Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

04.08.2014 року представник позивача ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 49.29/00105/06-ТК від 11.04.2006 р., відповідно до умов якого Банк наддав позичальнику кредитні кошти в розмірі 3985,00грн. зі сплатою 24% річних за користування кредитом на строк з 11.04.2006 року до повного повернення кредитору. 20.05.2013р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого загальна сума заборгованості станом на 22.07.2014 року складає 4888,54 грн., у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 4888,54 грн. з яких: 3984,64 грн.- тіло кредиту; 903,90 грн. - відсотки, та витрати по оплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій зазначила, що просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та, у випадку неявки відповідача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що відповідач та його представник заперечують проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано розрахунку заборгованості, а також не зазначено період за який здійснювався розрахунок заборгованості. Відповідно до умов кредитного договору позичальник повинен повертати кредит та сплачувати за нього відсотки щомісячно з 1 по 10 число, починаючи з 12 квітня 2006р., тобто на момент звернення 14.08.2014р. позивачем пропущений строк позовної давності, в зв'язку з чим представник відповідача просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що між ВАТ КБ «Кредитпромбанк» та відповідачем було укладено Договір № 49.29/00105/06-ТК000400014 від 11.04.2006 р., відповідно до якого [PERSON] надано грошові кошти в сумі 3386,94 грн. на придбання майна у ТОВ «Гігабайт» та 597,7 грн. на здійснення оплати комісії за переказ коштів за дорученням клієнта на договірне списання з карткового рахунку при здійсненні кредитної операції, зі сплатою за користування кредитом - 24% річних, та на умовах здійснення щомісячних платежів в розмірі 376,41 грн. в період з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за звітним, починаючи з 12.04.2006р., з остаточним терміном повернення кредиту та сплати відсотків не пізніше ніж 10.04.2007р. (а.с. 5-8). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 20.05.2013р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1134 р. (а.с. 12-17), за яким право вимоги за Договором № 49.29/00105/06-ТК000400014 відступлене на користь ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується витягом з додатку №1 до вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги (а.с. 18), з якого вбачається, що на час відступлення права вимоги заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 3984,64 грн. Відповідно до ч. 1. ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядженні другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або забовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як убачається з довідки, виданої начальником управління супроводження операцій фізичних осіб АТ «Дельта Банк» від 22.07.2014р. відносно боржника [PERSON], станом 22.07.2014 р., загальна сума заборгованості останнього складає 4888,54 грн. з яких: 3984,64 грн.- тіло кредиту; 903,90 грн. - відсотки (а.с. 9). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки передбачені договором або законом. Відповідно до положень ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стороною відповідача не надано суду доказів виконання зобов'язання по поверненню тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Тому вимоги позову є обґрунтованими, однак суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з частиною 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з частиною 1 статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно з частиною 2 статті 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до п. 10.1 Договору, строк дії Договору встановлюється з дня його підписання сторонами і до повного виконання Позичальником зобов'язань за договором з додатковими угодами до нього. Кредитний договір був укладений 11.04.2006 року, згідно його умов, кредит надається з остаточним терміном повернення кредиту та сплати відсотків не пізніше ніж 10.04.2007р., отже [PERSON] повинен був здійснити останній платіж 10.04.2007 року. Вказівка в кредитному договорі, що він діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися ані строком ані терміном в розумінні ст. ст. 251, 252 ЦК України. Таким чином, строк виконання зобов'язань за укладеним між сторонами договором № 49.29/00105/06-ТК000400014 від 11.04.2006р. настав 10.04.2007 року. Стороною відповідача була подана суду заява про застосування строків позовної давності за вимогами позову. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. При цьому самим кредитним договором № 805/2007/980-М/10/028 від 18.04.2007р. визначено, що він виданий на придбання майна, тобто на споживчі цілі. Загальні питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення визначені у статті 214 Цивільного процесуального кодексу України, серед іншого, суд вирішує питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи. Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Зважаючи на викладене, суд вважає правомірним застосування в межах даного спору позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 4888,54 грн. з яких: 3984,64 грн.- тіло кредиту; 903,90 грн. - відсотки, у зв'язку зі спливом загального строку позовної давності та на підставі ст. ст. 257, 267 ЦК України, у зв'язку з заявою представника відповідача. З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню у зв'язку зі спливом позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок позивача у сплаченому при подачі позову розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed