Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

02 березня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що одруження з відповідачем виявилося невдалим. Протягом тривалого часу відповідач виявляє до неї неповагу, спільних інтересів вони не мають, крім того втратили один до одного інтерес, завдяки чому їхнє спільне сумісне життя і збереження сімї стали неможливим. Починаючи з 2011 року вони з відповідачем проживають в одному будинку, але подружні відносини не підтримують. Після розірвання шлюбу позивачка просила залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно ухвали суду від 09 березня 2021 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду направила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, не бажав розривати шлюб з позивачкою, пояснив, що не вважає за потрібне розривати шлюб у його віці, підтвердив, що фактично однією сім`єю із позивачкою тривалий час не проживає. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. Суд, дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення відповідача, встановив таке. Судом встановлено, що 03 вересня 1991 року сторони уклали шлюб у Пригарівській сільській раді Козельщинського району Полтавської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 10, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 03.09.1991 серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 1 статті 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55\~СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.\~110,\~111,\~112\~СК України\~позов про\~розірвання шлюбу\~може бути\~пред`явлений одним\~із подружжя.\~Суд вживає\~заходів щодо\~примирення подружжя,\~якщо це\~не суперечить\~моральним засадам\~суспільства. Суд\~з`ясовує фактичні\~взаємини подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини-інваліда\~та інші\~обставини життя\~подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже суд вважає, що позовна вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами судом не встановлено, а подальше спільне проживання суперечить інтересам позивача, яка наполягала на розірванні шлюбу, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З врахуванням позиції позивача, суд вважає, що останній необхідно залишити право іменуватися прізвищем « [PERSON] ». На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору, про що свідчить квитанція про сплату судового збору. З врахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача у сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved