Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

03 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, яким просить позбавити [PERSON], батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей - дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у розмірі 980 гривень на кожну дитину, але у будь якому випадку, не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 вересня 2009 року сторони уклали шлюб. У даному шлюбі народилися: донька - [PERSON], [INFO] та син: [PERSON], [INFO]. Відповідач у 2011 році залишив сім'ю та до цього часу не повернувся, матеріальної допомоги дітям не надає, їх життям не цікавиться, участі у вихованні не приймає. 18 грудня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Враховуючи викладене, позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовну заяву підтримали, просили задовольнити. Крім того, позивач [PERSON] пояснила, що з приводу зникнення чоловіка до правоохоронних органів не зверталась. Відповідач телефонував після народження сина декілька раз, а потім зник. Жодних коштів на утримання дітей не надає, з дітьми не спілкується і не намагається з ними побачитись. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Про причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань до суду не направив. Представник органу опіки та піклування [PERSON] проти задоволення заяви не заперечувала. Допитана, в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що позивач та відповідач є її друзями. Джордж проживав разом з позивачем у батьків [PERSON] до 2011 року. Перешкод у спілкуванні з дітьми ніхто відповідачу [PERSON] не чинить, проте останній протягом тривалого часу не відвідує дітей та не цікавиться їх життям, не несе витрати по їх утриманню та не намагається мати з ними зустрічі чи підтримувати спілкування. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши надані сторонами пояснення, приходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 11 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В судовому засіданні встановлено, що 11 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 11 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 6). Від даного шлюбу [INFO] народилась [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 27 травня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрйаонного управління юстиції Київської області, а також [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 7, 8). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 14). За змістом ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно довідки № 192 виданої 17 серпня 20108 року Бориспільською НВК «Гімназія «Перспектива» встановлено, що [PERSON] є ученицею 2-Д класу даного закладу, батько [PERSON] не брав участі у батьківських зборах, не цікавився навчанням дочки, жодного разу не зустрічався з класним керівником, не цікавився успішністю та рівнем вихованні дитини (а.с. 39). Встановлено, що малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Наведене підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов від 27 червня 2018 року та засвідченим підписами сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 11). Орган опіки та піклування Бориспільської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 08 жовтня 2018 року також погоджено висновок щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 53-54). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ним своїх обов'язків. Оскільки [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно його дітей [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], не піклується про їх духовний розвиток, не забезпечує їх матеріально тривалий час, дій, що свідчили б про усвідомлення ним своїх вчинків відповідач не вчинив, суд вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо вказаних малолітніх дітей. Крім того, відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судом встановлено, що відомостей про офіційне працевлаштування відповідача немає, інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на його утриманні немає. Доказів протилежного суду не надано. Враховуючи вказані обставини суд приходить висновку про необхідність призначення аліментів на утримання дитини відповідно до ст. 181 СК України з визначенням його розміру у твердій грошовій сумі. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] судом не встановлено, про них також не повідомлено позивачем та відповідачем. В ч. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 3 від 15.05.2006 року зазначається, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. за № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. У зв'язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], слід визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 980 (дев'ятсот вісімдесят) гривень 00 (нуль) копійок на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 03 липня 2017 року. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved