Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

04.06.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на майно, в якому просить визнати за ним [PERSON] право власності на нежитлову будівлю - склад будівельних матеріалів, зазначений в плані під літ. А-1, загальною площею 1178,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , жительці [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25 лютого 2019 року між ним [PERSON] та [PERSON] було укладено усний договір позики у вигляді розписки, згідно якої [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 930000 тисяч гривень та прийняла на себе зобов`язання повернути вказані кошти до 25.02.2020 року. Також вказує, що вказані кошти були надані [PERSON] під заставу нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . Ринкова вартість даної будівлі згідно звіту про незалежну оцінку майна № 7/20 від 14.01.2020 року, яка становить 819523 гривень. Вказані обставини підтверджуються розпискою, яка власноручно написана [PERSON] . При цьому, вказує, що незважаючи на досягнуту між ними домовленість [PERSON] по сьогоднішній день взяті на себе зобов`язання не виконала належним чином та борг не повернула, а тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати в справі. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, також надав до суду оригінал розписки від 25.02.2019 року. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, але в матеріалах справи від неї наявна заява про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, ознайомившись із заявами сторін, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом становлено, що 25 лютого 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 930000 тисяч гривень, з терміном повернення до 25 лютого 2020 року. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено судом, згідно матеріалів справи, відповідач [PERSON] отримала грошові кошти від позивача, що підтверджується наданою до матеріалів справи розпискою, та як вбачається з матеріалів справи, а саме із заяви відповідача [PERSON] , остання позовні вимоги визнала, надавши до суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, судом встановлено, що матеріали справи не містять заперечень відповідача [PERSON] з приводу того факту, що грошові кошти в сумі 930000 гривень остання позивачу не повернула позивачу у визначений договором позики строк. Як встановлено судом, грошові кошти у розмірі 930000 гривень [PERSON] були надані [PERSON] під заставу нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] . При цьому, зі змісту вищевказаної розписки вбачається, що у випадку невиконання взятого на себе зобов`язання з метою погашення суми боргу, право власності на вищевказану нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , яка належить відповідачу в справі [PERSON] - перейде до [PERSON] . Згідно статей 546, 547 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України). Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, як встановлено судом, заставодержатель може задовольнити забезпечену заставою вимогу шляхом набуття права власності на предмет застави. Згідно матеріалів справи, ринкова вартість вищевказаної нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] відповідно до звіту про незалежну оцінку майна № 7/20 від 14.01.2020 року складає 819523 гривень. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно приписів ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Суд, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин між сторонами, з врахуванням тієї обставини, що позичальник належним чином не виконав своїх зобов`язань за договором позики, існують підстави для визнання права власності за позивачем [PERSON] на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, суд вважає за необхідне повернути [PERSON] ( [INFO] , зареєстрованому за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 4650,00 гривень. Згідно ст. 41 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4650,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved