Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

03.03.2018 позивач звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ні її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що вона самостійно утримує доньку, відповідач участі у її матеріальному забезпеченні не приймає, однак працює і має стабільний заробіток, а тому в змозі виконувати свій батьківський обов'язок. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 06.08.2011 між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого у них народилась донька [PERSON], [INFO]. 24.01.2018 рішенням Солом'янського районного суду м. Києва у цивільній справі №760/12377/17 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. На даний час їх спільна з відповідачем донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Донька сторін [PERSON], [INFO], є інвалідом з дитинства та страждає на бронхіальну астму. Внаслідок важкої хвороби вона потребує спеціальної дієти, коштовного лікування та щорічного відвідування спеціалізованих реабілітаційних санаторно-лікувальних закладів для хворих на бронхіальну астму. Відповідач не надає кошти на утримання дитини, в житті та вихованні участі не приймає, тим самим ставить сім'ю у важке матеріальне становище. Зазначає, що відповідач офіційно працевлаштований, має стабільний заробіток, але не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання доньки, інших дітей на утриманні немає. А тому, вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання доньки. Оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, сторони в судове засідання не викликались. Відповідачу була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками, які були отримані відповідачем, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. У встановлений судом строк, відповідач направив до суду відзив на позов, в якому повідомив, що позивачем створює перешкоди в спілкуванні та побаченні з дитиною, від будь яких контактів з відповідачем відмовляється. В зв'зязку з вищевикладеним, позивач не був повідомлений про перебіг наявного захворювання у доньки. Також, позивач повідомив, що погоджується добровільно сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини свого заробітку (доходу), але не меньше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 06.08.2011 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від якого сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 29.03.2013. Як зазначено у позовній заяві, малолітня донька сторін проживає з позивачем, перебуває на її утриманні, відповідач участі у матеріальному забезпеченні доньки не приймає, хоча, як зазначає позивач, має для цього можливість, т.я. офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, інших дітей на утриманні немає. Позивач погоджується добровільно сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], в розмірі 1/3 частини свого заробітку (доходу), але не меньше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як визначено статтею 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом частин 1 та 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини урегульовано ст. 183 СК України. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Визначаючи розмір аліментів, суд керується положеннями ч. 1 ст. 182 СК України, та враховує матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та утриманців. Так, на час розгляду справи відповідачем не надано достовірних даних про наявність у нього інших аліментних зобов'язань, стягнень по виконавчих документах, чи інших неповнолітніх дітей на утриманні, або існування інших обставин, які б могли вплинути на вирішення питання щодо визначення розміру аліментів. Враховуючи вищевикладене, з огляду на наявні у матеріалах справи докази та встановлені відповідно до них обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вказаний розмір аліментів підлягає стягненню на користь позивача починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення сином повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подання позову в розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved