Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

02.11.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, натомість подала заяву, в якій просить залишити її позов до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, без розгляду, в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги, в частині розірвання шлюбу, підтримала в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві та просила їх задоволити. Справу просить розглянути без її участі. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Враховуючи наведене, зі згоди позивача, згідно ухвали від 24.02.2021 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Згідно ухвали суду від 24.02.2021 року постановлено залишити без розгляду позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги, в частині розірвання шлюбу позивач мотивує тим, що 19.03.2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у виконавчому комітеті Назавизівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1. Від шлюбу у них народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми і проживають разом з нею. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, зокрема, через різні характери та погляди на життя, які призводили до конфліктів в сім`ї. З чоловіком вони протягом тривалого часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують жодних сімейних відносин. Крім того, вони втратили почуття поваги та любові один до одного. Вважає, що їхні сімейні відносини остаточно розірвані та примирення між ними неможливе, а шлюб носить тільки формальний характер. Просить шлюб між нею і відповідачем розірвати та стягнути з відповідача в її користь понесені нею судові витрати по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, який зареєстровано 19.03.2009 року у виконавчому комітеті Назавизівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1, яке долучене до матеріалів справи (а.с.12). Від шлюбу у них народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми і проживають разом з позивачем (а.с.9, 10, 11, 13, 14). Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини та проживають окремо протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер. Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо та не підтримують сімейних відносин. Зокрема, позивач [PERSON] не має наміру підтримувати їх в подальшому та стверджує, що вони як подружжя втратили почуття поваги та любові один до одного, наміру зберегти сім`ю у неї немає. За таких обставин суд вважає, що позов підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано відповідачем та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Сторони не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати з матір`ю - [PERSON] , оскільки сторони дійшли спільної згоди щодо місця проживання неповнолітніх дітей. Крім того, згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наданих стороною позивача попереднього розрахунку судових витрат на правничу допомогу від 02.11.2020 року, квитанції серії ААЗ №728359 від 02.11.2020 року, витрати на правничу допомогу склали 1500 грн. 00 коп. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. 00 коп. згідно квитанції серії ААЗ №728359 від 02.11.2020 року. Крім того, з відповідача в користь позивача слід стягнути також 840 грн. 80 коп. сплаченого судового збору, а всього судових витрат - 2340 грн. 80 коп. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 160 СК України,

Outcome: approved