Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

02.07.2020 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що на підставі судового рішення, яке було переглянуто судами апеляційної та касаційної інстанцій, з відповідача на користь позивача було стягнуто компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, моральну шкоду. Позивач вважає, що з боку відповідача була допущено затримку розрахунку при звільненні, починаючи з часу ухвалення судом першої інстанції рішення та до фактичного стягнення з відповідача на користь позивача коштів державною виконавчою службою, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом. 23.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження, справа призначена на 29.09.2020. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав зазначених у позові. 17.08.2020 відповідач направив відзив, в якому заперечувавпроти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що вимоги позивача не мають правового підґрунтя, оскільки юридична норма на яку посилається позивач не застосовується до правовідносин, які виникли між сторонами щодо виконання судового рішення. Юридична норма, зазначена позивачем була застосована судами під час розгляду спору щодо підстав виплат, які в свою чергу були у повному обсязі сплачені, в період перегляду касаційним судом рішень першої та апеляційноїінстанцій, якими такі виплати були стягнуті. В судовому засіданні представники відповідача просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позов. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25.09.2019 Шевченківським районним судом м. Києва частково задоволено позов [PERSON] , про стягнення з Асоціації товарної нумерації України «ДЖІЕС1 Україна» компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час видачі трудової книжки /а.с. 27-35/. 29.01.2020 за результатами розгляду апеляційної скарги рішення суду першої інстанції було частково залишено без змін, інша частина рішення скасована та стягнуто моральну шкоду та частину компенсаційних виплат у більшому розмірі /а.с. 37 - 45/. 16.06.2020 на підставі виконавчого листа виданого Шевченківським районним судом м. Києва від 19.05.2020 з відповідача на користь позивача були стягнуті присуджені за рішенням судів кошти,які надійшли на рахунок позивача 19.06.2020 /а.с. 47-57, 81/. 19.08.2020 за результатами розгляду касаційної скарги Верховним судом було відмовлено у задоволенні вимог [PERSON] , про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і в цій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, в іншій частині залишені без змін /а.с. 120-134/. Вимоги позивача до відповідача щодо компенсації ґрунтуються на тому, що ст. 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) надає останній право отримати компенсацію за несвоєчасну виплату заборгованості по заробітній платі до дня її фактичної виплати за період невиконання рішення суду першої інстанції. Згідно ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно дост. 117 КЗпП, при відсутності спору щодо суми заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату такої заборгованості за період фактичного розрахунку (ч.1 ст. 117 КЗпП), а при наявності спору про розміри сум заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника (ч. 2 ст. 117 КЗпП). Згідно ч.2 ст. 117 КЗпП, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку ухвалення судом рішення щодо суми такої заборгованості, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від ч. 1 ст. 117 КЗпП. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що ст. 117 КЗпП не встановлює право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена заявниці за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судовівитратискладаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядомсправи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно розрахунку витрат на правничу допомогу наданого відповідачем /а.с. 72, 73/, договору та акту /а.с. 82-87/, а також фотокопії підтвердження оплати відповідних витрат на правову допомогу /а.с. 136/, вбачається, що витрати понесені відповідачем складають 11500 грн., які підлягають стягненню з позивача у повному обсязі, оскільки розмір таких витрат, а також підтвердження їх надання відповідає вимогам ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved