Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

03.10.2016 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому після уточнення позовних вимог просить суд поділити житловий будинок, побутові будівлі і споруди, що призначені для його обслуговування, за адресою [ADDRESS] в натурі між [PERSON] та [PERSON], виходячи із 2-го варіанту розподілу відповідно до додатку № 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2/18 від 10.03.2017 із компенсацією на користь позивача [PERSON] зі сторони відповідачки [PERSON] частини вартості ідеальної частки будинку позивача в сумі 17253,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником 3/4 частини будинку з відповідною частиною господарських споруд та побутових будівель і споруд, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. Власницею 1/4 частини вказаного домоволодіння є [PERSON] Між позивачем та відповідачкою виникають спори про порядок користування і володіння будинком. [PERSON] користується жилими кімнатами 1-3, 1-4, 1-5, коридором 1-6, кухнею 1-2, верандою 1-1. Позивач фактично користується лише 1/2 частиною будинку :кімнатами 2-4, 2-5, 2-6, коридор 2-3, веранда 2-1, кухня 2-2. Фактично відповідачка користується частиною будинку, що перевищує її частку та перешкоджає позивачу розпоряджатися належною йому часткою будинку. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Пояснили, що відповідачка прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], право на спадщину не оформила у встановленому порядку, але користується спадковим майном та зареєструвала там свого чоловіка. Обираючи варіант поділу враховували майновий стан відповідачки та мінімальну суму компенсації. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Відповідачка пояснила, що заяву про отримання спадщини до нотаріуса подала, але свідоцтво про право на спадщину до цього часу не отримала, та як не має коштів. Позов не визнає, оскільки обраний варіант поділу позбавляє її можливості користуватися лазом на горище, який розміщено в приміщенні 1-6. Представник відповідачки [PERSON] доповнив, що відповідно до обраного позивачем варіанту поділу, йому виділяється кімната 1-5, якою фактично користується відповідачка. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів інвентаризаційної справи № 1612 на домоволодіння за адресою [ADDRESS], встановлено, що з 1988р. співвласниками домоволодіння були [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частини у кожного. Відповідно до копії матеріалів спадкової справи, яка відкрилася після смерті [PERSON], який помер [INFO], спадщину прийняли його донька - [PERSON] та мати [PERSON] [PERSON] оформила спадщину після смерті сина, отримала свідоцтво про право на спадщину від 04.07.2013р., згідно якого спадкове майно складається з 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходяться за адресою [ADDRESS]; спадкоємцями визнано доньку померлого - [PERSON] та мати [PERSON], які успадкували по 1/2 частині кожна. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину 1/2 частини жилого будинку не видано. (а.с.7-8, 48-83) Позивач [PERSON] успадкував після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходяться за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці Охтирської міської ради, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.08.2016 та копією довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(а.с.3-6) Судом встановлено, що спірний будинок побудовано у 1974, та станом на 23.04.2016 домоволодіння складається з житлового будинку « А-1ж», прибудова «а», ганок «а1», погрібу «а2», погрібу «а3», сарай «В», убиральня «Г», огорожа №№1, 2, що підтверджується матеріалами цивільної справи та інвентаризаційної справи. ( а.с.9-11, 101) Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216, 1218 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, судом встановлено, що на час розгляду справи, позивач набув право власності в порядку спадкування на 3/4 частини домоволодіння по [ADDRESS], а відповідачка прийняла спадщину та отримала право на спадкове майно, яке складається з 1/4 частини цього будинку, але не оформила її, тобто свідоцтво про право на спадщину не отримала. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Однак, відповідно до ст. 1299 ЦК України, яка була чинна на день відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] - [PERSON], якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. У частинах 1 та 2 ст. 182 ЦК України зазначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, а передбачена ст.1268 ЦК України вимога закону щодо належності спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини не виключає дотримання вимог щодо отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п. 37 Постанови КМУ №868 від 17.10.2013р. «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат. Частиною 4 ст. 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, [PERSON] не набула права власності на частину будинку в порядку спадкування, а тому суд дійшов висновку, що норми ч.1 ст.364 ЦК України, на яку посилається позивач, не регулюють виниклі правовідносини, оскілки сторони не є співвласниками майна. Судом встановлено, що позивач не був разом із спадкодавцем - його матір'ю [PERSON] співвласником будинку по [ADDRESS], тому підстави застосування до виниклих правовідносин ч. 2 ст. 1279 ЦК України щодо переважного права перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення, також відсутні. В той же час, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 316, ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Крім цього, зміст конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у рішенні ЄСПЛ від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Європейський суд з прав людини в рішенні від 21.12.2010р. справа «Андрій Руденко проти України» зазначив, що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 « Про судове рішення у цивільній справі» якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). В пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено,що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділена відокремлена частина будинку, яка відповідає розміру часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин справи може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учасникові спільної власності, частка якого зменшилася. У висновку будівельно-технічної та оцінено-будівельної експертизи № 2/18 від 10.03.2017 експерт зазначив, що на підставі аналізу планування і розмірів приміщення житлового будинку, фактичного користування співвласниками приміщень житлового будинку, розташування надвірних будівель і споруд домоволодіння за адресою [ADDRESS] встановити реальний поділ житлового будинку з господарчо-побутовими спорудами відповідно до ідеальних часток співвласників [PERSON]-1/4 [PERSON]- -3/4, не видається за можливе. Запропоновано два варіанти поділу житлового будинку та господарських будівель та споруд, з відступом від ідеальних часток співвласників, з урахуванням того що [PERSON] користується приміщеннями будинку : 2-1,2-2,2-3,2-4, 2-5,2-6, погребом літера «а2», сараєм літера « В» та з пропозицією виділення в його користування кімнати 1-5, а [PERSON] користується кімнатами 1-1,1-2,1-3,1-4,1-6, погребом літера «а3», крім того в спільному користуванні сторін перебуває ганок літера « а1», вбиральня «Г» та огорожа «№1,2» , так: варіант 1 ( додаток 2) частки співвласників склали: [PERSON]- 31/100, [PERSON]-69/100, компенсація на користь [PERSON], часка якого стає меншою за ідеальну, становить 31350,00грн; варіант 2 (додаток 3) частки співвласників [PERSON]-28/100, [PERSON]-72/100, компенсація на користь [PERSON], часка якого стає меншою за ідеальну, становить 17253,00грн.(а.с.115-134) Після ознайомлення з варіантами поділу, визначеними експертизою, позивач та його представник обрали другий варіант та уточнили позовні вимоги. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти такого варіанту поділу заперечували, посилаючись на відсутність коштів у відповідача на виплату компенсації та позбавлення її права користуватися житловою кімнатою 1-5 та лазом на горище, оскільки частина приміщення 1-6, в якому розміщено лаз, виділено позивачу. Суд вважає такі доводи відповідача безпідставними, оскільки, у будь-якому разі при виділі позивачу належних йому 3/4 частини будинку, площа будинку, якою користується відповідачка зменшиться майже в двічі; поділ будинку відповідно до ідеальних часток неможливий, тому сплата компенсації є неминучою, а можливість влаштування лазу на горище в іншому місці зазначена у висновку експерта. Таким чином власником частини спірного будинку є позивач [PERSON]. Саме йому належить право використовувати помешкання для власного проживання і проживання членів своєї сім'ї. Тому він має право вимагати усунення порушень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, в чому йому перешкоджає відповідачка. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та здійснити реальний поділ житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться [ADDRESS], за варіантом № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2/18 від 10.03.2017 року (додаток № 3), виділивши [PERSON] частину будинку та господарських споруд, позначену жовтим кольором, а [PERSON] - позначену зеленим кольором. Згідно із ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати по справі, а саме: витрати по залученню експерта в розмірі 4228,80грн. та по сплаті судового збору в розмірі 867,49 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved