Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

03.02.2021 р [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом, посилаючись на те, що їй та третій особі [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , який перебував у шлюбі з позивачкою, але з квітня 2013 року у вказаній квартирі не проживає, не приймає участі в її утриманні та оплаті комунальних послуг. 18 січня 2021 р рішенням суду шлюб між ними розірваний, а отже відповідач втратив будь-які родинні та інші стосунки з власниками квартири. Тому просить позов задовольнити. Представник третьої особи на стороні позивачки [PERSON] - адвокат Андрієвський О.А. просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи судом; відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 31 березня 2000 року за договором про обмін квартир позивачка [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стали співвласниками 31/100 частини трьохкімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.4, 26, 27). 15 березня 2021 року [PERSON] та [PERSON] подарували позивачці [PERSON] належні їм по 31/200 частці у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частки в праві спільної власності на квартиру (а.с.28-29). 05 квітня 2021 року між [PERSON] , яка є власником 69/100 частин квартири [ADDRESS] , позивачкою [PERSON] та третьою особою [PERSON] , які є власниками 31/100 частини квартири [ADDRESS] , укладений договір поділу нерухомого майна (а.с. 58-59), за яким [PERSON] з однієї сторони, а [PERSON] та [PERSON] з другої сторони отримали у власність окремі об`єкти нерухомого майна, а саме: [PERSON] - квартиру [ADDRESS] ; [PERSON] та [PERSON] - квартиру [ADDRESS] . 07.04.2021 р [PERSON] та [PERSON] зареєстрували своє право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 251636853 від 07.04.2021 р (а.с.60-61). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 11 вересня 2003 р перебували у зареєстрованому шлюбі, який 18 січня 2021 року був розірваний рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області (а.с.7). Проте, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у квартирі, належній [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 978/26-14 від 01.02.2021 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 01.02.2021 (а.с.5). Відповідач [PERSON] в [ADDRESS] не проживає з 2013 року, що стверджується актом № 7 про фактичне місце проживання осіб (а.с.6), показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач зареєструвався у спірній квартирі, як член сім`ї власника квартири, оскільки перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивачка та третя особа на стороні позивачки є співвласниками спірної квартири. Відповідач спільним побутом та родинними зв`язками з власниками квартири не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Отже, позовні вимоги є підставними, законними та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути в користь позивачки 908,00 грн судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved