Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

02 липня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням розташованим по [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказувала, що їй належить будинок [ADDRESS] , який вона успадкувала після смерті свого батька. В зазначеному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , однак останні понад 7 років у будинку не проживають. Ніяких перешкод в користуванні житловим будинком відповідачам ніхто не чинив, та претензій з боку відповідачів щодо користування житловою площею не надходило. У зв`язку з цим позивач звернулася до суду із позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені за зареєстрованим місцем проживання належним чином тачерез оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України, у зв`язку з наявністю даних щодо не проживання відповідачів за місцем реєстрації, причини неявки в судове засідання не повідомили, відзив не подали. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до такого висновку. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.09.2018 р. власником будинку [ADDRESS] зазначена [PERSON] . Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину, за законом виданого 14 вересня 2018 року (а.с.11-12). За даними Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 20 червня 2019 року у вище вказаному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно з актом про не проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірному житловому будинку розташованим по [ADDRESS] , понад 7 років (а.с. 7). Норми ЦК України регулюють правовідносини щодо проживання та втрати права на користування житлом, що є власністю громадян лише відносно членів сім`ї власника, водночас відповідачами у справі є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які не є членами сім`ї позивача. Так, відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї власника належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Водночас, відповідно до статей 71,72 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані в судовому порядку втратившими право користування житловим приміщенням, якщо вони без поважних причин не проживали більше 6 місяців в житловому приміщенні. Ні норми ЦК України, ні норми ЖК України не регулюють цивільні відносини щодо порядку втрати права користування житловим приміщенням, що є у власності громадянина, особами, які не є членами сім`ї власника. Статтею 8 ЦК України, встановлено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Враховуючи відсутність правової норми, яка регулює спірні правовідносини, суд застосовує аналогію закону, зокрема положення частини 2 статті 405 ЦК України (як спеціальної норми). Аналізуючи викладені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають у житловому будинку розташованому по [ADDRESS] , більш встановленого ст. 71 ЖКУкраїни, ст. 405 ЦК України, строку без поважних причин і до теперішнього часу не пред`являли позивачці ніяких вимог щодо користування будинком. Відповідно до вимог ст.ст.319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved