Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

02.12.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/6 частки квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги мотивував тим, 14.09.2015 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого розпорядився, на випадок його смерті, належній йому квартирою [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] та після його смерті, [INFO] , позивач звернувся до приватного нотаріуса ММНО Миколаївської області Ягужинської К.Т. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою нотаріуса йому було відмовлено у зв`язку з тим, що не надано правовстановлюючого документа, на підставі якого спадкове майно належало спадкодавцю. Ухвалою суду від 22.01.2020 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.08.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Позивач та його представник до судового засідання не з`явились, представник позивачів надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за своєї відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечували проти заочного порядку розгляду справи. До судового засідання відповідач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзиву до суду не надала. Заяв про відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходило. З відома позивача суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши подані позивачем документи та матеріали, оглянувши матеріали цивільної справи №487/9021/15-ц, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В., [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу укладено зі згоди дружини [PERSON] , що підтверджується згодою останньої від 16.04.2010 р., наданою нотаріусу. Згідно пункту 3 зазначеного вище договору покупець ( [PERSON] ) одружений, квартира, яка є предметом цього договору, набувається за спільні грошові кошти подружжя у спільну сумісну власність, цей договір укладається покупцем в інтересах сім`ї за згодою другого з подружжя - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Із заявами про прийняття спадщини після померлої звернулись [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка в свою чергу відмовилася від належної їй частки спадкового майна на користь відповідача. За договором дарування від 23.09.2015 р. [PERSON] безоплатно передав, а [PERSON] прийняв у власність нерухоме майно квартиру [ADDRESS] (арк. спр.11). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.05.2016 р., яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 10.01.2017 р., постановою Верховного суду від 12.09.2018 р., зазначений вище договір дарування визнано недійсним в частині дарування Ѕ частки квартиру [ADDRESS] (арк. спр. 12-15). 14.09.2015 р. Запорожченко склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, за яким заповів належну йому квартиру [ADDRESS] [PERSON] (арк. спр.16). [INFO] помер [PERSON] , про що Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зроблено відповідний актовий запис №2306 (Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (арк. спр. 10). Як вбачається з матеріалів справи, після смерті спадкодавця, позивач 10.10.2018 р. звернувся до приватного нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинської К.Т. із заявою про видачу свідоцтва на спадщину після смерті [PERSON] . У відповідь на вказану заяву, приватним нотаріусом Ягужинською К.Т. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.10.2018 р. вих. №389/02-14, в зв`язку з ненаданням позивачем правовстановлюючих документів (оригіналів), що підтверджуються право власності спадкодавця на спадкове майно (арк. спр.9). Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 10.01.2017 р., постановою Верховного суду від 12.09.2018 р. встановлено, що [PERSON] успадкував 1/6 частки квартири [ADDRESS] , але не оформив право власності у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, суд приходить до переконання, що [PERSON] успадкував 1/6 частки квартири [ADDRESS] , але не оформив право власності у встановленому законом порядку, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Частиною 1 статті 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлює, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 4.15 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду в порядку позовного провадження. Тобто, звернення до суду може мати місце в разі відмови нотаріусом в видачі свідоцтва з таких підстав, які унеможливлюють його видачу, оскільки підстави нотаріальної відмови не можуть бути усунуті спадкоємцями. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 ЦК України, ст.34 Закону України від 02.09.1993 р. «Про нотаріат» видається нотаріусом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що реалізація спадкових прав позивача можлива лише у судовому порядку. Отже на підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved