Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

02.10.2019 позивач звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 02.09.2019 приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Нецвітай О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1090. У зазначеній квартирі зареєстрована за місцем проживання її дочка, колишня співвласниця - [PERSON] , [INFO] . При досягненні домовленості щодо продажу частки квартири, довіреною особою відповідача їй було повідомлено, що відповідач зніметься з реєстраційного обліку до 01.10.2019, про що зазначено в тексті договору купівлі-продажу квартири, але до цього часу відповідач цього не зробила. Реєстрація відповідача в квартирі позивача порушує її права як власника, тому позивач звернулась до суду з цим позовом за захистом своїх прав та просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 21.10.2019 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження . У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують (а.с. -36). Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надіслала на електронну адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила розглядати справу без її участі (заява- а.с.24; копія паспорта відповідача- а.с.25-35 ). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (копія договору купівлі-продажу квартири від 02.09.2019 року - а.с. 8-9, копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - а.с. 10). З копії договору купівлі-продажу квартири від 02.09.2019 вбачається, що представник продавця [PERSON] - [PERSON] зобов`язалась зняти з реєстраційного обліку у вказаній у договорі квартирі [PERSON] до 01 жовтня 2019 року (а.с. 9 ). На цей час у вищезазначеній квартирі залишається зареєстрованою за місцем проживання відповідач [PERSON] , [INFO] (копія довідки центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області № 39283 від 02.10.2019 - а.с. 11; інформація про зареєстроване місце проживання [PERSON] - а.с.-17). Згідно акту про встановлення фактичного місця проживання від 27.09.2019, затвердженого Центром надання адміністративних послу загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області на підставі рішення виконавчого комітету Рубіжанської міської ради від 07.11.2017 №635, за адресою: [ADDRESS] , дочка власника квартири- [PERSON] , [INFO] фактично не проживає з червня 2005 року ( а.с.-13). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначенні статтями 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Встановлено, що відповідач є колишнім співвласником квартири та членом сім`ї власника квартири [PERSON] , яка була зареєстрована в квартирі, як співвласник спірної квартири. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Таким чином, чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Отже, оскільки право власності відповідача на вищезазначену квартиру припинено, то він втратив право користування нею. Частина 4 ст. 206 ЦПК України встановлює, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, з урахуванням того, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та приходить висновку про задоволення позову.

Outcome: approved