Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

03.02.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що 15.03.2006 року між Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №PLIWRK01831562 за яким відповідачка отримала кредит в сумі 1527 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, , сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач зобовязання за даним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому умовами Договору. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом,відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідачка станом на 15.12.2015 року має заборгованість в сумі 15611,63 грн., яка складається з наступного: 600,18 грн. заборгованість за кредитом; 119,10 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 9720,84 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, штрафи -500 грн. (фіксована частина), 719,60 грн. (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 15611,63 грн. заборгованості за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не зявився, але направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково. Пояснила, що дійсно між нею та позивачем було укладено відповідний кредитний договір. В той же час, внаслідок збігу складних особистих обставин: втрата роботи, незадовільний стан здоровя, вона не змогла належним чином виконувати зобовязання за кредитним договором. Зважаючи на викладене, просить суд зменшити розмір нарахованої їй позивачем пені, яка значно перевищує розмір збитків заподіяних позивачеві. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 15 березня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №PLIWRK01831562 за яким відповідачка отримала кредит в сумі 1527 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.6-8). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, щодо повернення коштів, сплати процентів та інших витрат відповідачка належно їх не виконувала, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 5). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачем станом на 15.12.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №PLIWRK01831562, відповідно до якого заборгованість відповідача за кредитним договором становить 15611,63 грн., в тому числі: 600,18 грн. заборгованість за кредитом; 119,10 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 9720,84 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором; штрафи -500 грн. (фіксована частина), 719,60 грн. (процентна складова). Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства ( п. 6 цієї статті: справедливість, добросовісність та розумність) та частини четвертої ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Згідно роз'яснень викладених в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). При вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру нарахованої відповідачці пені суд, враховує складну соціально-економічну ситуацію в країні, яка призвела до зубожіння населення держави та знецінення гривні, не прості життєві обставини, які виникли у відповідачки в звязку з втратою роботи, негараздами в здоровї, а також ту обставину, що нарахована за договором пеня за несвоєчасне погашення платежів є неспівмірною із розміром основного боргу, так як значно перевищує розмір простроченого боргу та процентів, а тому сума нарахованої неустойки (в даному випадку пені) підлягає в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшенню до розміру, який суд вважає справедливим з огляду на ступінь невиконання позичальником грошового зобов'язання, а саме до 1000 грн. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial