Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

03.05.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та відшкодування вартості частки у спільному майні подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебував у шлюбі з відповідачем. За рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 14 червня 2017 року, шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі, сторони здійснили придбання майна, а саме: будинок, диван - кровать, холодильник, електродуховку, кухонний стіл з табуретками, комп`ютер, комп`ютерний стіл, крісло, пральну машину, електром`ясорубку, також у господарстві у на час розлучення було 2 бичка. Загальна вартість переліченого майна, за виключенням будинку, становила - 28140 грн. Вартість будинку, на час придбання, становила 35000 грн.. На час розірвання шлюбу з відповідачкою не було спору про місце проживання дитини та про поділ майна так, як між сторонами існувала домовленість про поділ майна, за якою позивачу залишався будинок та виплата боргових зобов`язань, які виникли через придбання будинку, а відповідачці, крім іншого, вище перелічене майно, загальною вартістю - 28140 грн. (вартість на день придбання), яке позивач передав відповідачці під розписку у присутності свідків. Незважаючи на домовленість про поділ спільного майна, згодом, відповідачкою було подано позов до суду про поділ спільного майна подружжя, а саме - будинку, який згідно рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 18.03.2019 року по справі №384/77/19 було задоволено повністю, в порядку поділу спільного майна подружжя за позивачем та відповідачкою визнано право власності по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, кожному. Тому позивач вважає, що оскільки між ними, за рішенням суду, здійснено розподіл частини спільного майна, інша частина майна, яке було придбано за час шлюбу та передане ним відповідачці, також має бути розділена навпіл, але так, як передане відповідачці вище перелічене майно складається з неподільних речей, а деяка його частина реалізована відповідачкою, вважає доцільним залишити право власності на вищезазначене майно, крім будинку, за відповідачкою компенсувавши позивачу 1/2 частину його вартості, а саме - 14070 грн.. Відповідач у добровільному порядку відмовляється компенсувати 1/2 частину вартості переданого їй майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності. Позивач просить здійснити поділ майна що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме: диван - кровать, холодильник, електродуховка, кухонний стіл з табуретками, комп`ютер, комп`ютерний стіл, крісло, пральну машину, електром`ясорубку, 2 бичка, між позивачем та відповідачем, по 1/2 його частині кожному. Визнати право власності в цілому, на слідуюче майно: диван - кровать, холодильник, електродуховку, кухонний стіл з табуретками, комп`ютер, комп`ютерний стіл, крісло, пральну машину, електром`ясорубку, 2 бичка за відповідачем. Стягнути з відповідача на користь позивача - 14070 грн. грошової компенсації вартості частки у спільному майні та стягнути судові витрати. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 14.05.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30.05.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача по справі, в якому[PERSON] вважає доводи позивача, викладені в позовній заяві безпідставними та необґрунтованими, такими, що не заслуговують на увагу, а тому не підлягають задоволенню. Цивільний позов не визнає. Зазначила, що перераховуючи в позовній заяві майно на суму 28140 грн., позивач зазначив лише те майно, яке відійшло відповідачу згідно їхньої домовленості. Однак, позивач вводить суд в оману, зазначаючи, що за домовленістю житловий будинок мав залишитися у його власності. Такої домовленості не було і бути не могло, так як позивачу залишилось у власність інше спільне рухоме майно, яке з невідомих причин позивач не вказує у своїй позовній заяві. Так, за час шлюбу було набуто наступне майно, яке є спільним майном, а саме: млин; бензокосарка; телевізор; шафа для одягу; мопед; ліжко-дивани - 3 шт.; крісла м`які - 2 шт.; стіл кухонний; стіл полірований, гостьовий; табурети - 3 великих, 3 маленьких; холодильник; комод; електродуховка; електром`ясорубка; пральна машина полуавтомат; комп`ютер; тумбочки кухонні - 2 шт.; електрочайник; стільці - 10 шт.; знаряддя праці для ведення домашнього господарства. Крім того, на той час в господарстві була: велика рогата худоба - 3 бички, 2 з яких малі та 1 великий; зерно пшениці - 1 т.; зерно кукурудзи - 1 т.. Все вищезазначене рухоме майно було поділено сторонами добровільно. За згодою позивача відповідач отримала для себе та доньки: ліжко-диван, комп`ютер, стіл кухонний з 3-ма великими табуретами, електром`ясорубку, електродуховку, холодильник, непрацюючу пральну машину. Крім того, поділили бичків: відповідач забрала 2 маленьких, а позивач одного великого бичка. Все інше майно, а саме: млин, бензокосарка, телевізор, шафа для одягу, мопед, два ліжка-дивани, крісло м`яке, стіл полірований гостьовий, 3 маленьких табуретки, комод, 2 кухонні тумбочки, електрочайник, 10 стільців, знаряддя праці для ведення домашнього господарства залишились позивачу. Крім того, позивачу залишились 1 т. зерна пшениці та 1 т. зерна кукурудзи. При цьому будь-які розписки з розподілу майна не укладались, ніяких свідків не було та ніяких розписок відповідач не підписувала. Будь-яких документів (рахунків та квитанцій) про вартість майна, які додані позивачем до заяви, на момент поділу майна не існувало, ці документи отримані позивачем під час складання позовної заяви. Так, холодильник було придбано у 2012 році, а не 18 вересня 2015 року, як зазначено в рахунку. Квитанції на придбання ліжко-дивану, кухонного столу з табуретами, комп`ютерного столу та стільця надані СПД [PERSON] .. Про те, що вказані квитанції виписані не в день продажу товару, а в теперішній час вказує відсутність дат в прибуткових касових ордерах, де зазначено лише «вересень 2015 р.», «квітень 2016 р.», «червень 2016 р.». Крім того, під час поділу спільного майна з переліку зазначеному в позовній заяві, відповідач отримала деяке майно, яке не є спільним майном подружжя, а є її особистим майном, а саме: комп`ютер, який придбав батько відповідача та подарував їй у 2011 році; електром`ясорубку, яку відповідач придбала на кошти, подаровані колегами по роботі на день народження; електродуховку, яку так само подаровано колегами по роботі на день народження; холодильник, придбано відповідачем у 2012 році на кошти отримані за відпустку. На момент придбання холодильника відповідач не мешкала разом із позивачем, проживали окремо у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Всі ці факти можуть підтвердити в судовому засіданні свідки. Таким чином, з переліченого позивачем майна, яке він вважає спільним майном подружжя, слід викреслити комп`ютер, електром`ясорубку, електродуховку та холодильник. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник позивача позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Розгляд справи здійснюється на підставі ст. 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 04 серпня 2009 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вільшанського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №14, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Вільшанського районного управління юстиції Кіровоградської області04 серпня 2009 року (а.с.6). Згідно копії рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). У відповідності до копії рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 18.03.2019 року, позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, задоволено. В порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за сторонами, право власності по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . (а.с.8-9). Згідно копії розписки сторони поділили спільне майно, що не заперечує відповідач та підтверджує факт отримання майна (а.с.11). У відповідності до рахунку №18.09 від 18.09.2015 року, вартість холодильника 5600 грн. (а.с.12). Відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів №16 від вересень 2015 р. за диван-кровать прийнято від [PERSON] 3600 грн., №20 від квітні 2016 року за кухонний стіл і 4 табуретки прийнято від [PERSON] 920 грн., №29 від червень 2016 року за комп`ютерний стул і стіл прийнято від [PERSON] 2100 грн.. Дати не зазначено (а.с.13). Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду ( ч. 2 ст. 370 ЦК України). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.п. 22,23,25,30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»- вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути : квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК України. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Відповідач категорично відмовляється відшкодовувати вартість частки у спільному майніпозивачу. Разом із тим, суд роз`яснює стороні позивача що він не позбавлений права звернутися до суду з позовом про поділ спільної сумісної власності в натурі. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Таким чином, оскільки відповідач заперечує проти стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні на користь позивача, тому суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed