Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

03 жовтня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради [PERSON], Державної казначейської служби України про стягнення компенсації за моральну шкоду спричинену протиправною бездіяльністю та дискримінаційними діями посадової особи органу місцевого самоврядування, в якій просив суд - стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 16\~000, 00 гривень як компенсацію моральної шкоди спричиненої протиправною бездіяльністю та дискримінаційними діями начальника Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради [PERSON]. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 18 липня 2017 року він звернувся до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради з заявою, у якій просив розяснити яким чином розраховувалися пільги для учасників війни на оплату послуг з газопостачання у період з 2010 року по 2015 рік. У відповідь він отримав листа начальника Управління [PERSON] № С-523 від 26.07.2017. Цим листом його було повідомлено, що Управління не має підстав для надання йому необхідних розяснень, бо його немає у державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги. 01 серпня 2017 року позивач звернувся до Управління з запитом на доступ до публічної інформації, у якому знов просив повідомити яким законом або нормативним актом керувалося Управління для розрахунку пільги для учасників війни на оплату послуг з газопостачання у період з 2010 року по 2015 рік, та надати копію тієї статті з такого документу, що має відношення до зазначеної групи пільговиків. Не отримавши відповідь на свій запит протягом пяти робочих днів, як передбачено Законом України «Про доступ до публічної інформації», позивач знов звернувся до Управління з вимогою надати відповідь на його запит. Ще через тиждень [PERSON] відповідь отримав, але вона не містила копії необхідного йому документу, а лише пропозицію пошукати вказану інформацію у газетах або на сайті Верховної Ради України чи Кабінету Міністрів України. Позивач двічі звертався до Управління з запитами, у яких просив про надання інформації, яка є у розпорядженні Управління. Двічі йому було відмовлено. Підстави, якими Управління мотивує свою відмову, на думку позивача не передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації». Протиправна бездіяльність начальника Управління [PERSON] призвела до того, що [PERSON] змушений був витрачати додатковий час на відстоювання своїх прав. Нехтування начальником Управління [PERSON] своїми обовязками є причиною сумніву позивача, що органи державної влади України створені задля того, щоб захищати права громадян України, а не для того, щоб [PERSON] мала можливість самостверджуватися шляхом зневажливого ставлення до відвідувачів її закладу. Відповідь [PERSON] про те, що вона позбавила [PERSON] права на інформацію у звязку з тим, що його немає у реєстрі інвалідів, свідчить, на думку позивача, про системне нерозуміння начальником Управління законодавства України стосовно права громадян на інформацію та стосовно не допущення дискримінації. Все це стало причиною душевних страждань позивача. Вищезазначені обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеним позовом. 17.10.2017 року від представника Державної казначейської служби України [PERSON], який діє на підставі довіреності від 03.05.2017 року, № 5-29/2739-7126, надійшли письмові заперечення на позовну заяву [PERSON], відповідно до яких, він просить суд відмовити в задоволені позову посилаючись на наступне. Так, як убачається з позову, [PERSON] заподіяно моральну шкоду незаконним рішенням Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців громадських формувань Управління праці (код 03196676) є органом місцевого урядування. Згідно зі ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виходячи зі змісту ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим, органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Таким чином, відповідач [PERSON] Казначейська служба вважає, що у позові має бути відмовлено у звязку з тим, що відсутні будь-які неправомірні дії та бездіяльність з боку Казначейства щодо позивача; відсутній причинно-наслідковий звязок між діяльністю Казначейства та заподіюванням шкоди позивачеві; позивачеві не заподіяно жодної шкоди діями державного органу. Окрім того представник відповідача зазначає, що [PERSON], як начальник Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради не є належним відповідачем по вищезазначеній цивільній справі, адже вона лише представляє орган місцевого самоврядування та діє не від власного імені. 30 жовтня 2017 року від представника відповідача начальника Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 20.11.2017 року № 02-26/15486, через канцелярію суду надійшли письмові заперечення, відповідно до яких Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради заперечує проти позовної заяви [PERSON] про стягнення компенсації за моральну шкоду спричинену протиправною бездіяльністю та дискримінаційними діями посадової особи органу місцевого самоврядування, вважає її безпідставною, неправомірною та такою, що не підлягає задоволенню. Позивач звернувся до Управління 18.07.2017 із заявою про надання йому розяснення щодо нарахування пільги для учасників війни на оплату послуг з газопостачання у період з 2010 по 2015 роки. У відповідності із Законом України «Про звернення громадян» 26.07.2017 було надано відповідь, що Управління не має підстав для надання позивачу такого розяснення, оскільки він не перебуває на обліку в Управлінні, статусу пільговика не має, не значиться в базі Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги. А згідно п. З Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117?«структурні підрозділи соціального захисту населення надають консультації пільговикам...». У відповіді було запропоновано позивачу ознайомитися з переліком пільг ветеранам війни, які передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в засобах масової інформації або на офіційному порталі Верховної Ради України. Позивач не зрозумів суті відповіді і знову звернувся до Управління 01.08.2017 із заявою про надання інформації щодо нарахування пільги для учасників війни на оплату послуг з газопостачання у період з 2010 по 2015 роки, але заяву назвав «запит на доступ до публічної інформації». Заява позивача не відповідала нормам ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», тобто запитувана інформація не мала характеру публічної інформації. Заяву позивача було прийнято у відповідності із Законом України «Про звернення громадян» на яку підготовлено відповідь у встановлений Законом строк, 10.08.2017. Надано пояснення, що у зазначений період з 2010 по 2015 роки при наданні пільг учасникам війни, Управління в своїй роботі використовувало нормативно- правову базу, а саме: Закони України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.1996 № 879 «Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати» і від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування». З переліком пільг та нормами соціальних стандартів на які мають право учасники війни можливо ознайомитися в засобах масової інформації та на офіційних порталах Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України. Отже, на думку представника відповідача, Управління діяло правомірно, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивач [PERSON] всудовому засіданні свій позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Представник відповідача - начальника Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 20.11.2017 року № 02-26/15486, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби України, в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. В судовому засіданні було встановлено, що 18 липня 2017 року [PERSON] звернувся до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради з заявою, у якій просив розяснити яким чином розраховувалися пільги для учасників війни на оплату послуг з газопостачання у період з 2010 року по 2015 рік. 26 липня 2017 року [PERSON] було надано відповідь від начальника Управління [PERSON] № С- 523 на вищезазначену заяву. Відповідно да вказаної відповіді встановити статус [PERSON] щодо отримання пільг немає можливості, так як він не перебуває на обліку в базі Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, у звязку з чим Управління не має підстав для надання розяснення щодо пільгової знижки учасникам війни. (а.с. 22) 01 серпня 2017 року позивач звернувся до Управління з запитом на доступ до публічної інформації, у якому знов просив повідомити яким законом або нормативним актом керувалося Управління для розрахунку пільги для учасників війни на оплату послуг з газопостачання у період з 2010 року по 2015 рік, та надати копію тієї статті з такого документу, що має відношення до зазначеної групи пільговиків. 10 серпня 2017 року [PERSON] було надано відповідь на вищезазначене звернення за підписом начальника Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, відповідно до якої у зазначений період при наданні пільг учасникам війни Управління в своїй роботі використовувало нормативну-базу, а саме: Закони України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.96 № 879 «Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати» від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування». Також позивача було повідомлено, що з переліком пільг та нормами соціальних стандартів на які мають право учасники війни він має змогу ознайомитись в засобах масової інформації або на офіційних порталах Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України. ( а.с. 24) Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб'єктів стосовно отримання інформації, врегульовані Конституцією України, Законом України «Про інформацію», Законом України «Про доступ до публічної інформації», Законом України «Про звернення громадян» та відповідними спеціальними законами. Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. За змістом статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Позивач в судовому засіданні пояснив, що із запитом 18 липня 2017 року він звертався відповідно до Закону України «Про звернення громадян», а з запитом від 01 серпня 2017 року вже в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації». Представник відповідача [PERSON] Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради [PERSON] [PERSON] в свою чергу вважає, що обидва запити були подані [PERSON] в порядку Закону України «Про звернення громадян», і тому відповідачем було в повному обсязі надано відповідь на вищезазначені запити та не було порушено строків надання відповідей. Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до статті 14 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Заяви (клопотання) [PERSON] Союзу, [PERSON] Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.(стаття 15 Закону України «Про звернення громадян») Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. (ст. 20 Закону України «Про звернення громадян») Законом України «Про доступ до публічної інформації» регламентований порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. Визначення поняття «публічна інформація» наведено у статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Так, відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація визначається як відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Тобто, за змістом наведеної статті можна виділити такі ознаки публічної інформації: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень. Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків. Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у ст. 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації. Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання. За змістом п.6 ч.1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації на розпорядників публічної інформації покладені обов'язки надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію. Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, на розпорядників публічної інформації покладено обов'язок надавати на запити зацікавлених осіб вже реально існуючу на момент отримання запиту (тобто раніше створену і в силу цього вже наявну в розпорядженні) інформацію. Розпорядник інформації зобов'язаний надати запитувачу інформації письмову відповідь на запит про інформацію у строк, встановлений статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», яка може містити запитувану інформацію, відмову в задоволенні інформаційного запиту або повідомлення про направлення інформаційного запиту належному розпоряднику. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. Відповідно до ч.1 ст. 22 вищезазначеного Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону. Суд зазначає, що публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Отже, будь - яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Відповідно до статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом:1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію. Таким чином, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) її систематичного та оперативного оприлюднення; 2) надання інформації за запитом. Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що запит на інформацію є одним із видів забезпечення доступу до публічної інформації. Слід зазначити, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації. (ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації») Отже, в судовому засіданні було встановлено, що дійсно позивач [PERSON] звернувся 18.07.2017 року до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради із заявою. Вказана заява, відповідно до форми та змісту була подана в порядку Закону України «Про звернення громадян». На вказану заяву позивачу було надано відповідь у відповідності та у строки встановленні Законом України «Про звернення громадян». 01 серпня 2017 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради вже з запитом в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», вказаний запит за формою та змістом відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації», запитувана інформація є публічною. Однак Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради не було надано відповідачу відповідь на вказану інформацію у строки встановлені законом. Окрім того, вказана відповідь не була надана в повному обсязі, а містила лише відсилання з вказанням того, де необхідно знаходити вищезазначену інформацію. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів. Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Зі змісту ст.1174 ЦК України вбачається, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на недоговірні зобов'язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у ст. 23 ЦК України. Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Частиною 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 3 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Але, з врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральних страждань, не зазначено, які саме страждання ним було понесено, а заявлений ним розмір відшкодування моральної шкоди є недоведеним та таким, що у повній мірі не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, а наданий позивачем розрахунок не ґрунтується на законі. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed