Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

02 серпня 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Костянтинівської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на наступні обставини. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після його смерті відповідно до заповіту залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки за кадастровим номером 1412600000:00:006:0336 площею 0,0027 га та гаражу для автомобіля за адресою: [ADDRESS] . Позивачка своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та 22.03.2019 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, але автомобільний гараж до спадкової маси не увійшов оскільки [PERSON] за життя не зареєстрував цю споруду на праві власності. На підставі рішення Костянтинівської міської ради від 25.10.2007 року № 5/21-423, [PERSON] надана у власність земельна ділянка площею 0,0027 га по [ADDRESS] для обслуговування гаражу. У 2009 році гараж було збудовано. У відсутність правовстановлюючого документу на спірний об`єкт нерухомості реалізувати своє право на отримання у спадщину цього майно позивач позбавлена можливості. Тому просила визнати за нею право власності на будівлю гаража в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій підтримала позов, а також просила розглянути справу за її відсутності (а.с.60). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.59). З`ясувавши вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що [INFO] у м. Костянтинівка, Донецької області помер громадянин України [PERSON] , актовий запис про смерть №1186 від 20.09.2018 року (а.с.4). Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки за кадастровим номером 1412600000:00:006:0336 площею 0,0027 га за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 208709, виданого Костянтинівською міською радою 21.11.2007 року. Вказана земельна ділянка надана для будівництва та обслуговування індивідуального гаража (а.с.39). На цій земельній ділянці побудовано будівлю гаража, що підтверджується технічним паспортом від 09.09.2009 року із планом будівлі; зведеним актом вартості будівлі; довідкою Бюро технічної інвентаризації про план приміщень в новозбудованому гаражі та присвоєння літер (а.с.28-31). Позивачка [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що встановлено нотаріусом під час видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.6). Зміна прізвища позивачки з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.09.2019 року, виданого Костянтинівським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області (а.с.61). Згідно до ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем першої черги та має право на спадкування за законом на майно, яке належало померлому. За життя [PERSON] заповідав позивачці земельну ділянку кадастровий номер 1412600000:00:006:0336 площею 0,0027 га та гараж для автомобіля за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу 08.09.2018 року за реєстром № 555 (а.с.5). Позивачка прийняла спадщину та отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Волобуєвим О.В. 22.03.2019 року, на земельну ділянку кадастровий номер 1412600000:00:006:0336 площею 0,0027 га (а.с.6). Але автомобільний гараж до спадкової маси не увійшов, оскільки заповідач [PERSON] за життя не зареєстрував на цю будівлю право власності. Тобто єдиним способом захисту права позивачки на спадкове майно є лише судовий. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1,2 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved