Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

03 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом про стягнення з [PERSON] в рахунок заборгованості за договором купівлі-продажу 4841 грн. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 12 квітня 2019 року сторони уклали договір купівлі-продажу меблів з оплатою вартості товару частинами, за умовами якого [PERSON] отримала меблі вартістю 10500 грн. та внесла авансовий платіж у розмірі 2700 грн., а залишок ціни товару в сумі 7800 грн. зобов`язалась сплатити протягом трьох місяців рівними частинами. Відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, сплативши лише авансовий платіж в розмірі 5800 грн., внаслідок чого станом на 27 січня 2020 року виникла вищезазначена заборгованість з урахуванням 3 % річних. Посилаючись на викладене позивачка просила про задоволення позову та крім того просила стягнути з відповідачки на її користь судові витрати у розмірі 1340 грн. 80 коп., які складаються зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій крім того зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, двічі в судові засідання не з`явилася, а тому в силу ч. 6, 11 ст. 128 ЦПК України ЦПК України вважається такою, що належним чином повідомлялася про час, дату та місце розгляду справи, крім того викликалася в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 квітня 2019 року між ФОП « [PERSON] » та був укладений договір купівлі-продажу меблів з оплатою вартості товару частинами, за умовами якого відповідачка отримала меблі вартістю 10500 грн. та внесла авансовий платіж в розмірі 2700 грн., а залишок вартості товару в сумі 7800 грн. зобов`язалась сплатити на протязі трьох місяців рівними частинами. Вказані обставини підтверджуються власноручно складеною розпискою, долученою до матеріалів справи (а.с. 9). Разом з тим, як вбачається із вказаної розписки, [PERSON] 19 квітня 2019 року було внесено авансовий платіж в розмірі 500 грн., 12 червня 2019 року - 1000 грн., 15 жовтня 2019 року - 1000 грн., 13 грудня 2019 року - 600 грн. Таким чином, станом на 27 січня 2020 року заборгованість [PERSON] перед позивачкою становить 4841 грн., з яких: 4700 грн. - залишок заборгованості з оплати товару, 141 грн. - 3 відсотки річних від простроченої суми. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою та другої статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою та п`ятою статті 695 ЦК України передбачено, що договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, а також того факту, що позивачка підтвердила належними та допустимими доказами факт існування заборгованості в розмірі 4700 грн., і вимоги щодо стягнення 3 відсотків річних за порушення грошового зобов`язання на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, є обґрунтованими, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд встановив, що позивачкою сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 840 грн. 80 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 0.0.1603595440.1 від 03 лютого 2020 року, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 500 грн., що підтверджується квитанцією від 23 січня 2020 року (а.с. 1,11). Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідачку обов`язок по відшкодуванню позивачці судових витрат, які складаються зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved