Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

03 березня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] посилаючись на те, що між ним та відповідачем 04.11.2011 року Виконкомом Шпилівської сільської ради Іванківського району Київської області було зареєстровано шлюб за актовим записом №3. Після одруження, за спільні кошти подружжя, було придбано трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], про що 02.03.2013 р. відповідачем [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу, який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом [PERSON], про що здійснено запис в реєстрі №1815. Позивач як чоловік Відповідача, надавав згоду на укладення вказаного вище договору. Після придбання вказаної квартири, сторони зареєструвалися у ній та переїхали жити разом до неї. Із січня 2015 року сімейне життя фактично припинилося. Виявилося, що позивач та відповідач мають зовсім різні характери та цілі у житті, різні погляди на сімейне життя, в результаті чого виникали постійні непорозуміння та сварки. Вже більше року вони, проживаючи в одній квартирі, майже не спілкуються, спільного побуту та господарства не ведуть. Позивач вважає, що шлюб існує лише формально, і єдине, що їх об'єднує - це спільне проживання в одній квартирі, яка належить їм обом на праві спільної сумісної власності. Він не бачить можливим подальше спільне проживання та ведення будь-якого спільного побуту із Відповідачем та вважає, що відновлення шлюбних відносин є неможливим. На примирення та поновлення сімейних відносин із [PERSON] позивач не згоден. Від шлюбу - дітей не мають. Оскільки, відповідач відмовляється розірвати шлюб у добровільному порядку шляхом подання заяви до відділу державної реєстрації актів цивільного стану, позивач змушений звернутися із позовом до суду. Крім того, домовленості про добровільний розподіл нерухомого майна, а саме, зазначеної вище трикімнатної квартири, між сторонами також досягнуто не було. Стосовно поділу предметів домашнього вжитку, що знаходяться у вказаній трикімнатній квартирі, спору немає. На підставі викладеного, позивач просить суд : - розірвати шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON], укладений 04.11.2011 року; - припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру, що знаходиться в [ADDRESS]; - здійснити поділ нерухомого майна, а саме вищезазначеної квартири, визнавши за кожною із сторін право власності на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру із правом подальшої реєстрації кожним із них права власності на свою частку; - стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити його у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково. З'ясувавши обставини справи на підставі доказів, поданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, враховуючи наступне. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі доказів, наданий особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що 04.11.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Виконкомом Шпилівської сільської ради Іванківського району Київської області було зареєстровано шлюб за актовим записом № 3 (а.с. 4). Від даного шлюбу дітей не мають. Сторони виявили взаємне бажання розірвати шлюб, і причини які спонукають їх до прийняття такого рішення суд вважає обґрунтованими, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам. Під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2013 року сторонами придбано у власність трьохкімнатну квартиру, розміром житлової площі - 38,2 кв.м., розміром загальної площі - 60,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Даний договір купівлі-продажу оформлено на покупця [PERSON]. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд вважає, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що сторонами не доведено підстав для відступу від положення закону щодо рівності часток подружжя, суд вважає за необхідне визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину квартири. Крім того, позивачем при поданні позову до суду було сплачено 5236,40 гривень судового збору, виходячи з того, що ціна позову складає 816 900 гривень. Суд дослідивши матеріали справи, а саме договір купівлі-продажу квартири від 02.03.2013 року, відповідно до п. 3 якого продаж квартири вчинено за 167000 гривень, і тому суд приходить до висновку, що ціна позову була значно завищена, а позивачем сплачений судовий збір у більшому розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Отже суд, приходить до висновку про необхідність повернення переплаченого судового збору

Outcome: partial