Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

04.12.2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м.Лозова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору -Відділ реєстрації Лозівської міської ради Харківської області, про скасування арешту та обтяження щодо заборони на відчуження нерухомого майна. Позивачі в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні вимог наполягали. Представник відповідача Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м.Лозова Головного територіального управління юстиції в Харківській області в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Відділу реєстрації Лозівської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явилася, але надала пояснення, в яких просила справу слухати за її відсутності, просила суд прийняти рішення згідно чинного законодавства України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.04.2011 року(а.с.11) [PERSON] належить на праві власності 2/3 частки житлового приміщення, а саме квартири за адресою: [ADDRESS], та, згідно свідоцтву про право на спадщину за законом від 25.11.2017 року(а.с.13), [PERSON] належить на праві власності 1/3 частки вищевказаного житлового приміщення. Вище зазначене підтверджується витягами з реєстрів №26670208 від 12.04.2011 року(а.с.12) та №105093460 від 25.11.2017 року(а.с.14). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 27.11.2017 року, виявлено обтяження нерухомого майна відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВДВС Лозівського МРУЮ Харківської області за №32812570 від 28.05.2012 року, реєстраційний номер обтяження 12664364(а.с.16-19). Згідно довідки Міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та м.Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 30.11.2017 року за вих.№166 11/14.10-45/16(а.с.15), відкриті виконавчі провадження щодо [PERSON] та [PERSON] не перебувають, за закінченням строку зберігання виконавче провадження відносно них було знищено. Враховуючи викладене, ВДВС вилучити обтяження та скасувати арешт не має можливості. Відповідно до вище зазначеного, вилучення обтяження та скасування арешту можливе на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна, так як воно знаходиться в м.Лозова Харківської області, позивач звернувся вірно. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Таким чином, арешт нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS], порушує право власності позивачів. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, про що зазначено в ч. 1 ст. 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У відповідності до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони повинні довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76,81 ЦПК України як факт спричинення їм шкоди так і її розмір. Інші доводи не можуть бути прийняті до уваги. Оскільки позивачем доведені обставини, на які він посилається в позовній заяві, належними та допустимими доказами, суд вважає за необхідне задовольнити дані позовні вимоги. Вимога позивача не порушує нічиїх прав та обов'язків і не суперечить вимогам діючого законодавства, Конституції України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: partial