Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

03.02.2021 позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, у якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену відповідачем 29.01.2020 року на засіданні комісії Червоноградської міської ради: «Ви були браконьєром»; зобов`язати відповідача простувати поширену відносно нього недостовірну інформацію, шляхом озвучення ним на найближчому засіданні комісії Червоноградської міської ради яка відбудеться після набрання судовим рішенням в даній справі, наступного тексту спростування: «29.01.2020 року на засіданні комісії Червоноградської міської ради мною, [PERSON] , озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно [PERSON] , а саме те, що він був браконьєром». Також просив стягнути з відповідача моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації у розмірі 100000,00 грн. В обґрунтування вимог послався на те, що 29 січня 2020 року в приміщенні Червоноградської міської ради відбувалось засідання комісії з надання в оренду комунального приміщення в ході якого депутат Червоноградської міської ради відповідач [PERSON] в присутності членів комісії, депутатів Червоноградської міської ради, представників засобів масової інформації висловився в мою адресою: «Ви були браконьєром». Зазначив, що він ніколи не притягався до відповідальності за браконьєрство, попросив відповідача вибачатися за образливе відносно нього звинувачення, але відповідач відмовився це зробити. Інформація щодо нього була поширена відповідачем в присутності членів комісії Червоноградської міської ради, представників засобів масової інформації, громадських активістів, внаслідок чого стала відомою зазначеним особам. Обставини поширення зазначеної інформації підтверджуються відео зйомкою телеканалу «15» і показами свідка [PERSON] . Ухвалою від 14.02.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 16.04.2020 з повідомленням сторін. 16.04.2020 розгляд справи відкладався у зв`язку із відсутністю відомостей про вручення відповідачу повідомлення про дату, час і місце судового засідання. 04.09.2020 позивач був присутній в судовому засіданні, розгляд справи відкладався для повторного виклику відповідача. 12.11.2020 розгляд справи відкладався у зв`язку із неявкою сторін. 14.01.2021 позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. 18.01.2021 представник відповідача подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача в судове засідання. Відповідач відзиву не подав. У відповідності положень ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його складання. Розгляд справи призначався на 18.01.2021, повне судове рішення в порядку ч.6 ст.259 ЦПК України складено 27.01.2021. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи 29 січня 2020 року в приміщенні Червоноградської міської ради на засіданні комісії з надання в оренду комунального приміщення відповідач [PERSON] , який є депутатом Червоноградської міської ради, в присутності членів комісії, інших депутатів Червоноградської міської ради, представників засобів масової інформації висловився в адресу позивача : « Ви були браконьєром ». На прохання позивача вибачатися за образливе відносно нього звинувачення, відмовився. Наведене підтверджується відеозаписом подій, що міститься у матеріалах справи. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Як передбачено у ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст.ст. 297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, а також недоторканності своєї честі, гідності та ділової репутації. Згідно із ч.4 ст.32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно із п.1 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанови №1) праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У відповідності до п. 15 цієї Постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом встановлено, що інформація щодо позивача була поширена відповідачем в присутності членів комісії Червоноградської міської ради, представників засобів масової інформації, громадських активістів, отже стала відомою зазначеним особам. Як зазначено у абз. 5, 6 п. 15 Постанови №1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно із абз. 1 п. 1 Постанови №1 - суди при вирішенні зазначених справ повинні застосовувати, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(надалі - Конвенція), яка ратифікована Україною, та рішення Європейського суду з прав людини, як джерело права. Статтею 10 Конвенції передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Відповідно до ч.3 ст.302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Тобто для визнання інформації негативною, а відтак недостовірною, та покладення на відповідача обов`язку довести протилежне, достатньо щоб позивач вважав, що інформація порушує його немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи є оціночним судженням. Існування фактів можна довести, а справедливість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Відповідно до п. 18 постанови №1, згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно із п.19 Постанови №1 вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Висловлювання «Ви були браконьєром» містить фактичних дані і не є оціночним судженням, а твердженням про особу позивача. Зазначена інформація, поширювана щодо позивача відповідачем, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення позивачем загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, є такою, що, порушує його немайнові права, і не є оціночним судженням, і обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача. Вказана інформація є недостовірною, оскільки немає відомостей про те, що позивач притягувався до відповідальності за вчинення будь-яких правопорушень, пов`язаних із браконьєрством, що підтверджується довідкою Червоноградського міського суду. Тому факт, що позивач є чи був браконьєром є недоведеним. Відповідачем доказів протилежного не надано. Відповідно до п. 4 Постанови № 1 чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально- етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, [^кбових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної І Особи, У тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, Суд погоджується із твердженням позивача, що поширення неправдивої інформації щодо нього свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи, а також створило негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь. Згідно із ч.7 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п.5 та п. 24 Постанови №1 при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною і спростовується особою, яка її поширила; задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Зазначено, що якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації. У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Згідно із ч.1, п.4 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань, ступеня вини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що розмір достатньої компенсації відшкодування моральної шкоди повинен скласти 5000 грн., які слід стягнути з відповідача, так як вимоги про стягнення 100 000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог.

Outcome: approved