Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

03.01.2017 року до суду звернулась Житомирська обласна психіатрична лікарня № 2 Житомирської обласної ради в особі головного лікаря [PERSON], із заявою про продовження примусової госпіталізації [PERSON], [INFO], мотивуючи тим, що остання хворіє на психічний розлад, внаслідок чого являє небезпеку для себе та оточуючих, неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Вона була поміщена до психіатричного закладу 15.12.2015 за заявою опікуна [PERSON] та направленням лікаря-психіатра Овруцького району [PERSON] на підставі ч.1 ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу». Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 20.07.2016 року [PERSON], [INFO], госпіталізовано у примусовому порядку до Житомирської обласної психіатричної лікарні №2 Житомирської обласної ради без її згоди. Оскільки, норму ч.1 ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» визнано неконституційною рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016, та зазначено про можливість здійснення госпіталізації недієздатної особи на лікування виключно за рішенням суду, тому постало питання про продовження госпіталізації на примусових умовах у відділенні зі звичайним режимом нагляду до 6-ти місяців [PERSON] В судовому засіданні представник лікарні, лікар психіатр, підтримала вимоги заяви і пояснила, що [PERSON] страждає психічним захворюванням з 1969 року. Більше 40 разів лікувалася у псих.стаціонарах. У зв»язку з безремесійним перебігом, хвора останні роки фактично постійно перебуває в лікарні, так як опікун відмовляється забирати [PERSON] додому або оформити в соціальний заклад, Хвора потребує стороннього нагляду, догляду та контролю за прийомом ліків. Опікун категорично відмовляється від виконання даних обов»язків, від оформлення в соціальний заклад теж категорична відмова. Рідні навідують хвору один раз на місяць. Тобто, на даний час [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого являє небезпеку для себе та оточуючих, неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, а тому не зможе знаходитися поза межами лікарні. Присутність хворої в суді є недоцільною, у зв»язку з нестабільним психічним станом. Прокурор у судовому засіданні підтримала вимоги заяви. Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 20.07.2016 року [PERSON], [INFO], госпіталізовано у примусовому порядку до Житомирської обласної психіатричної лікарні №2 Житомирської обласної ради без її згоди. Згідно з ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. З висновку комісії лікарів-психіатрів Житомирської обласної психіатричної лікарні №2 від 26.06.2017 вбачається, що [PERSON] страждає на шизофренію, параноїдну форму, безпереревно-прогредієнтний тип перебігу, апато-дисоціативний тип дефекту, галюцинаційно параноїчний синдром, потребує стороннього нагляду, догляду та контролю за прийомом ліків у зв»язку з хронічним психічним розладом. В результаті ненадання даної допомоги, для здоров»я [PERSON] це буде мати негативні наслідки, а тому потребує продовження лікування в умовах примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі зі звичайним режимом нагляду до 6-ти місяців. Згідно з ст.ст.14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Дане питання розглядається в судовому порядку.

Outcome: approved