Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

03 лютого 2021 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (далі ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ») звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за послуги з газопостачання за період з 01 листопада 2017 року по 31 грудня 2020 року у сумі 20 052,20 грн., пеню у розмірі 24,50 грн., три відсотки річних у розмірі 1 179,94 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 656,78 грн. Також, позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат. Вимоги позову ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» обґрунтовує тим, що станом на 31 грудня 2020 року внаслідок неповної та несвоєчасної оплати відповідачем послуг з газопостачання утворилася заборгованість у розмірі 20\~052,20 грн., яка підлягає стягненню на користь підприємства відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189-VIII). Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 26 Закону № 2189-VIII за несвоєчасне здійснення платежів за надані послуги з відповідача на користь ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» підлягає стягненню пеня у розмірі 24,50 грн., та згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання зобов`язання три відсотки річних у розмірі 1\~179,94 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1\~656,78 грн. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року позов ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, - прийнятий до розгляду та у справі відкрито провадження. Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на позов [PERSON] вказує, що відповідно д ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги встановлюється тривалістю у три роки, відтак, позивач частково пропустив строк звернення до суду із даним позовом і сума заборгованості є меншою, ніж заявлена до стягнення ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ». За цих же обставин, інфляційні витрати та три відсотки річних також розраховані невірно. Крім того, відповідач вказує, що для стягнення неустойки (пені) застосовуються спеціальні строки позовної давності, визначені ст. 258 ЦК України, відповідно до якої позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, вимоги щодо стягнення пені заявлені з пропущенням строку позовної давності. Окрім цього у розрахунку не врахована квитанція про сплату 424,50 грн. за грудень 2017 року, у розрахунку заборгованості та у позовній заяві не зазначено яким чином нараховувалися суми до сплати. Позивач зазначає, що побутові споживачі у разі відсутності лічильника споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, і у її будинку встановлено лічильник. Окрім цього з 2019 року у будинку встановлено твердопаливний котел, яким вона опалює будинок, тобто опалює дровами, а газ використовує для приготування їжі та споживає 10-30 кубів на місяць. За листопад та грудень 2020 року вона спожила по 15 кубів газу в місяць - тобто всього 30 кубів за 2 місяця. При вартості газу для потреб побутових споживачів, встановлених ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» за листопад та грудень 2020 року - 08,84 грн., то сума за два місяця складає - 265,20 грн. Позивач навмисно не надав розрахунок заборгованості з показниками лічильника та помісячними обсягами спожитого газу і вартості газу за цей період, оскільки сума що нарахована є в декілька разів меншою. З урахуванням тієї обставини, що ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» не надано вірного розрахунку заборгованості, відповідач вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані, безпідставні та не підлягають задоволенню. Крім того, вказує, що є особою з інвалідністю 2-ї групи, що підтверджується довідкою МСЕК, таким чином, стягнення з неї судового збору є протиправним та таким що суперечить діючому законодавству. У відповіді на відзив повивач ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» зазначає про помилковість доводів відповідача, та просить задовольнити вимоги підприємства у повному обсязі. Дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку природного газу визначені Законом України від 09 квітня 2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу» (далі Закон № 329-VIII). За визначенням, наведеним у статті 1 цього Закону, ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), розподіл природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу. Позивач у справі ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з 01 липня 2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України (далі НКРЕКП) згідно постанови НКРЕКП від 21 травня 2015 року № 1588 «Про видачу ліцензій на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ», ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ», ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» та ТОВ «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ», та з 11 травня 2017 року згідно постанови НКРЕКП від 11 травня 2017 року № 633 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ДП «ГАЗПОСТАЧ» ПАТ «ТЕРНОПІЛЬМІСЬКГАЗ», ДП «ШЕПЕТІВКАГАЗ» ПАТ «ШЕПЕТІВКАГАЗ», ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ», ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», ТОВ «ХЕРСОНРЕГІОНГАЗ», ТОВ «ХМЕЛЬНИЦЬКГАЗ ЗБУТ», ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ», ДП «МОЛТЕКС НАФТА І ГАЗ» КОМПАНІЇ «МОЛТЕКС БІЗНЕС», ФОП [PERSON] , ТОВ «АВЕРС ПЛЮС ЛТД», ТОВ «ЕВЕРЕСТ ЕНЕРГОПОСТАЧ», ТОВ «ОБЛГАЗПОСТАЧ», ТОВ «РЗ ЕНЕРДЖИ», ТОВ «УКРФІНГАЗ», ТОВ «ГАЗЕНЕРГОПРОЕКТ», ТОВ «СІРІУС-1», ТОВ «ІНОЛ ЕНЕРДЖІ», ТОВ «УКРАЇНСЬКА ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ», ТОВ «УКРЕНЕРГОЕКСПОРТ», ТОВ «ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ», ТОВ «ГК РЕСУРС-ПАРТНЕР», ТОВ «ГАЗОВІ РЕСУРСИ», ТОВ «ВЕСТА» та ТОВ «АЙРОН ГОЛД». Відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758, Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 року № 187, Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2018 року № 867, - на позивача ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області. Водночас, згідно Закону № 329-VIII функції розподілу природного газу на території м. Харкова здійснює ліцензіат з розподілу природного газу - ПАТ «ХАРКІВМІСЬКГАЗ», до обов`язків якого відносяться, зокрема, облік приладів обліку природного газу, питання зміни режиму користування газом чи донарахування обсягів природного газу та інших видів розподілу природного газу, тощо. Обидва підприємства існують паралельно і здійснюють господарську діяльність з 01 липня 2015 року, однак виконують різні ліцензійні функції. Тобто, газорозподільча система знаходиться в управлінні ПАТ «ХАРКІВМІСЬКГАЗ», а газ, який просувається по системі та продається населенню, належить ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ». Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827 (далі Правила № 2496). Відповідно до п. 3 розділу І цих Правил постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем. Відповідно до розділу III Правил № 2496, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам офіційно опубліковано ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31 грудня 2015 року, та розміщений на офіційному сайті підприємства. Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог Правил. Згода споживача\~про приєднання\~до умов\~договору підтверджується\~фактом споживання\~природного газу,\~визначеного Оператором\~ГРМ згідно\~пункту 13\~розділу ІІІ\~Правил постачання природного газу. Згідно з п 2.2. розділу II Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500, обов`язковою умовою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, на підставі якого Споживач набуває право правомірного відбору газу із газорозподільної системи. При цьому, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу (пп. 1 п. 4.4. розділу IV Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500). Згідно Типового договору, розрахунковою одиницею розподіленого та спожитого природного газу один кубічний метр (м куб.) природного газу. Означене кореспондується з вимогами п. 13 розділу III Правил № 2496 про те, що розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися па підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди. Порядок комерційного обліку природного газу у побутових споживачів визначений в розділі IX Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2494, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824. Пунктом 4 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ зазначено, що побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу (алокація) по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача. Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператора ГТС з метою її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі, постачальником споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Тобто, обов`язки по веденню обліку фактично спожитого побутовим споживачем природного газу відповідно до вимог чинного законодавства України покладені на Оператора ГРМ, а ГОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» зобов`язаний використовувати відповідну інформацію. ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» як постачальник природного газу здійснює нарахування по особовому рахунку побутового споживача (ЕІС-коду споживача, який підключено до газорозподільної системи) відповідно персоніфікованих даних про фактичний обсяг спожитого природного газу, наданих Оператором ГРМ. Судом установлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб /а.с. 16/. За вказаною адресою на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] /а.с. 4, 51,52/. Як убачається із довідки про нарахування та оплати за природний газ за особовим рахунком відповідач нерегулярними платежами підтверджувала факт споживання послуги газопостачання та приєднання до умов типового договору /а.с. 4, 51,52/. Відповідно розрахунку заборгованості, за період з 01 листопада 2017 року по 31 грудня 2020 року, з урахуванням проведених платежів, заборгованість за надані послуги з газопостачання становить 20 052,20 грн. /а.с. 4, 51,52/. Суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача на отримання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Частиною 1 ст. 26 цього Закону передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Частиною 1 ст. 68 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Як убачається із довідки про нарахування та оплати за природний газ, за несвоєчасне здійснення платежів за надані послуги відповідачу на підставі ч. 1 ст. 26 Закону № 2189-VIII нараховано пеню у розмірі 24,50 грн., та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання нараховано три відсотки річних у розмірі 1 179,94 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 656,78 грн. /а.с. 4, 51,52/. Приходячи до висновку про часткове задоволення вимог ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», суд зазначає наступне. За приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з газопостачання за період з 01 листопада 2017 року по 31 грудня 2020 року, а також пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати, які нараховано за період з 01 листопада 2017 року по 31 грудня 2020 року, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ. Як убачається з матеріалів справи, позовна заява подана 03 лютого 2021 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Червонозаводського районного суду м. Харкова /а.с. 2/. За таких обставин, підлягає застосуванню положення про загальний трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за послуги з газопостачання за період з 01 листопада 2017 року по 02 лютого 2018 року включно, трьох відсотків річних та інфляційний втрат, які нараховано за період з 01 листопада 2017 року по 02 лютого 2018 року включно, а також положення про спеціальну позовну давність тривалістю у один рік до позовної вимоги про стягнення з відповідача пені. При цьому, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, які нараховано за період з 01 листопада 2017 року по 31 грудня 2020 року, у зв`язку з неповним та несвоєчасним здійсненням відповідачем оплати за природний газ є обґрунтованими та доведеними. Втім, наявні підстави для відмови у позові у зв`язку із пропуском позовної давності. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» підлягає стягненню заборгованість за послуги з газопостачання за період з 03 лютого 2018 року по 31 грудня 2020 року у розмірі 16 446,89 грн., три відсотки річних у розмірі 1 165,26 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 592,68 грн. Інші доводи і заперечення учасників справи означених висновків суду не спростовують. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, окрім іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Як убачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] з 01 листопада 2018 року є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 715742 /а.с. 37/, та відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється. З урахуванням висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», здійснюючи розподіл судових витрат у справі, що розглядається, суд згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України ухвалює рішення про компенсацію за рахунок держави судових витрат, що понесені ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 1 902,49 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial