Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

02 жовтня 2019 року позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 18 червня 1997 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Спільних неповнолітніх дітей не мають. У 2015 року сторони припинили спільно вести господарство і відновлювати шлюбні стосунки позивач не бажає, в звязку із чим прохає суд даний шлюб розірвати. Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року провадження по даній справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 25 березня 2019 року відповідача викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Текст оголошення опубліковано 29.03.2019 року. Позивач, [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов прохав задовольнити. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 18 червня 1997 року у Білицькій селищній раді Кобеляцького району Полтавської області між [PERSON], [INFO] та [PERSON] ( до шлюбу Сердюк) [PERSON], [INFO] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 14. Статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки і відновлювати їх не мають наміру. В звязку з вище викладеним, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а позивач не бажає продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, в звязку з чим, шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, суд вважає, що після розірвання шлюбу відповідача слід надалі іменувати прізвищем [PERSON]. Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір в розмірі 704, 80 грн.

Outcome: approved