Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

03.06.2015 року позивач звернулась до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнювала, та остаточно просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь [PERSON] ідентифікаційний номер [NUMBER], суму боргу за договором позики від 10.11.2014 року у розмірі 550 000 дол. США а також 5 % від суми позики за договором займу від 10.11.2014 року у розмірі 27 500 дол. США, та визначити порядок виконання рішення суду. Судові витрати покласти на відповідача [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що 10.11.2014 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким вона передала Відповідачеві грошові кошти у сумі 550 000 дол. США, а поручителем за вказаним договором виступила [PERSON]. Позивач стверджує, що вона неодноразово зверталась до відповідачів з вимогою виконати умови договору, однак відповідачі від виконання своїх зобов'язань ухиляються. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, проти його задоволення не заперечувала. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, підтвердила факт наявності боргу, проте зазначила, що на теперішній час повернути грошові кошти її довіритель не має можливості, так як вказані кошти знаходяться на депозитних рахунках у банку, який повернути їх у повному обсязі відмовляється та пропонує повернення грошових коштів у розмірі 3000 гривень щоденно. Також пояснила, що з урахуванням суми боргу та запропонованих банком умов повернення грошових коштів, відповідач має ходити до банку кожного робочого дня протягом майже 14 років !!! Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Розглянувши поданий позов, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. Як встановлено у судовому засіданні, 10.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно умов п. 1.1 даного Договору Позивач передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 550 000 дол. США. Згідно п. 1.2 Договору позики, відповідач [PERSON] зобов'язався забезпечити своєчасне повернення отриманих коштів в доларовому еквіваленті або в національній валюті за комерційним курсом купівлі долара США та сплатити винагороду у розмірі 5 % від суми займу, тобто у розмірі 27 500 дол. США, яка сплачується одночасно з поверненням суми займу не пізніше 01.04.2015 року. Пунктом 1.3, 1.4 Договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків повернення грошових коштів, Позикодавець має право вимоги повернення боргу у розмірі 550 000 дол. США, а також 5 % від суми боргу від Поручителя, який несе солідарну відповідальність. На підтвердження укладення даного договору відповідачем 10.11.2014 року була написана розписка, відповідно до якої вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 550 000 дол. США, які зобов'язався повернути не пізніше 01.04.2015 року. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК - в разі солідарного обов'язку Відповідачів (солідарних Відповідачів) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх Відповідачів разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, згідно абз. 2 ч. 2 тієї ж статті ЦК - солідарні Відповідачі залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Ст. 554 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено Договором поруки. Як стверджує представник позивача, строк дії зазначеного договору позики вже закінчився, однак, відповідачі до теперішнього часу грошові кошти не повернули, хоча борг визнають в повному обсязі. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов'язань відповідача позивачем була надана боргова розписка. Згідно пояснень позивача, свої зобов'язання за договором він виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу гроші, а відповідач зобов'язався повернути гроші в строк передбачений договорами, однак свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов'язань відповідача позивачем була надана боргова розписка, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні. Суд приймає дану розписку та договір позики в якості належних та допустимих доказів виникнення боргового зобов'язання, так як відповідачі даний факт жодним чином не спростували, та, більш того, позов визнали в повному обсязі. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок . Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписка) перебуває у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обов'язку. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 10.11.2014 року у розмірі 577 500 дол. США. Вирішуючи справу по суті, суд враховує той факт, що представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що її довіритель борг визнає в повному обсязі, та бажає його повернути, однак, через те, що його грошові кошти перебувають на розрахункових рахунках відкритих в АТ Банк «Фінанси та Кредит», повернути вказані кошти позивачу він позбавлений можливості. Судом достовірно встановлено, що у відділенні № 5 Банка АТ «Фінанси та Кредит» на ім'я відповідача [PERSON] відкриті наступні рахунки: № [NUMBER]; [NUMBER]; № [NUMBER]; № [NUMBER]; № [NUMBER]; № [NUMBER]; № [NUMBER]; № [NUMBER]; № [NUMBER]; № [NUMBER], де залишок грошових коштів станом на 12.06.2015 року в загальні сумі становить 557 628, 93 дол. США, про що свідчать копії договорів, які наявні в матеріалах справи, та Довідка № 2864/1 від 12.06.2015 року, видана в.о. керуючого філії «Одеське РУ» Банк «Фінанси та Кредит». Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Отже беручи до уваги той факт, що відповідач [PERSON] визнає борг в повному обсязі та бажає його повернути, так як фактично має грошові кошти, суд вважає за необхідне визначити порядок виконання рішення суду шляхом перерахування грошових коштів з вищевказаних розрахункових рахунків відповідача [PERSON] та розрахунковий рахунок позивача [PERSON], відкритий в АТ «Банк» «Фінанси та Кредит». Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом. Також в силу вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved