Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

02 червня 2015 року ПАТ «КБ «Надра» звернулось в суд з зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 18 жовтня 2005 року між ВАТ «КБ Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким останній отримав у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 8760 доларів США зі сплатою 10 % річних строком до 18 серпня 2011 року. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «КБ «Надра» [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, згідно яких, останні взяли на себе зобов'язання відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] своїх зобов'язань, що витікають з кредитного договору. 02 грудня 2010 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за якою сторони встановили етапи відстрочення сплати частини необхідного платежів. [PERSON] умови кредитного договору не виконав, тому станом на 01 квітня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 13430 доларів 92 центи США, що за курсом Національного Банку України станом на 01 квітня 2015 року становить 314973 гривні 63 копійки, які банк просить стягнути з відповідачів на свою користь в солідарному порядку. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] вважає, що позов не підлягає задоволенню. Подав до суду письмові заперечення. Пояснив суду, що факт укладення договору між сторонами не оспорюється, проте останній платіж по кредиту здійснений [PERSON] 19 грудня 2011 pоку, після цього ніяких платежів по кредиту не здійснювалось. Позов про стягнення заборгованості за кредитним договором подано до суду 27 травня 2015 року, з пропуском строку позовної давності як щодо основного боргу, так і щодо штрафних санкцій. Просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Також зазначив, що в п.п. 1.1.2. кредитного договору в новій редакції від 02 грудня 2010 pоку, було встановлено додаткову комісію за консультації по кредитних операціях у розмірі 0,75 % від суми залишку по кредиту. У первинному Кредитному договорі від 18 жовтня 2005 pоку такої комісії не було передбачено. У зв'язку з цим збільшився обсяг відповідальності поручителів, хоча вони не надавали своєї згоди на таке збільшення, тому порука припинилась. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Представник відповідача направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що проти задоволення позову заперечує та просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18 жовтня 2005 року між ВАТ «КБ Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний Банк «Надра», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 737/П/2005-840 про отримання 8760 доларів США для придбання транспортного засобу зі сплатою 10 % річних строком до 18 серпня 2011 року (а.с. 9-13) 02 грудня 2010 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за якою сторони встановили етапи відстрочення сплати частини необхідного платежу. З дати підписання цієї додаткової угоди позичальнику встановлено щомісячна сума мінімально необхідного платежу (а.с. 27). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови кредитного договору не виконуються, кредит не повертається. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконував у зв'язку з чим станом на 01 квітня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 13430 доларів 92 центи США, що за курсом Національного Банку України станом на 01 квітня 2015 року становить 314973 гривні 63 копійки, з яких: -непогашений кредит - 1024,27 доларів США, що еквівалентно 24020,55 гривень; -несплачені відсотки - 341,74 доларів США, що еквівалентно 8014,28 гривень; -заборгованість по сплаті комісії - 1991,35 доларів США, що еквівалентно 46699,91 гривень; -комісія за консультаційні послуги - 24,09 доларів США, що еквівалентно 564,89 гривень; -несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов'язань (відповідно до п. 5.l. Додаткової угоди до кредитного договору - 869,86 доларів США, що еквівалентно 20399,42 гривень; -реструктуризована пеня - 8796,61 доларів США, що еквівалентно 206292,67 гривень; -штраф за порушення умов договору (відповідно до п.п. 5.2., 5.3. Додаткової угоди до кредитного договору) - 383,00 доларів США, що еквівалентно 8981,91 гривень. Розрахунок загальної суми заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на 01 квітня 2015 року наданий суду і відповідає вимогам закону. У судовому засіданні стороною відповідачів не оспорювався факт укладення договору та наявність у відповідачів заборгованості перед банком. Разом з тим, відповідач [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до додаткової угоди № 1 від 02 грудня 2010 року до кредитного договору сторони змінили Графік щомісячного внесення мінімальної суми необхідного платежу, за яким останньою датою платежу є 18 серпня 2011 року (а.с. 18-27). Встановлено, що [PERSON] не здійснював оплату чергових платежів, а останній платіж мав бути здійснений ним у серпні 2011 року. Кредитор звернувся в суд з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом лише у травні 2015 pоку. Суд приходить до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] Саме таких висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 листопада 2014 pоку у справі № 6-160цс14, 05 червня 2015 року у справі № 6-31цс15. Стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення до суду та про необхідність його поновлення. За таких обставин, суд не має правових підстав для поновлення позивачу пропущеного строку на звернення з позовом до суду, а тому в задоволені позову слід відмовити на підставі ст. 266 та ч. 4 ст. 267 ЦК України (у зв'язку з пропуском строку позовної давності). Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору є укладені 18 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «Надра», [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки, згідно яких, останні взяли на себе зобов'язання відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] своїх зобов'язань, що витікають із Кредитного договору. (а.с.14-15, 16-17). Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. З матеріалів справи убачається, що 02 грудня 2010 pоку між банком та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою викладено кредитний договір у новій редакції. За умовами кредитного договору в новій редакції була збільшена відповідальність боржника [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У судовому засіданні представник позивача підтвердив, що після укладення з боржником [PERSON] додаткової угоди № 1 до кредитного договору, якою викладено кредитний договір у новій редакції, з поручителями нових договорів чи додаткових угод стосовно збільшення їх відповідальності не укладалось. Змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати. Такі правові позиції висловлені в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-18цс11; від 18 червня 2012 року у справі № 6-73цс12; від 05 червня 2013 pоку у справі № 6-43цс13; від 10 вересня 2014 року № 6-70цс14. У ч. 4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Судом встановлено, що [PERSON] не здійснював оплату чергових платежів, а останній платіж мав бути здійснений ним у серпні 2011 року. Кредитор звернувся в суд з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом лише у травні 2015 pоку. Вимоги до поручителів в інших спосіб ніж звернення до суду з позовом банк не пред'являв. За таких обставин, суд вважає, що порука відповідачів [PERSON] та [PERSON] припинилась. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed