Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

03.08.2020р. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить ухвалити рішення про розірвання договору-замовлення № 2 від 19.09.2019р., договору-замовлення № 2 від 23.09.2019р., що укладені між нею та ФОП « [PERSON] »; стягнути з відповідача 67 790 грн. матеріальної шкоди та 2 239,50 - 5% вартості вказаних договорів, а також 1000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 19.09.2019р. та 23.09.2019р. між нею та ФОП [PERSON] були укладені договори-замовлення №2 із додатками, згідно яких остання взяла на себе зобов`язання щодо виготовлення, доставку і монтаж меблів на об`єкті замовника, а саме: комоду «Белла», тумби, туалетного столика «Медея», шафи купе та ліжка «Арабель». На виконання умов договорів, позивачем спочатку оплачено завдаток, а 20.11.2019р. - 100 % вартості замовлення. Однак, станом на день подання позову, відповідачем ФОП [PERSON] так і не були доставлені меблі. З приводу з`ясування причин затримки, вона неодноразово зверталася до відповідача, однак постійно отримувала відповіді про те, що немає комплектуючих, поламався автомобіль доставки, прохання зачекати, тощо. На її вимогу повернути кошти, відповідач не реагує. Оскільки з вини відповідача відбулося порушення договорів замовлення №2 від 19.09.2019 та від 23.09.2019, просить такі розірвати, та повернути сплачені неї кошти. Крім того, вважає, що відповідно до вимог ч.2 ст. 571 ЦК України, ФОП [PERSON] повинна відшкодувати їй збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, а загалом 67 790 грн. матеріальної шкоди. Також просить стягнути з відповідача, згідно з п. 6.1 Договорів-замовлення - 0,5 % від вартості замовлення за кожен прострочений день, оскільки саме з вини ФОП [PERSON] порушено строки виготовлення меблів. Вказана сума, станом на момент звернення до суду складає 2 239,50 грн. Крім того, позивач вважає, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 1000 грн. та яка виявилась у порушенні звичних для неї умов життя, що призвело до безсоння, головних болей, тощо. Ухвалою суду від 21.08.2020р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. У визначений в ухвалі від 21.08.2020 року строк від відповідача відзив не надійшов. Ухвалою суду від 24.03.2021 року справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подала відзив на позовну заяву. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України , кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частинами 1, 2 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 19.09.2019р. між [PERSON] та ФОП « [PERSON] » укладено Договір - замовлення № 2 та Додаток № 2 від 19.09.2019р, згідно умов якого відповідач зобов`язалась виготовити, доставити та здійснити монтаж меблів на об`єкті замовника, а саме: шафи купе та ліжка «Арабель». Аналогічний за змістом договір № 2 із додатком № 2 укладений між сторонами 23.09.2019р. на виготовлення меблів: комод «Белла», тумба та туалетний столик «Медея». Загальна вартість замовлення за договором від 19.09.2019р. становила 29 755 грн., з яких 10 600 це завдаток, а 19 155 - решта коштів, що було повністю оплачено позивачем 20.11.2019р. За договором від 23.09.2019р. позивач оплатила 10 800 грн. завдатку, а 20.11.2019р. решта суми в розмірі 14 835 грн., а загалом - 25 635 грн. Таким чином, позивачем повністю були виконані умови вказаних Договорів-замовлення № 2 від 19.09.2019р. та № 2 від 23.09.2019р. щодо оплати замовлення, що підтверджується особистим підписом відповідача на вказаних договорах - замовлення (а.с. 8, 10). Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В даному випадку сторонами досягнуто всіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з п.3.1 Договорів, дата виготовлення виробу вказується у Додатках, в яких зазначено термін виконання - орієнтовно 30 робочих днів. Проте, в порушення умов № 2 від 19.09.2019р. та № 2 від 23.09.2019р., фізична особа - підприємець [PERSON] по сьогоднішній день не надала послуги з виготовлення, доставки та монтажу меблів для позивача, кошти не повернула. Згідно з ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч.2 ст.10 Закону, якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. Також ч. 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При розгляді даного спору безспірно встановлено, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання. Жодного документального підтвердження поважності причин ухилення від виконання умов договору відповідачем не представлено. Натомість, як вбачається із досліджених в ході судового розгляду доказів, позивач повністю оплатила вартість замовлення. Тривалий час відповідач відтягувала терміни виконання робіт по виготовлення меблів та не ставила позивача до відома про те, що замовлення не буде виконане. Враховуючи наведене, суд вважає підставними вимоги позивача в частині розірвання договору замовлення. Що стосується вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 67 790 грн., суд зазначає наступне. Позивач, в обґрунтування вказаної вимоги посилається на ч.2 ст. 571 ЦК України, згідно якої - сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. В розумінні ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Аналізуючи дану норму Закону, під збитками слід розуміти фактичні витрати, які вже зроблені особою. Це може бути вартість знищеної речі, інші реальні витрати, які зазнала особа, у зв`язку зі знищенням речі, тощо. Щодо витрат, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тут мається перш за все вартість ремонту речі , при чому, як такого, який особа вже зробила і може підтвердити проведені витрати відповідними документами, так і такого, який особа ще має зробити. Також, під дане визначення підпадають ті грошові штрафні санкції, який потерпілий сплатив, або має сплатити у зв`язку із невиконанням ним зобов`язань перед третьою особою, якщо таке невиконання ж наслідком порушення його цивільного права. Окрім того, поняття «збитки» включає в себе упущену вигоду, під якою слід розуміти доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби ї право не було порушене. Тобто, йдеться мова не про реальні витрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її права. Однак, в даному випадку, позивачем не наведено суду, яких збитків вона зазнала у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань з боку відповідача, зокрема щодо втрат, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням майна, витрат для відновлення свого порушеного права чи доходів, які вона могла б реально одержати за звичайних обставин. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди, а саме в частині фактично оплачених нею коштів, згідно договорів замовлення в сумах 25 635 грн. та 19 155 грн, а загалом - 44 790 грн. В задоволенні решти матеріальної шкоди слід відмовити за недоведеністю заподіяння позивачу реальних збитків чи упущеної вигоди, в розумінні ст.22 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Окрім того, згідно з п. 6.1 Договорів, у разі порушення з вини виконавця терміну виготовлення меблів, виконавець несе матеріальну відповідальність у розмірі 0,5% від вартості замовлення за кожний прострочений робочий день, починаючи з восьмого дня, але не більше 5% від вартості замовлення. На момент звернення до суду 03.08.2020 відповідач прострочив виконання зобов`язання за договорами близько на 9 місяців, що у відповідності до п.6.1 Договору є більшим ніж 5%. З огляду на зазначене, з відповідача слід стягнути на користь позивача 5% вартості замовлень, а саме: по вартості замовлення згідно договору від 19.09.2019р. у 25 635 грн, 5 % складатиме 1281,75 грн., а згідно договору від 23.09.2019р. у 19 155 грн, 5 % складатиме 957,75 грн., загалом - 2 239,50 грн. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 2,4 ч.2 ст. 23 ЦК України). Судова практика виходить із того, що об`єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан особи, права якої порушені (потерпілого), є, зокрема, неможливість продовження активного суспільного життя, втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо. Так, зокрема відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 ( далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 вказаної Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. При визначенні моральної шкоди, позивач посилається на те, що внаслідок невиконання відповідачем умов Договорів-замовлення, їй довелось витрачати свій час на з`ясування причин невиконання договору, що призвело до порушення звичних умов життя, безсоння, частого головного болю, дратівливості, тощо. Між тим, останньою надано суду жодного доказу на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, чи вона зверталась з приводу погіршення здоров`я до медичної установи, яким чином погіршились її усталені умови життя, тощо. Таким чином суд дійшов висновку про безпідставність вимоги про відшкодування моральної шкоди. Оскільки позивач [PERSON] при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 850 грн, вказані кошти слід стягнути з відповідача в її користь .

Outcome: partial