Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

02.07.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обгрунтування вказаного позову зазначила про те, що в якому вони перебувають з відповідачем з 03.12.2014 року зареєстрований Головним упрвлінням реєстрації актів цивільного стану Федерального округу в м. Мехіко. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від зазначеного шлюбу з відповідачем мають малолітнього сина - [PERSON] [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння та різних поглядів на шлюб та сім'ю. Фактично шлюбні відносини припинились, спільне господарство не ведеться, разом не проживають. Вважає, що подальше збереження їх шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їх інтересам. Після народження дитини відносини позивача з відповідачем погіршились, перестали знаходити спільні підходи у вирішенні сімейних і родинних проблем, їхні погляди на життя стали діаметрально протилежними. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З його ініціативи та через його методи виховання дитини через фізичне покарання, між ними постійно виникалине порозуміння, які переростали в сварки, свідком яких нерідко була малолітня дитина, що негативно впливає на його психічний стан та кожен раз спричиняє позивачу та дитині душевні страждання. Відповідач проявляв агресію відносно позивача, та відносно дитини, постійно бив дитину, майже кожного дня, його вчинки були позбавлені здорового глузду. Крім того, з метою нав'язати позивачу своє бачення проблемних питань,відповідач іноді припускався аморальних вчинків, будучи в нетверезому стані допускав фізичні образи, що виражалися в рукоприкладстві, навіть в присутності малолітнього сина. На даний момент позивач проживає з дитиною за місцем своєї реєстрації у Святошинському районі м. Києва у квартирі батьків. Вони пенсійного віку, протее мають додатковий дохід окрім пенсії, а тому можуть надавати посильну матеріальну допомогу. Також мати має багато вільного часу для того, щоб допомагати позивачу по господарству та у догляді за дитиною. Позивач має неофіційний дохід. В судовове засідання представник позивача не з'явився, надіслав до суду клопотання слухати справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, причини неявки не повідомив. Представник третьої особи - служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, з заявами про неможливість розгляду справи за відсутність представника не звертався. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 03.12.2014 року між сторонами по справі був укладений шлюб, який був зареєстрований Головним упрвлінням реєстрації актів цивільного стану Федерального округу в м. Мехіко (а.с. 16). Від спільного шлюбу сторонни мають малолітню дитину: сина [PERSON] [INFO] (а.с. 10). Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, відповідач веде аморальний спосіб життя, безпідставно застосовує до позивача фізичну силу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотнезначення. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім'я данного подружжя розпалась остаточно, терміну на примирення призначати не потрібно. За таких обставин укладений шлюб підлягає розірванню. Як наголошує ч.1 ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. За правилами ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як регламентовано ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті наголошує, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати собливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25). Відповідно до відоцтва про право власності на житло від 31.12.2003 рок квартира за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] - ? частина, [PERSON] - ? частина та [PERSON] - ? частина (а.с. 28). Також, позивач зверталась до органів внутрішніх справ з заявою про побиття дитини відповідачем та, як наслідок - невиконання батьком своїх батьківських обов'язків та невиконання обов'язків батька та відповідно до висновку за результатами перевірки матеріалів ЄО № 51658 від 25.06.2018 року, інспектор Святошинського УП ГУНП у м. Києві капітан поліції Пономаренко О.Г., зазначив, що згідно інформаційної довідки про психологічно-діагностичні консультації з Пріео - Кривошей Іваном було встановлено, що дійсно у хлопчика спостерігається затримка мовлення, що може бути спричинено знаходженням останнього тривалий час в ситуації домашнього насильства (а.с. 53). Відповідно до копії медичної картки, що зареєстрована в дитячій поліклініці, дитина отримує належне медичне забезпечення (а.с. 35-39). Судом встановлено, що позивач належним чином утримує дитину, забезпечуючи його усім необхідним, в той час як відповідач не виконував і не виконує свої батьківські права та обов'язки відносно малолітньої дитини взагалі. Приїзд з малолітньою дитиною до України зумовлений тим, що позивач мала з відповідачем домовленості, що після народження дитини вони повернуться для проживання в Україну. На підтвердження цієї обставини слугує довідка Посольства України в Мексиканських Сполучених Штатах № 536/12-16 від 18.07.2016 року, [PERSON], [INFO] зареєстрований громадянином України (а.с. 24). Відповідно до положення принципу б Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю . Згідно висновку Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 12.09.2018 року, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, остання вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] [INFO], з матір'ю [PERSON] [INFO], на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (а.с. 84-85). Враховуючи малолітній вік дитини, та те, що дитина фізіологічно та морально пов'язана з природою матері, яка піклується і турбується за його стан здоров'я та духовний розвиток суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітньої дитини з матір'ю, яка має задовільний фінансовий стан, належні житлові умови та вкладає всі зусилля для забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1280,00 грн. судового збору в частині вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, які були сплачені позивачем при зверненні до суду, що документально підтверджено квитанцією.

Outcome: approved