Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

04 грудня 2019 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просив суд зменшити розмір аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] з 1/4 частини доходів до твердої грошової суми 900 грн на місяць. Свої вимоги мотивував тим, що судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 24 квітня 2019 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини доходів. Зазначає, що він на даний час є безробітним, тому державним виконавцем при обчисленні суми щомісячних аліментів середню заробітну плату в регіоні. Відтак, сума аліментів складає 2200 грн. Крім того, [PERSON] сплачує аліменти на утримання ще двох своїх дітей [PERSON] , [PERSON] по 900 грн щомісячно на кожну дитину. На думку позивача, вказані ним обставини свідчать про непосильність для нього суми аліментів та необхідність зменшення її розміру. Ухвалою суду від 16 січня 2020 року у справі відкрите спрощене позовне провадження. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що аліменти були призначені судовим наказом без його участі та без з`ясування всіх обставин. Він на даний час щомісяця виплачує 1500 грн аліментів на утримання двох інших дітей, тому сплачувати по 2200 грн на утримання їх відповідачем сина він не має можливості. Зазначив про важкий матеріальний стан та захворювання батька тяжкою хворобою. Відповідач під час розгляду справи проти задоволення позову заперечила. Зазначила, що за видачою судового наказу вона була змушена звернутися, оскільки позивач добровільно допомоги на утримання дитини не надавав. Суд присудив аліменти у розмірі, що передбачений законом, тому підстав для зменшення цього розміру немає. Матеріальне становище позивача, як їй відомо, істотно не змінилося з часу призначення аліментів. До суду 14 лютого 2020 року надійшов відзив відповідача на позов, в якому зазначені аналогічні викладеним пояснення та заперечення проти вимог [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову. Судом встановлено, що судовим наказом Сихівського районного суду м. Львова від 10 квітня 2019 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Для примусового виконання судового наказу державним виконавцем Сихівського відділу ДВС м. Львів 13 травня 2019 року було відкрите виконавче провадження № 59102547. Крім того, раніше рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 27 листопада 2017 року збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 вересня 2009 року, та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 900 (дев`ятсот) грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дітьми повноліття. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Як доказ свого скрутного матеріального становища позивачем була надана суду довідка (відомості) про суми виплачених доходів від 08 жовтня 2019 року, відповідно до якої в період з 3 кварталу 2018 року по 2 квартал 2019 року він отримував державну соціальну допомогу (код 128) у сумі 589,04 грн в квартал та дохід за цивільно-правовим договором у сумі 170,00 грн. За змістом постанов КМУ «Про затвердження Порядку призначення і виплат компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» від 29 квітня 2004 р. N 558 та «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян» від 26 липня 1996 р. N 832 (яка втратила чинність 23.03.2019) непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата (далі - компенсація). Вказаними нормами передбачено, що умовою призначення фізичній особі відповідних щомісячних компенсаційних виплат є те, що особа має бути непрацюючою. Проте обставина, що позивачу призначені такі виплати не є підставою для звільнення останнього надавати допомогу своїм дітям у визначеному судом розмірі. Позивачем, який є особою працездатного віку, за відсутності обмежень щодо роботи за станом здоров`я, не доведено належними та допустимими доказами, що він позбавлений можливості працевлаштування, вжиття ним заходів для отримання доходу, який дозволить йому виконати обов`язок по утриманню не лише непрацездатної матері, але і неповнолітніх дітей, який покладено на нього законодавством, адже право матері на отримання від свого сина позивача у справі, соціальних послуг на підставі вищевказаних норм законодавства не може бути забезпечено шляхом обмеження прав неповнолітніх дітей на матеріальне утримання від батька у встановленому законом розмірі. У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказів вжиття позивачем заходів для належного виконання покладеного на нього обв`язку не надано, навпаки з часу присудження аліментів позивач аліментів не сплачував взагалі. І як останнім було зазначено, сплата ним аліментів у будь-якому розмірі буде свідчити про визнання розміру заборгованості, визначеної виконавцем. Позивачем не наведено об`єктивних, непереборних причин, які перешкоджають його працевлаштуванню. Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відтак, суд позбавлений процесуальної можливості витребувати відповідні докази на підтвердження наведених позивачем фактів, оскільки обов`язок визначення предмета позову, обставин на його обґрунтування, а також доказування лежить саме на позивачеві. Оцінюючи інтереси сторін з точки зору забезпечення їх справедливого балансу, суд визнає, що міркування дотримання мінімальних інтересів неповнолітніх дітей на отримання гарантованого законом забезпечення переважають над інтересами позивача, що мають істотне значення, проте не можуть слугувати підставою для звільнення його від виконання обов`язку. З урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] про зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed