Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

04.08.2021 [PERSON] та [PERSON] звернулися до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що на підставі свідоцтв про право на спадщину по закону від 01 грудня 2015 року зареєстрованих в реєстрі за №2321 та №2322 являються співвласниками квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані, але не проживають [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] у 2008 році, відповідачі виїхали з квартири та в ній не проживають. На даний час наявність реєстрації відповідачів в квартирі обмежує права позивачів, на отримання житлових соціальних пільг (субсидії), що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 17.08.2021 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження (а.с. 55). Представник позивачів адвокат Тимошенко Т.С. в судовому засіданні просив позов задовільнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про місце та час розгляду справи належно повідомлені за адресою останнього відомого місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву не подали (а.с. 52,53). Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 23.11.2021 про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши представника позивачів, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину по закону від 01 грудня 2015 року зареєстрованих в реєстрі за №2321 та №2322, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 10,11,54). За даною адресою зареєстровані, але не проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації складених 22.07.2021, 10.12.2020, 20.06.2020 (а.с.27-32). Письмовими показами свідків (сусідів), в яких зазначено, що відповідачі більше 10 років не проживають за місцем реєстрації (а.с.33-38). Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України, яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім`ї та підстави збереження житлових прав цих осіб, члени сім`ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період, коли зберігається право власності певної особи на це житло. Таким чином, зі змісту правових норм, які регулюють об`єм житлових прав члена сім`ї власника будинку, слідує, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. За місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] відповідачі не проживають, житловим приміщенням не користуються, не несуть витрат, пов`язаних з утриманням квартири в належному технічному стані, не сплачують за житлово-комунальні послуги, позивачі, як співвласники квартири, мають право вимагати позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що позивачі підтвердили належними доказами обставини, викладені у позові. Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1816 грн, а тому з відповідачів на користь позивачів слід стягнути судові витрати за сплату судового збору в розмірі 908 грн з кожного.

Outcome: approved