Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

02.07.2020 р. до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Маріупольської міської ради, третя особа Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі» про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі посвідчення про право на заняття службової жилої площі № 84 виданого 25.06.1982 року Виконавчим комітетом Жданіської міської ради народних депутатів, її колишньому чоловіку [PERSON] , працюючому в Приазовській ПЕМ на час роботи на посаді була надана житлова площа в будинку [ADDRESS] . В 1992 р. між [PERSON] та [PERSON] був розірваний шлюб. На підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 14.10.1992 року № 311/було її було визнано наймачем двокімнатної квартири, житловою площею 27,40 м2, у зв`язку з виїздом основного квартиронаймача [PERSON] в м. Дніпропетровськ. З моменту надання у користування житлового приміщення вона постійно мешкає у квартирі [ADDRESS] , здійснювала ремонтні роботи, сплачувала комунальні послуги, що свідчить про відкрите безперервне володіння нерухомим майном протягом більше ніж десяти років. Відповідно до інформації АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» від 11.10.2019 р. квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] на балансі підприємства на обліковується. В подальшому змінивши предмет позову позивач просить визнати за нею право на виключення житла зі складу службового для подальшого оформлення свідоцтва про право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати Маріупольську міську раду виключити з числа службової спірну квартиру, для забезпечення позивача постійним житлом. 09.10.2020 р. на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву [PERSON] , в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що квартира [ADDRESS] є службовою та належить до комунальної власності територіальної громади міста Маріуполя в особі Маріупольської міської ради. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Тобто, згідно з ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», Житловим кодексом України повноваженнями щодо розпорядження житловим фондом наділений Виконавчий комітет Маріупольської міської ради, у зв`язку з чим представник вважає за необхідне залучити належного відповідача у справі. Крім того набуття права власності громадянином здійснюється відповідно до спеціального законодавства про приватизацію, а саме Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затверджений наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, тому відсутні підстави для задоволення позову. 29.07.2020 р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.01.2021 р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті та залучений у якості співвідповідача Виконавчий комітет Маріупольської міської ради. Представник позивача надав до суду заяву з клопотанням провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити в повному об`ємі. Представник відповідача Маріупольської міської ради Мащенко Д.О. надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, вирішення залишив на розсуд суду. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно зі ст.ст.\~12,13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.ст. 76-83\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що відповідно до посвідчення про право на заняття службової жилої площі № 84 виданого 25.06.1982 року Виконавчим комітетом Жданіської міської ради народних депутатів, [PERSON] , працюючому в Приазовській ПЕМ на час роботи на посаді надається житлова площа в будинку [ADDRESS] . Підставою для надання житлової площі є рішення виконкому міськради № 400 від 07.07.1982 р. та список Приазовського підприємства електричних мереж. Згідно з архівним витягом з рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 14.10.1992 року № 311/4 «Про зміну договору найму жилого приміщення» убачається, що [PERSON] визнано наймачем двокімнатної квартири, житловою площею 27,40 м2, у зв`язку з виїздом основного квартиронаймача [PERSON] в м. Дніпропетровськ на постійне місце мешкання та розірванням шлюбу з [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 214139985 від 26.06.2020 р. відомості про власника квартири [ADDRESS] відсутні. Згідно з відповіддю АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» від 11.10.2019 р. за вих. № 45/86-13 квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] на балансі підприємства на обліковується. Відповідно до повідомлення Управління міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 11.03.2020 р. № 26.7.2-14757-26.7.1, у зв`язку з тим що квартира [ADDRESS] є службовим житлом наданим відповідно до посвідчення про право на заняття службової жилої площі №84 виданого 25.06.1982 року, питання щодо приватизації даного жилого приміщення може бути розглянуте департаментом лише у разі виключення його з числа службових та надання відповідного рішення міської ради. За змістом ст.118\~ЖК УРСР, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. З приписів ч. 1 ст. 122\~ЖК УРСР\~вбачається, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Відповідно до п.3 Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від04лютого 1988року №37 (далі Положення), яке діє до теперішнього часу - житлове приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ч. 6 Постанови КМУ від 04.02.1988 р. «Про службові жилі приміщення», жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У відповідності до\~Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», встановлено, що за рішенням відповідних рад, квартири зі статусом службових можуть бути переведені додержавного житлового фонду, після чого громадяни України отримують можливості постійно користуватися ними та приватизувати їх. Із змісту вказаних положень виходить, що вирішення питання про виключення житлового приміщення із числа службових можливо лише при наявності клопотання адміністрації підприємства, яке використовує вказане житлове приміщення як службове. Згідно з ч. 11 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Отже, звернення до суду з відповідним позовом має здійснюватися за наявності даних про те, що позивач вичерпав можливості вирішити спірне питання відповідно до чинних постанов Кабінету Міністрів України, які регламентують порядок виключення житлових приміщень із числа службових та надання громадянам України права постійно користуватися ними та приватизувати їх. Проаналізувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, оцінивши додані до позову документи у їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що у позовних вимогах суд відмовив, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору задоволенню не підлягають. На підставі ст. 1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», ст.ст. 3, 14, 203, 626, 627,628 ЦК України,

Outcome: dismissed