Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

03.10.2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому, на підставі статей 993, 1191, 1166 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування», просить стягнути з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «СК «АХА Страхування» 149\~981,66 грн. завданої матеріальної шкоди та 2\~249,72 грн. понесених судових витрат. На обґрунтування позову послався на те, що 28.03.2016 року між АТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 84571а6аа, згідно з яким страхова компанія взяла на себе зобовязання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля [NUMBER], його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 15.02.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER], яким керував [PERSON] та «Volkswagen Golf» д.н. ZCH26434, яким керував [PERSON]. На підставі зібраних документів встановлено, що розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб складає 149\~981,66 грн. Саме цю суму позивач відшкодував [PERSON] шляхом перерахування на рахунок станції технічного обслуговування. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 16.03.2017 року [PERSON] було визнано винним у вказаному вище ДТП. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання 15.01.2018 року, 14.02.2018 року, 16.03.2018 року та 23.04.2018 року не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутності не подавали. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 28.03.2016 року між АТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 84571а6аа, згідно з яким страхова компанія взяла на себе зобовязання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля [NUMBER], його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Постановою судді Червоноградського міського суду Львівської області від 16.03.2017 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Постанова мотивована тим, що [PERSON] 15.02.2017 року о 19.15 год. на автодорозі Р-15 Ковель-Жовква, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf» з номерним знаком ZCH 26434, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Rav4» з номерним знаком ВС 2882 ВІ під керуванням [PERSON]., який здійснив зіткнення з автомобілем марки «Fiat Doblo» з номерним знаком АЕ 8290 НВ під керуванням [PERSON], при чому вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим порушив вимоги п.п.12.1,13.1 Правил дорожнього руху України. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. З наявних у матеріалах даної справи документів вбачається, що [PERSON] позивачем було виплачено 149\~981,66 грн. страхового відшкодування, що було сплачено на рахунок станції технічного обслуговування за ремонт належного [PERSON] автомобіля (а.с. 44). Згідно ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Вимоги позивача про стягнення з відповідача виплаченого відшкодування в порядку регресу є обґрунтованими та законними, а тому, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. В силу дії ст. 141 ЦПК України, з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 2\~249,72 грн.

Outcome: approved