Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

02 січня 2020 року адвокат Махнюк О.І., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу змінити спосіб присуджених аліментів, встановлений рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року у справі № 685/45/14-ц у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , встановивши стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн./міс., але не менше ніж 50 % від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент звернення [PERSON] до суду [PERSON] перебував на обліку у Ковельському міськрайонному центрі зайнятості і мав стабільний дохід. З 2016 року у нього змінився майновий стан, на даний час він має мінливий та нестабільний дохід, так як у зв`язку з перебуванням в зоні АТО погіршився стан здоров`я, що призвело до частого перебування у відповідних лікувальних закладах, що унеможливлює на даний час знайти постійне місце роботи. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог в повному об`ємі. Відповідач [PERSON] надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає частково та просить стягувати аліменти в розмірі 1400 грн./міс., зазначає, що позивач взагалі не сплачує аліменти та надала довідку-розрахунок Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 06 лютого 2020 року № 116/03-6-38/18, відповідно до якої з нарахованих з січня 2016 року по січень 2020 року включно аліментів в сумі 56735,15 грн. [PERSON] сплачено лише 939,07 грн., заборгованість становить 55796,08 грн. В своїх заяві відповідач просить також розглядати справи за її відсутності. Справа розглянута за відсутності учасників та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Теофіпольським районним судом Хмельницької області 19 квітня 2016 року прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2015 року народження, щомісячно в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), починаючи з 13 січня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Цією ж нормою встановлено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто законодавством чітко визначено, що ініціатором зміни способу стягнення аліментів, встановленого рішенням суду, може бути виключно одержувач аліментів, на відміну від зміни розміру аліментів, що може вирішуватися як за позовом одержувача аліментів, так і за позовом їх платника. Таким чином, оскільки законодавством не передбачена можливість зміни способу стягнення аліментів за позовом платника цих аліментів, тому такий позов не може бути задоволений. Правова позиція Верховного Суду України, висловлена в справі № 6-143цс13, щодо відсутності імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження і за положенням ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження, на яку посилається позивач, до даного спору не може бути застосована, оскільки станом на день прийняття вищезазначеної постанови (05 лютого 2014 року), діяла інша редакція ч. 3 ст. 181 СК України, яка не містила імперативної вимоги зміни способу стягнення аліментів виключно за позовом одержувача аліментів. Крім того, вищезазначена справа розглядалася за позовом саме одержувача аліментів, а не платника, як у даному спорі. Часткове визнання позову відповідачем, яка є одержувачем аліментів, судом не може бути прийнята в якості підстави для часткового задоволення позову, оскільки визнання позову суперечить закону та може порушувати права спільної дитини сторін по справі на належне матеріальне утримання. Судовий збір, строк сплати якого було відстрочено до прийняття судом рішення по справі, підлягає стягненню з позивача.

Outcome: approved