Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

03 листопада 2020 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 07 вересня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний час сторони проживають окремо. Добровільно матеріальну допомогу на утримання їх доньки відповідач не надає, проте має змогу таку допомогу надавати, оскільки працює, інших осіб на утриманні не має. За таких обставин, просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу в строк не більше десяти днів з моменту отримання копії ухвали усунути вказані недоліки. 26 листопада 2020 року позивачем усунуто вказані в ухвалі суду недоліки. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду на 17 грудня 2020 року на 11-годину 30 хв. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивачка [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він позов визнав у повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1035 (а.с. 4). Під час шлюбу [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , батьком якої є відповідач (а.с. 8). У частині 1 статті 21, частині 1 статті 24 СК України йдеться про те, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін. На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і сім`я фактично розпалася. Сторони не підтримують сімейних відносин, перспективи поновлення сімейних відносин відсутні. Так як відповідач визнає позовні вимоги, примирення між подружжям та збереження їх сім`ї є неможливим, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20\~листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27\~лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як передбачено частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, особи, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об`єктивну можливість сплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав та ним позовні вимоги визнані. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів на утримання дитини буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб. Таким чином, позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову з 03 листопада 2020 року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved