Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

04 вересня 2013 року до суду з позовами до [PERSON] і [PERSON] звернулося Казенне підприємство «Шосткинський казенний завод «Імпульс» (далі КП «ШКЗ «Імпульс»), мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачки є комірниками відділу матеріально-технічного постачання складу по зберіганню металовідходів вказаного заводу, з якими укладено письмові договори про повну матеріальну відповідальність. У липні 2013 року на ввіреному їм складі було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей (1387,2 кг «мідь2», 962 кг «нікель 6, МН95-5») на загальну суму 112 761, 60 грн. Вказані позови підприємства були об'єднані в одне провадження. Дану матеріальну шкоду позивач просив стягнути з відповідачів [PERSON] і [PERSON] солідарно. Представник позивача Шевцова Н.І. в судовому засіданні позовні вимоги уточнила, просила стягнути з відповідачів по 56380,80 грн. матеріальної шкоди та 1127,67 грн. судового збору з кожної. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначила, що з [PERSON] і [PERSON], відповідно комірником і старшим комірником відділу матеріально-технічного постачання складу по зберіганню металовідходів, було укладено договори про повну матеріальну відповідальність. Вказані працівники внаслідок неналежного виконання свої трудових обов'язків, усупереч положень робочої інструкції комірника складського господарства ВМТЗ не забезпечили схоронність ввіреного їм майна, допустили його нестачу. При цьому підприємством створені належні умови праці, безпеки та охорони складських приміщень. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали в повному обсязі, в обґрунтування своєї позиції зазначили, що адміністрація заводу не створила належних умов з обладнання складського приміщення, яке знаходиться за територією заводу. Нестача металу виникла внаслідок його крадіжки невстановленими особами, які повинні нести за це відповідальність, оскільки відсутні винні протиправні дії (бездіяльність) працівника. Розмір збитків, заявлених позивачем, підприємством не обґрунтовано, не надано належних доказів. Вважають, що підприємство повинно було укласти з відповідачкою та іншими матеріально відповідальними особами договір про колективну матеріальну відповідальність. Відповідачка [PERSON] також повністю не визнала позовні вимоги, надавши аналогічні заперечення. Свідки [PERSON] - заступник директора КП «ШКЗ «Імпульс», [PERSON] - керівник складського господарства цього заводу, [PERSON] - начальник відділу матеріально-технічного постачання підприємства показали, що нестача ввіреного відповідачкам майна у вигляді брухту кольорового металу відбулася внаслідок недобросовісного ставлення останніх до своїх трудових обов'язків. При цьому раніше претензій до них не було, до відповідальності не притягувалися, є досвідченими працівниками в сфері складського господарства. Підприємством не проводилося будь-якого розслідування з приводу нестачі, обставини її виникнення не з'ясовані та не відомі. Підприємство звернулося до правоохоронних органів щодо крадіжки металу, якого не достає внаслідок дій комірників [PERSON] і [PERSON], що є предметом нестачі. Проаналізувавши встановлені обставини і наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить висновку про необґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 15.04.2013 переведено комірником складу по зберіганню кольорових металів та металовідходів складів відділу матеріально-технічного постачання (складу 41002) (а.с.5, 18 т.1). Того ж дня [PERSON] переведено старшим комірником складу по зберіганню кольорових металів та металовідходів складів відділу матеріально-технічного постачання (складу 41002) (а.с.64, 71 т.1). Права та обов'язки відповідачів визначено робочою інструкцією комірника складського приміщення ВМТП, затвердженою директором КП «ШКЗ «Імпульс» 20.09.2010 (а.с.23-26, 77-80 т.1). Відповідно до договорів про повну матеріальну відповідальність від 15.04.2013 [PERSON] і [PERSON] беруть на себе відповідальність за забезпечення цілості матеріальних цінностей, що ім. передані за інвентаризаційним описом складу №410002 станом на 15 квітня 2013 року та зобов'язуються виконувати усі встановлені правила приймання, зберігання, відпускання і кількісного обліку матеріальних цінностей, надавати у встановлений строк звітність за затвердженою формою. У випадку виявлення нестачі матеріальних цінностей з їх вини тощо вказані працівники зобов'язані відшкодувати повну вартість таких матеріальних цінностей (а.с.22, 76 т.1). Як з'ясовано судом і не заперечувалося учасниками цивільного процесу, про нестачу кольорових металів повідомлено старшим комірником [PERSON], якою, таким чином, ініційовано проведення інвентаризації, що проведена не відразу, а через деякий час після інформування адміністрації заводу. Так, наказом директора КП «ШКЗ «Імпульс» від 22 липня 2013 року передбачено провести інвентаризацію на складі 41002 буд.М-21 станом на 23.07.2013 р. (а.с.20, 73 т.1). Як вбачається з інвентаризаційних описів товарно-матеріальних цінностей з 11 квітня 2013 року по 23 липня 2013 року різниця в їх наявності складає 1387,2 кг «мідь2», 962 кг «нікель 6, МН95-5» (а.с.81-93 т.1). При цьому суд зазначає, що відповідачки приступили до виконання обов'язків у складі 41002 з 15.04.2013. Згідно з розрахунком розміру збитків від нестачі матеріальних цінностей КП «ШКЗ «Імпульс» завдано шкоду в сумі 112 761,60 грн. (а.с.40, 94 т.1). Відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу, а саме: працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Відповідно до законодавства (п.1 ч.1 ст.138 КЗпП України) працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. У відповідності до ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Посади відповідачів відносяться до відповідного Переліку, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року N 447/24. Суд дійшов висновку та підтверджується матеріалами справи про відсутність в діях відповідачів - працівників КП «ШКЗ «Імпульс» ознак винності та протиправності, які призвели до нестачі. Позивач не довів обставин, за яких сталася нестача товарно-матеріальних цінностей, не з'ясовував (не проводив розслідування тощо) причин, обставин і причетності до відсутності цінностей інших осіб. Підприємство лише через деякий час провело інвентаризацію, звернулося до правоохоронних органів. Згідно з повідомленням Шосткинського МВ УМВС України в Сумській області від 07.04.2014 в провадженні його слідчого відділу знаходиться кримінальне провадження №1201320011000166, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.07.2013, за ознаками злочину, передбаченого ст.185 ч.1 КК України, за фактом недостачі відходів міді, яка утворилася після знищення боєприпасів, за яким проводиться досудове слідство (а.с.107 т.2). Проаналізувавши посадові інструкції [PERSON] і [PERSON] і допитаних свідків як керівників відповідачів, суд на підставі ст. 135-2 КЗпП України вважає, що в даному випадку повинна існувати колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, яка не забезпечена відповідачкам з урахуванням характеру та умов зберігання ввіреного майна. Також суд не може прийняти до уваги обґрунтування позивача щодо розрахунку та розміру завданих йому нестачею збитків, зокрема: про надання ціни кольорових металів ДП «Укрпромзовнішекспертиза» щодо інформації про середній розрахунковий рівень цін на брухт кольорових металів. Також суд враховує, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] є пенсіонерами, остання вже не працює. Враховуючи вимоги ст. ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України, суду при розгляді справ даної категорії необхідно з'ясувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягає його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. За таких обставин, суд вважає, що неправомірність у діях відповідачів, яка призвела до нестачі та порушення своїх посадових обов'язків відсутні, як і причинний зв'язок між їх діями і завданою шкодою. Розмір останньої не відповідає реальності збитків, як це визначено ст.22 ЦК України. Докази про пряму дійсну шкоду, заподіяну підприємству, в матеріалах цієї справи також відсутні. Разом з цим позовні вимоги до відповідачок про стягнення з них шкоди в рівних долях не відповідають встановленим судом вище обставинам про індивідуальну матеріальну відповідальність, їх посадам ( комірника та старшого комірника), часу, який відпрацьований ними в грудні 2012 року - липні 2013 року, коли могла виникнути нестача (а.с.123-131 т.2). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснив, що коли шкоду заподіяли кілька працівників, у рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен із них, ступінь його вини та пропорційну їй частку загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. Аналогічно це питання вирішується і в ч. 5 ст. 135 3 КЗпП України.

Outcome: dismissed