Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

03 березня 2015 року позивачі звернулись до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору дійсним, який в подальшому уточнили, та уточнення прийняті судом, просили суд ухвалити рішення, яким визнати дійсним договір № 99-47И купівлі-продажу нерухомого майна, укладеній 05 березня 1999 року, на Одеській Універсальній Біржі «Витязь», за яким [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON], 1995 р. н., продали, а позивачі, [PERSON], [PERSON], діюча від свого імені та в інтересах [PERSON], 1994 р. н., купили квартиру за адресою: [ADDRESS]. Позивачі обґрунтували свої позовні вимоги тим, що зазначений договір оформлявся на Одеській Універсальній Біржі «Витязь» 05 березня 1999 року, всі істотні умови угоди дотримані, право власності за договором купівлі продажу позивачі зареєстрували в ОМБТІ та РОН 31 березня 1999 року, відповідачі квартиру звільнили і знялися з реєстраційного обліку. Позивачі не мають можливості реалізувати право власності в повному обсязі, оскільки укладений договір купівлі продажу не був нотаріально посвідчений. Позивачі в судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, вимоги позову підтримали у повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причин своєї неявки суду не повідомили, клопотань щодо розгляду справи у їх відсутності або про відкладення судового засідання не подавали. Заперечень на позов не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивачів, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи згоду позивачів та відсутність відповідачів, суд постановляє заочне рішення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON], 1995 р. н., з однієї сторони, і [PERSON], [PERSON], діюча від свого імені та в інтересах [PERSON], 1994 р. н. з іншої, уклали 05 березня 1999 року договір купівлі продажу нерухомого майна квартиру за адресою: [ADDRESS]. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на зазначену частину квартири є договір купівлі продажу нерухомого майна № 99-47И від 05 березня 1999 року, укладений на Одеській Універсальній Біржі «Витязь», без наступного нотаріального посвідчення угоди, з реєстрацією його в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний № 99-47 И від 05.03.1998 року а також в КП МБТІ та РОН м. Одеси на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], під № 316 пр-стор. 100-р. № 152 від 31 березня 1999 року. Після укладання зазначеного договору сторони повністю виконали його умови. Відповідачі виселилися зі спірної квартири, а також були зняті з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Факт передачі покупної ціни від покупців, позивачів по справі, до продавців відповідачів, підтверджується пунктом 6 договору № 99-47 И від 05.03.1998 року, зареєстрованого на Одеській Універсальній Біржі «Витязь», згідно якого продавцями отримана сума за відчужувану частину квартири до підписання договору. Підтвердженням виконання договору його сторонами є видача покупцям екземпляра договору, другий екземпляр залишений на зберігання в біржі. До укладання договору купівлі продажу нерухомого майна № 99-47 И від 05.03.1998 року зазначена у п. 2 квартира належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло № 6-7510 від 11.12.1997 року, виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому, зареєстрованого в МБТІ та РОН м. Одеси під № 152, стор. 159, кн.243 пр. від 16.12.1997 року, тому згідно ст. 225 ЦК УРСР, який був чинний на момент укладання правочину, відповідачі вправі були здійснювати її відчуження. На сьогоднішній момент нотаріально посвідчити договір, вчинений на товарній біржі, сторони не можуть, оскільки згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно зі ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved