Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

03 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь аліменти у розмірі ? частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи стягнення з 01 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача [PERSON] на його користь аліменти у розмірі ? частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи стягнення з 01 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно зясувавши обставини по даній справі, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що з 10 лютого 2001 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 30 вересня 2016 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про одруження та копією судового рішення суду, яке міститься в матеріалах справи (а.с.3, 9). Від спільного подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у свідоцтвах про народження яких матірю записана [PERSON], відповідачка по справі (а.с.4). Неповнолітні діти фактично проживають з позивачем [PERSON] за адресою: Запорізька область, Василівський район, м.Василівка, вул. Берегова, 1 «А» та знаходяться на його утриманні, що підтверджується довідкою, виданою депутатом Василівської міської ради Запорізької області [PERSON] від 23 січня 2017 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.8) та вказані обставини відповідачкою не оспорюються. Відповідачка [PERSON], згідно довідки про доходи, виданої КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9» від 03 квітня 2017 року, працює на теперішній час медсестрою даної медичної установи КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9» та отримує заробітну плату, загальний розмір якої за період з 01 серпня 2016 року по 01.березня 2017 року становить 20386,94 грн. (а.с.27), проте у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей відповідачка не надає, хоча має таку можливість. Домовленості щодо утримання дітей між сторонами не досягнуто, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень статті 181 Сімейного кодексу України способами виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує:стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Відповідно до положень ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Разом з тим, суд наголошує, що у відповідності з вимогами статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно положень ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до вимог ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог, заперечень, та доказів наданих сторонами. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Проте, в ході судового розгляду справи позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що позивачем [PERSON] вживалися будь-які заходи щодо одержання аліментів з відповідачки [PERSON] та добровільної нею сплати аліментів (звернення до керівника підприємства за місцем роботи відповідачки, чи до її батьків з проханням вплинути на неї; направлення відповідачці листів тощо), та неможливість їх одержання у звязку з ухиленням останньої від їх сплати (приховування відповідачкою місця роботи або проживання, тощо). Тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки аліментів за минулий час, з 01 серпня 2016 року, суд вважає необхідним відмовити. З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки домовленості щодо утримання неповнолітніх дітей між сторонами до теперішнього часу не досягнуто, та враховуючи матеріальне становище відповідачки [PERSON], яка є фізично здоровою та працездатною особою, на обліку у вузьких спеціалістів медичних закладів не перебуває, на утриманні непрацездатних батьків немає, аліментів на утримання будь-яких інших осіб не сплачує, на теперішній час офіційно працевлаштована, отримує регулярний дохід та має постійне джерело прибутку у вигляді заробітної плати, тому суд вважає, що відповідачка [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, при цьому суд вважає необхідним визначити саме єдину частку від заробітку (доходу) відповідачки [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей, яка буде становити 1/2 частину доходів (заробітку) відповідачки щомісячно та стягуватися на користь позивача [PERSON], але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення саме з дня предявлення позову до суду, а саме з 03 лютого 2017 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, відповідно до положень ст.183 СК України, оскільки відповідачка належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає, домовленості щодо порядку утримання дітей сторони не дійшли, угоди про утримання дітей між сторонами не досягнуто, внаслідок чого позивач [PERSON] опинився у скрутному матеріальному становищі та самостійно матеріально утримувати двох неповнолітніх дітей та забезпечувати їм належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивач самостійно не в змозі, тому заявлені [PERSON] позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей саме у єдиній частці від заробітку (доходу) відповідача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, що буде відповідати об'єктивним можливостям відповідачки [PERSON] та забезпечить мінімальні потреби неповнолітніх дітей. Крім того, відповідно до положень ст.ст.79,88 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, а саме: з відповідачки [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за предявлення до суду позову майнового характеру, розмір якого з 01.01.2017 року становить 640,00 грн., оскільки позивач по даній категорії справ про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial