overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

03 лютого 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 20 листопада 2010 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, було зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис №560. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Кожна з сторін окремо звернулись до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутність. При цьому у своїй заяві відповідач зазначив, що він згодний на розірвання шлюбу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі 20 листопада 2010 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, було зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис №560. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В нинішній час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Збереження сім'ї суперечить інтересам сторін. При таких обставинах суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно та її збереження неможливо. Щодо вимог про визначення місця проживання дитини з позивачкою суд звертає увагу, що згідно з ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років визначається за згодою батьків. Доказів наявності спору з цього приводу сторонами не надано. Обов'язок батьків виховувати дитину встановлений ст.150 СК України. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

03 лютого 2015 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору від 21.03.2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2014 року має заборгованість - 21056,77 грн., що складається з 13000 грн. - заборгованість за кредитом, 6515,97 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 300,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи - 1240,80 грн. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21056,77 грн. та судові витрати по справі, що складаються із судового збору у сумі 243,60 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у зв'язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.224 ЦПК України та розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору від 21.03.2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8-9). Однак, відповідач зобов'язань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 31.12.2014 року відповідач має заборгованість у сумі 21056,77 грн., що складається з 13000 грн. - заборгованість за кредитом, 6515,97 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 300,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи - 1240,80 грн. (а.с. 3-7). За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 21056,77 грн., а також судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

03 лютого 2015 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до кредитного договору №DNHDAL00001936 від 25.08.2005 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 25000 доларів США зі сплатою відсотків та періоду сплати заборгованості за користування кредитом відповідно до умов Договору. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 10.12.2014 року має заборгованість - 26032,36 доларів США, що складається з 21253,46 долари США - заборгованість за кредитом, 4778,90 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 26032,36 долари США, що за курсом 15,65 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.12.2014 року складає 407328,31 грн. та судові витрати по справі в сумі 3654,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.224 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору №DNHDAL00001936 від 25.08.2005 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 25000 доларів США грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом та періодом сплати заборгованості відповідно до умов договору. (а.с. 7-9). Однак, відповідач зобов'язань за договором по погашенню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 10.12.2014 року відповідач має заборгованість у сумі 26032,36 долари США, що складається з 21253,46 долари США - заборгованість за кредитом, 4778,90 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. (а.с. 3-5). Відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.12.2014 року офіційний курс гривні відносно долара США складає 15,65 грн., т.ч. сума заборгованості, що підлягає стягненню становить 407328,31 грн. (а.с. 6). За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 26032,36 доларів США, а також судовий збір в сумі 3654,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

03 лютого 2015 року представник позивача [PERSON], від імені позивача [PERSON] звернулась з позовом в Миколаївський районний суд Миколаївської області до [PERSON], третя особа - Універсальна товарна біржа «РіКо-Альянс» про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, посилаючись на те, що 06 травня 2000 року позивач уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «РіКо-Альянс». Зараз позивач має намір розпорядитися квартирою, але не може цього зробити, оскільки при укладені договору він не був нотаріально посвідчений. Окільки сторонами умови договору виконані, представник позивача просить визнати його дійсним. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак направила на адресу суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилась. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом надання оголошення в пресі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, однак направив до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Суд ухвалив розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні 06 травня 2000 року між [PERSON] і [PERSON] в письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був зареєстрований Універсальною товарною біржею «РіКо-Альянс» в журналі реєстрації біржових угод за № 5-54 06 травня 2000 року та Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 15 травня 2000 року за реєстровим №5. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР ( в ред. 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Про порушене право позивач дізнався в 2015 році, а тому відповідно до вимог ст. 80 ч.2, ст. 81 ЦК УРСР ( в ред. 1963 року) строк позовної давності підлягає поновленню, а порушене право позивача - захисту. Отже, позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР ( в ред. 1963 року).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

03 лютого 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на день ухвалення судового рішення за період з 11 квітня 2013 р. по 27 січня 2016 р. проценти за користування коштами в сумі, еквівалентній 5539 доларам США за курсом НБУ; три проценти річних від простроченої суми боргу в сумі, еквівалентній 1106 доларів США за курсом НБУ; та неустойку за останній рік в період з 27 січня 2015 р. по 27 січня 2016 р. в сумі 255500 гр., а також вирішити питання про розподілення судових витрат. Ухвалою суду від 29 березня 2016 р. було відкрите провадження у справі та за заявою позивачки [PERSON] відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення. У судове засідання з»явився тільки представник відповідача. Позивачка та її представник звернулися до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали. Приймаючи до уваги, що належним чином повідомлені позивачка та її представник до суду не з»явилися і звернулися з заявою про слухання справи за їх відсутністю, суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

03 лютого 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 22 лютого 2014 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] (далі - відповідач) у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сніжнянського міського управління юстиції у Донецькій області (далі ВДРАЦС Сніжнянського МУЮ), актовий запис № 33. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалося, відповідач мешкає з батьками. З червня 2015 року сторони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримуються. Позивач просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, змінити їй шлюбне прізвище на дошлюбне «Москова». Позивач до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, що узгоджується з положеннями ч.2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Матеріалами справи встановлено, що 22 лютого 2014 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований у ВДРАЦС Сніжнянського МУЮ, актовий запис № 33, що підтверджено свідоцтвом про шлюб І-НО № 349954, виданим 22 лютого 2014 року ВДРАЦС Сніжнянського МУЮ (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО №591721, виданим 03 червня 2014 року ВДРАЦС Сніжнянського МУЮ (а.с. 7). Шлюбні відносини сторін припинені, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Питання щодо розподілу майна, що є їх спільною власністю, між сторонами не виникає. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що родина сторін розпалася остаточно і відновлена бути не може. Питання щодо розподілу судових витрат у сторін не виникає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

03 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 07 вересня 2013 року вони з [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини фактично припинені з жовтня 2014 року. Спільне життя не склалося через протилежні погляди на сумісне життя, втрату почуття взаємної любові один до одного. Позивач вважає, що подальше перебування у шлюбі суперечитиме її інтересам, примирення є недоцільним. Спір про сумісно нажите майно на час розгляду справи відсутній. На підставі вищенаведеного, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, оскільки подальше спільне життя суперечитиме її інтересам. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 17 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації шлюбів та народжень реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис №91, 07 вересня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після чого подружжю присвоєне спільне прізвище - [PERSON] (а.с.10). Від шлюбу сторони дітей не мають. Спір про сумісно нажите майно на час розгляду справи відсутній. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені з жовтня 2014 року, спільне життя не склалося через протилежні погляди на сумісне життя та втрати почуття взаємної любові один до одного. Подальше перебування у шлюбі суперечитиме їх інтересам. Спір про сумісно нажите майно на час розгляду даної справи у сторін відсутній. Зважаючи на те, що між сторонами сімейні відносини припинені, позивач і відповідач проживають окремо, жодних дій з боку подружжя, спрямованих на примирення та збереження сім'ї не здійснюється, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Відповідно до ст. ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

03 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

03 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 14 лютого 2014 року. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Основою розпаду сімї послугували часті сварки та суперечки. На даний час сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, тому вона просить суд шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, на розірванні шлюбу наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причин неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі 14 лютого 2014 року зареєстрували шлюб у Ковпаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 119, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Від спільного життя [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначила, що причинами розпаду сімї є те, що між нею та чоловіком відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникали сварки та суперечки. Відповідач [PERSON] своєї думки про причини розпаду сім'ї не висловив. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тому шлюб необхідно розірвати. Пірзвище позивачу після розірвання шлюбу необхідно залишити [PERSON]. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

03 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку щомісячно, але не меншому ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач працює, але добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Судом встановлено, що в період шлюбу в [PERSON] та [PERSON] народилися діти: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Діти проживають із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач працює, але добровільно матеріальної допомоги не надає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved