Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

02 березня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 115878,33 грн., яка складається з основної суми боргу в розмірі 22355,00 грн., відсотків за користування позикою в сумі 62594,00 грн., суму інфляційних витрат в розмірі 23285,05 грн три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 7644,28 грн. В обґрунтовування позову зазначив, що 27 жовтня 2016 року позичив відповідачу гроші в сумі 22355,00 гривень, що було еквівалентно 850 доларів США, яку відповідач зобов`язалась повернути в строк до 28 лютого 2017 року, що підтверджується письмовою розпискою. За договором позики розмір процентів за користування позикою було визначено в розмірі 7% місячних від суми боргу, що відповідно складає 1564,85 грн. на місяць. Також зазначає, що на час укладання договору позики, він мав прізвище « [PERSON] », яке було змінено 09 березня 2018 року на прізвище « [PERSON] », що підтверджується відповідним свідоцтвом. До теперішнього часу відповідач борг не повернув. Тому просить від простроченої суми боргу в розмірі 84 949,00 грн. також стягнути інфляційні втрати, які згідно розрахунку позивача за період з 01.03.2017 по 31.01.2020 складають 23 285,05 грн. та три відсотки річних від прострочених суми боргу за період з 01.03.2017 по 28.02.2020 складають 7644,28 грн.. Зазначені обставини стали підставою звернення до суду за захистом порушеного права. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Призначено судове засідання. Позивач, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Заслухавши сторону позивача, дослідивши матеріали справи суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] отримав позику від [PERSON] в розмірі 22355,00 грн., що еквівалентно на день укладання договору 850 доларів США із встановленими відсотками в розмірі 7% від суми боргу та зобов`язався повернути позику в строк до 28 лютого 2017 року, що підтверджується розпискою від 27 жовтня 2016 року. Оригінал розписки надано позивачем до суду (а.с. 41). Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 09 березня 2018 року, позивач змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що складено актовий запис № 07 (а.с. 12). Свої зобовязання перед позивачем, відповідач не виконав. У відповідності до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян і на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, що в даному випадку і виконано сторонами. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умови вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи, що позивачем надано суду оригінал боргової розписки, що в силу ст.. 545, 1049 ЦК України, підтверджує наявність боргу, суд вважає встановленим факт наявності боргу відповідача перед позивачем в сумі 22355,00 грн.. Відповідно до договору позики, відповідач мав сплатити відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 7% від суми боргу, що відповідно складає 1564,85 грн. на місяць. Датою виконання зобов`язання визначено сторонами 28 лютого 2017 року, тобто договір укладено строком на 4 місяці, тому загальний розмір відсотків складає 6259, 40 грн. (1564,85*4). Таким чином, загальна сума боргу станом на 28 лютого 2017 року складала 28614, 40 грн. (22355,00+6259,40). В позові позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування позикою за період з 01.03.2017 по 28.02.2020 в сумі 63594 грн, проте суд вважає зазначені вимоги необґрунтованими, оскільки вони суперечать вимогам ст..1048 ЦК України, якою передбачено нарахування процентів лише до дня виконання зобов`язання. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 6 лютого 2019 року по справі №175/4753/15-ц визначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В силу ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В позовній заяві, позивачем визначено прострочення на суму боргу 84949,00 грн. за період з 01.03.2017 року по 31.01.2020 щодо нарахування інфляційних збитків та за період з 01.03.2017 по 28.02.2020 щодо 3% річних від простроченої.. Проте, як зазначено вище, зазначена сума боргу є необґрунтованою, тому позивач має право на стягнення коштів відповідно до ст.. 625 ЦК України на прострочену суму боргу в розмірі 28614,40 грн. Відповідно до інформації з офіційного сайту Міністерства фінансів України рівень інфляції: за період з березня 2017 року по січень 2020 року складав відповідно-101,8, 100,9, 101,3, 101,6, 100,2, 99,9, 102,0, 101,2, 100,9, 101,0, 101,5, 100,9, 101,1, 100,8, 100,0, 100,0, 99,3, 100,0, 101,9, 101,7, 101,4, 100,8, 101,0, 100,5, 100,9, 101,0, 100,7, 99,5, 99,4, 99,7, 100,7, 100,7, 100,1, 99,8, 100,2. Розрахунок інфляційних збитків на суму боргу 28614, 40 грн. складає: 28614,40 грн. х (101,80: 100) х (100,90 :100) х (101,30 :100) х (101,60 : 100) х (100,20 : 100)х (99,90 : 100) х (102,00:100)х(101,20:100)х(100,90:100)х(101,00:100) х (101,50:100) х (100,90:100) х(101,10:100) х (100,80:100)х(100,00 : 100)х(100,00 : 100)х(99,30 : 100) х (100,00 : 100) х (101,90 : 100) х(101,70 : 100) х (101,40 :100)х(100,80 : 100)х(101,00 : 100)х(100,50 : 100) х (100,90 : 100) х (101,00 : 100) (100,70 : 100) х (99,50 :100)х(99,40.:100) х (99,70 : 100) х (100,70 : 100) х (100,70 : 100) х (100,10 : 100) х (99,80 : 100) х (100,20 : 100) - 28614, 40 = 7843,39 грн. В позовній заяві, позивачем визначено прострочення щодо нарахування трьох відсотків річних від суми боргу за період з 01.03.2017 до 28.02.2020 року, що становить 1095 днів. За розрахунком 3% річних на суму боргу 28614,40 грн. складає: 28614,40 грн. х 3% /100%/ 365 дн. х 1095 дн. = 2575, 30 грн. Таким чином, загальний розмір суми боргу за визначений позивачем час прострочення з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми складає 39 033, 09 грн. (28614, 40+7843,39+2575,30), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 390,33 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог (39033,09*1158,78/115878,33) (а.с. 5). Також представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, які згіно з розрахунку складають 3000,00 грн (консультація -500,00 грн., складання позову - 1500,00 грн., складання клопотання про проведення судового розгляду в режимі відео конференції - 250,00 грн., складання клопотання про надання доказі - 250,00 грн., участь у судовому засіданні -500,00 грн.) Відповідно до ч.2 ст. 138 ЦПК україни, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 3 цієї статті визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В силу частини 6 цієї статті, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Outcome: partial