Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

02 квітня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому зазначила, що вона є власницею будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрований її син - [PERSON] . З 2014 року відповідач в зазначеному будинку не мешкає, оскільки з власної волі змінив місце проживання. Реєстрація [PERSON] в будинку має наслідком порушення прав позивачки як власниці, у зв`язку з чим позивач [PERSON] просить визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, зазначивши, що [PERSON] не мешкає в належному позивачці будинку, оскільки в 2014 році з власної волі виїхав до Російської Федерації; не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка по справі є її двоюрідною сестрою, а відповідач - племінником, який в 2014 року з власної волі змінив місце проживання у зв`язку з роботою та переїхав до Російської Федерації. Жодних перешкод у користуванні будинком [ADDRESS] відповідачу не чинилось. З`ясувавши позицію представника позивачки, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17 травня 1976 року є власницею будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8). Як вбачається з акту про не проживання особи від 25 березня 2019 року № 525 та довідки від 25 березня 2019 року № 530, [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] , але з 2014 року за зазначеною адресою не мешкає (а.с.11-12). Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] з власної волі з 2014 року не проживає в будинку [ADDRESS] , без поважних причин, відсутні підстави вважати, що між сторонами існують будь-які домовленості стосовно збереження за відповідачем права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням зазначеного будинку. В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідача по справі. На підставі 150 ЖК України, ст.ст. 317,319,391, 405 ЦК України,

Outcome: approved