Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

04 липня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 09 червня 2005 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 61, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 15 000 доларів США\~за умови сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 15,50 % річних, на строк до 08 червня 2010 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON], [PERSON] 09 червня 2005 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом, за яким в іпотеку банку було передано трьохкімнатну квартиру загальною площею 75,30 кв.м, житловою площею 39,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить іпотекодавцям на праві власності. Відповідач належним чином не виконувала свої зобовязання за кредитним договором, тому рішенням Зарічного районного суду м. Суми по цивільній справі № 2-1431/2011 від 07 червня 2011 року на користь позивача з відповідача [PERSON] була стягнута заборгованість за договором кредиту. Однак відповідач і надалі не виконує судове рішення та зобовязання за кредитним договором, і станом на 17 травня 2016 року загальна сума заборгованості складає 277886,33 грн., з яких: заборгованість за кредитом 4310,92 доларів США, заборгованість за відсотками 4899,04 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 44002,43 грн. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку. Розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку [PERSON], повноваження якої продовжено до 19 березня 2018 року. У відповідності до умов іпотечного договору\~\~від 09 червня 2005 року та Закону України «Про іпотеку» позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» за кредитним договором № 61 від 09 червня 2005 року в сумі 277886,33 грн., яких: з яких: заборгованість за кредитом 4310,92 доларів США, заборгованість за відсотками 4899,04 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 44002,43 грн.: звернути стягнення на предмет іпотеки трикімнатну квартиру зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим обєктом, загальною площею 75,30 кв.м, житловою площею 39,70 кв.м, що знаходиться за адресою : [ADDRESS], яка належить іпотекодавцям [PERSON], [PERSON] на праві власності, шляхом його продажу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» від свого імені будь-якій особі покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський [PERSON]» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі - продажу предмету іпотеки; звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки трикімнатну квартиру зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим обєктом, загальною площею 75,30 кв.м, житловою площею 39,70 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за набувачем (покупцем); в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати прав власності на предмет іпотеки трикімнатну квартиру зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим обєктом, загальною площею 75,30 кв.м, житловою площею 39,70 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сім'ї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію. В судове засідання 17 листопада 2016 року, яке було призначене в режимі відеоконференції, зявився представник позивача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», однак з причин зайнятості зали судових засідань в Київському апеляційному адміністративному суді, судове засідання відбулося в звичайному режимі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання 17 листопада 2016 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення не надсилав. В попередньому судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в позові. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] 09 червня 2005 року уклали кредитний договір №61, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі\~15000 доларів США\~ під 15,50 % річних строком до 08 червня 2010 року (а.с. 17-21). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON], [PERSON] 09 червня 2005 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом СМНО [PERSON], за яким в іпотеку банку було передано квартиру № 1 загальною площею 75,30 кв.м, житловою площею 39,70 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належить іпотекодавцям [PERSON], [PERSON] на праві власності (а.с.13-16). Судом встановлено, що позичальник [PERSON] перестала належно виконувати свої зобовязання за кредитним договором і станом на 17 травня 2016 року (а.с.8-9) загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 277886,33 грн.( по курсу НБУ на 17 травня 2016 року 25,394671 за один долар США), з них: заборгованість за кредитом 4310,92 доларів США, заборгованість за відсотками 4899,04 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 44002,43 грн. Як вбачається з матеріалів страви, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 червня 2011 року по справі № 2-1431/11 з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 51750,68 грн., що утворилася станом на 21 січня 2011 року, з яких: заборгованість за кредитом 4310,92дол. США (34243,79 грн.); заборгованість по відсоткам 867,89 дол. США ( 6894,09 грн.); пеня 10612,80 грн.(а.с.12) Таким чином, за період з 09 червня 2011 року по 17 травня 2016 року утворилась заборгованість, як різниця між фактичною та не стягненою сумою заборгованості, що становить 176135,65 грн. Згідно ст.589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності якщо інше не встановлено цим Законом. Матеріалами справи підтверджується, що предмет іпотеки відповідає зазначеним ознакам, тобто належить відповідачам [PERSON], [PERSON] на праві власності, може бути ними відчужений і зареєстрований у встановленому порядку як окремий об'єкт права власності. За законом та іпотечним договором (п.7.2) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і за рішенням суду. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Разом з тим діючим законодавством передбачено, що рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом позасудового застосування процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України «Про іпотеку». При цьому, вибір способу реалізації предмета іпотеки належить позивачу. Звертаючись до суду з позовом, банк просив визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його продажу ПАТ «ВіЕйБі Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Отже, суд визначає спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, яка буде визначатись за експертною оцінкою на момент передачі його на реалізацію. Враховуючи зазначені вище норми Закону та обставини справи, суд приходить до висновку, що через неналежне виконання відповідачем свого основного зобовязання за кредитним договором, позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України від 03 червня 2014 року N1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з підпунктом 1 пункту 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України від 2 жовтня 1992 року N2654-XII «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України від 05 червня 2003 року N898-IV «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Виходячи з положень ст.3 вказаного Закону він має тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини 1 статті 263 ЦК України). Встановлений Законом мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року (справа № 6-46цс15). Враховуючи викладене, рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача мають бути стягнені судові витрати в сумі 1378,00 грн. в дольовому порядку в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved