Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

02 вересня 2015 року [PERSON] , діючи як законний представник малолітньої [PERSON] , [INFO] , звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Приват Лізинг» (далі - ТОВ «Приват Лізинг») про стягнення інфляційних втрат і процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Зазначала, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24.12.2014р. у справі №752/13598/14-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.03.2015р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спрів від 08.07.2015р., задоволено позов її, як матері та законного представника малолітньої [PERSON] до ТОВ «Приват Лізинг» про стягнення на користь [PERSON] 420 162,00 грн у якості частини вартості майна ТОВ «Приват Лізинг» в порядку спадкування після смерті [INFO] . спадкодавця [PERSON] - батька малолітньої [PERSON] Відповідач сплатив вказані грошові кошти 12.08.2015р. в межах виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення суду. Оскільки спадкодавець помер [INFO]., з цього дня припинилася його участь у ТОВ «Приват Лізинг», то протягом 12 місяців з цього дня, тобто до 18.06.2008р., відповідач, з урахуванням положень ч.5 ст.147 ЦК України, ст.54 Закону України «Про господарські товариства» мав або вирішити питання про вступ спадкоємця до товариства, або виплатити спадкоємцю частину вартості майна товариства, що не було здійснено. Отже, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання перед [PERSON] , тому, відповідно ч.2 ст.625 ЦК України, з 19.06.2008р. по 11.08.2015р. на суму, що підлягала виплаті спадкоємцю, мають бути нараховані і підлягають стягненню 575 033,71 грн. інфляційних втрат та 69 620,26 грн. три проценти річних, які просить стягнути з відповідача. Відповідно п.9 роділу ХІII ЦПК України «Перехідні положення» (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) дану справу, провадження в якій відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, суд розглядає за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. [PERSON]. та її представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності за наявними матеріалами, зазначив про підтримання позову. Представник ТОВ «Приват Лізинг», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, судову повістку, надісланою відповідачу за адресою його місцезнаходження, повернуто до суду без вручення. З огляду на те, що відповідачем (представником) заява про зміну місця свого знаходження під час провадження справи суду не подавалася, то, відповідно положень ч.1 ст.131 ЦПК України, надіслана відповідачу судова повістка вважається доставленою. Причини неявки в судове засідання представника відповідача суду не повідомлені, тому, відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, вважається, що представник відповідача не з`явився в судове засідання без поважних причин. За наведених обставин, з урахуванням положень ч.1, п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно письмових заперечень на позов, представник відповідача просив позов задовольнити частково, в розмірі інфляційних витрат за період з 29.07.2014 року по 10.08.2015 року, в сумі 232 300,41 грн, та 3% річних за цей же період, в сумі 13 053,80 грн, а всього 245 354, 21 грн. За змістом поданих письмових заперечень, ТОВ «Приват Лізинг» не допускало прострочення виконання грошового зобов`язання перед неповнолітньою [PERSON] за період з 18.06.2008 року по 29.07.2014 року. Посилався на те, що на момент звернення спадкоємиці [PERSON] до ТОВ «Приват Лізинг» 29.07.2014 року із заявою, якою законний представник малолітньої [PERSON] повідомила ТОВ «Приват Лізинг» про відмову від вступу до складу учасників товариства в порядку спадкування, померлий учасник ТОВ «Приват Лізинг» [PERSON] рахувався в складі засновників ТОВ «Приват Лізинг», товариством не були здійснені будь які дії на виключення спадкоємців померлого [PERSON] зі складу учасників. Зазначив, що 26.11.2008 року, відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] є спадкоємцем 1/5 частини майна [PERSON] ; 29.05.2009р. рішенням №328 від 29.05.2009 року виконавчого комітету Олександрійської міської ради надано згоду матері малолітньої [PERSON] , як спадкоємиці померлого [PERSON] [PERSON] на відмову від вступу до складу учасників ТОВ «Приват Лізинг» та отримання частки майна ТОВ «Приват Лізинг»; 07.07.2014 року законним представником [PERSON] . [PERSON] прийнято рішення про відмову від вступу до складу учасників ТОВ «Приват лізинг» спадкоємиці померлого учасника ТОВ «Приват Лізинг» [PERSON] - [PERSON] ; вказане рішення направлено ТОВ «Приват Лізінг» 23.07.2014 року, відповідачем отримано 29.07.2014 року, зазначені факти встановлені рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 24.12.2014 року. Посилався на положення ст.55 Закону України «Про господарські товариства», ч.5 ст.147, ст.148, ст.613, 614 ЦК України, зазначив, що відповідач, як боржник за грошовим зобов`язанням, не сплачує проценти за час прострочення кредитора, кредитор допустив прострочення, оскільки не вжив дій, які передбачені актами цивільного законодавства: ЦК України та Законом України «Про господарські товариства», до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку, зокрема: до 29.07.2014 року не було направлено рішення про відмову від вступу спадкоємці [PERSON] до складу учасників ТОВ «Приват Лізинг», реквізитів для перерахування грошових коштів для спадкоємиці померлого учасника [PERSON] та копії свідоцтва про спадщину; до теперішнього часу спадкоємицею не направлено товариству свідоцтво про смерть учасника ТОВ «Приват Лізинг» [PERSON] Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 24.12.2014 року у справі №752/13598/14-ц встановлено, що обов`язок відповідача сплатити кошти та право їх отримати у малолітньої [PERSON] виникли з моменту отримання ТОВ «Приват Лізинг» заяви про відмову від вступу [PERSON] до товариства і вимогою виплатити кошти у сумі, відповідній її частці у товаристві - 29.07.2014 року. Тобто суд в ухваленому 24.12.2014 року рішенні в справі № 752/13598/14-ц визнав моментом виникнення зобов`язання ТОВ «Приват Лізинг» перед малолітньою [PERSON] 29.07.2014 року, тому інфляційні та 3% річних мають нараховуватися з 29.07.2014 року - з моменту отримання заяви від законного представника малолітньої [PERSON] Зазначав, що посилання позивача на існування заяви від 05.06.2009 року, посвідченої приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько О.М ., зареєстрованої в реєстрі №407, про відмову малолітньої [PERSON] від вступу до ТОВ «Приват Лізинг» та негайну виплату вартості належної останній частки у майні ТОВ «Приваг Лізинг», пропорційної 1/5 від частки [PERSON] . у статутному капіталі ТОВ «Приват Лізинг», не заслуговує на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутня нотаріально-засвідчена копія такої заяви, не встановлено особи, яка направляла таку заяву, а також повноваження такої особи; суду не надано доказів того, що поштове відправлення №8207896, яке ніби-то вручено ТОВ «Приват Лізинг», містило зазначену заяву, не надано суду фіскального чеку на підтвердження поштового відправлення, не відомо, які саме документи могли відправлятися у поштовому відправленні №8207896 та чи стосувались відправленні документи безпосередньо зазначеної справи, а тому, відповідно, наявна фактологічна розбіжність між фактами, встановленими рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 24.12.2014 року, в якій приймав участь зазначений представник позивача та відповідача. Також повідомлення про вручення поштового відправлення №8207896 не може слугувати підтвердженням відправлення зазначеної нотаріально посвідченої заяви від 05.06.2009 року, оскільки з повідомлення вбачається, що відправником поштового відправлення був [PERSON] , неможливо встановити, які саме документи він міг відправляти; [PERSON] був також представником інших спадкоємців - [PERSON]. та [PERSON] Зазначену нотаріально посвідчену заяву від 05.06.2009 року ТОВ «Приват Лізинг» не отримувало, оскільки особа з прізвищем [PERSON] на ТОВ «Приват Лізинг» не працювала, та зазначену особу ТОВ «Приват Лізинг» не уповноважувало на отримання поштової кореспонденції, що підтверджується довідкою від 04.10.2016 року (а.с.96). Хоча ТОВ «Приват Лізинг» і орендувало приміщення, що розташовано по [ADDRESS] , однак його юридичною адресою була адреса: [ADDRESS], що підтверджується витягом з ЄДРПОУ від 03.09.2010 року (а.с.92) та витягом з ЄДРПОУ від 07.05.2009 року (а.с.199). Також зазначив, що відповідач мав можливість виконати рішення суду ще 10.08.2015 року в момент отримання вимоги, однак, оскільки органом виконання було надано вимогу, яка містила невірні реквізити для перерахування грошових коштів, відповідач здійснив оплату частки у статутному капіталі товариства лише 12.08.2015 року. В подальшому представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності та просив у позові відмовити повністю. Посилався на те, що позивач довідався про порушення його законних прав та інтересів 26.11.2008 року, у відповідності до свідоцтва на право на спадщину за законом, відповідно до якого [PERSON] є спадкоємцем 1/5 частини майна [PERSON] , яке складається з частки у статутному капіталі розміром 1 422 грн. Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 29.05.2009 року №328 надано дозвіл [PERSON] , як матері та законному представнику малолітньої дитини [PERSON] , 06.08.2004 року на відмову від вступу [PERSON] до складу учасників ТОВ «Приват Лізинг», як спадкоємця померлого учасника [PERSON] та надано згоду на виплату [PERSON] вартості частки ТОВ «Приват Лізинг» та зобов`язано матір - [PERSON] отримати зазначені кошти. З цього часу позивач не була позбавлена права звернутися до підприємства з вимогою щодо відшкодування вартості частки майна у статутному капіталі підприємства в інтересах малолітньої [PERSON] Вважав, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч.4 ст.261 ЦК України щодо початку позовної давності від дня досягнення неповнолітньою особою повноліття, оскільки [PERSON] на момент отримання свідоцтва про спадщину та звернення з позовом в суд була малолітньою, а не неповнолітньою особою. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони послалися як на підставу своїх вимог і заперечень, аргументи сторін, дослідивши та оцінивши надані сторонами суду докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.ч. 1, 2 ст.15 ЦК України). Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст.59 ЦПК України, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, захищають у суді відповідно їхні батьки; права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, можуть захищати в суді їхні батьки; законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва 24.12.2014 року (справа №752/13598/14-ц провадження №2/752/4743/14), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.03.2015 року (справа №22-ц/796/2572/15) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 року (провадження №6-11385св15) задоволено повністю позов [PERSON] , яка діяла як законний представник в інтересах малолітньої [PERSON] , до ТОВ «Приват Лізинг» про стягнення частини вартості майна господарського товариства в порядку спадкування, стягнуто з ТОВ «Приват Лізинг» на користь [PERSON] ( [INFO] ) 420162 грн 00 коп у якості частини вартості майна в порядку спадкування. Відповідач виконав рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 24.12.2014 року у справі №752/13598/14-ц у виконавчому провадженні №47998330 перерахувавши стягнуту судом суму в розмірі 420 162,00 грн на рахунок ВДВС Голосіївського РУЮ в м.Києві 12.08.2015 року, що стверджується доданою до позовної заяви випискою по рахунку (а.с.14). Зазначеним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 24.12.2014 року №752/13598/14-ц встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є спадкоємицею 1/5 частини від спадкового майна після смерті [INFO] року [PERSON] - її батька, в тому числі 30% статутного капіталу ТОВ «Приват Лізінг»; державним нотаріусом Першої Олександрійської нотаріальної контори Кіровоградської області Яковенко В.М. видано [PERSON] свідоцтво про спадщину за законом від 26.11.2008 року (реєстр за №1-2397). Вказані обставини, встановлені рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 24.12.2014 року у справі №752/13598/14-ц, що набрало законної сили, відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України, не доказуються при розгляді даної справи, в якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, відповідно ч.2 ст.1220 ЦК України, є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 6 цього Кодексу). Відповідно [PERSON] , як спадкоємиці [PERSON] , спадщина належить з 17.06.2007р. - дня смерті спадкодавця. При цьому за змістом ч.1 ст.1296 ЦК України, одержання свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов`язком спадкоємця. А відсутність свідоцтва про право на спадщину, згідно ч.3 ст.1296 ЦК України, не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У вказаному рішенні Голосіївського районного суду м.Києва 24.12.2014 року також значено, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 23.11.2011 року по справі №2-1782, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24.04.2012 року по справі №22ц-2690/1147 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.09.2012 року встановлено, що згідно рядку 380 балансу ТОВ «Приват Лізінг», складеного відповідачем на день смерті спадкодавця [PERSON] - [INFO] року, власний капітал чисті архіви Товариства, тобто вартість його майна на кінець звітного періоду, а саме на 17.06.2007 року - день смерті [PERSON] - [INFO] року, становила 7002700,00 грн (сім мільйонів дві тисячі сімсот гривень). Зазначеним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 23.11.2011 року визначено вартість частки спадкодавця [PERSON] у розмірі 30% статутного капіталу ТОВ «Приват Лізінг» в сумі 2100810,0 грн на день його смерті. Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 29.04.2009 року за №328 було дозволено [PERSON] , як матері та законному представнику на відмову від вступу малолітньої [PERSON] до ТОВ «Приват Лізінг» та надано згоду на виплату їй вартості частки та частини прибутку ТОВ «Приват Лізінг» на момент смерті спадкодавця, із зобов`язанням позивача покласти отримані кошти на особистий рахунок дочки [PERSON] Значені обставини, відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України, не доказуються при розгляді даної справи, в якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Після прийняття виконавчим комітетом Олександрійської міської ради Кіровоградської області рішення від 29.04.2009 року №328, [PERSON] звернулася до відповідача ТОВ «Приват Лізинг» із заявою від 05.06.2009 року, посвідченою приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько О.М. (зареєстрована в реєстрі за №407) про відмову малолітньої [PERSON] , [INFO] , спадкоємиці за законом [PERSON] , від вступу до ТОВ «Приват Лізинг» та негайну виплату вартості належної їй частки у майні ТОВ «Приваг Лізинг», пропорційної 1/5 від частки [PERSON] . у статутному капіталі ТОВ «Приват Лізинг». Копію зазначеної посвідченої 05.06.2009 року нотаріально заяви надано суду представником [PERSON] . [PERSON] (а.с. 49). Вказана заява отримана ТОВ «Приват Лізинг» 10.08.2009 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.50). Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача у письмових запереченнях про те, що ТОВ «Приват Лізинг» не отримувало зазначеної заяви [PERSON] від 05.06.2009 року, оскільки: такі твердження спростовуються зазначеним вище повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.50); у письмових запереченнях представником відповідача визнано, що зазначена у вказаному поштовому повідомленні адреса: [ADDRESS] , є адресою приміщення, яке орендувало ТОВ «Приват Лізинг», дана обставина також підтверджена ТОВ «Приват Лізинг» в довідці від 29.01.2008 року (копія довідки - а.с. 89); представником відповідача не надано суду пояснень про те, яким чином інша особа, ніж працівник ТОВ «Приват Лізинг», могла отримати за зазначеною вище фактичною адресою ТОВ «Приват Лізинг» адресоване відповідачу рекомендоване поштове відправлення; зазначене відправлення надіслано відповідачу представником [PERSON] . [PERSON] , який надавав [PERSON] , як законному представнику її малолітньої дитини [PERSON] , правову допомогу згідно укладеного ними договору від 15.07.2008 року (а.с.90); клопотання про витребування копії такої заяви в приватного нотаріуса, яким посвідчено цю заяву, представником відповідача не заявлялося. Таким чином у суду відсутні сумніви у вчиненні 05.06.2009 року [PERSON] та посвідченої нотаріально зазначеної заяви та отриманні її відповідачем. 23.07.2014 року [PERSON] направила листом з описом вкладення на адресу ТОВ «Приват Лізінг» заяву, посвідчену приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько О.М., зареєстрованої в реєстрі №894, про відмову малолітньої [PERSON] від вступу до ТОВ «Приват Лізинг» та негайну виплату вартості належної останній частки у майні ТОВ «Приваг Лізинг», пропорційної 1/5 від частки [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «Приват Лізинг», тобто, коштів у сумі 420 162,0грн. Вказаний лист було вручено ТОВ «Приват Лізинг» 29.07.2014 року, згідно довідки Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 05.08.2014 року за №38-10-с-66. Проте ТОВ «Приват Лізинг» не надало відповіді на вищезазначену заяву та не сплатило кошти в сумі 420162,0 грн. Зазначені обставини встановлені рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 24.12.2014 року у справі №752/13598/14-ц, та, не доказуються при розгляді даної справи відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України. Голосіївський районний суд м.Києва в рішенні від 24.12.2014 року у справі №752/13598/14-ц також зазначив, що обов«язок відповідача сплатити кошти та право їх отримати у малолітньої [PERSON] виникли з моменту отримання ТОВ «Приват Лізинг» заяви про відмову від вступу [PERSON] до товариства із вимогою виплатити кошти у сумі, відповідній їй частці у товаристві, - 29.07.2014 року. Разом з тим, відповідно ч.7 ст.82 ЦПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Суд не бере до уваги письмові заперечення представника відповідача про те, що обов`язок відповідача сплатити кошти та право їх отримати у малолітньої [PERSON] виникли з моменту отримання ТОВ «Приват Лізинг» 29.07.2014 року. заяви про відмову від вступу [PERSON] до товариства і вимогою виплатити кошти у сумі, відповідній її частці у товаристві, оскільки вище зазначене є правовою оцінкою, наданою судом певному факту при розгляді іншої справи, яка, відповідно положень ч.7 ст.82 ЦПК України, не є обов`язковою для суду при розгляді даної справи. За змістом норм законодавства станом на час правовідносин сторін: ст.ст. 54, 55 Закону України «Про господарські товариства», при виході учасника товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу; ч.5 ст.147 ЦК України, частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 ЦК України. Пленум Верховного Суду України п.30 постанови від 24.10.2008 року №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», звернув увагу не те, що «у випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.» «Відповідно до частини п`ятої статті 147 ЦК аналогічно визначається вартість частини майна ТОВ (ТДВ), яка підлягає видачі або виплаті правонаступнику юридичної особи-учасника товариства або спадкоємцю фізичної особи-учасника у випадку відмови правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства або відмови у прийнятті до товариства. Її вартість визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника (стаття 55 Закону України «Про господарські товариства»). Отже, в разі відмови спадкоємиці [PERSON] від вступу до ТОВ «Приват Лізинг», у відповідача виник обов`язок сплатити їй вартість частини майна товариства в сумі 420162,0 грн, пропорційній її 1/5 частки спадкодавця. При цьому закон не обмежує та не ставить право малолітньої спадкоємиці [PERSON] на отримання вказаної грошової компенсації її частки у товаристві від наявності або відсутності на це згоди товариства чи його органів управління, фактичних активів товариства на момент стягнення вказаних коштів, тому значеному праву [PERSON] відповідає без обмежень обов`язок ТОВ «Приват Лізинг» щодо виплати зазначеної суми коштів. Такий висновок також зроблений судом і в рішенні Голосіївського районного суду м.Києва від 24.12.2014 року у справі №752/13598/14-ц. Оскільки згідно положень ст.54 Закону України «Про господарські товариства», виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу, спадкодавець помер [INFO] року і з цього ж дня припинилася його участь у ТОВ «Пиват Лізинг», спадкоємиця [PERSON] у визначений цією нормою строк не прийнята до складу учасників товариства, то малолітній [PERSON] мала бути виплачена вартість успадкованої нею долі в тому ж порядку, що й учаснику, який вибув, а саме не пізніше 18.06.2008р. - протягом 12 місяців з дня смерті спадкодавця. Така ж правова позиція зроблена Апеляційним судом Донецької області в рішенні від 04.03.2013 року в справі №2-2190/11 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/33455843), Апеляційним судом Чернігівської області в рішенні від 01.08.2013 року в справі № 2506/9408/2012 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/32853136) та підтримана ВССУ в ухвалі від 05.04.2013 року (справа №6-15608ск13, http://reyestr.court.gov.ua/Review/31006472), ухвалі від 21.11.2013 року (справа № 6-36938св13, http://reyestr.court.gov.ua/Review/35950173), відповідно. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора)певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч.3 ст.11 ЦК України). Правилами ст.526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до правил ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що відповідно положень ст.54 Закону України «Про господарські товариства», малолітній [PERSON] відповідачем мала бути виплачена вартість успадкованої частки протягом 12 місяців з дня смерті спадкодавця, до 18.06.2008 року, а відповідач сплатив належні малолітній [PERSON] грошові кошти 420 162,00 грн лише 12.08.2015 року, в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, то відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання перед [PERSON] , порушивши її права, тому, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з відповідача на користь малолітньої [PERSON] відповідно ч.2 ст.625 ЦК України, підлягають стягненню заявлені втрати від інфляції в сумі 575 033,71 грн. та три проценти річних в сумі 69 620,26 грн - за період з 19.06.2008 року по 11.08.2015 року. Суд вважає необґрунтованою заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, виходячи з такого. Частинами 3, 4, 5 ст.267 ЦК визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом, визначено ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеною нормою встановлено презумпцію обізнаності кредитора про порушення його прав, чим на кредитора покладено обов`язок доказування його необізнаності. Проте щодо певних правовідносин статтею 261 ЦК України визначені інші принципи початку перебігу строку позовної давності Частиною 4 цієї статті встановлено, що, в разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Представник відповідача вважає, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч.4 ст.261 ЦК України щодо початку позовної давності від дня досягнення неповнолітньої особи повноліття, оскільки [PERSON] , [INFO] , на момент отримання свідоцтва про спадщину та звернення її матері - [PERSON] - з позовом в суд, була малолітньою, а не неповнолітньою особою. Дійсно, за змістом ст.ст. 32, 31 ЦК України, неповнолітньою є фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років; малолітньою особою є фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років. Разом з тим, у статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.91 (далі - Конвенція про права дитини), Україна, як держава-учасниця погодилася, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (пункт1 статті 3). При цьому у пункті 2 цієї статті держави-учасниці зобов`язалися забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Таким чином законодавець, виконуючи положення статті 3 Конвенції про права дитини, у ч.4 ст.261 ЦК України забезпечив захист інтереси неповнолітніх осіб. Відповідно до правил ч.1 ст.8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Суд також бере до уваги, що ТОВ «Приват Лізинг» протягом часу з моменту смерті свого учасника [PERSON] . - продовжує здійснювати господарську діяльність, отримуючи дохід, що не заперечувалося представниками відповідача під час судового провадження; звертає увагу на тривале небажання відповідача добровільно сплатити малолітній [PERSON] вартість належної їй в порядку спадкування 1/5 частки спадкодавця в майні ТОВ «Приват Лізинг», внаслідок чого законний представник малолітньої [PERSON] , її мати [PERSON] неодноразово (в серпні 2014 року, серпні 2015 року) зверталася до суду за захистом порушених відповідачем прав своєї малолітньої дитини, яка з часу смерті спадкодавця не могла отримати від відповідача належне їй майно. Отже, виконуючи положення пункту1 статті 3 Конвенції про права дитини, про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, суд, враховуючи пложення ч.1 ст.8 ЦК України щодо аналогії закону, застосовує до малолітньої [PERSON] положення ч.4 ст.261 ЦК України, відповідно, позовна давність щодо заявлених в даній справі позовних вимог не є пропущеною. З урахуванням наведеного, заявлені [PERSON] позовні вимоги є обгрутованими та підлягають задоволенню. При зверненні в суд [PERSON] понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 3 654, 00 грн, які, відповідно положень ч.1 ст.141 ЦК України, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають покладенню на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved