Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

04 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому вказала, що вона та треті особи: [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на житло від 19.12.2008. У зазначеній квартирі зареєстрована за місцем проживання дочка позивача [PERSON], [INFO], яка з 2012 року у квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, її особистих речей у квартирі немає і взагалі квартирою вона не цікавиться. Добровільно з реєстрації за місцем проживання відповідач не знімається. Просять визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 96 у будинку № 22-Б по вулиці Миру у місті Рубіжне Луганської області (а.с. 4-6). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 25.10.2018 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 19). В судове засідання позивач не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 25). Відповідач у судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов не надала. Відповідачу була надіслані виклики в судове засідання за адресою, відповідно відомостей загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області, які були отримані матірю та сестрою відповідача, що підтверджується наявними у справі рекомендованими повідомленнями № № 9301004061090, 9301004098008, 9301000015604 (а.с. 23, 33, 41). Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сімї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~131\~ЦПК України\~учасники судового\~процесу зобовязані\~повідомляти суд\~про зміну\~свого місця\~проживання (перебування,\~знаходження)\~або місцезнаходження\~під час\~провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує (а.с. 28). Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без її участі, неповідомлення відповідача про причини неявки до суду, відсутність відзиву відповідача на позов та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що позивач та треті особи є співвласниками квартири [ADDRESS] (копія свідоцтва про право власності на майно а.с. 12, копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно а.с. 13, копія свідоцтва про шлюб а.с. 11). Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області № 19263 від 27.09.2018 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - як співвласники, [PERSON] - як дочка співвласника та [PERSON] і [PERSON] як онуки співвласника (а.с. 7). З акту про встановлення фактичного місця проживання від 27.09.2018 вбачається, що у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], [PERSON] зареєстрована, але фактично за даною адресою не проживає з 2002 року, її особистих речей в квартирі немає (а.с. 8). Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач зареєстрована в спірній квартирі як член сімї співвласника - позивача, відсутня у квартирі без поважної причини з 2012 року, тобто більше року, а тому є всі підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved