Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

03.10.2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» та Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.04.2006 року у розмірі 1121402,75 грн.. Свої вимоги банк обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 14.04.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник погодився, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та в будь-який момент може бути змінений (зменшений або збільшений) банком. Підписання договору є прямою та безумовною згодою позичальника про прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складають між нею та Банком Договір, про що свідчить його особистий підпис у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У зв`язку з порушеннями відповідачем зобов`язань за кредитним договором, остання має заборгованість, яка станом на 31.08.2019 року становить 206570,49 грн., з яких: 1717,30 грн. - заборгованість за кредитом, 199104,19 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5749,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Так як законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, то позивач на свій розсуд визначив частину заборгованості до стягнення, яка становить 121402,75 грн., та складається із заборгованості за кредитом 1717,30 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом з 14.04.2006 року по 31.12.2018 року, що становить 119685,45 грн.. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві заначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 14.04.2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», з одного боку, та [PERSON] , з іншого, була досягнута домовленість про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1600,00 грн. зі сплатою 3 % в місяць з розрахунку 360 днів в році, із строком дії кредитного ліміту, що відповідає терміну дії картки. Позичальник [PERSON] своїм особистим підписом, що міститься у заяві засвідчила свою згоду із тим, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складають між нею і банком Договір про надання банківських послуг. При цьому позичальник також засвідчила своє ознайомлення та згоду із переліченими документами. До Заяви від 14.04.2006 року позивачем долучені Умови та правила надання банківських послуг. Отже, суд вважає встановленим факт укладення між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] кредитного договору № б/н від 14.04.2006 року. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості позичальник [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконує, внаслідок чого станом на 31.08.2019 року заборгованість становить 206570,49 грн. та складається з наступного: 1717,30 грн. - заборгованість за кредитом, 199104,19 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5749,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Заборгованість за процентами з 14.04.2006 року по 31.12.2018 року, яку просить стягнути позивач, становить 119685,45 грн.. Як визначено ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 ст.634ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, саме договір приєднання і був укладений між позивачем та відповідачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.610 ЦПК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] своїм підписом в заяві від 14.04.2006 року погодилася з тим, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, то з огляду на вищезазначене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 1717,30 грн, оскільки відповідач [PERSON] не виконувала умови договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 31.08.2019 року утворилась заборгованість за кредитом. Під час розгляду справи встановлено, що сторони Договору погодили кредитний ліміт у сумі 1600,00 грн. та базову процентну ставку в місяць на залишок за кредитом 3,0%, що становить 36,00 % річних. Однак відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 14.04.2006 року, наданого позивачем, з часу укладення договору процентна ставка поточної заборгованості змінювалася, так з 01.01.2013 року вона становила 30,0 %, з 01.09.2014 року позивачем було встановлено у розмірі 34,80%, а з 01.04.2015 року - 43,20 %, і відповідно до розміру зазначених ставок була розрахована заборгованість за процентами за користування кредитом. Як наголошено у Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Суд, враховуючи умови кредитного договору, вважає, що проценти на поточну заборгованість за користування кредитом повинні нараховуватися виходячи із встановлених 36,00% річних, а нарахування за підвищеною процентною ставкою, зокрема з 01.04.2015 року у розмірі 43,2% є безпідставним. На час збільшення процентної ставки по кредитному договору, станом на 01.04.2015 року, статтею 1056-1 ЦК України було визначено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Також, відповідно до п. 5.3 наданих до суду Умов та правил надання банківських послуг Банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 4.9 цього договору. Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку, тому зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем в період з 1 квітня 2015 року у розмірі 43,20 % на поточну та прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем відсутні. Оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірі 43,20 % не надано, слід розраховувати вказану суму процентів, виходячи із обумовленої в договорі процентної ставки 3,0 % щомісяця, що складає 36,00% річних. Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) та беручи до уваги визначені банком періоди стягнення заборгованості за процентами з 14.04.2006 року по 31.12.2018 року, суми заборгованості, розмір відсоткової ставки, суд для розрахунку поточних відсотків використовує наступну формулу: заборгованість х 36% / 360 днів х кількість днів у відповідному періоді. Сума відсотків за користування кредитом за період з 01.04.2015 року по 31.12.2018 року складає 2326,94 грн. (1717,30 грн. Х 36% / 360дн. Х 1355 дн.), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи розмір заборгованості за відсотками, який станом на 01.04.2015 року становив 1859,11 грн, то загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом, який підлягає стягненню з відповідача на користь Банку, становить 4186,05 грн (1859,11 грн + 2326,94 грн). У частині першій статті 611 ЦК України закріплено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з частинами першою та другою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за пенею та комісією у розмірі 5749,00 грн.. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що місце реєстрації та проживання відповідача [PERSON] є м. Краматорськ з 04.01.1991 року. Проте, при нарахуванні відповідачу штрафних санкцій, банк не врахував, що відповідно до положень ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. З метою забезпечення реалізації ст.2 Закону, Національний банк України листом від 05 листопада 2014 року №18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив усі банки про необхідність неухильно дотриматися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пп.16 п.1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р до зазначених населених пунктів також належить місто Краматорськ (Краматорська міська рада). Тому банк був зобов`язаний скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором з 14 квітня 2014 року. З огляду на наведене вище, позовні вимоги в частині стягнення неустойки не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 93,41 грн..

Outcome: partial