Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

04.04.2019р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2018р. по цивільній справі № 201/14204/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] (треті особи - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] ) про визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом (а.с.№58-60 т № 2). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 08.04.2019р. заява була залишена без руху та позивачу запропоновано усунути недоліки (а.с.№76 т.№ 2). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 31.05.2019р. заява прийнята до розгляду і відкрито провадження у справі (а.с.№81 т.№ 2). В обґрунтування вимог заяви (з урахуванням письмових пояснень від 14.07.2020р.), [PERSON] посилався на те, що рішення суду від 23.10.2018р. про відмову в задоволенні позову було постановлено з урахуванням безспірного факту про усунення [PERSON] від спадкування, що встановлено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2017р. у справі № 201/7668/16-ц. Позивач оскаржив рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2017р. до Верховного Суду України, який 16.01.2019р. скасував його та передав справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При новому розгляді справи апеляційним судом, 23.06.2020р. була винесена постанова, якою встановлений факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.03.2000р. на Ѕ частину спадкового майна, яке було видано на ім`я [PERSON] через відсутність у останнього спадкових прав. Враховуючи, що рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2017р., яке стало підставою для ухвалення рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2018р., було скасовано, позивач просив переглянути за нововиявленими обставинами та скасувати рішення суду від 23.10.2018р. та задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] . В наданій до суду 05.10.2020р. заяві представник позивача - адвокат Дворецька Я.І. (діє на підставі ордеру серія ДП № 1835/033 від 29.01.2020р. - а.с.№ 119 т.№ 2), заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами просила задовольнити та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також зазначила, що відсутність у позивача правовстановлюючих документів позбавляє його права отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері. Також зазначила, що правопорушення є триваючим, а тому позов може бути пред`явленим протягом всього часу тривання правопорушення. Просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача без фіксування процесу технічними засобами (а.с.№197 т.№ 2). Представник відповідача - адвокат Патика А.В. (діє на підставі ордеру серія ДП №1871/00005 від 05.07.2017р. - а.с.№218 т.№ 1) в наданій до суду заяві просив відмовити в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та розглянути це питання за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. В обґрунтування заяви посилався на те, що підставою для перегляду судового рішення не може слугувати лише одна обставина - скасування рішення по справі № 201/7886/16-ц, тим більше, що за касаційною скаргою [PERSON] відкрито касаційне провадження. Крім того, під час ухвалення рішення у даній цивільній справи, суд посилався як на рішення суду по справі № 201/7886/16, так і на вирок суду, за яким [PERSON] було визнано винним у вчиненні вбивства з особливою жорстокістю свого брата за тією ж адресою, за якою позивач хоче визнати право власності. Крім того, представник відповідача звернув увагу на пропуск позивачем строків позовної давності, про які було заявлено під час розгляду справи по суті та винесення 23.10.2018р. рішення суду. Представник третьої особи - Сьомої ДДНК в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином. В своєму листі, який надійшов суду 11.08.2020р., завідувачка Сьомої ДДНК Черновська Л.Г. просила розглядати справу за відсутності уповноваженого представника (а.с.№ 195 т. № 2). Треті особи - [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (ас.№ 192зв. ст. т. № 2, а.с.№193-194 т.№ 2). Під час розгляду справи, [PERSON] 25.01.2018р., 10.04.2018р., 11.06.2018р. та 23.10.2018р. подавала суду заяви про розгляд справи за її відсутності, зазначаючи, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] вона не заперечує (а.с.№183, 216, 243 т.№ 1, а.с. № 31 т. № 2). Крім того, 10.04.2018р., 11.06.2018р. та 23.10.2018р. подала письмові пояснення, в яких вважала обґрунтованими вимоги [PERSON] щодо визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування (а.с.№ 217-218, 244-245 т. № 1, 32-33 т. № 2). Приймаючи до уваги заяви представників позивача та відповідача та неявку третіх осіб, суд розглянув справу 05.10.2020р. за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу технічними засобами у відповідності до ст. 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає, що заява [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2018р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] (треті особи - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] ) про визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, підлягає задоволенню та при новому розгляді справи в порядку ст. 429 ЦПК України позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] (треті особи - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] ) про визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом слід задовольнити, виходячи з наступного. Частиною першою статті 423 ЦПК України визначено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Пунктом третім частини другої статті 423 ЦПК України встановлено, що підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної пунктом 3 частини другої статті 423 цього Кодексу, може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 429 ЦПК України справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення. В пункті 9 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 30.03.2012р. «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» судам роз`яснено, що скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору. Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв`язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв`язок, факти, встановлені в одній справі, мають значення для іншої справи. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2018р. в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] (треті особи - Сьома ДДНК, [PERSON] , [PERSON] ) про визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом відмовлено (а.с.№43-46 т. № 2). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд зазначив підставами такої відмови, наявність рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2017р. по справі № 201/7886/16-ц та вирок Дніпропетровського обласного суду від 01.08.2000р. (а.с.№45зв.ст. т.№1). Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2018р. не оскаржувалось сторонами та набрало законної сили. Звертаючись 29.03.2019р. із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, позивач посилається на те, що на момент постановлення рішення суду від 23.10.2018р. він оскаржував в касаційному порядку рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2017р., а тому наявні підстави для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2018р. З наданих позивачем доказів вбачається, що постановою Верховного Суду від 16.01.2019р. рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2017р. скасовано та справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.№65-66 т.№ 2). З огляду на це, наявні підстави для скасування за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2018р., оскільки воно було постановлено, виходячи з обставин, встановлених рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2017р., що скасоване Верховним Судом 16.01.2019р. Таким чином, заява [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2018р. підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню. Заперечення представника відповідача - [PERSON] , що рішення суду від 23.10.2018р. було постановлено, окрім іншого, з урахуванням обставин, встановлених вироком Дніпропетровського обласного суду від 01.08.2000р., який не скасований, суд оцінює критично, виходячи з того, що підставою для перегляду за нововиявленими обставинами є саме скасування рішення суду у цивільній справі, на підставі якого встановлені наявність (відсутність) спадкових прав у позивача. Крім того, в своїй постанові від 16.01.2019р. Верховний Суд зазначив, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] , а вбивство [PERSON] позивач вчинив у вересні 1999р., тобто після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного ст. 549 ЦК УРСР, а тому судом апеляційної інстанції під час постановлення 05.07.2017р. рішення неправильно застосовані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. (а.с.№65 зв.ст. т. №2). Враховуючи роз`яснення, що містяться в пункті 17 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 30.03.2012р. «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», і приймаючи до уваги, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2018р. скасовано за нововиявленими обставинами, то суд розглядає цивільну справу по суті спору з урахуванням встановлених судом нововиявлених обставин. Суд, ознайомившись із матеріалами справи, оцінивши зібрані докази у справі за принципами ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). При розгляді справи встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. В Правовій Позиції Верховного Суду України, яка викладена 18.12.2013р. у справі № 6-138цс13 зазначено, що за змістом ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004р.), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963р. Аналогічне міститься у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , тобто до [INFO] , то при вирішенні даної справи застосуванню підлягає ЦК УРСР в редакції 1963р. Відповідно до положень ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 30.09.1963р., виданим Дніпропетровським міжрайонним бюро ЗАГС, актовий запис № 3616 від 30.09.1963р. (а.с.№11 т.№ 1). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.03.2013р., яке видане повторно Жовтневим відділом ДРАГС реєстраційної служби ДМУЮ, актовий запис № 1519 від 05.08.1995р. (а.с.№12 т.№ 1). Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась з домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке належало померлій на праві власності, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 27.07.1961р., зареєстрованого в реєстрі під № 3-3674, посвідченого державним нотаріусом Першої ДДНК Черниш К.С., частка померлої становить Ѕ ( а.с.№ 13, 15 т. № 1). Крім того, Ѕ частина вказаного домоволодіння належала померлій на підставі договору дарування від 24.08.1984р., зареєстрованого в реєстрі під № 2-3743, посвідченого державним нотаріусом Першої ДДНК Устиновою Т.Г. (а.с.№14, 15 т.№ 1). Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги були її мати [PERSON] і два сина - [PERSON] і [PERSON] (батько відповідача у цій справі). Під час розгляду справи судом витребовувалися матеріали спадкової справи, яка була заведена після смерті [PERSON] , що померла [INFO] . З матеріалів спадкової справи, що надійшла до суду 21.12.2017р. з державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області вбачається, що 06.10.1995р. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася її мати [PERSON] (а.с.№156 т.№ 1). [INFO] [PERSON] померла, і як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.12.2000р., яке видане державним нотаріусом Першої ДНК Сидоревич В.А., на 2/6 частини спадкового майна, що належало померлій (до складу якого входила Ѕ частина домоволодіння по [ADDRESS] , що належала на підставі договору дарування від 27.08.19984р. [PERSON] , спадщину після якої прийняла [PERSON] шляхом подачі заяви про прийняття спадщини, але не одержала свідоцтва про право на спадщину) правовстановлюючі документи отримали [PERSON] та [PERSON] (а.с.№166-167 т.№ 1). В даному свідоцтві державний нотаріус Першої ДДНК зазначила, що на 1/6 частину спадкового майна свідоцтво ще не видано. 31.03.2000р. державним нотаріусом Сьомої ДДНК Куликовим С.В. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зі змісту якого вбачається, що після смерті [PERSON] його син [PERSON] є спадкоємцем Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , який належав померлій [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.07.1961р. за реєстровим № 3-3674 та договором дарування, посвідченим 24.08.1984р. за реєстровим № 2-3743, спадкоємцем після смерті якої на частину вказаного житлового будинку був [PERSON] , який прийняв спадщину та не встиг її оформити (а.с.№34 т. №1). В даному свідоцтві зазначено, що Ѕ частина житлового будинку залишається відкритою для іншого спадкоємиці. На сьогоднішній день, постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2020р. свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.03.2000р., видане державним нотаріусом Сьомої ДДНК Куликовим С.В., за яким [PERSON] отримав у спадщину Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та спору [ADDRESS] , визнано недійсним (а.с.№174-179 т. № 2). Відповідно до ст. 384 ЦПК України постанова Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2020р. набрала законної сили та за відомостями з сайту «Судова влада України», розділ «Стан розгляду справ» касаційного оскарження постанови від 23.06.2020р. не має (а.с. № 209-211 т. № 2). Відповідно до положень ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. З матеріалів спадкової справи вбачається, що 30.03.2013р. позивач [PERSON] звернувся до Першої ДДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] , в якій зазначив, що спадщину фактично прийняв, тому що проживав і був зареєстрований разом із спадкодавцем за однією адресою з 17.07.1992р. (а.с.№155-178 т. №1). За даними КП «ДМБІ» ДОР від 15.05.2013р. № 4513 за відомостями, що містяться в матеріалах інвентаризаційної справи на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.12.2012р. за [PERSON] значиться на праві власності 1/6 частина домоволодіння на підставі договору дарування від 24.08.1984р., посвідченого Першою ДДНК за реєстром № 2-3743, про що зроблений запис в реєстровій книзі № 119 за № 57 (а.с.№ 16 т. № 1). Постановою державного нотаріуса Першої ДДНК Парусникової І.О. від 05.04.2013р. № 1156/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на те, що оригінал правовстановлюючого документу на право власності на вказану частину домоволодіння відсутній, що не дає можливості оформити спадщину через нотаріальну контору (а.с.№19 т. № 1). Відповідно до положень ч. 5 ст. 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами, суд розглядає позовні вимоги в межах заявлених 26.09.2017р. вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення 23.10.2018р. Враховуючи, що позивач, будучи спадкоємцем першої черги, у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , отримав 05.04.2013р. постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів, і в позасудовому порядку не має можливості отримати правовстановлюючий документ, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача та такими, що підлягають задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Заперечення представника відповідача стосовно застосування строків позовної давності суд оцінює критично, з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963р. прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. В постанові Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що оскільки позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК України, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. В обґрунтування заяви про застосування строків позовної давності представник відповідача посилався на те, що позивач отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину 05.04.2013р., а позовна заява була подана ним до суду лише у вересні 2017р., тобто зі спливом строку позовної давності і позивач не наводить аргументованих підстав причини пропуску позовної давності, адже до цього він звертався до суду з різними позовами. Разом з тим, у даній цивільній справі позивач, звернувшись до державної нотаріальної контори у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, може реалізувати своє право на спадщину без будь-яких обмежень строками позовної давності, оскільки в силу закону спадкове майно - 1/6 частина домоволодіння належить йому з часу відкриття спадщини та видача свідоцтва про право на спадщину ніяким строком не обмежена (ст. 561 ЦК УРСР). В даній справі, неможливість отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину викликана виключно відсутністю у нього правовстановлюючого документу на спадкове майно, у зв`язку з чим він не може отримати свідоцтво про право на спадщину, проте як власник спадкового майна, з урахуванням вищевказаних роз`яснень ВССУ, він не обмежений строками позовної давності для захисту своїх майнових прав в судовому порядку. Таким чином, строки позовної давності, на застосуванні яких наполягали відповідач та його представник, не застосовуються у даній цивільній справі. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] (треті особи - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] ) про визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за закономта визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе розподілити їх наступним чином. Так, при подачі позову судом був попередньо встановлений судовий збір, який підлягав оплаті за подачу позовної заяви у розмірі 1 500грн. та відстрочено [PERSON] сплату судового збору (а.с.№37 т. № 1).Перед винесенням 23.10.2018р. рішення, позивачем двома квитанціями був сплачений судовий збір у розмірі 1 500грн. (а.с.№35 т.№ 2). Крім того, позивачем при подачі заяви про перегляд за нововиявленими обставинами був сплачений судовий збір у розмірі 2 250грн. Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 3 750грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved