Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

04.01.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача в порядку регресу суми страхового відшкодування в розмірі 8991 грн 37 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, при цьому надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності; представник відповідача визнав позов частково, при цьому повідомив, що звертаючись до суду з цим позовом позивач не врахував того, що його довірителем сплачено у відшкодування страхової суми 1900 грн. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 15.11.2013 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача, який керуючи автомобілем «ГАЗ-24», реєстраційний номер [NUMBER], пошкодив припаркований автомобіль «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], чим завдав його власникові шкоди. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.12.2013 року відповідача визнано винним у порушенні вимог пунктів 10.9, 2.10 Правил дорожнього руху, що стало причиною та умовою настання дорожньо-транспортної пригоди, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 300 грн за статтею 122-4 КУпАП (а. с. 8). Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої вона ухвалена, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді (далі ДТП), яка спричинила пошкодження транспортного засобу [PERSON], є доведеною. Згідно пункту 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України (далі Кодекс) шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована позивачем, що підтверджується Полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.01.2013 № АЕ/0424390, який діяв у період з 07.01.2013 року до 06.01.2014 року включно. Полісом визначено ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану життю і здоровю, - в розмірі 100000 грн; за шкоду, завдану майну, в розмірі 50000 грн; франшиза в розмірі 510 грн (а. с. 5). Відносини у сфері обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІV (далі Закон). Пунктом 22.1 статті 22 Закону встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. 15.05.2014 року позивач виплатив потерпілій особі ([PERSON] В.) суму страхового відшкодування в розмірі 8991 грн 37 коп. (а. с. 41). Згідно підпункту «в» пункту 38.1.1 статті 38 Закону страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного позову, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Як випливає з постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.12.2013 року, відповідач, після вчинення ДТП, самовільно покинув місце ДТП. За таких обставин, позивач має право регресу до відповідача та вимагати стягнення з нього в судовому порядку сплаченої суми страхового відшкодування. Водночас, як убачається з наданих представником відповідача квитанцій, в період з липня 2014 року по жовтень 2015 року відповідач добровільно сплатив позивачеві в повернення суми страхового відшкодування 1900 грн. Утім, сплачена відповідачем грошова сума не врахована позивачем під час визначення ціни позову, в звязку з чим з відповідача підлягає стягненню 7091 грн 37 коп. /8991.37 1900/, а тому вказаний позов належить до часткового задоволення. Відповідач є інвалідом І групи і, за приписом статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Виходячи з цього та вимог частини другої статті 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави пропорційно задоволеним вимогам, а саме в сумі 1085 грн 86 коп. [1378 х (7091.37 : 8991.37)].

Outcome: partial