Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

04.07.2016 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON], в якому просив встановити порядок користування квартирою № 9 по вулиці Крилова, 15 в м. Миколаєві наступним чином: у його користування виділити житлову кімнату площею 9,4 кв.м., що відповідає його частці в праві власності на квартиру; у користуванні [PERSON] залишити дві житлові кімнати: житлову кімнату, площею 10,7 кв.м., житлову кімнату 13,8 кв.м. та балкон 0,9 кв.м.; в загальному користуванні залишити: кухня 5,0 кв.м., вбиральня 1,0 кв.м., ванна кімната 2,0 кв.м., коридор 7,7 кв. м., шафа вбудована 0,4 кв.м. посилаючись на те, що йому на праві власності належить 1/4 частина квартири № 9 у бцдинку № 15, розташованому по вулиці Крилова у м. Миколаєві, але відповідачка чинить перешкоди у користуванні квартирою. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача подав суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та просив справу слухати без його участі. Не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення, яке відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира №9 у будинку № 15, який розташовано по вулиці Крилова в м. Миколаєві є спільною частковою власністю сторін по справі. Позивачу належить 1/4 частка квартири №9 у будинку № 15, який розташовано по вулиці Крилова в м. Миколаєві, що підтверджено ксерокопією рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.12.2008 року (а.с.9,10), витягом Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23672447 від 26.08.2009 року (а.с.11), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕКК №628956 від 07.12.2015 року (а.с.12,13). Відповідно до ст.47 Конституції України, ч.3 ст.9 Житлового Кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб /співвласників/, належить їм на праві спільної власності /спільне майно/. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, як витікає з норм цієї статті, учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю, вони здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. Право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обов'язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. Як роз'яснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (зі змінами), судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Згідно з п.14 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року за № 7 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок (зі змінами), якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд в праві за заявленим про це позовом встановити порядок користування під уособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу порядку користування квартирою, між ними постійно виникають сварки та конфлікти, а тому позивач бажає визначити конкретний порядок користування квартирою. На підставі вищенаведеного, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача, судові витрати, понесені позивачем та підтверджені письмовими доказами в сумі 551 гривні 20 копійок.

Outcome: approved