Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

02 червня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав, стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди за неналежне виконання договірних зобов`язань. В обґрунтування позову позивачка вказала, що 02 листопада 2020 року між [PERSON] (Замовник) та ФОП [PERSON] (Виконавець) було укладено договір індивідуального номеру замовлення АV-2141. Відповідно до п.1.1 Договору, Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (далі - Вироби) за розцінками Виконавця. Згідно із п. 2.1 Договору, вартість Виробів становить 25 137грн.00 коп. Згідно п. 2.2. Договору, Замовник та Виконавець погодили, що завдаток по вказаному Договору становить 23 337 грн. 00 коп. На виконання вказаного Договору, 02.11.2020 року [PERSON] сплатила ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 23 337 грн. 00 коп. у якості завдатку по Договору. Відповідно до умов Договору, Виконавець був зобов`язаний передати у власність Замовника виготовлені Вироби протягом 28 робочих днів з моменту укладення Договору. Проте, після спливу вказаного строку (10.12.2021 року), Виконавець не виконав свій обов`язок по вищезазначеному Договору та не передав у власність Замовника Вироби. Після неодноразових усних та письмових звернень через месенджер Viber [PERSON] до [PERSON] з вимогою повернення завдатку по Договору, остання зобов`язалась повернути вказаний завдаток позивачці до 09.03.2021 року включно, що підтверджується гарантійним листом від 26.01.2021 року. Також, на підтвердження вказаного зобов`язання [PERSON] надіслала [PERSON] фотокопію свого паспорту громадянина України та довідку про реєстрацію місця проживання № М-03-52993. Проте, в подальшому, [PERSON] повторно не виконала своє зобов`язання щодо повернення [PERSON] завдатку у розмірі 23 337 грн. 00 коп. та перестала відповідати на усні та письмові звернення через засоби телефонного зв`язку та месенджер Viber. 11 березня 2021 року [PERSON] звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Хмельницького районного управління поліції. Проте, їй було повідомлено, що за результатами проведення перевірки не було встановлено ознак кримінального правопорушення та для врегулювання порушеного питання та відшкодування завданих збитків, було рекомендовано звернутись до суду для його вирішення в порядку цивільного судочинства. Також позивачем було встановлено, що ФОП [PERSON] 15.12.2020 року припинила свою підприємницьку діяльність, тому вимоги нею заявляються до фізичної особи [PERSON] У зв`язку з наведеним, [PERSON] вважає, що [PERSON] порушила її права як споживача, тому просить суд розірвати Договір від 02.11.2020 року № АV-2141, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] , стягнути з [PERSON] на користь позивачки розмір подвійного завдатку по Договору у розмірі 46 674 грн. 00 коп., пеню у розмірі 3 % від загальної вартості Виробів за кожний день прострочення у виконанні зобов`язання по Договору у сумі 23 377 грн. 41 коп. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 07 червня 2021 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 14 червня 2021 року від ВОМІРМП УДМС України в Хмельницькій області надійшла відповідь на запит суду, згідно якого [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на [PERSON] . Ухвалою суду від 02 липня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав, просив їх задоволити, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , яка повідомлялась про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з`явилась. У відповідності до ст. 223 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 листопада 2021 року між [PERSON] (Замовник) та ФОП [PERSON] (Виконавець) було укладено Договір індивідуального номеру замовлення АV-2141. Відповідно до п. 1.1 Договору, Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (далі - Вироби) за розцінками Виконавця. Згідно із п. 2.1, вартість Виробів становить 25 137 грн. 00 коп. У пункті 2.2. Договору Замовник та Виконавець погодили, що завдаток по вказаному Договору становить 23 337 грн. 00 коп. На виконання вказаного положення Договору, 02.11.2020 року [PERSON] сплатила ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 23 337 грн. 00 коп. у якості завдатку по Договору, що підтверджується товарним чеком від 02.11.2020 року. Відповідно до умов Договору, Виконавець був зобов`язаний передати у власність Замовника виготовлені Вироби протягом 28 робочих днів з моменту укладення Договору. Проте, після спливу вказаного строку (10.12.2021 року), ФОП [PERSON] не виконала свій обов`язок по вищезазначеному Договору та не передала у власність [PERSON] . Вироби. 11 березня 2021 року [PERSON] звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Хмельницького районного управління поліції. 01 квітня 2021 року вих. № 3469/121/119/2021 їй було повідомлено листом від т.в.о. начальника Хмельницького районного управління поліції Олегом Зеленюком, що за результатами проведення перевірки за її заявою 11.03.2021 року не було встановлено ознак кримінального правопорушення та для врегулювання порушеного питання та відшкодування завданих збитків, було рекомендовано звернутись до суду для його вирішення в порядку цивільного судочинства. Встановлено, що 15.12.2020 року була здійснена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] З огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Тому, [PERSON] зверталась із відповідною претензією до фізичної особи - [PERSON] на адресу реєстрації її місця проживання, що відповідає зареєстрованій адресі здійснення її підприємницької діяльності та на адресу, яка зазначалась у Договорі, що підтверджується описами вкладень до цінних листів, фіскальними чеками та накладними. Проте, станом на день розгляду справи від [PERSON] відповіді на вказані претензії не надійшло. Отже, Договір від 02.11.2020 року № АV-2141, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] підлягає розірванню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У зв`язку з тим, що ФОП [PERSON] істотно порушила умови Договору, який був укладений між нею та позивачкою 02.11.2020 року, а саме, не передала у строк визначений в Договорі у власність позивачки Вироби, такий Договір має бути розірваний. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. За ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Згідно ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 27.05.2020 року по справі № 757/76875/17-ц (провадження № 61-12672св19) зазначив, що правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Тому, враховуючи наведене, зазначена в Договорі від 02.11.2020 року сума (23 337 грн. 00 коп.) згідно ст. 570 ЦК України є завдатком, оскільки сплачена 02.11.2020 року [PERSON] за Договором, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення їх виконання. Отже, враховуючи що ФОП [PERSON] умови Договору від 02.11.220 року не виконані та сума завдатку не повернута, вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] завдатку у подвійному розмірі в сумі 46 674 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, прострочення у наданні Виробів по Договору позивачці є підставою до застосування відповідальності у вигляді пені у розмірі 3 % від вартості Виробів за кожний день такого прострочення. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. У зв`язку з тим, що [PERSON] придбавала Вироби для особистих потреб, які не пов`язані з підприємницькою діяльністю, а [PERSON] , станом на момент укладення Договору (02.11.2020 року) була суб`єктом господарювання (ФОП), з останньої необхідно стягнути пеню у розмірі 3% від вартості Виробів за кожен день прострочення у надані Виробів у розмірі: 25 137 х 3% х 31 день = 23 377,41 грн. Щодо вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди судом встановлено наступне. Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, окрім іншого, на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача сул одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Тлумачення ст. ст. 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна встановити усі елементи складу цивільного правопорушення. Таким чином, склад вищезазначеного зобов`язання що виникло внаслідок цивільного правопорушення зі сторони відповідачки обґрунтовується наступним: наявність в діях [PERSON] протиправної поведінки (протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону та Договору, що тягне за собою порушення прав та інтересів [PERSON] , що виявилось у свідому порушенні її зобов`язання по Договору щодо передачі останній Виробів); [PERSON] спричинила шкоду [PERSON] (шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом, шкода є наслідком протиправної поведінки); наявність у діях [PERSON] причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана та шкодою (причинний зв`язок виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком); наявність в діях [PERSON] вини як завдавача шкоди [PERSON] , яка презюмується в результаті наявності у цивільному законодавстві презумпції вини завдавача шкоди. Отже, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на [PERSON] покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні моральної шкоди останньою. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20.09.2018 року по справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У пунктах 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року по справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зазначено, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг». З таким висновком у своїй постанові від 07.10.2020 року по справі № 201/4014/18-ц (провадження № 61-13362св19) також погодився Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду. У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому, у зв`язку із наявністю складу цивільного правопорушення щодо [PERSON] зі сторони [PERSON] , у [PERSON] з моменту не виконання відповідачкою своїх зобов`язань, позивачка зазнає моральних страждань, психологічного дискомфорту, було порушено її звичний устрій життя. Тому, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на відшкодування зі сторони [PERSON] завданої моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., що є необхідною та достатньою у вказаному випадку, для відновлення її попереднього морального та психологічного стану. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] про розірвання Договору індивідуального номеру замовлення AV-2141 від 02.11.2020 року, укладеного між нею та ФОП [PERSON] ; стягнення з [PERSON] на її користь подвійної суми завдатку у розмірі 46 674 грн. 00 коп., пені у розмірі 3 % за кожний день прострочення у виконанні зобов`язання по договору індивідуального номеру замовлення AV-2141 від 02.11.2020 року у сумі 23 377 грн. 41 коп., а всього - 70 051 грн. 41 коп., та 20 000 грн. 00 коп. в якості відшкодування завданої моральної шкоди. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави (у зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору під час звернення з позовом до суду) підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. з вимоги майнового характеру та 908 грн. 00 коп. за вимогу позову немайнового характеру, а всього - 1 816 грн. 00 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: approved