Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

02 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася з зазначеним позовом до відповідача [PERSON] В позовній заяві позивач вказує, що вона і [PERSON] мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. [PERSON] є інвалідом другої групи за психічним захворюванням, у звязку з чим потребує стороннього догляду та нагляду. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року [PERSON] визнаний недієздатним, вона, [PERSON], цим судовим рішенням призначена його опікуном. Матеріальну допомогу на утримання непрацездатного сина, з яким проживає позивач, відповідач не надає, не приймає участі у лікуванні сина. Між нею і відповідачем не досягнуто згоди щодо участі відповідача в матеріальному утриманні їх сина, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з зазначеним позовом. [PERSON] просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь як опікуна над повнолітнім сином-інвалідом щомісячно аліменти на утримання дитини-інваліда другої групи загального захворювання [PERSON], [INFO], по одній чверті заробітку (доходу) відповідача, довічно. У судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача адвокат [PERSON] і представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав та обставин, наведених вище. При цьому позивач [PERSON] суду пояснила, що її повнолітній син [PERSON] є інвалідом II групи загального захворювання, він страждає на шизофренію. З-за своєї хвороби син часто перебуває на лікуванні в умовах КУ «Гуляйпільська психіатрична лікарня», оскільки є небезпека, що перебуваючи вдома без догляду спеціалістів-медиків [PERSON] може зашкодити своєму життю, здоровю, а також життю, здоровю сторонніх осіб. Проте, під час перебування в психлікарні сина вона, позивач, постійно відвідує його з тим, щоб відвезти йому ліки, продукти харчування або одяг, взуття. Задля цього потрібні кошти, яких не вистачає, оскільки син отримує незначну пенсію, її пенсія теж є мінімальною. Позивач стверджує про поганий стан свого здоровя. Оскільки вона вважає, що відповідач за своїм матеріальним становищем, за станом здоровя може надавати систематичну допомогу на утримання їх повнолітнього непрацездатного сина у вигляді аліментів, позивач наполягає на стягненні з відповідача на свою користь аліментів у тому розмірі, який вона зазначила у позові до суду. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову у повному обсязі. При цьому суду пояснив, що все, що зазначила позивач у позові і в судовому засіданні, є неправдою, бо насправді не позивач утримує їх сина-інваліда, а держава в особі Гуляйпільської психіатричної лікарні. Крім того, саме він, [PERSON], утримує свого повнолітнього непрацездатного сина, систематично допомагаючи йому і морально, і матеріально. Так, він, відповідач, щотижнево кожного понеділка надсилав на адресу [PERSON] за її наполяганням по 500 грн., щоб вона мала змогу навідувати сина у лікарні і купувати йому все необхідне. Проте, він впевнений, що ці гроші позивач витрачає не на сина, а на свої особисті потреби. Син не хоче перебувати у психлікарні, він просить забрати його додому, а позивач не хоче обтяжувати своє життя присутністю вдома сина-інваліда, тому силоміць утримує сина в психлікарні. Він, відповідач, наразі розлучений, проживає сам, на його утриманні неповнолітніх осіб або осіб похилого віку нема: діти вже дорослі, а мати проживає від нього окремо і сама себе обслуговує. Він має поганий стан здоровя. Наразі він існує за рахунок пенсії, оскільки звільнився з роботи у листопаді 2017 року. Він, [PERSON], добивається того, щоб [PERSON] була позбавлена опікунства над їх сином, щоб не знущатися над дитиною, тому він, відповідач, просить суд постановити судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що останніх пять років вона живе по сусідству з [PERSON] і її дорослим сином [PERSON] Син позивачки [PERSON] хворіє на психічне захворювання, часто перебуває у психіатричній лікарні у м.Гуляйполе, бо він агресивний, у нього часто приступи. [PERSON] практично щотижнево відвідує сина у лікарні, возить йому продукти харчування, сезонний одяг, взуття. [PERSON] приблизно раз на місяць, іноді рідше позичає у неї, свідка, гроші, щоб відвідати сина у лікарні. Їй, свідку, відомо, що [PERSON] наразі отримує пенсію, але розмір пенсії їй, свідку, невідомий. Чи отримує [PERSON] пенсію, їй невідомо. Вона, свідок, не обізнана про стан здоровя [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає [PERSON] з дитинства останньої, бо вони живуть по сусідству з народження [PERSON] [PERSON] є матірю дорослого сина [PERSON], який страждає на психічне захворювання. [PERSON], коли перебуває вдома, веде себе непередбачено: може пошкодити і підпалити доріжки і килими у будинку, може винести з хати домашні речі тощо. [PERSON] часто лікується в психлікарні у м.Гуляйполе. [PERSON] відвідує сина у лікарні, возить йому сумки з харчами, одягом, взуттям. Пенсії мінімальної [PERSON] не вистачає, тому вона іноді позичає у неї, свідка, гроші на поїздку до сина. Від [PERSON] вона, свідок, знає, що [PERSON] не піддається лікуванню в домашніх умовах. Батька [PERSON] вона, свідок, від розлучення з позивачкою в селі не бачила, можливо, [PERSON] приїздить до сина в лікарню, але їй цього не відомо. [PERSON] казала, що батько не допомагає їй утримувати сина, але з яких причин, їй, свідку, невідомо. [PERSON] скаржилася їй, свідку, що у неї болять ноги. Вислухав у судовому засіданні пояснення сторін, свідчення свідків, дослідивши письмові докази, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії I-ЖС №105091 від 25 липня 2014 року встановлено, що шлюб між сторонами у справі розірваний 05 лютого 1997 року (а.с.11). З копії свідоцтва про народження, копії довідки до акту огляду МСЕК серії АД №130749 від 02 грудня 2009 року, копії рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року судом встановлено, що сторони у справі є батьками повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання довічно (а.с.5,12,13). З позовної заяви, довідки про склад сімї і копії акту обстеження матеріально-побутових умов життя позивача встановлено, що до складу сімї позивача входять вона і її повнолітній син [PERSON], [INFO], батько сина позивача проживає окремо від повнолітнього сина і [PERSON] (а.с.6,46). Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року [PERSON] визнаний недієздатним, його мати [PERSON] призначена його опікуном (а.с.13) Згідно довідки Пологівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 14 листопада 2017 року №1913 про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії [PERSON] з травня 2017 року по вересень 2017 року отримував пенсію в розмірі 1342 грн., у жовтні 2017 року отримав пенсію у розмірі 1452 грн. (а.с.32). Згідно довідки Пологівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 14 листопада 2017 року №1914 про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії [PERSON] з травня 2017 року по вересень 2017 року отримувала пенсію в розмірі 1750 грн., у жовтні 2017 року отримала пенсію у розмірі 2027,97 грн. (а.с.32). Згідно довідки Смілянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області від 28 листопада 2017 року №3220/02 про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії, [PERSON] з січня по листопад 2017 року отримував пенсію по 2911,43 грн. на місяць (а.с.100). Згідно довідки про доходи на а.с.99 [PERSON] працює у ТОВ «Інструмент-Сервіс» з 14 червня 2006 року директором товариства, протягом січня-листопада 2017 року його зарплата коливалася від 3635,92 грн. до 6 тис. грн. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії I-СР №078566 на а.с.101, [PERSON] розлучився 01 квітня 2016 року. Довідка про склад сімї відповідачем суду не надана. Згідно акту виконавчого комітету Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області №8039 від 10 жовтня 2017 року, виконком Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області вважає, що [PERSON] має змогу та дійсно здійснює догляд за своїм сином [PERSON] (а.с.46). Згідно відповіді комунальної установи «Гуляйпільська психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради №1566 від 26 грудня 2017 року на запит суду, [PERSON], [INFO] перебував на стаціонарному лікуванні в підпорядкованій установі з 23 листопада 2016 року по 07 березня 2017 року; з 08 березня 2017 року по 12 липня 2017 року; з 13 липня 2017 року по 23 серпня 2017 року з 01 вересня 2017 року по теперішній час (а.с.60). З довідок в.о.головного лікаря КУ «Гуляйпільська психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради №1446 від 23 листопада 2017 року і №1533 від 14 грудня 2017 року на а.с.97-98 судом встановлено, що протягом 23 останніх років [PERSON] постійно проходить стаціонарне лікування в комунальній установі «Гуляйпільська психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради. Мати хворого [PERSON] постійно опікується сином: кожні 5-7 днів возить сину в лікарню обємні передачі з продуктами, цигарками, напоями, купує продукти в магазині, який розташований на території лікарні, систематично купує сину одяг, взуття, пресу, предмети туалету. Коли син перебуває вдома, [PERSON] здійснює ремонт садиби, прибирання, прання особистого одягу сина, постільної білизни, приготування їжі, консервації овочів та фруктів. Батько [PERSON] не бере участі у лікуванні, догляді за сином та його гармонійному розвитку, матеріально не допомагає йому. [PERSON] дуже агресивний, соціально небезпечний. Опікун ризикує життям, забираючи його додому, тому хворий не може тривалий час бути вдома, оскільки існує небезпека ризику погіршення стану хворого. З огляду на наведене, правовідносини сторін регулюються нормами ст.198-201 Сімейного Кодексу України, оскільки йдеться про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], який досяг повноліття, однак є непрацездатним. Згідно ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи матеріальний стан непрацездатної особи [PERSON], суд бере до уваги, що останній отримує державну соціальну пенсію як особа з інвалідністю II групи у розмірі, що відповідає прожитковому мінімуму на одну особу, встановленому Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік». Натомість, критерієм визначення прожиткового мінімуму є потреба особи в матеріальній допомозі, якщо сукупний дохід непрацездатного не забезпечує йому підтримання нормальної життєдіяльності. Судом встановлено, що непрацездатний [PERSON] страждає на психічне захворювання, систематично перебуває на лікуванні в медичному психіатричному закладі, у звязку з чим потребує медикаментозного лікування, що свідчить про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі. Судом також встановлено, що позивач отримує пенсію, розмір якої становить 2027,97 грн. З аналізу добутих судом доказів встановлено, що відповідачем суду не доведено, що на момент розгляду справи по суті він є непрацюючим пенсіонером, оскільки наявність пенсійного посвідчення не доводить цього ствердження, а, навпаки, спростовується довідкою ТОВ «Інструмент-Сервіс», виданої 04 грудня 2017 року, з якої вбачається, що [PERSON] працює з 14 червня 2006 року у зазначеному товаристві без зазначення того, що він звільнився з роботи у товаристві. При цьому суд відзначає, що належних письмових доказів сторони суду про незадовільний стан їх здоровя не надали (медичні довідки, витяги з медичної документації, довідки МСЕК тощо). Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що дитина - це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше. Частиною першою статті 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. На підставі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст.77-79 ЦПК України. За ч.4 ст.77 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд зазначає, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, відповідно до засад змагальності сторін за ст.12 ЦПК України. Суд, враховуючи стан здоров'я та матеріальний стан позивача і повнолітнього непрацездатного сина сторін з одного боку, стан здоровя позивача та його матеріальний стан з іншого боку, вважає, що [PERSON] має можливість надавати своєму повнолітньому непрацездатному сину матеріальну допомогу у виді аліментів, у звязку з чим суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з визначенням щомісячно розміру аліментів по одній чверті від всіх видів заробітку (доходів) платника аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON], довічно. Стягнення аліментів проводити на користь опікуна [PERSON] Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави суд стягує 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved