Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

03.03.2021\~року представник\~позивача звернувся\~до суду\~із даним\~позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~410\~954,70\~грн.\~заборгованості,\~яка складається\~з 3%\~річних та\~інфляційних втрат.\~В обґрунтування\~позову послався\~на те,\~що 08.05.2008\~р.\~між сторонами\~було укладено\~Генеральний договір\~про надання\~кредитних послуг\~№BL3941\~та Додаткову\~угоду до\~нього №\~BL3941/BL3941-К+.\~У порушення\~умов договору,\~відповідачка своїх\~зобов`язань належним\~чином не\~виконала,\~у зв`язку\~з чим\~виникла заборгованість.\~25.05.2012\~р.\~Червоноградським міським\~судом Львівської\~області було\~винесено рішення,\~яким задоволено\~повністю позовну\~заяву АТ\~«Універсал Банк»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості в\~сумі 295\~173,79\~грн..\~Посилаючись на\~приписист. 625 ЦК України просить позов задовольнити. Ухвалою від 29.03.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 05.05.2021 року з повідомленням сторін. 23.04.2021 р. відповідачка подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у задоволенні позову застосувавши наслідки спливу позовної давності. Зазначила, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25.05.2012 р. з неї стягнуто у користь позивача заборгованість за кредитним договором та додатковою угодою в сумі 295\~173,79 грн. Вказане рішення суду нею виконано повністю, дану заборгованість сплачено у повному обсязі, у зв`язку з чим виконавче провадження було закрито. Не зважаючи на повне погашення заборгованості, банк вирішив у листопаді 2017 р. знову звернутись до суду з метою стягнення з неї відсотків та пені, та рішенням суду першої інстанції від 25.06.2018 р. даний позов було задоволено, проте таке рішення не набрало законної сили та було скасованим постановою Львівського апеляційного суду від 08.11.2018 р.. Після вказаних вище подій, банк взяв собі паузу на більше ніж два роки, та уже 03.03.2021 р. звернувся до суду з даним позовом, тобто поза межами позовної давності. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, у задоволенні позову просила відмовити. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. 08.05.2008 р. між сторонами укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL3941 та Додаткову угоду № BL3941/ BL3941-KL+ до даного договору, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 30\~000\~доларів СШАна споживчі потреби, зі сплатою 14,00% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 01.05.2028 р.. \~ \~ \~ \~Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25.05.2012 р. (справа №2-1545/11), стягнуто з [PERSON] у користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №BL3941 від 08.05.2008 р. у розмірі 295\~173,79 грн., 1\~700,00 грн. сплаченого державного мита, 120,00 грн. сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. \~ \~ \~ \~Згідно копії квитанції №43 від 03.10.2017 р. ТВБВ №10013/138 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», відповідачкою сплачено заборгованість по виконавчому листу у виконавчому провадженні АСВП №54746611 у сумі 295\~382,41 грн.. \~ \~ \~ \~25.06.2018 р. рішенням Червоноградського міського суду Львівської області (справа №459/3080/17), частково задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, та стягнуто з останньої у користь банку заборгованість за генеральним договором про надання кредитних послуг №BL3941 та додатковою угодою № BL3941/ BL3941-KL+ у сумі 12\~797 доларів США\~42\~центи,\~що згідно\~курсу НБУ\~станом на\~день винесення\~рішення еквівалентно\~335\~676,\~32\~грн.,\~та5\~082,71 грн. сплаченого судового збору. \~ \~ \~ \~Постановою Львівського апеляційного суду від 08.11.2018 р., апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] задоволено, скасовано рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25.06.2018 р., та ухвалено нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Слід зазначити, що преюдиційний характер для справи мають вказані вище судові рішення. Так з вказаного вище судового рішення апеляційної інстанції встановлено, що копією постанови державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 10.10.2017 року про закінчення виконавчого провадження підтверджується, що виконавчий лист, виданий на виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25.05.2012 р. (справа №2-1545/11), виконаний боржником 03.10.2017 року. В мотивувальній частині суд апеляційної інстанції зазначив, що ПАТ «Універсал Банк» просить стягнути відсотки за користування кредитними коштами та пеню, нарахованими після ухвалення рішення Червоноградським міським судом Львівської області від 25.05.2012 року до дня фактичного виконання боржником рішення суду, тобто 03.10.2017 року, а тому враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13 ц, провадження №14-154 цс 18), суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» слід відмовити, оскільки звернення позивача до суду про дострокове стягнення кредиту припинило право ПАТ «Універсал Банк» нараховувати та стягувати відсотки за користування кредитними коштами та пеню. Спір у цій справі виник внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем стягнутих на підставі рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором коштів. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі\~\~№ 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Таким чином, з ухваленням 25.05.2012 р. Червоноградським міським судом Львівської області рішення, яке набрало законної сили, про стягнення з\~ [PERSON] заборгованості по кредитному договору, зобов`язання відповідачки сплатити заборгованість за договором позики не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання трьох процентів річних, передбачених статтею 625 ЦК України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Саме такого правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У постанові від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 Об`єднана палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з урахуванням зазначеного вище правового висновку Великої Палати Верховного Суду вказала, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обгрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею\~\~625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за весь час прострочення з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зазначена позиція підтверджена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі\~\~№ 303/7132/18 (провадження № 61-8487св20). [PERSON] заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача (відзив на позовну заяву від 23.04.2021 р.). У даній справі позивач пред`явив позов 03.03.2021 р., та просив стягнути 410\~954,70 грн. інфляційних втрат та 3-х процентів річних за період прострочення з 25.05.2012 року по 19.10.2017 року. Судове рішення від 25.05.2012 р. (справа №2-1545/11)про стягнення заборгованості за кредитним договором відповідачкою виконано 03.10.2017 р. і з цього дня зобов`язання\~\~боржника перед кредитором за кредитним договором припинилося в силу положень статті 599 ЦК України. Оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, обставини справи свідчать про переконливість та обґрунтованість заяви про застосування позовної давності, оскільки у даній справі обчисленню підлягає загальний трирічний строк позовної давності. Отже, на момент звернення банку до суду з даним позовом позовна давність сплинула, що у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Тому заява відповідачки про застосування позовної давності підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Оскільки встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність спливла і про це відповідачем зроблено заяву, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, що сплачений позивачем у даній справі, покладаються на останнього у зв`язку з відмовою у позові.

Outcome: dismissed