Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

04.02.2016 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи його тим, що у відповідності до умов договору, оформленого розпискою від 23.01.2015 р. боржник [PERSON] позичив у позивача грошові кошти в сумі 196000 грн., строком до 01.12.2015 р. Розмір відсотків за користування коштами розпискою не визначено. Відповідач не виконав грошове зобовязання повернути грошові кошти в строк визначений договором, тому він зобовязаний сплатити борг з урахуванням компенсації знецінення грошових коштів індексу інфляції. Відповідач зобовязаний був повернути борг в сумі 196000 гривень до 01.12.2015 р., том для розрахунку інфляції взято період з 01.12.2015 р. по січень 2016 року. Відповідно до розрахунку, складеного позивачем, загальний розмір заборгованості за договором позики від 23.01.2015 року становить всього 247901,07 грн., що складається з основної суми боргу 196000,00 грн., індексу інфляції 1372,00 грн., відсотків за користування грошовими коштами 50039,07 грн. та 3 відсотків річних від простроченої суми 490,00 грн. В добровільному порядку відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання, у звязку з чим позивач просив стягнути з відповідачів на його користь борг за договором позики в сумі 247901,07 грн. та судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали посилаючись на підстави, наведені в позовній заяві та просили суд задовольнити вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача борг відповідно до розрахунку, наданого з позовними матеріалами. Представник відповідача по довіреності [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила, що дійсно борг мав місце, відповідач має намір його повернути, однак на даний час не має можливості розрахуватися повністю, при винесенні рішення не заперечувала проти часткового задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення 196 тис. грн. Заслухавши думки сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та законним, у звязку з чим підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач [PERSON] взяв у позивача [PERSON] в борг грошові кошти. На підтвердження отримання коштів, між сторонами був укладений договір позики від 23 січня 2015 року та позичальник особисто написав розписку про отримання коштів. За умовами даного договору позики, відповідач [PERSON] А зобовязався повернути кошти в сумі 196\~000 (сто девяносто шість тисяч) грн. до 01.12.2015. В порушення умов договору, відповідач грошові кошти не повернув. Розмір відсотків за користування коштами розпискою не визначено. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним у момент передачі грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За загальним правилом, договір позики підтверджується наданням боргового документа позичальника або іншим, підписаним позикодавцем документом, який засвідчує передачу йому певної грошової суми. Борговим документом за договором позики можуть бути розписки, квитанції, будь-які інші письмові документи, що підтверджують одержання боржником грошей, речей, зокрема їх кількість, рід та якість, а також волевиявлення боржника повернути отримані у борг гроші, речі (на визначену дату чи визначений моментом витребування). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання. Позивач в обґрунтування своїх вимог надав суду договір позики, укладений між ним та відповідачем [PERSON] 23.01.2015 письмову розписку, відповідно до якого, позивач надав відповідачу [PERSON] позику в сумі 196 тис. (сто девяносто шість тисяч) грн. Відповідно до тексту вказаної розписки, позичальник (відповідач) [PERSON] зобовязується повернути позичальнику (позивачу) [PERSON] позику в сумі 196 тис. до 01.12.2015 р. На підтвердження отримання коштів, відповідач [PERSON] 23.01.2015 написав розписку та зобовязався повернути кошти до 01.12.2015 (а. с. 8). Дану розписку суд розцінює, як борговий документ, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми боргу підлягають задоволенню в повному обсязі. Також підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення відсотків за користування грошовими коштами, виходячи з того, що за змістом ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. У відповідності до положень ст. 1050 ЦК України, наслідком невиконання зобовязань за договором позики є стягнення відсотків за користування грошовими коштами (на рівні облікової ставки НБУ), компенсації знецінення грошових коштів (інфляція) та відсотків за порушення виконання грошового зобовязання (ст. ст. 625, 1048 ЦК України). Відповідач не виконав грошове зобовязання не повернув грошові кошти в строк, визначений договором, тому він зобовязаний сплатити борг з урахуванням компенсації знецінення грошових коштів індексу інфляції. Так, відповідно до розрахунку позивача, загальний розмір заборгованості за договором позики від 23.01.2015 року становить всього 247901,07 грн., що складається з основної суми боргу 196000,00 грн., індексу інфляції 1372,00 грн., відсотків за користування грошовими коштами 50039,07 грн. та 3 відсотків річних від простроченої суми 490,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в повному обсязі, що складається з основної суми боргу 196000,00 грн., індексу інфляції 1372,00 грн., відсотків за користування грошовими коштами 50039,07 грн. та 3 відсотків річних від простроченої суми 490,00 грн., а разом 247901,07 грн. Стосовно стягнення з відповідача судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені і документально підтверджені судові витрати, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з ціни позову 247901,07 грн., судовий збір при подачі позову мав бути сплачений в сумі 2479,01 грн., а позивачем до позову додано квитанцію про сплату судового збору в сумі 551,20 грн., різниця становить 1927,81 грн. У звязку з тим, що ухвалою суду від 02.03.2016 позивачеві було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі, то стягненню з відповідача підлягає: на користь позивача сума сплаченого судового збору 551,20 грн., на користь держави сума 1927,81 грн.

Outcome: approved