Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

02.12.2020 [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07.12.2020 року справу було передано до Ленінського районного суду м.Запоріжжя за підсудністю. 03.03.2021 року ухвалою суду справа була прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач вказує, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить 43/100 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач є двоюрідною сестрою [PERSON] . Згідно з витягом № 61869419 від 29.09.2020 року, сформованим приватним нотаріусом Пестрецовим В.В. зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкоємці не звертались до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини та не отримували свідоцтва про право на спадщину. Після смерті [PERSON] позивач не мала можливості звернутися до нотаріуса в зазначений статтею 1259 ЦК України строк в 6 місяців, вважає, що пропущений строк для прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин. Пояснює, що 08.12.2019 року вона виїхала на територію Російської Федерації і повернулась в Україну 05.03.2020 року, що підтверджується відповіддю Дерржприкордонслужби, З 02.05.2020 року по 17.07.2020 року вона перебувала на лікуванні, що підтверджується випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. Таким чином, позивач вважає, що причина пропуску нею строку для прийняття спадщини є поважною. 08.04.2021 від представника відповідача надійшов відзив, в якому представник заперечував проти позовної заяви в повному обсязі з наступних підстав. Вважає, що позивачем не додані достатні докази та підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. Вважає, що протягом 2,5 місяців після лікування позивачу ніщо не перешкоджало звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 14.04.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначив ті самі обставини, що і в позовній заяві, доповнив також причину пропуску строку посилаючись на поширення інфекційної хвороби «СОVID-19» та віддаленість проживання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані в обґрунтування позову докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ч.1ст.1270 ЦК України. Відповідно до ч.1, 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що зазначено у ч.3ст.1272 ЦК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина другастатті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленному статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що в реєстрі актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті 29 січня 2020 року було зроблено актовий запис № 144 (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить 43/100 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач є двоюрідною сестрою [PERSON] , що підтверджується доданим до позовної заяви свідоцтвом про народження [PERSON] (батька позивача) серія [NUMBER] , виданого 11.06.1949 року Першопокровським с/РАГС села Першопокровка Нижньосірогозського району Херсонської області та [PERSON] (матері спадкодавця) серія [NUMBER] від 08.08.1960 року, виданого Виконкомом Першопокровської сільради депутатів трудящих УРСР Нижньосірогозського району Херсонської області (а.с.17-20). У встановлений законом шестимісячний термін позивач не змогла звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки 08.12.2019 року вона виїхала на територію Російської Федерації і повернулась в Україну 05.03.2020 року, що підтверджується відповіддю Дерржприкордонслужби (а.с.8). З 02.05.2020 року по 17.07.2020 року вона перебувала на лікуванні, що підтверджується випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.7). Згідно наданої суду довідки № 406 від 24.11.2020 року, виданою Першопокровською сільською радою Нижньосірогозського району Херсонської області [PERSON] зареєстрована та поспійно проживає в [ADDRESS] (а.с.14). Постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «COVID-19» були заборонені регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у міжміському, внутрішньо обласному і міжобласному сполученні. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Аналізуючи надані судові докази у їхній сукупності, суд дійшов висновку, що у позивачки [PERSON] дійсно були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини та вказані обставини суд визнає поважними. Таким чином, суд вважає, що позивачка строк для прийняття спадщини пропустила з поважної причини і є всі підстави задовольнити позов, визначити строк у межах передбаченого законом загального терміну шести місяців і таким достатнім строком є два місяця, перебіг яких рахується після набрання рішенням законної сили. Відповідно дост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленомустаттею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Outcome: approved