Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

02.06.2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, вимоги за якою в процесі розгляду справи були збільшені, до [PERSON] про зміну розміру аліментів на тверду грошову суму та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] року між ними був зареєстрований шлюб, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося, відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.02.2009 року шлюб між сторонами був розірваний. Також, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2009 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітної плати в розмірі, що складає 400 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. З 2008 року їхні шлюбні стосунки фактично були припинені, сторони проживають окремо, дитини проживає з позивачкою, спорів стосовно місця проживання дитини не було. За весь час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участі у вихованні сина. Позивач зазначає, що на даний час матеріальний стан відповідача значно змінився, він був звільнений з роботи та зайнявся підприємницькою діяльністю, внаслідок чого, наразі має нестабільний та мінливий дохід, що зміняється щомісяця. Внаслідок чого реальний розмір аліментів, які позивач на цей час отримує від відповідача, не становить навіть 30% від прожиткового рівня дитини 15 річного віку, що ставить її в скрутне матеріальне становище, та не дає можливості забезпечити нормальне існування дитини. Також зазначає, що 19.09.2015 року син потрапив до Інституту нейрохірургії з діагнозом гостре порушення мозкового кровообігу по гемороїдальному типу (інсульт головного мозку), була проведена операція яка коштувала 96 220,68 грн. Позивач зверталась до відповідача з проханням допомогти дитині, на що отримала негативну відповідь, нею самостійно оплачені усі витрати на лікування сина. На теперішній час дитина потребує постійного диспансерного догляду, що є передбачуваною сумою і складає 3 000 грн. Також дитина відвідує додаткові заняття з польської мови, в зв'язку з чим позивач несе витрати щомісячно в розмірі 400 грн. за дані заняття. Крім цього, усі витрати по харчуванню, забезпеченню одягом, підручниками, шкільним приладдям несе самостійно, відповідач не бажає приймати участі у вихованні і забезпеченні дитини. На підставі викладено просила суд змінити розмір аліментів на тверду грошову суму у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, стягнути додаткові витрати на утримання та лікування сина в розмірі 56810 грн., з яких: 7200 грн. за додаткові уроки польської мови, 48100 грн. витрат понесених на лікування та 1 500,00 грн. передбачуваних витрат на що піврічне діагностично-профілактичне лікування. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В судове засідання відповідач та його представник не з'явилися, про день слухання справи повідомлені вчасно та належним чином. Представник відповідача надала суду заяву в якій просила розгляд справи відкласти, у зв'язку із станом здоров'я. Доказів на підтвердження вказаних обставин представник відповідача не надала. Причини відсутності представника відповідача суду не відомі. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та його представника. В ході розгляду справи відповідач та його представник проти позову заперечували частково, а саме відповідач погоджувався з вимогами про зміну розміру аліментів на тверду грошову суму у 1000 грн., проти інших вимог категорично заперечував. У наданих суду як особистих поясненнях в ході розгляду справи, так і в заявах на адресу суду відповідач вказував, що позивачем не надано достатніх доказів того, що кошти на лікування сина є її особистою власністю, оскільки вважає, що витрачені кошти на операцію були коштами громади міста. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] до [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.04.2001 року, який був розірваний 16.03.2010 року /а.с.9,15/. Від спільного подружнього життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 26.12.2001 року Відділом реєстрації актів громадського стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області /а.с.8/. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії виконавчого листа Фастівського міськрайонного суду Київської області №2-304/09 від 13.02.2009 року, з [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 400 грн. на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи з 12.01.2009 року до досягнення дитиною повноліття /а.с.14/. Згідно характеристики, яка видана Фастівською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1, [PERSON] навчається в школі з першого класу, за період навчання показав себе старанним і наполегливим учнем, матеріал засвоює на високому та достатньому рівні, на заняттях дисциплінований, врівноважений, уважний. Мама постійно цікавиться навчанням та життям сина, батько з сім'єю не проживає, вихованням сина не займається /а.с.23/. Як встановлено судом та підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, [PERSON] хворіє на тяжку хворобу - мішочату аневризму передньої з'єднувальної артерії. Зазначені обставини відповідачем не оспорювались та підтверджуються вказаним виписками з медичної картки, та оглянутими судом медичними картками дитини. Так, відповідно до виписки з КЗ Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня, пацієнт [PERSON] поступив 17.09.2015 року з діагнозом - гостре порушення мозкового кровообігу по геморагічному типу, спонтанний субарахноїдальний крововилив, мішотчата аневризма передньої з'єднувальної артерії /т.1 а.с.236/. У зв'язку з хворобою сина позивачка неодноразово зверталась до лікарів з дитиною та отримувала як медичні приписи, призначення, медичні рекомендації для лікування, поміщала дитину на стаціонарне лікування. Відповідно до рахунку-фактури №15/05 від 25.09.2015 року, на набір витратних матеріалів для проведення операції витрачено 8000 грн.; відповідно до акту про надання медичних послуг для пацієнта від 02.11.2015 року, на діагностичні дослідження стану [PERSON] витрачено 1590 грн. /а.с.159, 162/. Згідно з виписка з історії хвороби, виданої Державною установою «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П.Ромоданова НАМН України» від 16.11.2015 року, [PERSON] 12.11.2015 року була проведена операція - ендоваскурярна емболізація МА відділяючими спіралями /а.с.237/. Відповідно до рахунку на оплату №1301 від 05.11.2015 року та квитанції №12 від 05.11.2015 року, витрати на операцію склали 70922,00 грн. /а.с.160, 161/. Товарними чеками та квитанціями підтверджується, що протягом 2015 року позивач понесла витрати на лікування (у тому числі харчування під час лікування) сина у зв'язку із вказаним захворюванням у розмірі 46224,11 (т.1 а.с.155-158). Необхідність придбання ліків, зазначених у згаданих чеках, з врахуванням захворювання дитини та даних його медичних карток та історії хвороби, підтверджені лікарськими призначеннями. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Як зазначалось, за рішенням суду з відповідача [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 400 грн. на утримання малолітнього сина [PERSON]. Позивачка вказала, що через хворобу сина та проведення йому операції, у зв'язку з чим син потребував постійного догляду, вона була позбавлена можливості працювати, її матеріальний стан погіршився. При цьому, стан здоров'я сина [PERSON] потребує постійного контролю, внаслідок чого витрати на хвору дитину суттєво збільшились, тому аліменти в розмірі 400 грн. не забезпечують дитині рівень життя, необхідний для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до довідки Голопристанського міськрайонного центру зайнятості №1360 від 08.0.82017 року, [PERSON] перебуває на обліку як безробітний в Голопристанському МРЦЗ з 04.08.2017 року /а.с.112/. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] займається роздрібною торгівлею в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту /а.с.85-86/. Згідно повторного свідоцтва про шлюб [PERSON], 15 квітня 2014 року зареєстрував шлюб з [PERSON] /а.с.114/. Відповідно до довідки лікаря акушера-гінеколога від 22.01.2018 року [PERSON] перебуває на обліку в жіночій консультації з приводу вагітності, терміном 27 тижнів, не працездатна /а.с.116/. Згідно повторного свідоцтва про народження [PERSON] має дочку [PERSON], [INFO] вбачається, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 31.03.1998 року Відділом реєстрації актів громадського стану Фастівського міськвиконкому Київської області /а.с.89/. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Встановлені обставини в ході розгляду справи свідчить про необхідність більших витрат на утримання дитини, а визначена попереднім рішенням суду сума аліментів 400 грн. є недостатньою для належного його утримання, а отже і про обґрунтованість вимог щодо збільшення розміру аліментів. На думку суду, з огляду висловлену відповідачем позицію в ході розгляду справи, [PERSON] ухиляється від свого прямого обов'язку забезпечувати життєдіяльність свого сина з урахуванням його віку та стану здоров'я, та намагається приховати від суду дійсний розмір своїх доходів, з метою звести свої витрати на дитину до мінімального рівня. Так, відповідно до заперечень відповідача, він просив стягнути з нього аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно. Разом з тим, суд враховує наявність у відповідача у власності нерухомого майна, а саме: 12/25 частин житлового будинку та земельної ділянки по вул. Стовби у м. Фастові, житлового будинку загальною площею 40,7 кв.м. в с. Гладківка Голопристанського району Херсонської області, житлового будинку загальною площею 53 кв.м. та земельної ділянки площею 0,2287 га. В с. Новопокровка АР Крим /т.2 а.с.141-145/. Обсяг нерухомого майна, що перебуває у власності відповідача, дає змогу дійти висновку, що він є забезпеченою людиною, має змогу утримувати як свою повнолітню доньку, вагітну дружину, та і сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1500 грн. щомісячно. Враховуючи засади цивільного судочинства, а саме справедливість та добросовісність, суд приходить до висновку, що запропонований відповідачем розмір аліментів, не відповідає цим вимогам, оскільки в разі стягнення аліментів в такому розмірі, а саме 1000 грн., весь тягар утримання дитини буде покладений на позивачку, внаслідок чого буде порушена ст. 141 СК України, щодо рівного обов'язку батьків утримувати дітей. Визначаючи щомісячний розмір стягуваних аліментів, суд враховує положення ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», за якою у 2018 році встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривень, з 1 грудня - 2027 грн. За таких обставин, беручи до уваги сукупність зібраних по справі доказів на підтвердження матеріального становища обох батьків, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісячно. При цьому, не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідача про те, що визначена сума аліментів 1500 грн. є для нього надто великою з посиланням на відсутність можливості працевлаштуватись, оскільки як було зазначено вище, відповідач є працездатним, а розмір аліментів відповідно до ст. 182 СК має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Посилання відповідача на наявність у нього непрацездатної вагітної дружини також не може бути визнано підставою для звільнення відповідача від обов'язку належного утримання дитини. Крім того, держава забезпечує належний рівень соціального захисту родин із дітьми шляхом виплати відповідної допомоги при народженні дитини. Перебування на утриманні доньки [PERSON] також не звільняє відповідача від обов'язку відносно неповнолітнього сина, оскільки дочка [PERSON] є повнолітньою, тобто працездатною особою. При цьому, визначивши покладення обов'язку на відповідача щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн., який є навіть меншим ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд врахував як матеріальний стан позивача, доведений в суді об'єктивними доказами рівень її доходів, статків і витрат, так і те, що основний тягар витрат на утримання дитини несе позивачка, що доведено нею в судовому засіданні, а тому визначення такого розміру аліментів не призведе до дисбалансу обов'язків батьків та їх витрат на дитину. Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 18 Постанови від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Аліменти мають на меті забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, якщо в силу особливих (виключних) обставин є потреба, окрім аліментів, суд може стягнути додаткові витрати з платника аліментів. За змістом ст. 185 СК України додатковими витратами законодавець визначає витрати, які понесені у звичному житті на дитину, які викликані виключними обставинами, до них відносяться витрати пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У спірних правовідносинах доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). На переконання суду позивачка у повній мірі довела належними та допустимими доказами понесення нею витрат на лікування сина, тому половина цих витрат, яка дорівнює 46224,11 грн., підлягає стягненню з відповідача. Крім того, пред'являючи позов, [PERSON] посилалась на те, що син [PERSON] має здібності до вивчення іноземних мов, навчається на курсах польської мови з викладачем в Освітньо-консультаційному центрі EDUKACJA PL. Стверджуючи, що вартість занять складає 400 грн. щомісячно, позивач стверджує, що всього нею сплачено за такі заняття 14400 грн., тобто за 36 місяців. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, згідно сертифіката /т.1 а.с.165/ [PERSON] прослухав курс з польської мови обсягом 20 годин лекційних протягом червня-серпня 2017 року. Таким чином, позивачем надане підтвердження навчання сина впродовж лише трьох місяців. При цьому, будь-яких доказів на підтвердження як вартості занять, так і здійснення їх фактичної оплати (розрахункові квитанції, чеки, тощо) позивачем не надано. Крім того, дитина відвідує заняття з вивчення іноземних мов за погодженням лише матері, без узгодження з батьком дитини, оскілки матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про те, що батьки дитини обопільно обумовили таку установу за їх взаємною згодою і що за своїм матеріальним становищем мають можливість нести такі витрати. Суд вважає, що позивачка не надала суду належних та достатніх доказів понесення нею витрат на оплату вартості занять з польської мови, а тому ці витрати не підлягають відшкодуванню на підставі ст. 185 СК України. Що стосується стягнення з відповідача передбачуваних витрат в сумі 1500 грн. на що піврічне діагностичне-профілактичне лікування (обстеження), суд зазначає наступне. Як зазначалось, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Розрахунок розміру або обґрунтування необхідності майбутніх витрат та доказів на підтвердження вартості таких медичних послуг суду надано не було, що обумовлює недоведеність заявлених вимог про стягнення передбачуваних витрат в сумі 1500 грн. на що піврічне діагностичне-профілактичне лікування (обстеження). Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1677,00 грн.

Outcome: partial