Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

03 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності внаслідок каліцтва, отриманого під час дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 жовтня 2014 року близько 22 години в с.м.т. Варва на перехресті вулиць Горького, Ломоносова та Шевченка сталася пригода за участю водія [PERSON], який керував автомобілем ВАЗ 21011, д.н.з. [NUMBER], та водія [PERSON], який керував автомобілем HUYNDAI SONATA, д.н.з. [NUMBER]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано тілесні ушкодження: травматичний вивих правої стегнової кістки, перелом головки правої стегнової кістки зі зміщенням, у зв'язку з чим йому було встановлено третю групу інвалідності, оскільки він отримав травми, які пов'язані зі стійкою втратою працездатності. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він має право на виплату страховиками водіїв - учасників ДТП мінімального розміру страхового відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, яка становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку, тобто 14 616 грн. Оскільки рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 17 травня 2016 року, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідальність за шкоду, заподіяну йому дорожньо-транспортною пригодою, несуть в рівних частинах страхові компанії, просить стягнути з відповідачів грошове відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, в розмірі 7 308 грн. з кожного. Позивач [PERSON] до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі його представника за наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 78). Представник позивача адвокат [PERSON] до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 79). Від представника ПрАТ «СТ «Гарантія» до суду по пошті надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача (а.с. 66). Заперечень проти позову від ПрАТ «СТ «Гарантія» не надійшло. Від представника ПАТ НАСК «Оранта» до суду надійшли письмові заперечення (а.с. 52-53), в яких зазначено, що позов є необгрунтованим, передчасним та таким, що не спирається на норми чинного законодавства. Потерпілий [PERSON] для реалізації свого права на отримання страхового відшкодування повинен був витримати необхідну процедуру, тобто відповідно до ст. 35 Закону №1961-ІV подати заяву до страхової компанії, надати відповідні документи, які підтверджують втрату працездатності, вказати рахунок, на який повинні бути перераховані кошти, та отримати відповідну суму страхового відшкодування. Докази звернення позивача до страхових компаній із заявою про виплату страхового відшкодування, зокрема, шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності, відсутні. Можна було б розцінювати позовну заяву як заяву про виплату страхового відшкодування, але вона не відповідає вимогам ст. 35 Закону. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 17 травня 2016 року набрало законної сили рішення Апеляційного суду Чернігівської області по справі № 731/368/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди. Вищевказаним рішенням встановлено: - 08 жовтня 2014 року близько 22 години в с.м.т Варва на перехресті вулиць Горького-Ломоносова-Шевченка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки ВАЗ 21011, д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON], та HUYNDAI SONATA, д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON]; - цивільна відповідальність транспортного засобу ВАЗ 21011, д.н.з. [NUMBER], застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Гарантія», а транспортного засобу HUYNDAI SONATA, д.н.з. [NUMBER], - у Публічному акціонерному товаристві Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»; - у відповідності до страхових полісів ліміт відповідальності страхових компаній за шкоду, завдану життю та здоров'ю, встановлений в сумі 100 000 грн.; - якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини; - особи, які застрахували свою відповідальність, мають сплачувати потерпілому лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою; - страхові компанії Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» та Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» повинні нести відповідальність перед потерпілим [PERSON] в рівних частках. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Предметом розгляду справи № 731/368/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди не було відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою ним працездатності. Згідно п. 26.2 ст. 26 Закону №1961-ІV мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення ІІІ групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті (пункт 26.3 ст. 26 Закону №1961-ІV). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» мінімальна заробітна плата в 2014 році у місячному розмірі була встановлена в сумі 1 218 гривень. Таким чином 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на 08 жовтня 2014 року, становить 14 616,00 гривень (1 218 х 12). Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Зазначена стаття не має застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Конституційний Суд України в рішенні № 15-рп/2002 від 09 липня 2002 року роз'яснив, що кожен може захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами, тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист, а, отже, право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншим нормативно-правовим актом. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявлення суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Крім того, в матеріалах справи знаходяться заяви потерпілого [PERSON] від 12 серпня 2016 року до страхових компаній з проханням виплатити йому відшкодування шкоди, пов'язаної зі стійкою втратою працездатності, в сумі 14 616 грн. (а.с. 80, 81), які отримані відповідачами 19 серпня 2016 року (а.с. 82). Приватне акціонерне товариством «Страхове товариство «Гарантія» листом №1060/16 від 30 серпня 2016 року надало [PERSON] відповідь на заяву, згідно якої ПрАТ «СТ «Гарантія» не має правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки в ході розслідування по факту ДТП винних осіб не встановлено, вина страхувальника [PERSON] на даний час не доведена (а.с. 83). Відповідь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на заяву [PERSON] в матеріалах справи відсутня, доказів сплати страховою компанією [PERSON] страхового відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, ПАТ НАСК «Оранта» суду не надано. За таких обставин суд не приймає до уваги доводи ПАТ НАСК «Оранта» про те, що оскільки позивач не звертався до них із заявою про отриманням страхового відшкодування, а саме: шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності, відповідно до ст. 35 Закону №1961-ІV, позовна вимога про стягнення майнової та моральної шкоди зі страховиків є передчасною. Як зазначено в довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 26 травня 2015 року №010854, [PERSON] при первинному огляді встановлено третю групу інвалідності на строк до 01 червня 2016 року (а.с. 21), а згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 31 травня 2016 року №031038 при повторному огляді встановлено третю групу інвалідності на строк до 01 червня 2017 року (а.с. 18). Отже, факт виникнення в потерпілого [PERSON] стійкої втрати працездатності внаслідок каліцтва, отриманого під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 08 жовтня 2014 року, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Таким чином судові витрати підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на підставі п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 та ч. 6 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», тобто в рівних частках. Враховуючи наведене,

Outcome: approved