Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

02 лютого 2017 року представник Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпропетровську ради звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми наданої тимчасової допомоги. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON] відповідно до виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2003 року, повинен був сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 1/2 частини неоподаткованого податком мінімуму доходів громадян. [PERSON] аліменти не отримувала, так як боржник ухилявся від їх сплати. 15 лютого 2006 року [PERSON] звернулась до УПСЗН за призначенням тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. 18 квітня 2006 року [PERSON] була призначена тимчасова державна допомога на період з 01.02.2006 року по 31.07.2006 року. Надалі, відповідно до Порядку, [PERSON] зверталась до управління за призначенням тимчасової державної допомоги 21.08.2006 року (допомога була призначена на період з 01.08.2006 року по 31.01.2007 року), 16.02.2007 року (допомога була призначена на період з 01.02.2007 року по 31.07.2007 року), 20.08.2007 року (допомога була призначена на період з 01.08.2007 року по 31.01.2008 року), 13.02.2008 року (допомога була призначена на період з 01.02.2008 року по 31.07.2008 року), 20.08.2008 року (допомога була призначена на період з 01.08.2008 року по 31.01.2009 року), 03.02.2009 року (допомога була призначена на період з 01.02.2009 року по 31.07.2009 року), 12.08.2009 року (допомога була призначена на період з 01.08.2009 року по 31.01.2010 року), 04.02.2010 року (допомога була призначена на період з 01.02.2010 року по 31.07.2010 року), 17.08.2010 року (допомога була призначена на період з 01.08.2010 року по 31.01.2011 року), 28.02.2011 року (допомога була призначена на період з 01.02.2011 року по 31.07.2011 року), 16.08.2011 року (допомога була призначена на період з 01.08.2011 року по 31.01.2012 року), 07.02.2012 року (допомога була призначена на період з 01.02.2012 року по 31.07.2012 року), 3 серпня 2012 року (допомога була призначена на період з 01.08.2012 року по 31.01.2013 року), 19.02.2013 року (допомога була призначена на період з 01.02.2013 року по 31.07.2013 року), 6 серпня 2013 року (допомога була призначена на період з 01.08.2013 року по 31.01.2014 року), 14.02.2014 року (допомога була призначена на період з 01.02.2014 року по 31.07.2014 року), 27.08.2014 року (допомога була призначена на період з 01.08.2014 року по 31.01.2015 року), 17.02.2015 року (допомога була призначена на період з 01.02.2015 року по 31.07.2015 року), 07.08.2015 року (допомога була призначена на період з 01.08.2015 року по 31.12.2016 року). 13.04.2016 року [PERSON] звернулась до управління праці та соціального захисту населення Самарської районної в м. Дніпропетровську ради з заявою на призначення державної допомоги на дітей одиноким матеріям на доньку [PERSON], що надається у разі смерті одного з батьків. При зверненні надала свідоцтво про смерть батька дитини [PERSON], видане 01.03.2016 року, яким було встановлено, що смерть настала 15.07.2014 року. При виникненні зазначеної обставини одержувач допомоги зобовязаний повідомити орган праці та соціального захисту населення у десятиденний термін. Рішенням управління від 19.04.2016 року №2874 [PERSON] було припинено виплату тимчасової державної допомоги з 01.08.2014 року. У звязку з тим, що відповідач не повідомила про смерть свого колишнього чоловіка, їй були надміру виплачені кошти за призначеною тимчасовою державною допомогою за період з 01.08.2014 року по 31.12.2015 року в сумі 6761,40 грн. Представник позивача просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму надміру виплачених коштів тимчасової державної допомоги у розмірі 6761,40 грн., а також суму судового збору у розмірі 1378,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити на підставі викладених обставин. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що виплата тимчасової допомоги припиняється зі смертю одного з батьків, про що відповідач дізналась 01.03.2016 року, допомогу отримувала до 31.12.2015 року, після припинення виплати із заявою про призначення допомоги не зверталась. Т.ч. відповідач отримала безпідставно виплачені кошти, що не підлягають поверненню. Приймаючи до уваги письмові пояснення представника позивача, матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відповідно до виконавчого листа Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2003 року, повинен був сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 1/2 частини неоподаткованого податком мінімуму доходів громадян. (а.с.6). [PERSON] аліменти не отримувала, так як боржник ухилявся від їх сплати. 15 лютого 2006 року [PERSON] звернулась до УПСЗН за призначенням тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. 18 квітня 2006 року [PERSON] була призначена тимчасова державна допомога на період з 01.02.2006 року по 31.07.2006 року. Надалі, відповідно до Порядку, [PERSON] зверталась до управління за призначенням тимчасової державної допомоги з 21.08.2006 року по 07.08.2015 року та їй призначалась допомога на відповідні періоди (а.с. 6-17). 13.04.2016 року [PERSON] звернулась до управління праці та соціального захисту населення Самарської районної в м. Дніпропетровську ради з заявою на призначення державної допомоги на дітей одиноким матеріям на доньку [PERSON], що надається у разі смерті одного з батьків. При зверненні надала свідоцтво про смерть батька дитини [PERSON], видане 01.03.2016 року, яким було встановлено, що смерть настала 15.07.2014 року. (а.с. 18-22) Рішенням управління від 19.04.2016 року № 2874 [PERSON] було припинено виплату тимчасової державної допомоги з 01.08.2014 року. (а.с. 18). У звязку з чим відповідачу були надміру виплачені кошти за призначеною тимчасовою державною допомогою за період з 01.08.2014 року по 31.12.2015 року в сумі 6761,40 грн. (а.с. 24). Відповідно до п.10 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою КМУ від 22.02.2006 року №189 виплата тимчасової допомоги припиняється у разі смерті одного з батьків, зобовязаного сплачувати аліменти. При виникненні зазначеної обставини одержувач допомоги зобовязаний повідомити орган праці та соціального захисту населення у десятиденний термін. Відповідач звернулась до управління із заявою на призначення допомоги на дітей одиноким матерям 13.04.2016 року, та надала свідоцтво про смерть батька дитини [PERSON], видане 01.03.2016 року, відповідно до якого останній помер 15.07.2014 року, у звязку з чим виплата тимчасової допомоги була припинена з 01.08.2014 року. Виходячи з вимог вищезазначеного порядку одержувач допомоги зобовязаний повідомити орган праці та соціального захисту населення з того моменту як дізнався про вищезазначені обставини. Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено в судовому засіданні відповідач в шлюбі не перебувала, дізналась про факт смерті [PERSON] на початку 2016 року, 01.03.2016 року нею було отримано свідоцтво про смерть, яке надалі вона надала до органу праці та соціального захисту населення. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні відповідач не знала про смерть свого колишнього чоловіка у звязку з чим і не повідомила про даний факт позивача, тобто судом не встановлено недобросовісності з її боку. Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed