Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

03.06.2019 представник позивача адвокат Мазуркевич М.А. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 1992 року до часу відкриття спадщини - [INFO] . Крім того просить визнати, що [PERSON] прийняла спадщину за законом від своєї матері [PERSON] з [INFO]. В обґрунтування позовних вимог вказує, що мати позивача [PERSON] з 1992 року постійно проживала разом із сім`єю позивача за вказаною адресою. В той же час [PERSON] була зареєстрована за місцем проживання рідного брата [PERSON] - [PERSON] в [ADDRESS] , але ніколи там не проживала. [INFO] мати [PERSON] померла у квартирі позивача, її ж сім`єю була похоронена. За заявою [PERSON] Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою 17.07.2007 було заведено спадкову справу № 854/07 щодо спадкування після смерті матері за законом. Після смерті [PERSON] в 2007 році відкрилася спадщина, до складу якої входить в тому числі дві земельні ділянки, розташовані в с. Став-Слобода Радомишльського району Житомирської області, які позивач має намір успадкувати разом зі своїм братом [PERSON] порівну. Позивач зазначає, що хоч вона в шестимісячний строк не звернулася до нотаріуса, однак, в зв`язку з проживанням матері з нею, вона фактично прийняла спадщину, від неї не відмовлялася, крім того, вона опікувалася даними земельними ділянками, займалася їх оформленням, здавала дані земельні ділянки в оренду, а отриману оплату ділила зі своїм братом [PERSON] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05.06.2019, залишеною в силі постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2019, цивільну справу передано на розгляд до Радомишльського районного суду Житомирської області (а.с.30,54-55). Ухвалою від 24.10.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 26.11.2019 (а.с.61). 17.03.2020 на підставі Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею Сіренко Н.С. прийнято справу до свого провадження, призначено підготовче засідання на 28.05.2020. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування у нотаріуса копії спадкової справи та клопотання про виклик в судове засідання свідків для допиту (а.с.79-80). 15.05.2020 від представника позивача надійшло клопотання про допит як свідка позивача [PERSON] про відомі їй обставини по справі (а.с.103), ухвалою від 18.05.2020 відмовлено в задоволенні вказаного клопотання (а.с.104). В зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання сторін та їх представників, проведення підготовчого засідання було відкладено на 23.09.2020 (а.с.106). 01.07.2020 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що останній позовні вимоги не визнає, заперечує факт постійного проживання із [PERSON] їх матері [PERSON] , зазначаючи, що остання за життя проживала з [PERSON] лише частково в зимові періоди, а з ранньої весни і до пізньої осені вона проживала під наглядом [PERSON] в с. Став-Слобода, а фактично [PERSON] була зареєстрована та частково проживала в квартирі відповідача [PERSON] в [ADDRESS] , за весь цей час він сплачував комунальні послуги за неї. Таким чином, відповідач вважає заявлене позивачем її постійне проживання разом із спадкодавцем - не відповідає дійсності. Зазначає, що позивач незаконно і самовільно заволоділа частиною спадкового майна, належного [PERSON] , а саме будинком в [ADDRESS] . Просить розглядати справу без його присутності та врахувати зазначені ним обставини (а.с.116). 13.07.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що у відзиві не спростовані її твердження про те, що мати проживала в сім`ї [PERSON] , а в теплий період року - в с. Став-Слобода, при цьому позивач в цей час возила в село продукти харчування та інші необхідні для проживання речі. Також у відзиві відповідачем не зазначено його позиція щодо земельних паїв батьків, на які згодом було оформлено право власності на матір (а.с.119-121). Ухвалою від 23.09.2020 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду на 20.10.2020. Також вказаною ухвалою застосовано до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори на користь Державної судової адміністрації України штраф в розмірі 0,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1051,00 грн. (а.с.132-133). 07.10.2020 на адресу суду на виконання ухвали від 17.03.2020 з нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 854/07 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.155). Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі її представника (а.с.161). На початку судового засідання відповідач [PERSON] заявив відвід судді Сіренко Н.С. і залишив зал судового засідання. Пунтом 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 6 ст. 223 ЦПК України, наслідки, визначені частинами третьою - п`ятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання. З урахуванням викладених норм процесуального законодавства, беручи до уваги, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, залишив зал судового засідання, суд вважає за можливе розгляд справи проводити за його відсутності. Ухвалою від 20.10.2020 у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді Сіренко Н.С. відмовлено, ухвалено продовжити розгляд справи в тому ж складі суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали та просять задовольнити із наведених в позовній заяві підстав. Крім того позивач повідомила суду, що матір сторін [PERSON] дуже хворіла, а тому за нею доглядала позивач до самої смерті, лікувала матір, опікувалася нею та доглядала її до самої смерті, а після смерті поховала матір, справила поминальні обіди і в подальшому поставила пам`ятник, при цьому відповідач жодного разу не надав ніякої допомоги. Також повідомила суду, що в теплий період (з травня по вересень) відвозила матір в с. Став-Слобода, там за матір`ю допомагала доглядати сусідка [PERSON] , а позивач їздила кожні вихідні в село і возила продукти харчування та всі необхідні для проживання речі, в тому числі ліки. Останні роки мати оформила на позивача довіреність на отримання пенсії. В холодну пору року з жовтня по квітень [PERSON] забирала матір до себе в м. Київ, де разом проживали в квартирі позивача, а остання здійснювала догляд за матір`ю до самої її смерті. Так як їй роз`яснили, що їй не треба звертатися до нотаріуса, оскільки вона проживала разом із спадкодавцем, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. В судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка показала, що і позивача і відповідача знає з дитинства, вони проживали по сусідству в селі, підтвердила той факт, що за життя матері сторін [PERSON] свідок за проханням [PERSON] в літній період допомагала доглядати [PERSON] , варила їй їсти в будні дні, а на вихідні приїздила [PERSON] та її брат [PERSON] та поралися по господарству. Відповідача не бачила жодного разу, щоб він провідував матір чи допомагав їй по господарству, хоча його хата знаходиться поруч по сусідству. На зиму [PERSON] забирала матір [PERSON] до себе в м. Київ. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила суду, що позивача [PERSON] вона знає з 1975 року, вони разом працювали і між ними склалися дружні стосунки. Вона також знала матір сторін [PERSON] , яка проживала в квартирі позивача [PERSON] в м. Києві і яку остання доглядала, також їй допомагав брат [PERSON] , а от щодо іншого брата - відповідача [PERSON] , свідку не відомо, чи надавав він якусь допомогу, чи провідував матір, вона таких фактів не бачила і не знає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона являється двоюрідною сестрою сторін, їй достеменно відомо, що [PERSON] доглядала обох своїх батьків до їх смерті, матір доглядала з 1992 року (після смерті батька сторін), кожен рік з осені до весни позивач забирала матір до себе в м. Київ, і матір померла у неї на квартирі. Позивач за власний кошт і лікувала, і годувала, а після смерті і поховала матір [PERSON] , а от чи спілкувався відповідач [PERSON] з матір`ю - свідку не відомо, вона особисто не бачила. Інший брат сторін [PERSON] , той допомагав сестрі (позивачу) [PERSON] по господарству, вони разом приїздили влітку на вихідні до матері в село, а в будні дні до [PERSON] , яка погано бачила, приходила т. [PERSON] (свідок [PERSON] ). Свідок [PERSON] під час допиту в судовому засіданні повідомила суду, що вона проживала з позивачем [PERSON] в одному будинку в м. Києві до 2012 року, вони часто спілкувалися, дружили сім`ями. Свідок зазначила, що вона майже кожного дня бувала в квартирі [PERSON] , тому їй достеменно відомо, що в холодний період з осені до весни матір [PERSON] проживала в квартирі останньої, а як потепліє т. Віра жила в селі, а її дочка [PERSON] кожні вихідні їздила до матері, возила продукти харчування. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що вона працювала лікарем, матір позивача [PERSON] свідок дуже добре знає, так як працюючи лікарем надавала медичну допомогу і матері, і батькові [PERSON] . Матір сторін [PERSON] постійно до самої смерті проживала з дочкою [PERSON] в її квартирі в м. Києві, а лише влітку т. Віра проживала в селі, куди постійно їздила позивач та інколи возила в село свідка [PERSON] , коли була потреба в медичній допомозі матері позивача [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача, її представника, покази свідків та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Згідно зі ст. 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 4 ЦПК України. Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на садах змагальності сторін. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] , згідно свідоцтва про її народження її батьками являються: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6,7,8). Мати позивача [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] з 03.11.1992 року (а.с.9-10), померла [INFO] у віці 91 років в м. Києві (а.с.12,13). 05.10.2005 [PERSON] довіреністю уповноважила [PERSON] одержувати належну довірителю пенсію, довіреність видана до 2008 року (а.с.14). Згідно повідомлення від 21.11.2019 Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою 22.05.2007 заведено спадкову справу № 854/07 після померлої [PERSON] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] . Заяву про прийняття спадщини подав син померлої [PERSON] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину за законом видане [PERSON] на автомобіль. Інші спадкоємці по спадковій справі не зверталися, інші свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.69). 26.11.2019 державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] оскільки: 1. [PERSON] пропустила передбачений законодавством України шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] ; 2. Відсутні документи, що підтверджують родинні стосунки з померлою [PERSON] ; 3. Не подані оригінали документів на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON] , вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом (а.с.78). Із копії спадкової справи № 854/07 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що 22.05.2007 до нотаріуса звернувся із заявою про прийняття спадщини син спадкодавця [PERSON] , а 17.07.2007 [PERSON] подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом - на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 240 D випуску 1982 року. В матеріалах спадкової справи знаходиться Довідка № 265 від 11.07.2007 Житлово-експлуатаційної організації № 812 про те, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проживала та була зареєстрована з 03.11.92, померла [INFO] і виписана 22.03.2007, за цією ж адресою також прописаний і проживає [PERSON] , що підтверджується Довідкою № 267 від 11.07.2007 Житлово-експлуатаційної організації № 812. Наданий позивачем Договір оренди землі у даній справі не можна вважати належним доказом на підтвердження заявлених обставин, так як у вказаному договорі власником земельної ділянки, вона ж орендодавець - зазначено [PERSON] (а.с.21-22), яким чином вказаний документ підтверджує заявлені позивачем обставини останньою не обґрунтовано. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Відповідно до ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. В судовому засіданні було встановлено, що спадкодавець [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] , однак,до дня своєї смерті проживала за однією адресою в м. Києві зі своєю дочкою - позивачем у справі [PERSON] , що підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків, які, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання суду та під присягою, підтвердили вказані обставини. Підстав не довіряти показам свідків судом не встановлено. Відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (постанова Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 484/747/17, аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц). Згідно з частинами першої і п`ятої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стандарт доказування це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. Відповідно до міжнародних стандартів доказування, які висловлювалися, у рішеннях ЄСПЛ, є неприпустимість встановлення судом надзвичайного і заздалегідь недосяжного стандарту доказування як такого, що призводить до порушення права на справедливий суд. У цивільних (господарських) справах стандарт нижчий, ніж у кримінальних провадженнях. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного кодексу України. Покази допитаних в судовому засіданні свідків є достатніми для того, щоб дійти висновку про наявність обставин постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, отже, позивач вважається такою, що прийняла спадщину, так як протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона не заявила про відмову від спадщини. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та беручи до уваги зазначені норми чинногозаконодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення факту постійного її проживання з матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] . Враховуючи постанову Пленуму Верховного Суду України 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в п. 23 якої зазначено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини, тому суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково в частині встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] , оскільки встановлення цього факту необхідне позивачу для вирішення спадкових прав.

Outcome: partial