overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

04 грудня 2013 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 18 квітня 2008 року; шлюб зареєстрований Баглійським відділом реєстраціїї актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 74. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. В наданій суду письмовій заяві позивачка [PERSON] підтримала заявлений позов та просила шлюб розірвати, розглянути справу без її участі, також зазначила, що проти винесення заочного рішення не заперечує. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був сповіщений належним чином, про поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд вважає за можливе, згідно зі ст. 224 ЦПК України, розглянути позовні вимоги за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, взявши до уваги позицію позивачки, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 18 квітня 2008 року Баглійським відділом реєстраціїї актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 74 (л.с. 13). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (л.с. 14). Як зазначила позивачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачем подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивачки так і відповідача, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

04 грудня 2013 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 22 серпня 2003 року; шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 171. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися в листопаді 2013 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна сторони не мають. Діти після розірвання шлюбу залишаться проживати з позивачкою. В наданій до суду письмовій заяві позивачка [PERSON] зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, взявши до уваги позицію позивачки та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 22 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом № 171 (л.с. 8). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] (л.с. 8, 9). Як зазначила позивачка і проти чого не заперечував відповідач, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачем подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна сторони не мають. Діти після розірвання шлюбу залишаться проживати з позивачкою. З письмової заяви відповідача (л.с. 16) вбачається, що він не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачкою в позовній заяві. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивачки так і відповідача, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

04 грудня 2013 року [PERSON] звернулась до суду с позовом до [PERSON] про стягнення з останнього аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дитину. У судовому засіданні позивач позов підтримала та показала суду, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 2007 року, від якого у них народилась дитина: донька [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. На теперішній час шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені, вони не ведуть спільного господарства, відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дитину. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від його доходу, враховуючи, що з відповідача не провадяться утримування по виконавчим документам. Відповідач у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в частині, визначеній позивачем, оскільки вони не мешкають разом однією сім'єю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Приписами ч. 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28 грудня 2007 року, зареєстрованого у Гірницькому відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 320. Від даного шлюбу у сторін народилась дитина: донька [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. У судовому засіданні було встановлено, що сторони фактично припинили сумісне життя, на теперішній час разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Неповнолітня дитина мешкає разом зі своєю матір'ю - позивачем по справі, та перебуває на її утриманні. За таких обставин суд дійшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, з відповідача на її користь слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини, розмір аліментів в дольовому співвідношенні до заробітку відповідача визначений вірно - 1/4 частина, з урахуванням його матеріального стану. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

04 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до Вінницького районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач просить винести рішення, яким стягувати на її користь аліменти з [PERSON]І на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 гривень щомісячно до повноліття дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає біля неї та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання, хоча має таку можливість, оскільки фізично здоровий, інших утриманців немає, в зв'язку з цим вона звернулась з даним позовом до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала заяву, згідно якої позовні вимоги змешшила, та просить стягувати з відповідача щомісячно на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно до повноліття дитини. Зменшені позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу у її відсутність. Понесені судові витрати за юридичну допомогу позивач за власним бажанням бере на власний рахунок. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги в зменшеному вигляді визнає в повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення, згоден сплачувати аліменти на користь позивача в твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно до повноліття дитини. Просив справу розглянути у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, оглянувши заяви учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги в зменшеному вигляді слід задоволити в повному обємі, оскільки вони ніким не спростовані і підтверджуються матеріалами справи. Також, суд дослідивши представлені докази, приходить до висновку, що відповідач зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії 1-АМ №206852 від 16.12.2003 року (а.с.4), де батьком зазначений [PERSON]. Позивачка потребує аліментів на утримання дитини, а відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 180, 183 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати за судовий збір підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

04 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 23.07.2008 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивач, посилаючись на те, що сімейні відносини припинені, з причини того, що вони мають різні погляди на життя та відсутність порозуміння друг з другом, просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Вважає, що подальше сумісне життя та зберігання сім'ї з відповідачем не можливо. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву у якій просить розглянути справу у її відсутність. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву у якій просить розглянути справу у її відсутність, у разі не явки відповідача не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. В судове засідання відповідач не з'явився, сповіщався належним чином, про причину не явки суд не сповістив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом на місці винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Цивільна справа розглядається у порядку частини 2 статті 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим позов задовольнити. Судом встановлено, що між сторонами 23.07.2008 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Красноперекопського МРУЮ в АР Крим актовий запис №100 (а.с.3). Причиною розпаду сім'ї послужило різні погляди на життя та відсутність порозуміння друг з другом. Позивачка наміру в подальшому перебуванні у шлюбі не має. Сторони не ведуть сімейний бюджет та сумісне господарство, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, сумісно не проживають, шлюб існує формально. Відповідно до ст. 112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги обставини, що мають істотне значення, приходить до висновку, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін. За таких обставин суд вважає, що збереження сім'ї не можливо, а подальше перебування у шлюбі суперечило б інтересам сторін і моральним основам суспільства. Суд не вирішує питання щодо судових витрат, оскільки позов розглядається в межах заявленого позову. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації шлюбу позивачкою було залишено її дівоче прізвище «[PERSON]». Після розірвання шлюбу позивачка просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлює порядок виконання рішення суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

04 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання їх шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням шлюбних відносин. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та показала суду, що 23 квітня 1998 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя народився донька - [PERSON], [INFO]. Вони припинили шлюбні відносини з березня 2013 року, бо вони не змогли жити однією сім'єю, в їх сім'ї відсутнє взаємопорозуміння, що призвело до втрати почуттів любові та поваги. Їхнє подружжя існує тільки формально, однією родиною вони не мешкають, бо у них відсутній загальний бюджет та спільне господарство вони не ведуть. Позивач наполягала на розірванні їх шлюбу з відповідачем. Відповідач |речі|у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 23 квітня 1998 року зареєстрували шлюб у виконкомі Грузсько-Зорянської селищної ради Гірницького району м. Макіївки Донецької області, актовий запис № 13. Від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO] народження. Сторони раніше не перебували у зареєстрованому шлюбі. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами були припинені з березня 2013 року, вони не ведуть спільного господарства, відсутній загальний бюджет. За таких обставин, суд вважає, що причини, які змушують позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача та дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

04 грудня 2013 року [PERSON] (позивач) звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] (відповідач), третя особа: Самарська районна у м.Дніпропетровську рада про визначення порядку користування квартирою та про розділ рахунків щодо сплати комунальних послуг. За клопотанням позивача та її представника ухвалою суду від 26.12.2013р. позовні вимоги в частині розподілу рахунків щодо сплати комунальних послуг було залишено без розгляду (а.с.49). Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 22.01.2014р. позовні вимоги [PERSON] задоволено: визначено порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS]; виділено у користування [PERSON] житлову кімнату площею 16,3 кв.м.; виділено у користування [PERSON] житлову кімнату площею 11,6 кв.м.та лоджію площею 1,5 кв.м.; інші приміщення в вищевказані квартирі, а саме: коридор загальною площею 1,1 кв.м., ванна загально площею 2,5 кв. м., туалет загальною площею 1,1 кв.м., кухня загальною площею 8,1 кв.м., кладову загальною площею 0,3 кв.м. залишено у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON]. Після ухвалення вказаного рішення встановлено, що питання про розподіл судових витрат в частині судового збору судом вирішено не було. Відповідно до вимог ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, в разі не вирішення судом питання про судові витрати. В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила судові витрати стягнути з відповідача та розглядати справу без її участі, що відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України не є перешкодою для ухвалення додаткового рішення. Відповідач [PERSON] всудовому засіданні просила судовий збір віднести за рахунок позивача. Згідно із ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір за дві немайнові вимоги (а.с.1-3). За клопотанням позивача та її представника ухвалою суду від 26.12.2013р. позовні вимоги в частині розподілу рахунків щодо сплати комунальних послуг залишено без розгляду (а.с.49). Оскільки позовні вимоги щодо визначення порядку користування квартирою задоволено, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати в розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

04 грудня 2013 року Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 17.03.2008 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № 005-14959-170308, за яким боржнику відкрито кредитну лінію, ліміт якої розраховується Банком самостійно. Вказали, що боржник порушила свої зобов'язання по договору і станом на 25 грудня 2012 р. існує заборгованість в сумі 10 139,87 грн, яку просили стягнути, а також судові витрати у справі. В судове засідання представник позивача не з'явилася, але у резолютивній частині позовної заяви (п. 4), просила позов задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Не заперечувала проти постановлення судом рішення в заочному порядку. Відповідач у попереднє судове засідання з'явилася, де вимоги Банку не визнала, але у подальшому будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи за місцем реєстрації, у судове засідання без поважних причин двічі, 16.01.2014 р. і 03.02.2014 р. не з'явилася. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 17 березня 2008 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 005-14959-170308, за яким боржнику відкрито кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн і встановлено її ліміт в розмірі 6 000 грн, з процентною ставкою за користування кредитом відповідно до Правил та тарифів Банку. Зі змісту тарифів на обслуговування платіжних карток видно, що процентна ставка за користування кредитом складає 29,90 %. Судом з'ясовано, що відповідач користувалася наданою їй Банком кредитною лінією. У період з 28 березня 2008 р. по 01 жовтня 2008 р. зняла з карткового рахунку 7 850 грн, а погасила 13 658 грн. Однак, свої зобов'язання щодо укладеного договору по поверненню боргу не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 25 грудня 2012 р. складає 10 139,87 грн, що складається з тіла кредиту в сумі - 4 989,76 грн, заборгованості за відсотками - 1 462,52 грн, заборгованості за комісіями - 3 687,59 грн. Виходячи з того, що відповідач не з'явилася до судового засідання, а отже ухилилася від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним. За таких обставин, наявні правові підстави щодо стягнення у безспірному порядку з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

04 грудня 2013 року Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 23.02.2008 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № 002-14959-230208, за яким боржнику відкрито кредитну лінію, ліміт якої розраховується Банком самостійно. Вказали, що боржник порушив свої зобов'язання по договору і станом на 17 жовтня 2013 р. існує заборгованість в сумі 3 839,50 грн, яку просили стягнути, а також судові витрати у справі. В судове засідання представник позивача не з'явилася, але у резолютивній частині позовної заяви (п. 4), просила позов задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Не заперечувала проти постановлення судом рішення в заочному порядку. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи за місцем реєстрації, у судове засідання без поважних причин двічі, 14.01.2014 р. і 30.01.2014 р. не з'явився. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 23 лютого 2008 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 002-14959-230208, за яким боржнику відкрито кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн і встановлено її ліміт в розмірі 3 000 грн, з процентною ставкою за користування кредитом відповідно до Правил та тарифів Банку. Зі змісту тарифів на обслуговування платіжних карток видно, що процентна ставка за користування кредитом складає 29,90 %. Судом з'ясовано, що відповідач користувався наданою йому Банком кредитною лінією. У період з 25 лютого 2008 р. по 03 жовтня 2008 р. зняв з карткового рахунку 4 511 грн, а погасив 5 112 грн. Однак, свої зобов'язання щодо укладеного договору по поверненню боргу не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 17 жовтня 2013 р. складає 3 839,50 грн, що складається з тіла кредиту в сумі - 892,83 грн, заборгованості за відсотками -1 130,29 грн, заборгованості за комісіями - 1 816,38 грн. Виходячи з того, що відповідач не з'явився до судового засідання, а отже ухилився від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним. За таких обставин, наявні правові підстави щодо стягнення у безспірному порядку з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved