Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

03.09.2019\~року [PERSON] \~(далі\~по тексту\~ позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідачка) про розірвання шлюбу (а.с.1-2). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі № 495/8068/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Справу призначено до розгляду (а.с.15-16). Позивач [PERSON] , в судове засідання 21.10.2019 року не з`явився, але подав до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.21). Відповідачка [PERSON] , відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надала та в судове засідання 21.10.2019 року не з`явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним поштовим повідомленням, згідно з яким вона власноручно розписалася про отримання 24.09.2019 року ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду, а також копії позовної заяви [PERSON] з додатками до неї (а.с.19). Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального\~кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний\~розгляд справи\~суд постановляє\~ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України). Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідачка [PERSON] , була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подала відзив, а позивач [PERSON] , не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.10.2019 року постановлено розгляд справи № 495/8068/19 за позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~про розірвання\~шлюбупровести у заочному порядку (а.с.23-24). У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 08.07.1972 року між позивачем [PERSON] , [INFO] , та відповідачем [PERSON] ,\~ [INFO] , було зареєстровано шлюб Русько-Іванівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, про що 08.07.1972 року зроблено відповідний актовий запис за № 30, що підтверджується виданим 08.07.1972 року свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.6). Від сумісного шлюбу у сторін є повнолітні діти (а.с.7-8). Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За твердженням\~позивачки, на протязі останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім`ї, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємною любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено. На думку позивача, за його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає та на примирення він не згоден. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (частина третя статті 105 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (стаття 112 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 (із змінами та доповненнями), проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, суд вважає за можливе та доцільне розірвати шлюб між сторонами.

Outcome: approved