Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

02 жовтня 2014 року представник позивача звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором, зазначивши що 08 липня 2013 року між КС «МДН» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 81/13, відповідно до якого 08 липня 2013 року останній було надано кредитні кошти в розмірі 5500 грн. строком користування 12 місяців до 08 липня 2014 року зі сплатою 120 % річних від суми договору. З метою виконання зобов’язання позивачем було укладено договори поруки з відповідачами [PERSON] та [PERSON] Позивач свої зобов’язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідачка взяті на себе зобов’язання погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, не виконала. У зв’язку з цим станом на 26 вересня 2014 року заборгованість відповідачів за договором кредиту складає 4697,10 грн., з яких 1298,41 грн. - основного боргу, 3398,69 грн. – відсотків за його користування. На підставі викладеного, просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 4697,10 грн., а також судовий збір у розмірі 243,60 грн. Представник позивача у судове засідання не з’явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у зв’язку з неявкою відповідачів. Відповідачі у судове засідання не з’явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у зв’язку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява КС «МДН» підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 08 липня 2013 року між КС «МДН» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 81/13, відповідно до якого 08 липня 2013 року останній було надано кредитні кошти в розмірі 5500 грн. строком користування 12 місяців до 08 липня 2014 року. Пунктом 1.1 договору споживчого кредиту передбачено, що кредитодавець зобов’язується надати грошові кошти у кредит позичальнику у сумі 5500 грн. та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 50 % річних за весь термін користування кредитом, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов’язується повернути кредит спілці відповіднодо умов, передбачених цим договором. Згідно п.5.1 договору споживчого кредиту для забезпечення виконання зобов’язань позичальника перед кредитодавцем за цим договором, сторони укладають договір поруки № 81/13 від 08 липня 2013 року. Статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України: у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно до п.п. 2.1 – 3.2 договорів поруки № 81/13 від 08 липня 2013 року, укладених між позивачем та [PERSON] і [PERSON], поручителі беруть на себе обов’язок відповідати за зобов’язаннями позичальника [PERSON], що випливають із договору споживчого кредиту № 81/13 від 08 липня 2013 року. Відповідальність поручителів настає у випадку, коли позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов’язання згідно договору кредиту. Поручителі та позичальник несуть повну солідарну відповідальність перед кредитором. Поручителі відповідають за зобов’язаннями позичальника у повному обсязі, а саме повернення кредиту, виплату відсотків за його користування, сплату додаткових відсотків, відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням позичальником умов договору кредиту. Згідно розрахунку суми боргу станом на 26 вересня 2014 року заборгованість відповідачів за договором кредиту складає 4697,10 грн., з яких 1298,41 грн. - основного боргу, 3398,69 грн. – відсотків за його користування. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов’язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов’язку не встановлений, або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до п.п. 4.1 та розділу 4 кредитного договору проценти за використання кредиту нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після дня надання кредиту позичальнику. Відповідно до п.4.2 договору сторони погодили такі строки та розміри погашення кредиту та виплату процентів, а саме до 08 числа кожного місяця, розмір щомісячного платежу становить 595 грн., останній платіж мав би відбутись 08 липня 2014 року і його розмір мав би становити 554,13 грн. Судом встановлено, що кредит позичальницею сплачувався з порушенням вимог кредитного договору, у січні та липні 2014 року платежів не надходило. У жовтні 2013 року, листопаді 2013 року, лютому 2014 року сплата була меншою, ніж передбачено умовами договору. Крім того, позичальницею постійно порушувались строки сплати щомісячного обов’язкового платежу. Остання сплата за кредитом здійснена 11 червня 2014 року у розмірі 1000 грн. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки знайшов своє підтвердження наданими суду доказами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представником позивача надано документи, що підтверджують сплату понесених судових витрат, тому вони підлягають стягненню з відповідачів у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved