overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

02 лютого 1990 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Золотоніському райвідділі ЗАГС Черкаської області за актовим записом № 9 (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 02.02.1990 року). Після одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між подружжям припинені, за твердженням позивача разом не проживають із серпня 2015 року, а з вересня 2018 року позивач проживає з іншим чоловіком. Причиною цьому стало те, що подружжя мають різні погляди на сімейне життя, в результаті чого відбувалися сварки. Враховуючи, що сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, та вважаючи, що примирення неможливе, [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просила шлюб розірвати, так як з вересня 2018 року проживає з іншим чоловіком, якого кохає та бажає створити з ним повноцінну сім`ю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні, позовні вимоги не визнав, на розлучення не згідний, оскільки бажає проживати з дружиною. Суд, заслухавши думку сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують тривалий час, мір до примирення не приймають і позивач на примирення не згідна, вільної згоди її на проживання у шлюбі з [PERSON] немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити її інтересам, і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

02 лютого 2002 року було укладено шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище: «Садова»), [INFO], зареєстрований 02 лютого 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 05, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖС № 022267 від 02.02.2002. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 13.08.2002 серії І-ЖС № 064499. Позивач з дочкою проживають без реєстрації за адресою: вул. Дружби, 116, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області від 09.11.2016 № 4305. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилами частини четвертої статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Обставин, що перешкоджають предявленню даного позову, визначених частиною другою зазначеної статті, судом під час розгляду справи не встановлено. Судом, відповідно до ст. 112 СК України, зясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Зважаючи на вказані обставини та письмові заяви сторін, суд визнав недоцільним вжиття заходів щодо примирення подружжя у даній справі. Враховуючи неможливість примирення сторін, та виходячи із закріпленого у статті 24 СК України принципу добровільності шлюбу, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. Позивач, який змінив своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, у заяві від 29.11.2016 зазначив про своє бажання надалі іменуватися цим прізвищем, що є його правом, передбаченим ст. 113 СК України. З огляду на викладене, суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви позивачем додано квитанцію від 09.11.2016 № 44, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 551,20 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

02 лютого 2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 3200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30 листопада 2015 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 16064,65 грн., заборгованність за кредитом - 2039,05 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 10084,43 грн, заборгованість за пенею та комісією -2700,00 грн, а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 741,17 грн., всього загальна сума забогованості склала 16064,65 гривень. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 лютого 2011 року в розмірі 16064,65 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день розгляду справи сповіщений, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за його відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 02 лютого 2011 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 3200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30 листопада 2015 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 16064,65 грн., заборгованність за кредитом - 2039,05 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 10084,43 грн, заборгованість за пенею та комісією -2700,00 грн, а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 741,17 грн., всього загальна сума заборгованості склала 16064,65 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

02 лютого 2011 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 30 квітня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 13726,75 грн., заборгованність за кредитом 1958,06 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 10638,84 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 629,85 грн., всього загальна сума заборгованості склала 13726,75 гривень. Тому представник позивача просить розглянути справу заочно та стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 лютого 2011 року в розмірі 13726,75 грн. та судові витрати. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день розгляду справи сповіщена, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за її відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] 02 лютого 2011 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 30 квітня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 13726,75 грн., заборгованність за кредитом 1958,06 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 10638,84 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 629,85 грн., всього загальна сума заборгованості склала 13726,75 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідачку обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

02 лютого 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їхнього неповнолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі 500,00 грн. щомісячно, вказуючи, що відповідач не проживає з сім'єю та не приймає участі у матеріальному забезпеченні їхнього сина. Позивач підтримала позов і просила розглянути справу без її участі, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач на протязі тривалого часу в судове засідання не з'являється і не повідомляє суду причини своєї неявки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З 26 грудня 1999 року по 03 березня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, та від шлюбу мають неповнолітнього чина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу між сторонами, їх неповнолітній син [PERSON] залишився проживати з матір'ю та знаходиться на її вихованні і повному утриманні, оскільки відповідач не бере участь у матеріальному забезпеченні сина. Позивач працює та її заробітна плата становить 1 000,00 грн. на місяць, але цих грошей позивачу разом з сином на вистачає. Будь-яких інших доходів позивач з сином не мають. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідач є непрацездатним, має будь-які фінансові зобов'язання та/або має непрацездатних утриманців. З огляду на наведене, суд вважає, що неповнолітня дитина сторін потребує матеріальної допомоги батька, який може надавати дитині таку допомогу. Згідно положень ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 229,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

02 лютого 2013 року в с.Сороки Бучацького району Тернопільської області померла [PERSON], яка за життя склала заповіт щодо усієї спадщини і призначила своїм спадкоємцем [PERSON] Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Асфальтна,39 в с.Сороки Бучацького району Тернопільської області, та земельної ділянки площею 2,00 га, кадастрові номера 6121287000010010463 та 6121287000010010782, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сороківської сільської ради Бучацького району Тернопільської області. Однак позивачка не може отримати свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, та на земельну ділянку, через відсутність документів, які б за життя спадкодавця посвідчували її право власності, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. Позивачка [PERSON] та її представник в судове засідання не зявилися, однак остання подала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує і просить справу розглядати у її відсутності. Представник відповідача Сороківської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій вказав, що позов визнає і просить суд справу розглядати у його відсутності. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: 02 лютого 2013 року в с.Сороки Бучацького району померла [PERSON]; Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами і земельної ділянки, яке належало їй на праві власності; Після смерті [PERSON] спадщина відкрилася за заповітом, що був складений нею 26 серпня 2010 року і посвідчений секретарем Сороківської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, згідно якого [PERSON] усе своє майно заповіла позивачці; Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №007549, виданий 30.01.2006 року на прізвище [PERSON], втрачений. Осіб, які б незалежно від змісту заповіту мали право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

02 лютого 2013 року помер чоловік позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 324307 від 12.02.2013 року. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., та з господарськими будівлями, шо позначені на плані літерами: «А»- житловий будинок, «а»-веранда, «Б»- літня кухня, «В»-сарай, «І» -криниця, які розташовані за адресою: вул. Центральна, буд.158, с.Стрюкове, Миколаївського району Одеської області. Позивач від спадщини не відмовлялась, фактично він своєчасно, протягом шести місяців, приймала спадщину. Це підтверджується тим, що віна подавала у встановлений законом строк заяву до нотаріальної контори, але нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належало [PERSON], який помер 02 лютого 2013 року , через відсутність правовстановлюючих документів, а саме: правовстановлюючий документ на житловий будинок в с. Стрюкове, вул. Центральна, буд.158, який в померлого був відсутній, і тому було рекомендовано звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з»явився, однак надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.\~\~\~\~ Представник відповідача в судове засідання не з»явився, однак надав суду заяву в якій зазначив , що проти задоволення позовних вимог заперечень немає, просить справу розглянути у його відсутності. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, що належав [PERSON] який помер 02 лютого 2013 року в порядку успадкування за законом, що підтверджується матеріалами справи: копією свідоцтва про смерть (а.с.5), копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6), копією паспорта громадянинки України [PERSON] (а.с.7), копією виписки із погосподарської книги (а.с. 8),копією зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд (а.с. 9-12), постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 13), довідкою виконкому Стрюківської сільської ради про місце проживання і реєстрації померлого (а.с. 14). Відповідно до\~ст.328 ч.2 Цивільного кодексу України\~передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В\~ст.1218 ЦК України\~зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов»язки , що належали спадковцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст..1261 ЦК України\~у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно\~ст.1268 ч.1 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно\~ст.1268 ч.1 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

02 лютого 2015 року [PERSON] звернувся в Іллічівський міський суд Одеської області з зазначеним позовом (а.с.5-7). Свій позов позивач аргументує тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. З 07 червня 2008 року разом з позивачем був зареєстрований чоловік доньки позивача - громадянин Молдови [PERSON]. В зазначеній квартирі [PERSON] проживав до листопада 2008 року. з цього часу в даній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує. Де на теперішній час проживає [PERSON] позивач не знає. Просить суд [PERSON], [INFO] визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] з листопада 2008 року. Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області у м. Іллічівську зняти [PERSON], [INFO] з реєстраційного обліку за адресою: 68001, Україна, [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про місце та час судового розгляду справи, про причини неявки суду не сповістив (а.с.16). Третя особа в судове засідання не з'явилась надали заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с.17). Так як відповідач в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи та від нього не надійшло повідомлень про причини не явки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивачі не заперечували проти такого вирішення справи. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на житло від 03 квітня 2003 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки ЖБК від 29.01.2015 року [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до Акту складеного 29.01.2015 року сусіди [PERSON] підтвердили той фак., що [PERSON] більше 6 років не проживає в квартирі [ADDRESS] (а.с.11). Так в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила той факт, що вона до теперішнього часу знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], але він вже більше 6 років проживає в Республіка Молдова, стосунки з ним не підтримує. За приписами ст. 42 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. У відповідності зі ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

02 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеною заявою, яку обґрунтовує тим, що після смерті [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина, до складу якої увійшли земельні ділянки, загальною площею 5,971 га, що розташовані на території Князівської сільської ради Путивльського району Сумської області. Він та його брат - [PERSON], є спадкоємцями за заповітом, але під час прийняття спадщини було встановлено, що у заповіті помилково записано прізвище спадкодавця «[PERSON]» (російською), тому він просить суд встановити, що заповіт від 20 травня 1994 року, зареєстрований в реєстрі за №7, посвідчений секретарем Князівської сільської ради Войтенко Н.Г., складений спадкодавцем [PERSON] (російською), належить померлій [INFO] [PERSON]. Заявник в судове засідання не з'явилася, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ №039798 [PERSON] на підставі рішення 16 сесії 23 скликання Князівської сільської Ради народних депутатів від 22 лютого 2001 року належать земельні ділянки [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER], загальною площею 5,971 га, що розташовані на території Князівської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с.8). Відповідно до заповіту від 20 травня 1994 року, зареєстрованого в реєстрі за №7, посвідченого секретарем Князівської сільської ради Войтенко Н.Г., [PERSON] (російською) заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а.с.7). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 09 грудня 2014 року (а.с.6). Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація відносно [PERSON] відсутня (а.с.9). Згідно з довідками Князівської сільської ради Путивльського району Сумської області №658 та №659 від 15 жовтня 2014 року [PERSON], на день смерті [INFO] була постійно зареєстрована та проживала одна в с. Сахарове Путивльського району. Заповіт від її імені був посвідчений князівською сільською радою (реєстраційний номер №7 від 20 травня 1994 року) і після її смерті спадщину фактично прийняли [PERSON] та [PERSON] (а.с.11,12). Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що померла [INFO] [PERSON] та [PERSON] (російською) є однією і тією ж особою, а отже у заповіті від 20 травня 1994 року, зареєстрованому в реєстрі за №7, неправильно вказано прізвище спадкодавця. У зв'язку з зазначеним заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення необхідно задовольнити.

Outcome: approved