Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

02 березня 2015 року позивач звернувся з позовом до відповідача про розірвання договору оренди транспортного засобу та стягнення заборгованості за договором, посилаючись на те, що 13 вересня 2014 року він передав відповідачу в оренду належний йому автомобіль марки DAF реєстраційний номер [NUMBER] згідно нотаріально посвідченого договору оренди. У порушення взятих на себе зобов`язань відповідач не сплачував орендну плату за користування автомобілем, утворив заборгованість за період з 13 вересня 2014 року по 01 вересня 2015 року в сумі 69 290 грн. Тому позивач згідно уточнених позовних вимог просив розірвати договір оренди, зобов`язати відповідача повернути йому автомобіль та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого Центром ДАІ 3502 12 вересня 2014 року, стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за оренду автомобіля в сумі 69 290 грн. та судові витрати. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.11.2015, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року, позов задоволено частково. Зобов`язано [PERSON] повернути [PERSON] автомобіль марки DAF, державний номерний знак [NUMBER] та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданий Центром ДАІ 3502 12 вересня 2014 року. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість з орендної плати 69 260 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ суду від 05.07.2017 касаційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] задоволено, заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року скасувано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалами суду від 05.12.2017 заяву позивача про збільшення позовних вимог залишено без руху, та визнано явку сторін по справі обов`язковою. 08.12.2017, 19.12.2017 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог та усунуті недоліки, зазначені в ухвалі суду. Відповідно до збільшених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь 113722,66 грн. - заборгованість за договором оренди транспортного засобу, укладеного 13.09.2014, до якої входить: заборгованість за договором оренди за період з 13.09.2014 по 17.02.2016 в сумі 102 000 грн., витрати на проїзд, сплата за стоянку автомобіля, вартість акумуляторів. Ухвалами від 18.01.2018 та 26.04.2018 судом у сторін витребувано акт прийому-передачі автомобіля DAF реєстраційний номер [NUMBER] , складений відповідно до умов нотаріально посвідченого договору оренди від 13.09.2014 року та підписаний сторонами. Ухвалою суду від 09.10.2018 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача повернути позивачу автомобіль DAF реєстраційний номер [NUMBER] . Представник позивача, позивач в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, позивач зазначив, що відповідач звернувся до нього за придбанням автомобіля, приїхав до м. Олександрія, змусив переоформити автомобіль на своє прізвище. 13.09.2014 між ними був укладений договір оренди автомобіля з подальшим його викупом, договір нотаріально посвідчили в м. Олександрія, він передав відповідачу ключі та автомобіль, акт прийому-передачі складався в 2 екземплярах, але його екземпляр залишився в автомобілі, тому позивач не може його надати. Відповідач забрав автомобіль та поїхав. Потім коли не було виплат по договору оренди , він звернувся до відповідача з листом - претензією про сплату заборгованості за договором оренди від 15.01.2015, відповідач листом повідомив про поганий стан автомобіля та відмовився сплачувати орендну плату. В подальшому автомобіль разом з працівниками ВДВС він забрав зі стоянки в м. Дніпродзержинськ в лютому 2016, автомобіль був розкомплектований, акта в ньому не було, він сплатив за стоянку автомобіля приблизно за 1 рік. 15 000 грн. від відповідача він не отримував, пробіг, технічний стан автомобіля в договорі не зафіксовано, так як ці дані були зазначені в акті прийому-передачі, відповідач автомобіль дивився сам, все було нормально він його забрав. Представник відповідача, відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача, зазначив, що в п. 2.1 договору оренди передбачено, що передача об`єкта оренди у володіння орендаря здійснюється у день підписання цього договору та оформлюється актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору. В акті приймання-передачі вказується технічний стан, характеристика об`єкта оренди на момент передачі майна орендарю. Зазначений акт не складався, а тому і зобов`язання за договором не виникли, відповідач не приймав автомобіль, так як його не можна було використовувати за призначенням, а позивач відмовився забрати автомобіль. Відповідач, в своїх пояснення та допитаний в якості свідка зазначив, що через повідомлення в Інтернеті дізнався про продаж авто, приїхав до м. Олександрія, автомобіль був не переоформлений на позивача, сказав переоформити, через тиждень він знову приїхав та вони з позивачем уклали договір оренди, нотаріально посвідчили, так як це була субота не знайшли СТО встановити технічний стан автомобіля, домовились, що він поїде в своє місто та зробить технічний огляд автомобіля, а тоді вони підпишуть акт прийму - передачі, в день укладення угоди акт не підписували, після того я він пройшов СТО зателефонував позивачу і повідомив, що не буде приймати автомобіль, зазначив щоб позивач повернув йому 15 000 грн. та забрав автомобіль, потім поставив автомобіль на стоянку в м. Дніпродзержинськ, так як не бажав нести витрати по поверненню автомобіля, доказів поміщення автомобіля на стоянку саме 13.09.2014 в нього не має. Автомобіль був йому фактично переданий в день підписання та нотаріального посвідчення договору 13.09.2014, він його огляну візуально, будь-який акт не складався. Зазначає, що передав позивачу 15 000 грн. в рахунок страховки на випадок, що щось станеться, а не орендної плати, доказів сплати коштів позивачу не має. Автомобілем він не користувався, так як автомобіль не міг бути використаний за призначенням - перевезення вантажів, вважає, що це доказує довідка - рахунок, інших доказів цих обставин в нього не має. Він поставив автомобіль на стоянку в м. Дніпродзержинськ 13.09.2014 в том ж стані як і забирав, але доказів зазначених обставин в нього не має. Автомобіль позивач забрав зі стоянки разом з працівниками ДВС, яким він повідомив де знаходиться автомобіль. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що в приблизно 2013-2014 він був у себе дома в м. Олександрія, в його дворі стояв автомобіль позивача, позивач показував автомобіль відповідачу, коли відповідач прийшов другий раз він забрав авто. Марку та модель автомобіля він не пам`ятає, це невеликий грузовик з тентом. Він займався своїми справами, позивач та відповідач на вулиці нічого не писали, авто заводили. Позивач та відповідач приходили разом, домовлялись, відповідач забрав автомобіль. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, вислухавши позиції сторін по справі, свідків, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частин 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В той же час, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено,що 13 вересня 2014 року був укладений та нотаріально посвідчений договір оренди автомобіля DAF реєстраційний номер [NUMBER] між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] (а.с.8-9). У п. 2.1 договору зазначено, що передача об`єкта оренди у володіння орендаря здійснюється у день підписання цього договору та оформлюється актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору. В акті прийманні-передачі вказується технічний стан, характеристика об`єкта оренди на момент передачі майна орендарю. Пунктом 3.1 договору встановлена плата за користування об`єктом оренди у розмірі 6000 грн. на місяць. Відповідно до пунктів 7.1, 7.4 цей договір укладений строком на один рік і діє з 13 вересня 2014 року по 13 вересня 2015 року. У разі відсутності протягом одного місяця до закінчення строку дії цього договору заяви однієї зі сторін про припинення цього договору, строк його дії вважається пролонгованим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. У випадку своєчасної сплати орендних платежів та виконання умов договору в повному обсязі орендодавець зобов`язується продати автомобіль, що є предметом цього договору орендарю. Сторони оцінюють автомобіль у 121 000 грн. і домовляються, що орендарем буде сплачено орендодавцю вартість, зменшену на суму виплаченої орендної плати, а саме 49 000 грн. 15 січня 2015 року позивачем була направлена претензія на адресу відповідача про сплату заборгованості за договором оренди транспортного засобу (а.с.10 т.1). 05 лютого 2015 року відповідач направив на адресу позивача заяву про розірвання договору оренди транспортного засобу. У даній заяві відповідач зазначив, що між позивачем та відповідачем укладено договір оренди авто 13.09.2014, та між ними виникли зобов`язання, покладені договором. Підставою для розірвання договору оренди є недотримання визначених договором умов передачі автомобіля, а саме не був складений акт приймання-передачі автомобіля, через деякий час з`ясувалося, що автомобіль потребує капітального ремонту, що вимагає значних фінансових затрат. Зазначає, що його запевнили та він добросовісно повірив, що автомобіль не потребує ніяких додаткових матеріальних затрат для його відновлення та роботи. Зазначає, що вкладення коштів в автомобіль на тих умовах, на які він погодився є невигідним. Тому відповідач пропонує позивачу погодити з ним розірвання договору оренди через нотаріуса та повернути йому автомобіль або погодити подальші умови для оренди (а.с.11-12 т.1). 12 лютого 2015 року позивач направив на адресу відповідача лист, зі змісту якого видно, що він погоджується на розірвання договору оренди і пропонує відповідачу повернути йому автомобіль та сплатити заборгованість по орендній платі, зазначивши, що до підписання договору оренди автомобіль був оглянутий відповідачем і жодних претензій з приводу його технічного стану не було заявлено (а.с.13 т. 1). Відповідно до рахунку фактури від 13 вересня 2014 року № 22, тобто у день підписання договору, автомобіль було оглянуто фізичною особою-підприємцем [PERSON] та визначено вартість виконання робіт з заміни запчастин автомобіля на суму 30 800 грн. (а. с. 71 т.1). Відповідно постанови ДВС від 29.01.2016, актів державного виконавця від 17.02.2016 державним виконавцем було встановлено місце знаходження, описано та арештовано автомобіль DAF реєстраційний номер [NUMBER] , без акумуляторів, ключів та документів, який передано на відповідальне зберігання позивачу. Відповідно до розрахункової квитанції № 542092 від 18.02.2016 [PERSON] сплатив за послуги автостоянки автомобіля DAF реєстраційний номер [NUMBER] 3500 грн., вартість зазначена - 11 грн. (а.с. 25 т. 2) Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Згідно зі ст. 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму. Відповідно до ч. 3 ст. 767 ЦК України наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому у належному стані. Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. На виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2017, в судовому засіданні було встановлено, що передача об`єкта оренди у володіння орендаря було фактично здійснено у день підписання договору оренди 13.09.2014, дана обставина визнана сторонами, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, тому відповідно до ст. 82 ЦПК України обставина фактичної передачі автомобіля не підлягає доказуванню в іншій спосіб. Щодо підписання та оформлення акта приймання-передачі, який відповідно до п. 2.1 договору оренди є невід`ємною частиною цього договору, то встановити цю обставину не вдалось можливим, так як сторонами не було надано суду зазначеного акту, позивач посилається на його підписання та залишення обох екземплярів у відповідача, а відповідач заперечує підписання зазначеного акту. Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм ЦК України, судом встановлено, що договір оренди транспортного засобу 13.09.2014 було сторонами укладено, нотаріально посвідчено, відбулась фактична передача майна (автомобіля) 13.09.2014, що визнано відповідачем в судовому засіданні, тобто договір є укладеним, та між сторонами виникли зобов`язання, визначені договором, що також відповідач зазначав в своєму листі від 05.02.2015. З урахуванням положень ст. 640, 765, ч. 3 ст. 767 ЦК України, не надання сторонами суду акту приймання-передачі автомобіля, неможливість встановити достовірно обставини його підписання (не підписання), не спростовують встановлені вище обставини що фактичної передачі майна, та відсутність зазначеного акту не встановлює недійсність самого договору оренди, та не спростовує факт передачі автомобіля в день підписання договору. Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Відповідно до рахунку фактурі від 13 вересня 2014 року № 22, тобто у день підписання договору, автомобіль було оглянуто фізичною особою-підприємцем [PERSON] та визначено вартість виконання робіт з заміни запчастин автомобіля на суму 30 800 грн. (а. с. 71). Але зазначений рахунок фактура не містить даних щодо того, що спірний автомобіль з урахуванням необхідним ремонтних робіт, не міг бути використаний за призначенням, чи можливість користування майном істотно зменшилася. Доказів того, що з урахуванням його технічного стану, спірний автомобіль не міг бути використаний за призначенням, встановленим п. 1.2 договору оренди, відповідачем суду надано не було, та зазначено про їх відсутність, висновок щодо неможливості такого використання зроблено відповідачем особисто на підставі зазначеного вище рахунку-фактурі. Відповідачу роз`яснювалось його право на клопотання про призначення відповідної експертизи, але відповідач відмовився заявляти відповідне клопотання. Доказі того, що автомобіль відповідачем було поміщено на стоянку саме 13.09.2014, і не було використано за призначенням, відповідачем не надано, та заявлено про їх відсутність, крім того, зазначені обставини спростовуються інформацією викладеною відповідачем в листі від 05.02.2015, а саме, що лише через деякий час з`ясувалося, що автомобіль потребує капітального ремонту, що вимагає значних фінансових затрат, зазначає, що його запевнили та він добросовісно повірив, що автомобіль не потребує ніяких додаткових матеріальних затрат для його відновлення та роботи. Поміщення автомобіля відповідачем на стоянку в м. Дніпродзержинськ саме 13.09.2014, та не використання його за призначенням, також спростовується розрахунковою квитанцією № 542092 від 18.02.2016. відповідно до якої [PERSON] сплатив за послуги автостоянки автомобіля DAF реєстраційний номер [NUMBER] - 3500 грн., вартість зазначена - 11 грн.( 3500/11=318). Тобто, автомобіль перебував на стоянці приблизно 318 днів (10 місяців 6 днів), позивач також стверджував , що сплати в за стоянку приблизно за 1 рік, а тому приблизний період поміщення автомобіля на стоянку - квітень 2015 року. Таким чином, на виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2017, в судовому засіданні було встановлено, що застосування ч. 4 ст. 762 ЦК України є неможливим, так як відповідачем не надано жодних доказів наявності обставин (рахунок фактура про заміну запчастин, не містить такої інформації), за які він не відповідає, через які можливість користування майном істотно зменшилася, що спірний автомобіль з урахуванням необхідним ремонтних робіт, не міг бути використаний за призначенням. Доводи відповідача про передачу позивачу 15 000 грн. не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як відповідач зазначив, що докази передачі грошових коштів відсутні, та вони були передані не в рахунок орендної плати, а позивач категорично заперечує передачу йому відповідачем 15 000 грн. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що зазначеними вище листами підтверджується, що сторони не мали наміру продовжувати договірні відносини, а тому договір оренди, строк дії якого сплив 13 вересня 2015 року, не може вважатися продовженим, тому позовні вимоги про розірвання даного договору задоволенню не підлягають. Протягом дії договору оренди відповідач був зобов`язаний сплатити орендну плату у розмірі 6000 грн. на місяць, однак свої зобов`язання належним чином не виконував, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по орендній платі за період дії договору оренди транспортного засобу від 13.09.2014 в сумі 72 000 грн. (6000*12) В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими, так як позивачем в заборгованість за договором оренди було безпідставно зараховано витрати на проїзд, сплата за стоянку автомобіля, вартість акумуляторів. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial