Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

03 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Бурат-Агро» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, третя особа - Відділ Держгеокадастру у Решетилівському районі Полтавської області, посилаючись на наступне. 04 грудня 2002 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір оренди землі на земельну ділянку 3,91 га, розташованої на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, терміном на 10 років. 02 червня 2011 року [PERSON] померла, за життя вона залишила заповіт на його імя. 20 грудня 2011 року він оформив спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину, спадкове майно складалося з земельної ділянки, площею 3,91 га, розташованої на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області. 10 вересня 2015 року він отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. При детальному огляді документів, він знайшов додаткову угоду до договору оренди від 04 грудня 2002 року, зареєстровану 09 серпня 2012 року, у якій п. 2.2. договору викладено у новій редакції: «Договір укладено на двадцять років». Він вважає дану додаткову угоду недійсною, оскільки у ній не зазначена дата укладення, а зареєстрована вона вже після смерті [PERSON], яка з початку 2011 року хворіла і була лежачою, доглядали її його мати - [PERSON] та він, тому вважає, що [PERSON] даної додаткової угоди не підписувала. У звязку з цим, він звернувся до суду з даною позовною заявою та просить визнати вищезгадану додаткову угоду недійсною. В судовому засідання позивач [PERSON]В, та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що після отримання спадщини і по теперішній час включно позивач отримував орендну плату за вказаним договором оренди, чим фактично визнавав дійсність додаткової угоди, якою продовжено строк його дії, крім того вважає, що факт здійснення державної реєстрації договору оренди землі після смерті орендодавця сам по собі не є підставою для визнання цього договору недійсним. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Решетилівському районі у Полтавській області в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника [PERSON], представника відповідача ТОВ «Бурат-Агро» - [PERSON], дослідивши обставини по справі, перевіривши їх наявними доказами та надавши доказам правової оцінки, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 грудня 2002 року між [PERSON] та ТОВ «Бурат-Агро» укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований державним нотаріусом у реєстрі за № 3155, в подальшому зареєстрований у Лобачівській сільській раді Решетилівського району Полтавської області у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 16 січня 2003 року за № 22, згідно з умовами якого [PERSON] передала ТОВ «Бурат-Агро» в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, площею 3,91 га, яка знаходиться на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, строком на 10 років /а.с.14/. Даною земельною ділянкою [PERSON] володіла на підставі державного акту про право власності на землю серії ІІ-ПЛ №002101, виданого Лобачівською сільською Радою народних депутатів 27 березня 2001 року /а.с.9/. За актом прийому-передач земельної ділянки до договору оренди земельної ділянки № 3155 від 04 грудня 2002 року [PERSON] згідно вказаного вище договору оренди землі передала орендареві зазначену у договорі земельну ділянку /а.с.101/. Пізніше, між [PERSON] та ТОВ «Бурат-Агро» було укладено додаткову угоду до договору оренди від 04 грудня 2002 року без номера та дати, зареєстровану у відділі Держкомзему у Решетилівському районі Полтавської області 09 серпня 2012 року, якою сторони внесли зміни до договору оренди, збільшивши орендну плату з 2% від грошової оцінки землі, що на момент укладення договору складала 730,44 грн на рік до 5% від грошової оцінки землі з врахуванням коефіцієнту індексації з 01 листопада 2010 року, що становить 2370,59 грн та змінили строк дії договору з 10 років на 20 років /а.с.13/. 02 червня 2011 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №226566, виданим повторно Виконавчим комітетом Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області 28 листопада 2012 року /а.с.11/. Спадщину за заповітом, яка складається з земельної ділянки загальною площею 3,91 га, розташованої на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, після померлої [PERSON] прийняв [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим у реєстрі за № 1-5578 від 20 грудня 2011 року /а.с.7/. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 43595056 від 10 вересня 2015 року [PERSON] зареєстрував своє право власності на успадковану земельну ділянку 10 вересня 2015 року /а.с.8/. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] продовжує отримувати орендну плату за договором оренди від 04 грудня 2002 року по теперішній час, що сторонами не оспорюється. Згідно з оборотно-сальдовою відомістю від 08 грудня 2015 року за період з 2009 року по 2015 рік позивач отримав у сукупності 30249,03 грн /а.с.26/, що також підтверджується роздруківкою карткового рахунку [PERSON] №6856 за період з 2010 по 2015 роки /а.с.27-51/ та підписаними самим [PERSON] відомостями на надання послуг з культивації населенню в рахунок земельного паю, відомостями на видачу комбікорму, кукурудзи, ячменю населенню в рахунок земельного паю, актами приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) та видатковими касовими ордерами /а.с.59-78/. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.ст. 18,20 Закону України «Про оренду землі» (чинного на момент укладення договору оренди землі) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України (чинної на момент реєстрації додаткової угоди) договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Матеріали справи свідчать про те, що спірна додаткова угода до договору оренди землі від 04 грудня 2002 року пройшла відповідну державну реєстрацію, волевиявлення [PERSON] було спрямоване саме на збільшення розміру орендної плати та продовження строку дії вказаного договору оренди землі, що підтверджується підписанням нею даної додаткової угоди, передачею належної їй земельної ділянки орендареві, отриманням орендної плати. Порядок державної реєстрації договору та додаткової угоди до договору не був порушеним. Суду не надано жодних доказів того, що у [PERSON] було відсутнє волевиявлення або можливість на укладення спірної додаткової угоди до договору оренди від 04 грудня 2002 року, більше того, доказом наявності її волевиявлення є особистий її підпис на даній додатковій угоді. Крім того, суд також враховує, що позивач відмовився на пропозицію суду провести почеркознавчу експертизу для перевірки підпису на оспорюваній додатковій угоді. У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА 1 до селянського (фермерського) господарства «Павел», відділу Держкомзему в Долинському районі Кіровоградської області про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації договору за заявою ОСОБА 1 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і\~\~кримінальних справ від 17 липня 2013 року зазначено: «Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку їх та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов. Одностороння незгода сторони з реєстрацією раніше підписаного нею договору не може визнаватися обставиною для визнання його недійсним із підстав, передбачених частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України.» З огляду на зазначену вище правову позицію Верховного Суду України, враховуючи те, що державна реєстрація додаткової угоди до договору оренди землі є суто технічною дією і не підміняє собою волевиявлення сторін при укладенні договору, а також приймаючи до уваги те, що після смерті орендодавця його права та обов'язки по договору оренди землі переходять до його правонаступника, суд приходить до висновку, що факт здійснення державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі після смерті орендодавця не є безумовною підставою для визнання її недійсною із підстав, передбачених частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.\~\~\~\~

Outcome: dismissed