Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

03.11.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 14.11.2009 року Красноармійським міським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 516, з підстав відсутності взаєморозуміння та спільних інтересів. Вказав, що від шлюбу неповнолітніх дітей не мають,шлюбні відносини фактично припинені з серпня 2014 року, відповідачка безпідставно вчиняє сварки, не цікавиться інтересами сім»ї та її утриманням,просить суд розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив,що, примирення, за його думкою, є неможливим. Відповідачка позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно шлюбні відносини фактично припинені з серпня 2014 року, однак ініціатором сварок, які виникають між нею та позивачем, є саме її чоловік. На даний час не бажає розривати шлюб з відповідачем, оскільки у них не вирішено питання про розподіл майна, проте вважає примирення неможливим . Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі , приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що шлюб зареєстрований позивачем та відповідачкою 14.11.2009 року Красноармійським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області, актовий запис № 516. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Судом також встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2014 року, сторони втратили почуття поваги один до одного. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 11 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому зазначає, що суд не зобов»язаний призначити строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема відносини, які склались між сторонами, суд вважає примирення між сторонами неможливим. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зазначає, що предметом даного спору не є розподіл майна, та відповідно до ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна подружжя , заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved