Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

02 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який обгрунтував такими обставинами. Після смерті [PERSON], яка настала 20 грудня 2016 року, він є єдиним, що прийняв спадщину спадкоємцем за заповітом. За відсутності державної реєстрації права власності на належний [PERSON] по вул.Сумській,53 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області будинок, він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно. Просив визнати за ним в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на будинок з надвірними будівлями за вказаною адресою, а саме: житловий будинок літ.«А-І», загальною площею 62,8 кв.м, житловою 34,1 кв.м із прибудовою літ.«а», сарай літ.«Б», погріб літ. «п/г», вбиральні літ. «У», огорожу №1-3. Сторони, їх представники у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від усіх маються заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 20 квітня 2006 року [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,048 га, що знаходиться у с.Панасівка Липоводолинського району (а.с.9). 09 січня 2013 року [PERSON], яка проживала [INFO] заповіла житловий будинок і господарські будівлі, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (державний акт серії ЯГ 281161), земельну ділянку для будівництва і обслуговуваня житлового будинку, господарських будівель і споруд (державний акт серії ЯГ 281133) [PERSON] Заповіт посвідчувався секретарем виконкому Байрацької сільської ради Липоводолинського району Сумської області 09 січня 2013 року року за реєстровим №1 (а.с.18). 01 липня 2016 року [PERSON], яка проживала по [INFO], заповіла [PERSON] належні їй земельні ділянки сільскогосподарського приначення, площею 3,132 га, та 0,394 га (державні акти Р2 №674540, Р3 №724594 відповідно). 20 грудня 2016 року померла [PERSON] (а.с. 19). Згідно з копіями погосподарських книг за 1983-1985 рр., 1986-1990 рр., 1991-1995 рр., господарство [PERSON] у с.Панасівка Липоводолинського району з часу його існування і до часу його припинення у законодавчому порядку відносилося до суспільної групи господарств - колгоспного двору, главою якого був [PERSON]. У період з 1983 року по 1992 рік у домоволодінні проживали [PERSON], який помер 26 січня 1992 року, з дружиною [PERSON] (а.с.36-39). Із довідки Байрацької сільради Липоводолинського району від 28 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON] до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою [INFO]. На час її смерті за вказаною адресою була зареєстрована [PERSON] Заповіти від імені [PERSON] цією сільрадою посвідчувалися 09 січня 2013 року, реєстровий №1 та 01 липня 2016 року, реєстровий №32. Спадкоємцями за заповітом є [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Із довідок Панасівської сільради Липоводолинського району від 30 березня 2017 року вбачається, що від імені [PERSON] цією сільрадою 26 листопада 1996 року за реєстровим №84 та 28 лютого 2011 року за реєстровим №13 посвідчувалися заповіти, які не змінювалися і не відмінялися. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою по вул.Сумська,53 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області згідно погосподарської книги №6, значиться за [PERSON] (а.с.20, 22). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, за заявою [PERSON], 20 квітня 2006 року зареєстрована земельна ділянка площею 0,0475 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.10). 01 лютого 2017 року за заявою [PERSON] заведено спадкову справу після смерті [PERSON] за № 14/2017. 01 лютого 2017 року за заявою [PERSON] заведено спадкову справу після смерті [PERSON] за № 14/2017. 16 січня 2017 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини смерті [PERSON] Відповідно до виготовленого 12 липня 2017 року технічного паспорту, домоволодіння по вул.Сумська,53 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області складається із житлового будинку літ.«А-І» (1969 року побудови), загальною площею 62,8 кв.м, житловою 34,1 кв.м, з прибудовою літ.«а» (1969 року побудови) та ганку літ.«кр» (1969 року побудови), сараю літ.«Б» (1970 року побудови), погрібу літ. «п/г» (1970 року побудови), вбиральні літ. «У», вартістю 17350 грн. (а.с.14-17, 24). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статусу колгоспу. Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше, передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ст.123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення при особистих зобовязаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.563 ЦК УРСР у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право). Відповідно до розяснень, наданих у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (постанова втратила чинність на підставі постанови Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року) правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25 грудня 1992 року). Відповідно до розяснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року): положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;... г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року... Таким чином, вбачається, що відповідно до ст. ст.17, 18 Закону «Про власність» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Оскільки станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були лише [PERSON] та [PERSON], вони набули право власності на майно колгоспного двору, а їх частки у праві власності відповідно до ст.123 ЦК УРСР були рівними (по 1/2 частині у кожного). Оскільки голова колгоспного двору [PERSON] помер 26 січня 1992 року, спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкрилася після його смерті. Зважаючи на те, що спадщина на 1/2 частину належного померлому [PERSON] домоволодіння відкрилась за часів дії ЦК УРСР, то спадкування вказаної частини відбулося за правилами цього кодексу. Із матеріалів справи вбачається, що, будучи спадкоємцем першої черги (ст.529 ЦК УРСР), [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка фактично вступивши у володіння спадковим майном (п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР), про що вказують довідки сільської ради та копії погосподарських книг. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення» від 5 серпня 1992 року № 449 було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Із аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі обєкти, про що також зазначено і в листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію обєктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року». Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Спрощений порядок здійснення державної реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року, але за особами, які вважаються його володільцями, містять і положення ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, за наявності на збудоване до 5 серпня 1992 року домоволодіння виготовленого 12 липня 2017 року технічного паспорту та відповідних записів у погосподарських книгах, суд приходить до висновку, що наявних у справі доказів достатньо для висновку про належність померлій [PERSON] житлового будинку, як головної речі, з господарськими будівлями, як приналежністю до житлового будинку, по вул.Сумська,53 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області. Із матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті [PERSON] за заповітом на житловий будинок. Тому, враховуючи викладене, а також те, що спірний житловий будинок побудований на виділеній для цього земельній ділянці, за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, наявні правові підстави для визнання права власності на будинок за спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину за заповітом.

Outcome: approved