Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

03.07.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: стягнути з відповідача пеню у зв'язку з простроченням сплати аліментів в сумі 23667,06 грн. В обґрунтування позову зазначила, що з 26.02.2011 по 15.10.2013 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Компаніївського районного суду від 28.01.2013 з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісяця до досягнення нею трирічного віку, тобто до 22.07.2015 року та до досягнення повноліття у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Відповідач ухиляється від сплати аліментів, виникла заборгованість в сумі 78406,24 грн. Вказане є підставою для нарахування пені відповідно до положень ст. 196 СК України. Загальна сума боргу по аліментам становить - 23667, 06 грн. Просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) всього у сумі 23667,06 грн. Ухвалою від 13.07.2018 відкрито провадження в справі, призначено розгляд в загальному позовному провадженні у підготовче судове засідання. Ухвалою від 21.11.2018 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні вказала, що позивач у судове засідання не з'являється, тобто втратила будь-який інтерес до справи. Розрахунок заборгованості по аліментам та розрахунок пені проведено не правильно. 22.08.2018 від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про застосування позовної давності до вимог поза межами трирічного строку. Зазначила, що позивач має право вимагати нарахування пені лише на виплати з 08.06.2015 (загальна позовна давність в межах 08.06.2015 - 08.06.2018) і по 22.07.2015, тобто за період, який знаходиться в межах позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторонами визнано, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню те, що [PERSON] та [PERSON] з 26.02.2011 по 15.10.2013 перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 28.02.2013 в справі №391/48/13-ц з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісяця до досягнення нею трирічного віку, та до досягнення повноліття до 22.07.2013 року у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). (а. с. 14-16) Із розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу №391/48/13 від 27.03.2018 вбачається, що [PERSON] не сплачував аліменти на утримання дружини в період з квітня 2013 року по 22.07.2015, заборгованість становить 9057,79 грн. (а. с. 9). Із розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу №391/48/13 від 27.03.2018 вбачається, що [PERSON] не сплачував аліменти на утримання дитини в період з квітня 2013 року по 27.03.2018, заборгованість становить 69348,45 грн. (а. с. 10). Статтею 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів шляхом стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Неустойка у формі пені стягується за прострочення грошового зобов'язання. У даному випадку за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пеня - це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому СК України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Заборгованість по аліментам утворилась через несплату відповідачем своєчасно та в повному обсязі аліментів на утримання дружини та дитини. Позивачем надано розрахунок неустойки (пені) у зв'язку з несплатою аліментів на її утримання за період з 17.01.2013 року по 22.07.2015 року, згідно з яким сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача складає 2707,10 грн. Сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача у зв'язку з несплатою аліментів на утримання дочки за період з 17.01.2013 по 28.03.2018 року складає 20959,96 грн. (а. с. 11-13). Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц [PERSON] Верховного Суду зазначила, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Розрахунок суми неустойки (пені) проведено позивачем відповідно до вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2013 року по 28.03.2018 в сумі 23667,06 грн. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів тієї обставини, що заборгованість виникла не з його вини. Представником відповідача заявлено про застосування спеціальної позовної давності (ст. 258 ЦК України), як то до вимог про стягнення неустойки (пені), нарахованої за період з 08.06.2015 по 22.07.2015, яка не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч.1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Тому, законних підстав для застосування до вимог про стягнення неустойки (пені) позовної давності не вбачається. Судом не приймаються твердження представника відповідача щодо неправильності проведення розрахунку заборгованості державним виконавцем з огляду на наступне. Представником відповідача надано на підтвердження заперечень звіт про здійснені нарахування та виплати із заробітної плати [PERSON], де зазначено, що розмір заробітної плати за вересень 2018 року складає 10120 грн. (1/4 частка - 2530 грн.), а із наданої розрахунку заборгованості ВДВС Зміївського РУЮ, в основу якого покладено середній розмір заробітної плати по району, сума 1/4 частки аліментів становить 2036,65 грн. Таким чином, посилання представника відповідача на некоректність проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам судом розцінюється як умисне ухилення відповідача від сплати аліментів, що потягло за собою утворення заборгованості. Крім того, судом не враховується надані докази на обґрунтування заперечень розрахунку суми заборгованості після 28.03.2018 року, так як за засадою диспозитивності цивільного процесу, обсяг позовних вимог визначений позивачем до вказаної дати. Аргумент представника відповідача щодо відмови у позові з підстав втрати інтересу позивача до вказаного спору судом не приймається, так як позивачем надано заяву про розгляд справи за її відсутності, до позовної заяви, в якій сформульовано предмет спору, надані докази, що обґрунтовують заявлені позовні вимоги. Розрахунок пені у зв'язку з виникненням заборгованості по сплаті аліментів здійснено позивачем, відповідає прецедентній судовій практиці, викладеній у постанові [PERSON] Верховного Суду України від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц. Натомість представником відповідача не надано належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, зокрема, судом не приймається, як належний доказ розрахункова відомість нарахувань та утримань відповідача [PERSON], так як представником відповідача не надано доказів , що цей розрахунок проводився спеціалістом-бухгалтером і вказана відомість була засвідчена підписом особи, котра провела розрахунок та скріплена печаткою, що відповідало б вимогам первинних бухгалтерських документів, які є обов'язковими для розрахункової відомості нарахувань та утримань. Копія довідки із Пенсійного фонду щодо вирахування із заробітної плати відповідача [PERSON] сум єдиного соціального внеску жодним чином не впливає на розмір заборгованості зі сплати аліментів, проведений за розрахунком державного виконавця та станом на час звернення до суду згідно довідок від 27.03.2018 (а. с. 9, 10) Крім того, відповідачем не оскаржено суму заборгованості станом на 27.03.2018 у розмірі 69 348, 65 грн. та у розмірі 9057,79 грн., тому суд вважає цей факт доведеним належними та допустимими доказами та, з урахуванням принципу пропорційності, судом перевірялося доводи представника відповідача про погашення заборгованості під час розгляду справи судом, однак, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого заступником начальника Зміївського РВДВС [PERSON], заборгованість станом на 31.01.2019 року складає 61437, 20 грн. На підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved