Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

03.08.2018 АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.10.2012 [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Представник позивача вказує, що Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, не виконав належним чином зобов'язання і за ним станом на 31.05.2018 рахується заборгованість в розмірі 91710,26 грн., яка складається із наступного: 3727,85 грн. - заборгованість за кредитом; 79074,56 - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 4064,50 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4343,35 грн. - штраф (процентна складова). Вказані обставини і вимусили представника позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути із відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 11.10.2012 у розмірі 91710,26 грн. і судові витрати по справі. До позовної заяви подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. 15.08.2018 ухвалою суду відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті. 31.10.2018 до суду від представника відповідача [PERSON] по справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить суд відмовити АТ КБ «Приватбанк» у задоволені позовних вимог, застосувати наслідки спливу строку позовної давності як до основної так і до додаткової. В обґрунтування відзиву посилається на те, що не має жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт укладення договору, оскільки він не підписаний відповідачем та його зміст не доведений до його відома. На його думку Умови, Правила користування платіжною карткою та Правила надання банківських послуг, не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки вони не були підписані відповідачем по справі, не містять дати та номеру для ідентифікації. Окрім цього відсутній факт погодження між банком та позичальником всіх істотних умов договору кредитування, наданої суми кредиту, відсоткової ставки по ньому, кінцевого терміну. Крім того, відповідач посилається на неправомірну вимогу позивача про стягнення з нього заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4064,50 грн. разом із штрафами: фіксована частина 500 грн. і процентна складова 4343,35 грн. 26.11.2018 від представника АТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. надійшла відповідь на відзив, в якій вони зазначають, що відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі, оскільки з них вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття їх через банкомати, здійснював розрахунки через термінали. Щодо посилання відповідача на строк позовної давності, то картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Так, на думку представника позивача, кредитний договір є чинним, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Окрім того, представник позивача зазначає, що штраф і пеня є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобов'язання, а пеня - за несвоєчасність виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. 11.02.2019 від представника відповідача [PERSON] по справі надійшли заперечення щодо відповіді на відзив, в яких він стверджує про відсутність доказів, зазначених у наданому суду відзиві на позовну заяву. Просить в задоволенні позовних вимог Банку про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі. Згідно пояснень на заперечення від 18.03.2019, представник позивача просить суд позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі, у зв'язку з тим, що відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся, надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність. Представник відповідача - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 30.08.2018, зареєстрованої в реєстрі № 701, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо укладання кредитного договору. В судовому засіданні із досліджених доказів встановлено, що на підставі Анкети-заяви від 11.10.2012 відповідачу було відкрито рахунок, та надано кредит у розмірі 4000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п. 1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого ступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Жодних заперечень з приводу того, що він не погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг висловлено в заяві не було. Посилання представника відповідача щодо не укладання кредитного договору з АТ КБ «Приватбанк», який не був підписаний відповідачем, а лише бланк додаткової інформації, з якого вбачається, що відповідач не виявив бажання на отримання з перерахованих платіжних карток, на підтвердження чого надано вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25.03.2014 є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Так, долучений до матеріалів справи вказаний вирок не є може свідчити, що саме 11.10.2012 (дата укладення кредитного договору) [PERSON] не підписував Анкету-заяву, не отримував кредиту, чи не користувався платіжною карткою, у зв'язку з тим, що відповідач перебував у місцях позбавлення волі. Даним вироком 25.03.2014 був засуджений до 5 (п'яти) років позбавлення волі(а.с.96-97). 21.08.2014 протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину відповідач був затриманий для виконання вироку. 12.08.2015 звільнений з Крюковської виправної колонії в Полтавській області (№29), на підставі ухвали Полтавського районного суду Дніпропетровської області від 04.08.2015. Згідно довідки від 26.11.2018, наданої представником АТ КБ «Приватбанк» відповідач відповідно до кредитного договору № б/н від 11.10.2012 отримав платіжні картки № [NUMBER] та № [NUMBER], остання з яких терміном дії до 08.2017 року. В матеріалах справи міститься Виписка з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, шляхом їх зняття, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, поповнював номер мобільного телефону та ін. (а.с. 119-122). Так, з вказаної Виписки вбачається, що кредитною карткою № [NUMBER] відповідач користувався в період з 11.10.2012 по 05.09.2013; кредитною карткою № [NUMBER] в період з 18.12.2013 по 07.07.2014, тобто саме до його затримання 21.08.2014. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами до липня 2014 року. Користуючись кредитними коштами, позивачем підтверджено відкриття рахунку та надання платіжних кредитних карток відповідачу, а тому твердження що він не укладав кредитний договір, так як не був підписаний ним, а лише інформація в якій він не виявив бажання на отримання з перерахованих платіжних карток, не відповідають дійсним обставинам у справі. Жодних доказів на спростування такого висновку відповідачем не надано та вимоги про визнання кредитного договору недійсним не заявлено. Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню (Постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року справа № 191/5077/16-ц (провадження № 61- 17422св18)). Отже, враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що дійсно 11.10.2012 між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір про надання банківських послуг, який складається з заяви, «Умов та Правил надання банківських послуг» «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифів банку». Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 змінено найменування позивача з Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», про що зазначено у п.п. 1.7. Статуту АТ КБ «ПриватБанк». Щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом. Відповідно до вищезазначених фактичних обставин справи судом встановлено факт існування між сторонами кредитних правовідносин та правомірність укладеного правочину. Так, 11.10.2012 відповідачу відкрито рахунок та надано кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач не виконав належним чином зобов'язання і за ним станом на 31.05.2018 рахується заборгованість в розмірі 91710,26 грн., яка складається із наступного: 3727,85 грн. - заборгованість за кредитом; 79074,56 - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 4064,50 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4343,35 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 8-9). Суд, перевіривши розрахунок банку, не може повністю з ним погодитися, у зв'язку з чим зазначає наступне. Щодо заборгованості, яка утворилась за тілом кредиту у сумі 3727,85 грн., то така підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Що стосується заборгованості по процентам за користування кредитом, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1,4 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до частини 1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 536 ЦК України встановлено, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи вищезазначені положення Закону, встановлений строк дії договору (платіжної картки) до 31 серпня 2017 року та той факт, що договором не встановлено розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, слід дійти висновку про визначення розміру процентів після спливу строку дії договору, на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості, розмір процентів за період з 01.09.2017 по 31.05.2018, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, необхідно розраховувати виходячи із суми поточної заборгованості у розмірі - 3727,85 грн., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період, що розраховується наступним чином: Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Сума процентів за період прострочення 01.09.201726.10.2017563 727.0012.512.571.48 27.10.201714.12.2017493 727.0013.513.567.55 15.12.201725.01.2018423 727.0014.514.562.18 26.01.201801.03.2018353 727.00161657.18 02.03.201831.05.2018913 727.001717157.96 Всього: 416.35 Тобто всього за період з 01.09.2017 по 31.05.2018 сума процентів за період прострочення становить: 416,35 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості за відсотками, що підлягають стягненню становить: 42800,65 грн. - нарахованих в межах строку дії кредитного договору + 416,35 грн. - нарахованих поза межами строку дії договору = 43217,00 грн. Щодо вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по пені та комісії в розмірі 4064,50 грн., а також штрафів, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4343,35 грн. - штраф (процентна складова), то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог банку в цій частині. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, наданого суду банком, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості розраховується у відсотках від простроченої заборгованості. Комісія, в свою чергу, нараховується за послуги надані банком клієнту, тобто обслуговування (членський внесок за участь в GoldКлубі) у встановленому розмірі (а.с.11). Таким чином пеня та комісія є різними видами заборгованості. Проте стягнення суми в якій об'єднано пеня та комісія в даному випадку не може бути застосовано, оскільки за кожний із цих вимог нараховуються окремо відповідні суми. З огляду на вимогу позивача про стягнення пені (разом із комісією) та штрафів: фіксованої частини і процентної складової, це за правилами застосування цивільно-правової відповідальності є подвійним її застосуванням за одне і те саме порушення, що заборонено статтеюі 61 Конституції України та відповідає правовим позиціям висловленим Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року N 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року N 6-1374цс17. Позивач під час розгляду справи свої позовні вимоги не уточнював та не надав відповідного окремого розрахунку по пені і комісії, а тому з урахуванням принципу диспозитивності та права саме сторони правочину визначати той чи інший вид санкції за порушення договору, у зв'язку з чим в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заяву АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.10.2012 року у розмірі 46944,85 грн., яка складається з: тіло кредиту - 3727,85 грн., нараховані відсотки за користування кредитом - 43217,00 грн. Щодо застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Посилання представника відповідача на те, що строк позовної давності за вимогами позивача сплинув, не знайшли свого підтвердження наявними в матеріалах справи доказами. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до Умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано платіжну картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. В правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Як вбачається з довідки АТ КБ «Приватбанк» від 26.11.2018 № 20180730/1106, клієнт [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 11.10.2012, отримав картки № [NUMBER] та № [NUMBER], остання з яких мала термін дії до 08.2017 року (а.с. 126). Отже, суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з позовною заявою 03 серпня 2018 року представником позивача не було порушено строки позовної давності, а тому в задоволенні клопотання представника відповідача про застосування позовної давності необхідно відмовити. Щодо розподілу судових витрат, які складаються з судового збору. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 12.07.2018 про сплату судового збору в сумі 1 762,00 грн. Виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 902,15 грн.

Outcome: partial