Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

03 лютого 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачкою зобов'язань відповідно до умов договору. Представник позивача - публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» юрисконсульт Потапов В.Е., який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Зі змісту позовної заяви убачається, що 30 вересня 2006 року відповідачка отримала кредит у розмірі 1340,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії та інших виплат відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, з кінцевим терміном повернення 30 вересня 2007 року включно. Позичальниця [PERSON], яка отримала суму кредиту в повному обсязі, не виконує належним чином своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним, внаслідок чого станом на 20 січня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 31522,90 грн., яка складається з: 897,45 грн. - заборгованість за кредитом, 9467,55 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 160,47 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 19020,15 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафів відповідно до пункту 5.3 кредитного договору: 500 грн. (фіксована частина) та 1477,28 грн. (процентна складова). Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідачки, якими суттєво порушуються законні права кредитора, Банк просить суд стягнути з [PERSON] зазначену у позові заборгованість за кредитним договором - 31522,90 грн. та судовий збір, сплачений при зверненні до суду - 315,23 грн. Відповідачка [PERSON], яка була повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи шляхом вручення судової повістки виконавчому органу місцевого самоврядування, повторно за викликом суду не з'явилася, не використавши наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до правил частини 4 статті 169 ЦПК України та частини 1 статті 224 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом, з ухваленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення поняття розкриває сутність зобов'язання як правого зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Цивільно-правовий договір визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Приписами частини 1 статті 1054 цього Кодексу встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 30 вересня 2006 року між юридичною особою - закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого згідно Статуту є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та громадянкою України [PERSON] укладено кредитний договір, який за своєю формою складається із заяви позичальника № DOK2RХ23081517 та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до умов кредитного договору Банк надав позичальнику строковий кредит у сумі - 1340,90 грн. на строк 12 місяців по 30 вересня 2007 року включно, , зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 17,83 грн. та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 121,9 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені строки. Погашення заборгованості повинно здійснюватись щомісяця в період сплати, за який приймається період з « 25» по « 30» число кожного місяця, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 141,56 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Зі змісту заяви [PERSON] убачається, що відповідачка ознайомилася та згодна з Умовами надання кредиту фізичним особам, які їй надані для ознайомлення в письмовій формі. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування в ЗАТ комерційний банк «ПриватБанк». Заява відповідачки про отримання кредиту містить суттєві ознаки кредитного договору, з якими [PERSON] була ознайомлена і погодилася, про що свідчить її власноручний особистий підпис. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно норми статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказаний кредитний договір укладений сторонами у письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою Банку та особисто [PERSON] Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. Відповідачкою він не оспорений та в судовому порядку недійсним не визнаний. Відтак, вказаний правочин є чинним, тому у відповідності до положень статті 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Свої зобов'язання за кредитним договором Банк виконав належним чином. Позичальниця [PERSON] отримала вказану в договорі суму грошових коштів, що підтверджено документально. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що позичальницею [PERSON] нерегулярно та не в повному обсязі здійснювались платежі згідно умов кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набуває чинності з моменту його укладення, а відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Правовим наслідком порушення виконання зобов'язання та одним із видів цивільно-правової відповідальності у відповідності до частини 1 статті 546 та пункту 3 частини 1 статті 610 ЦК України є встановлена договором або законом неустойка. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами в договорі строк. Поняття неустойки дано в статті 549 ЦК України, згідно якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума чи інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Зі змісту наведених норм закону випливає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання та залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Як вид цивільно-правової відповідальності пеня застосовується виключно у грошових зобов'язаннях та стимулює боржника до оперативності їх виконання, оскільки її розмір збільшується в залежності від кількості днів прострочення виконання. Штрафом же є неустойка, що має разовий характер, обчислюється залежно від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та визначається у часі настанням однієї з подій: невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Розділом 5 «Відповідальність сторін» умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») передбачено: 5.1 - У випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. 5.3 - При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Таким чином, умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення відповідачкою строку погашення кредиту за кожен день прострочення. У той же час сторонами передбачена сплата штрафу за інші правопорушення, передбачені умовами кредитного договору: порушення строків сплати відсотків та користування кредитом та винагороди більш ніж на 30 днів. Пунктом 4.7 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що при непогашенні Кредиту у строки, установлені у Заяві й даними Умовами, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми Кредиту вважається прострочено. На залишок заборгованості по простроченій сумі Кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п. 4.2 даних Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Тим самим, враховуючи викладене, судом встановлено існування у публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суб'єктивного цивільного права щодо стягнення неустойки за спірним кредитним договором у зв'язку з встановленим фактом порушення відповідачем його умов. У розрахунку публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» зазначено, що загальний розмір штрафних санкцій [PERSON] за кредитним договором № DOK2RХ23081517 від 30 вересня 2006 року станом на 20 січня 2014 року становить 31522,90 грн. та складається з: 897,45 грн. - заборгованість за кредитом, 9467,55 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 160,47 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 19020,15 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафів відповідно до пункту 5.3 кредитного договору: 500 грн. (фіксована частина) та 1477,28 грн. (процентна складова). Суд визнає правильним представлений ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок періоду і суми штрафних санкцій за кредитним договором № DOK2RХ23081517 від 30 вересня 2006 року. У матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані, що відповідачка вживала заходів для належного виконання зобов'язання за даним правочином, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з її вини. За таких обставин, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договором. Такі дії відповідачки є неправомірними, тому позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення штрафних санкцій за кредитним договором підлягають задоволенню в установленому судом розмірі. У частині 1 статі 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем документально підтверджені відповідним платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 315,23 грн., який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved