Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

02 листопада 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], якому за рішенням суду встановлено факт належності запису під номером «59» в Додатку №1 Списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого колективному сільськогосподарському підприємству імені Фрунзе, якому землю передано для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Межівської селищної ради народних депутатів від 26 жовтня 1994 року №11, де замість вірного «[PERSON]» зазначено «[PERSON]». Зауважує, що її чоловік отримав право на земельну часту (пай), однак з невідомих причин сертифікат на право на земельну частку (пай) він не отримав. Згідно рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області №181/864/17 від 12 жовтня 2017 року встановлений факт приналежності [PERSON], [INFO], запису під номером «59» в Додатку №1 Списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого колективному сільськогосподарському підприємству імені Фрунзе, якому землю передано для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Межівської селищної ради народних депутатів від 26 жовтня 1994 року №11, де замість вірного «[PERSON]» зазначено «[PERSON]». Відсутність правовстановлюючого документу є перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка. Позивач просить визнати за нею у порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) у розмірі 5,32 умовних кадастрових гектар на території Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, яке належало її чоловікові [PERSON], померлому [INFO], як члену колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Фрунзе» Межівського району Дніпропетровської області. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги визнає. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. Під час вивчення документів по справі, їм надано відповідну оцінку. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Межівським районним відділом ЗАГС Дніпропетровської області 14 листопада 1975 року, актовий запис №98, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 01 листопада 1975 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Межівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 11 липня 2017 року, актовий запис №111, [PERSON] помер [INFO]. Інформаційним листом відділу трудового архіву Межівської районної ради Дніпроптровської області №48-17 від 20 липня 2017 року підтверджується, що [PERSON] працював в КСП «ім.Фрузне» в період з січня 1994 року по червень 1996 року. Довідкою відділу Держгеокадастру в Межівському районі Дніпропетровської області №228 від 10 липня 2017 року підтверджується, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП «Фрунзе» [PERSON] сертифікат не отримував. Згідно повідомлення відділу Держгеокадастру у Межівському районі Дніпропетровської області №195 від 19 серпня 2017 року, в списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого 08 грудня 1994 року КСП «ім.Фрунзе», [PERSON] значиться під номером 59. Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області №181/864/17 від 12 жовтня 2017 року підтверджується встановлення факту приналежності [PERSON], [INFO], запису під номером «59» в Додатку №1 Списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого колективному сільськогосподарському підприємству імені Фрунзе, якому землю передано для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Межівської селищної ради народних депутатів від 26 жовтня 1994 року №11, де замість вірного «[PERSON]» зазначено «[PERSON]». Інформаційним листом відділу Держгеокадастру у Межівському районі Дніпропетровської області №28-4-0.31/109-17 від 27 червня 2017 року підтверджується, що середній розмір паю по колишньому КСП «ім.Фрунзе» 5,32 ум.кад.га. Згідно державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] КСП ім.Фрунзе Межівською селищною радою Дніпропетровської області передано у колективну власність 4030,9га землі для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Межівської селищної ради народних депутатів від 26 жовтня 1994 року №11. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №3. В додатку №1 до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю серія [NUMBER], виданого 08 грудня 1994 року КСП ім.Фрунзе [PERSON] значиться під №59. Згідно постанови приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), після смерті її чоловіка [PERSON], оскільки у неї відсутній оригінал документу, що підтверджує право на земельну частку (пай). П.2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено що, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Положенням ч.1 ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року), передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ч.1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадщиною. Позивач після смерті чоловіка, як вбачається з матеріалів цивільної справи, належним чином прийняла спадщину, фактично вступила в його управління та володіння нею, проте не оформила її у нотаріальному порядку з об'єктивних причин. У справах Євросуду зазначено: «Стретч проти Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії», заява №44277/98, від 24 червня 2003 року, самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна; «Рисовський проти України», заява №29979/04, від 20 жовтня 2011 року - ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява №32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (заява №35298/04, п.67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі», п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п.53, та «Тошкуце та інші проти Румунії», п. 38). По-перше, видається, що ця процедура дозволяє державним органам ретроспективно позбавляти особистих прав, наданих помилково, без будь-якого відшкодування добросовісним правовласникам. По-друге, видається, що вона надає державним органам можливість позбавляти таких прав за власним бажанням, у будь-який час і без залучення сторін, чиї інтереси зачіпаються. Суд зазначає, що можливість заінтересованих сторін оскаржити таке позбавлення до суду звичайно зменшує ймовірність свавільного тлумачення застосовних норм матеріального права державними органами, які стверджують, що помилилися. З іншого боку, те, що їх повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу». З огляду на вищевикладене з урахуванням того, що документально підтверджено включення [PERSON] до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 08 грудня 1994 року КСП «ім.Фрунзе», суд вважає доведеним факт членства спадкодавця та наявність права на земельну частку (пай), яке він набув згідно Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», а тому є всі підстави задовольнити позовні вимоги [PERSON] Оскільки відповідач позов визнав повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved