Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

04.02.2014 року позивач [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Краснормійської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,1 га., а 25.02.2014 надала до суду заяву про зміну предмету позову, просить визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії І-ДН №123482, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20 листопада 1997 року №2769 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності №03027, та скасувати його державну реєстрацію. На підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що після смерті її діда [PERSON], вона з двоюрідним братом [PERSON] прийняли спадщину, що фактично складалась з наступного: земельна ділянка площею 0,30 га, будинком та господарськими спорудами. Але, в свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Красноармійської державної нотаріальної контори від 20.11.1997р., до складу спадщини увійшли: земельна ділянка 0,10 га., будинок та господарські споруди, що відповідно до вищевказаного свідоцтва належить їм у рівних долях. У зв'язку з тим, що при житті, їх дід не мав можливості оформити право власності на земельну ділянку, яка фактично була в його користування, у розмірі 0,30 га., то при поділі успадкованої земельної ділянки (0,10 га) на двох, межа пройшла по будинку, що унеможливило встановлення меж успадкованих земельних ділянок. Даний факт, змусив їх приватизувати, ще по 0,05 га. земельних ділянок для встановлення меж, які б не порушували наші права. Так, на підставі державних актів на право власності на землю І-ДН №123482 та І-ДН №123483, їй та [PERSON] на праві приватної власності належать земельні ділянки, площею 0,1000 га, які розташовані у [ADDRESS]. Однак, вивчаючи вищевказані державні акти, стало зрозуміло, що підставою їх видачі та оформлення є виключно Свідоцтво про право на спадщину від 20 листопада 1997 р. № 2769, що є помилковим, оскільки за даним свідоцтвом Позивач та Відповідач № 1 отримали 0,10 га на двох. Таким чином, оформлення державного акту їй відбулося в супереч законодавству України, а саме помилково не зазначено підстави набуття ще 0,05 га. Крім того, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3720360 від 21.05.2013 р., на даній земельній ділянці розташований житловий будинок, загальною площею 47,3 кв.м., який також належить їй на праві приватної власності. Крім того позивач зазначає, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.01.2003 р., успадковану земельну ділянку було виділено в натурі з спільної власності та визнано право приватної власності за нею та [PERSON] по 0,05 га кожному. Поділ успадкованої земельної ділянки у цьому судовому рішення ґрунтується лише на свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 20.11.1997 р., та не беруться до уваги державні акти на право власності на землю по 0,10 га., кожному, які були видані у 2000 році, а розгляд вимог про виділ із права спільної власності вирішувався судом вже у 2003 році. Таким чином, неправильне оформлення документів призвело до зменшення розміру земельної ділянки, якою вона фактично користується, що підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленою ТОВ «Вектор» від 17.10.2012 р. Окрім цього, на сьогодні у неї виникла необхідність у розпорядженні вищевказаним майном, шляхом продажу. В результаті чого, вона звернулась до нотаріусу з питанням про укладення договору купівлі-продажу даного майна з третьою особою. Однак, після вивчення її документів, нотаріусом було відмовлено у проведенні правочину, у зв'язку з розбіжностями відомостей, які містяться у Акті та технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленою ТОВ «Вектор» від 17.10.2012 р., рішенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.01.2003 р., та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.11.1997 р. Дані розбіжності полягають в помилковому зазначені фактичних площ у різних документах. Позивач вважає, що оскільки державний акт про право власності на земельну ділянку не відповідає вимогам земельного законодавства, що створює їй перешкоди в реалізації свого права власності, то такий документ є недійсним, в зв'язку з чим просить визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії І-ДН №123482, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20 листопада 1997 року №2769 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності №03027, та скасувати його державну реєстрацію. В судовому засіданні позивачка [PERSON] доводи позовної заяви підтримала, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представники позивачки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] не заперечував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] не заперечував. Представник відповідача Красноармійської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечують проти задоволення вимог [PERSON] щодо визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку (а.с.85). Від третьої особи Управління Держземагенства в Красноармійському районі надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу, не заперечують проти задоволення вимог [PERSON] щодо визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку (а.с.82). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки площею 0,10 га, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20 листопада 1997 р. № 2769, виданого державним нотаріусом Першої Красноармійської державної нотаріальної контори, в рівних долях (а.с.44). 29.06.2000 року [PERSON] на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ДН № 123482, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності №03027. Згідно даного державного акту про право власності на землю, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянка площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.57). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.01.2003 р., успадковану земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], було виділено в натурі з спільної власності та визнано право приватної власності за [PERSON] та [PERSON] по 0,05 га кожному. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3720360 від 21.05.2013 р., [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, загальною площею 47,3 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS], (а.с.45). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.02.2013 року вбачається, що згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, розробленої ТОВ «Вектор» 17.10.2012 року, в користуванні [PERSON] знаходиться земельна ділянка площею 0,1 га. В позовній заяві позивач зазначає, що приватизувала ще 0,05 га. земельної ділянки для встановлення меж, але з відповідей Красноармійської міської ради та архівного відділу Красноармійської міської ради вбачається, що будь-яка інформація и матеріали стосовно даного факту на сьогоднішній час відсутні (а.с.81,83). У позивача [PERSON] виникла необхідність у розпорядженні вищевказаним майном, шляхом продажу. В результаті чого, вона звернулась до нотаріусу з питанням про укладення договору купівлі-продажу даного майна з третьою особою. Однак, нотаріусом було відмовлено у проведенні правочину, у зв'язку з розбіжностями відомостей, які містяться у державному акті про право власності на земельну ділянку та технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленою ТОВ «Вектор» від 17.10.2012 р., рішенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.01.2003 р., та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.11.1997 р. Дані розбіжності полягають в помилковому зазначені фактичних площ у різних документах. Згідно п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04. травня 1999 року №43, виправлення в державному акті не допускається. Крім того, 01.01.2013 року набули чинності зміни до Земельного кодексу України, так відповідно до ст.126 право власності на земельну ділянку посвідчується не державним актом, а оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до ст.37 ЗУ «Про державний земельний кадастр», виправлення помилок можливо лише у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру, тобто в тих документах , які чинні з 01.01.2013 року. Пунктом 156 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок ведення державного земельного кадастру», виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Крім того, відповідно до ч.2 ст.152, ч.1 ст.155 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки державний акт про право власності на земельну ділянку серія І-ДН №123482, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20 листопада 1997 року №2769 та який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №03027, містить суттєві розбіжності з фактичним розміром та конфігурацією земельної ділянки, які створюють позивачу перешкоди в реалізації свого права власності, такий документ є недійсним. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими і їх слід задовольнити.

Outcome: approved