Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

02 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою та визначення меж користування земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому належить 35/100 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 04 жовтня 2005 року та 38/100 частин зазначеного домоволодіння на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року. Таким чином позивачу належить 73/100 частини зазначеного домоволодіння, а відповідачу - 27/100 частин. У 2006 році співвласники домоволодіння звертались до Управління земельних ресурсів м. Дніпропетровська з вимогою про приватизацію земельної ділянки. Однак їм було відмовлено через те, що не було внесено зміни в технічну документацію. Після цього співвласники відмовились вносити відповідні зміни з метою подальшої приватизації земельної ділянки, яка знаходиться у спільному користуванні, чим перешкоджають позивачу в приватизації землі. Площа земельної ділянки по [ADDRESS] складає 1440 кв.м. Оскільки позивачу належить 73/100 частини будинку, еквівалент частини земельної ділянки, яка повинна знаходитися в його користуванні складає 1051 кв.м. Позивач просив суд встановити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS], площею 0,1440 га та визначити межі користування позивачем земельною ділянкою площею 0,1051 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] згідно з висновком № 337 від 01.03.2007 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, а саме: надати в особисте користування позивача земельну ділянку площею 0,1051 га, яка складається з: 547 кв.м. - площа земельної ділянки, яка виділяється на 38/100; 504 кв.м. - площа земельної ділянки, яка виділяється на 35/100. Позивач надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Письмових заяв від неї не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] належить 73/100 частини домоволодіння [ADDRESS]: 35/100 частини - на підставі свідоцтва про право власності Серії [NUMBER], виданого 04 жовтня 2005 року виконавчим комітетом Ленінської районної у місті ради, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 10 жовтня 2005 року (а.с. 20-21); 38/100 частин - на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року, зареєстрованого 28 травня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 15-19). У Висновку № 337 судової будівельно-технічної експертизи, складеному Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз 01 березня 2007 року, було запропоновано один варіант поділу земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с. 27-32). Однак суд не приймає до уваги зазначений висновок експертизи, оскільки його було складено у 2007 році, а позивачем не було заявлено клопотання про призначення нової експертизи, не надано доказів встановлення меж земельної ділянки, можливості виділення позивачу на його частку земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що захисту в судовому порядку підлягають права та законні інтереси фізичної особи, яка на законних підставах володіє та користується земельною ділянкою, тобто є власником або користувачем земельної ділянки при наявності відповідних документів на підтвердження права на земельну ділянку. У відповідності зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Всупереч зазначеного позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності позивачу або йому належить право постійного користування вказаною земельною ділянкою та доказів, які б свідчили про порушення відповідачем його права на користування спірною земельною ділянкою. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] недоведені, необґрунтовані та безпідставні, а, отже, не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed