Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

02 листопада 2018 року [PERSON] (далі «Позивач») звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі «Відповідач»)\~ про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщення. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. Позивач є власником квартири №115, будинку №4 по вулиці бульвар [PERSON] (колишня бульвар 1-го Травня) в місті Біла Церква Київської області, що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 19.12.2001 року. У вказаній квартирі зареєстрован Відповідач син [PERSON] Проте Відповідач з 2013 року не проживає в квартирі, витрат на утримання квартири не несе. Відповідач проживає за іншою адресою. Посилаючись на приписи ст.ст.386, 450 ЦК України Позивач просить визнати Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №115, будинку №4 по вул. бульвар [PERSON] (колишня бульвар 1-го Травня)\~ в місті Біла Церква Київської області. Оскільки дана справа є малозначною, ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 23.11.2018 року постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання Позивач не зявилася, надав суду клопотання про розгляд справи без його присутності, заяву підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.20). В судове засідання Відповідач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило (а.с.). В звязку з тим, що сторони не зявилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд обєктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач є власником квартири [ADDRESS] (колишня бульвар 1-го Травня) в місті Біла Церква Київської області, що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 19.12.2001 року (а.с. 6). Відповідно до відмітки про реєстрацію в паспорті, Позивач зареєстрован за адресою: вулиця [PERSON] (колишня бульвар 1-го Травня) [ADDRESS]\~ в місті Біла Церква\~ Київської області з\~ 19.01.2002 року (а.с.5). Згідно із довідкою №5043 від 14.09.2018 року, виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, в будинку №4, квартирі №115 по вулиці Михайла Грушевського (колишня бульвар 1-го Травня), що складається двох\~ кімнат, загальною площею 26,8 кв.м., належить на праві договору купівлі продажу квартири [PERSON], зареєстрован [PERSON] [INFO]\~ (а.с. 7). Проте, як убачається із акту про фактично проживаючих осіб №3, виданого Товариством власників квартир «Першотравневець» від 27.12.2018 року, Відповідач у вказаній квартирі не проживає з 2013 року (а.с.). Таким чином, відповідач у вказаній квартирі не проживає та витрат на утримання квартири не несе. При цьому, він не є ані власником, ані співвласником цього нерухомого майна. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обовязків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Такими чином, Позивачем у справі доведено що Відповідач більше року не проживає у спірній квартирі, витрат по утриманню квартири не несє, а тому враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved