Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

04.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати її такою, що втратила право користуватися житлом в належному йому на праві приватної власності житловому будинку [ADDRESS] (далі - Будинок). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить Будинок, в якому зареєстровані: його співмешканка [PERSON] та його донька [PERSON] - відповідач по справі. Остання в Будинку не проживає з вересня 2013 року, оскільки з власної ініціативи з особистими речами переїхала до м. Києва, однак при цьому продовжує перебувати на реєстраційному обліку і добровільно не бажає знятися з реєстрації, чим порушує його права та перешкоджає вільному розпорядженню майном. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслав письмову заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач була повідомлена в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовими повістками, про причини неявки до суду вона не повідомила, заперечення проти позову не подала, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу на праві власності, зокрема на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.1988 року, належить Будинок, в якому також зареєстровані: його співмешканка [PERSON] та його донька [PERSON] -відповідач по справі. Остання в Будинку, починаючи з вересня 2013 року, не проживає, її особисті речі відсутні, що підтверджується довідкою Ярунської сільської ради та письмовими доказами - поясненнями сусідів позивача [PERSON] та [PERSON] від 06.01.2016 року. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 48 Закону України «Про власність»). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад 1 рік. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, Будинокналежить позивачу, відповідач - член сім'ї власника житлового приміщення не проживає в ньому без поважних причин понад 1 рік, однак продовжує перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушує права позивача, як власника, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved