Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

04 березня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01 грудня 2011 року помер її батько [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Москаленки, вул. Виселок, 63 та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,38 га. За життя батько склав заповіт, яким заповів вказане майно їй та її сестрі [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла, але юридично не оформила його дружина, а її та [PERSON] мати - [PERSON]. 13 серпня 2012 року остання померла. Після смерті матері відкрилася спадщина на все її майно, у тому числі на успадковані після смерті батька будинок та земельну ділянку. Вказує, що в установлений законом строк спадщину після смерті [PERSON] не прийняла через обєктивні та непереборні труднощі, у звязку з тим, що перебувала у тяжкому психічному стані та скрутному матеріальному становищі. На даний час має намір переоформити спадщину матері на себе, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину внаслідок пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON], яка померла 13 серпня 2012 року, тривалістю в два місяці. Ухвалою від 05 березня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 29-30). У підготовче засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 45). Представник відповідача Воронівська сільська ради Білопільського району Сумської області у підготовче засідання також не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають (а. с. 40). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області у підготовче засідання не зявився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала листа про розгляд справи без участі їх представника. При ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 37). Третя особа [PERSON] у підготовче засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 46). У звязку з неявкою сторін та третіх осіб, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 3 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що 01 грудня 2011 року помер батько позивача у справі [PERSON] та третьої особи [PERSON] - [PERSON] (а. с. 4-9, 12-15). Після смерті останнього відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Москаленки, вул. Виселок, 63 та земельну ділянку площею 0,38 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, які належали спадкодавцю відповідно на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Воронівською сільською радою Білопільського району Сумської області 30 листопада 2002 року та державного акту серії ІІ СМ №036892, виданий 25 липня 2002 року на підставі рішення 13 сесії ХХІІІ скликання Воронівської сільської ради від 11 серпня 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №662 та (а. с. 18-19, 25-26). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Воронівської сільської Білопільського району Сумської області 03 березня 2008 року, зареєстрованого у реєстрі за №111, [PERSON] заповів вищевказаний будинок та прилеглу до нього земельну ділянку своїм донькам [PERSON] та [PERSON] (а. с. 17). Разом з тим з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа після померлого 01 грудня 2011 року [PERSON] не заведена (а. с. 38). Натомість за інформацією Воронівської сільської ради останній постійно і на день смерті був зареєстрований та проживав у [INFO] разом зі своєю дружиною [PERSON]. Заповіт від імені померлого, посвідчений виконкомом Воронівської сільської ради 03 березня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №111, не змінювався та не відмінявся (а. с. 44). Отже, після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла його дружина мати позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] - [PERSON] шляхом постійного проживання із спадкодавцем на день смерті. 13 серпня 2012 року [PERSON] померла в с. Куянівка Білопільського району Сумської області (а. с. 10). За інформацією Воронівської сільської ради остання постійно і на день смерті була зареєстрована та проживала одна за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Москаленки, вул. Виселок, 63. Заповіт від імені померлої виконкомом Воронівської сільської ради не посвідчувався (а. с. 21, 43). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа після померлої 13 серпня 2012 року [PERSON] не заведена (а. с. 39). Позивач зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, [PERSON], однак нотаріус своєю постановою відмовив їй у вчиненні нотаріальних дій внаслідок пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини (а. с. 22). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємицею першої черги за законом після померлої 13 серпня 2012 року матері, [PERSON], однак не може реалізувати своє право на спадщину у звязку із пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З матеріалів справи вбачається, що позивач пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON], яка померла 13 серпня 2012 року внаслідок перебування у тяжкому психічному стані та скрутному матеріальному становищі. Суд вважає дану причину поважною і приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. При цьому суд враховує, що задоволення позову не порушує прав та законних інтересів сторін та третіх осіб у справі. На підставі викладеного

Outcome: approved