру. Рішенням МСЕК від 10.12.2008 позивачу вперше встановлено 5% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва від 13.09.1991. Після неодноразових переоглядів висновком МСЕК від 07.05.2019 позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності із них 40% по професійному захворюванню, 10% по трудовому каліцтву за актами Н-1 від 27.04.2008, Н-1 від 13.09.1991, встановлено третю групу інвалідності, з 30.04.2019 безстроково. У зв`язку із отриманими трудовими каліцтвами та профзахворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває болі в шийному та попереково-крижовому відділі хребта, з іррадіацією в плечовий пояс та нижні кінцівки, що посилюються при рухах після фізичних навантажень, оніміння в них та оніміння в кистях, мерзлякуватість, побіління пальців рук на холоді та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднену ходу, загальну слабкість, задишку при фізичному навантаженні, кашель сухий, біль за грудиною, втому. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 30 березня 2020 року ухвалою суду продовжено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву, відкладено розгляд справи. 09 квітня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що перший нещасний випадок стався з позивачем 19.09.1991 року та на час настання даного нещасного випадку законодавство не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди. Нещасний випадок, що стався з позивачем 27.04.2008 року встався з вини позивача. Зазначив, що в обох випадках отримання позивачем травм на підприємстві відповідача сталося з вини останнього. Також вказав, що відповідач протиправних дій, які б знаходилися в причинному зв`язку з настанням у позивача професійних захворювань, не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за шкоду завдану позивачу. Вказав, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним та необґрунтованим. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 02.09.1987 по 24.09.1996, з 01.06.2000 по 21.06.2003 та з 09.07.2004 по 30.05.2016 працював на підприємстві відповідача на посаді машиніста бурової установки, і був звільнений з підприємства 30.05.2016 за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію, згідно зі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 46-61). Згідно копії Акту № 28 про нещасний випадок на виробництві від 17 вересня 1991 року, 13 вересня 1991 року о 17 годині на буровій дільниці Петрівського рудоуправління Центральний ГЗК внаслідок дії екстремальних температур, у зв`язку з незадовільною організацією виконання робіт з [PERSON] стався нещасний випадок внаслідок якого останній отримав травму у вигляді опіків рук, обличчя та грудей. Крім того, актом про нещасний випадок № 28 встановлено, що особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.17-19) Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 2-16 №003016 від 10.12.2008 [PERSON] при первинному огляді встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом від 13.09.1991, з 24.11.2008 без встановлення групи інвалідності, безстроково. (а.с.10) Згідно копії Акту № 7/1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 27 грудня 2010 року, 27 квітня 2008 року о 19.45 годині у Петрівському кар`єрі, адміністративно-побутовий комбінат, душова кімната чоловічої лазні ГТЦ2 з [PERSON] внаслідок падіння під час пересування, стався нещасний випадок внаслідок якого останній отримав закритий перелом с/3 правої плечової кістки зі зміщенням відламків. (а.с. 20-24) Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА №049623 від 19.10.2010 [PERSON] при повторному огляді встановлено 20% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом з 07.10.2010, первинно, трудове каліцтво, з переоглядом 31.10.2011, без встановлення групи інвалідності (а.с.11) Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА №049746 [PERSON] при повторному переогляді встановлено сукупно 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом з яких 5% за актом від 13.09.1991, 20% від 27.04.2008, безстроково, без встановлення групи інвалідності. (а.с.12) Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10 лютого 2017 року, встановлено наявність у [PERSON] професійних захворювань - радикулопатія попереково-крижова L5, S1 білатеральна з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ст.), хронічний (пиловий) бронхіт. ЛН першого ст., із зазначенням його причини - перевищення гранічно допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, важкість праці (а.с. 30-33) Згідно пункту 16 згаданого Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом бурової установки у кар`єрі бурової дільниці Петрівського кар`єру, виконував роботи з керування буровою установкою піж час буріння і розширення свердловини у кар`єрі, проводив кріплення свердловин обсадними трубами, виконував інші роботи, які через недосконалість технологічного процесу буріння свердловин характеризувалися важкою фізичною працею та впливом підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Відповідно до пункту 19 вказаного Акту враховуючи роботу [PERSON] впродовж 14 років 11 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо. Позивач повторно 04.04.2017 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності сукупно 50% з 17.03.2017 (40% по професійному захворюванню вперше, 10% по трудовому каліцтву повторно), із встановленням третьої групи інвалідності, з переоглядом 30.04.2019, що підтверджується копією виписки із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №011154 (а.с.13) В подальшому [PERSON] пройшов переогляд, і 07.05.2019 йому було встановлено сукупно 50 % втрати професійної працездатності (40% по професійному захворюванню, 10% по трудовому каліцтву), та третя група інвалідності, безстроково, що підтверджується копією довідки виписки із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №012064 (а.с.14) Так, після отриманих травм та у зв`язку з наявністю професійних захворювань позивач неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я (а.с. 34-45). Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5 Правил). З матеріалів даної справи вбачається, що правовідносини між сторонами по відшкодуванню моральної шкоди з приводу нещасного випадку від 13.09.1991 виникли 10.12.2008 року, коли [PERSON] вперше встановлено втрату професійної працездатності у зв`язку із трудовим каліцтвом. Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків, та отриманням професійного захворювання, і встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 5 % та в подальшому сукупно 50%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого каліцтва та професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває больові почуття при фізичному навантаженні та ходьбі, швидку втому, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого каліцтва, також враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача протягом 14 років 11 місяців в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, що позивачу первинно встановлено 5% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом без встановлення групи інвалідності, та в подальшому сукупно 50 % втрати професійної працездатності, у зв`язку з трудовим каліцтвом та професійним захворюванням, встановлення третьої групи інвалідності безстроково, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 80 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Outcome: partial