Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

02 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом в якому зазначає, що за результатами розгляду цивільної справи за її позовом до [PERSON] та за зустрічним позовом останнього до неї про поділ спільного майна подружжя постановлено ухвалу, якою визнано укладену між ними мирову угоду за якою вона повністю відмовилася від усіх позовних вимог, в тому числі і судових витрат, а [PERSON] зобов'язувався сплачувати їй щомісячними платежами, починаючи з 01 серпня 2015 року по 31 липня 2016 року, суму грошових коштів в розмірі 77520 грн., щомісячний платіж становить 6460 грн. Відповідач взяті на себе зобов'язання за мировою угодою не виконує, ухиляється від їх виконання. У зв'язку з наведеним, в ході розгляду справи уточнивши позовні вимоги, просить спонукати [PERSON] до виконання вищевказаної мирової угоди та стягнути із нього в свою користь 77520 грн., які він мав сплатити за цією угодою та судові витрати. Відповідачем подано до суду заперечення на позовну заяву, де він зазначив, що в період з 01 серпня 2015 року по 14 лютого 2016 року на виконання мирової угоди він щомісячними платежами сплатив на картковий рахунок позивача 19797,49 грн., у зв'язку з чим вважає, що належним чином виконував умови мирової угоди. Граничний термін вказаної угоди є 31 липня 2016 року, а тому вважає, що строк для звернення заборгованості до виконання ще не настав, умови мирової угоди він виконує повною мірою, у зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними. Причиною того, що останні декілька місяців сплачував менші суми, є те, що в період з 26 жовтня 2015 року по 04 грудня 2015 року він хворів і змушений був проходити курс лікування, яке дорого коштувало і на даний час працювати не може так як йому показаний тривалий курс відновлення та реабілітації, а пенсія становить лише 1174 грн. Також зазначив, що позивач лише раз зверталася до нього із вимогою сплатити борг. Позивач при розгляді справи позовні вимоги підтримала повністю із підстав, зазначених в позовній заяві, просить їх задовольнити та врахувати те, що відповідач сплатив 20102,84 грн., регулярно виїжджає в Польщу в комерційних питаннях. Покликання [PERSON] на хворобу просить до уваги не брати, оскільки довідка видана не медичною установою, крім того, в період з 26 жовтня по 04 грудня 2015 року він виїздив до Польщі у вищеназваних цілях. Представник відповідача подав до суду заяву про проведення останнього судового засідання без його участі, на попередніх судових засіданнях позов не визнав та пояснив, що [PERSON] із-за стану здоров'я не може сплатити гроші по мировій угоді, крім того, строк виконання мирової угоди не сплив. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом установлено, що 27 липня 2015 року Камінь-Каширським районним судом у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя винесено ухвалу, якою визнано мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] За умовами даної угоди [PERSON] повністю відмовляється від усіх позовних вимог, як за первісним позовом, так і згідно заяви про збільшення позовних вимог, у тому числі судових витрат, [PERSON] зобов'язується сплатити [PERSON] щомісячними платежами починаючи з 01 серпня 2015 року по 31 липня 2016 року (протягом календарного року) суму грошових коштів в розмірі 77520 грн. Щомісячні платежі становлять 6460 грн. [PERSON] відмовляється від позовних вимог за зустрічним позовом, у тому числі відшкодування судових витрат. Справу провадженням закрито. Таким чином згідно умов названої угоди станом на час звернення позивача до суду - 02 лютого 2016 року, в разі належного виконання її умов відповідачем, останній мав сплатити [PERSON] грошові кошти за шість місяців, що становить 38760 грн. (6460 грн. * 6 міс.) Як убачається із чеків ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. а.с. 27-29) відповідачем позивачу на виконання вказаної мирової угоди за період з 21 серпня 2015 року по 14 лютого 2016 року було сплачено 20102,84 грн., про що позивач не заперечує. В ході розгляду даної справи виникли розбіжності між позивачем та представником відповідача щодо сплати 13 грудня 2015 року 201 грн. на погашення боргу. Позивач довела, що ці кошти відповідачем були сплачені на погашення боргу по сплаті аліментів на утримання дочки. Згідно довідки ВДВС Камінь-Каширського районного управління юстиції від 17 березня 2016 року № 03-24/352 ця сума сплачена на користь позивача як аліменти, що також стверджується випискою по картці/рахунку: 5168757292728773 (а.с. 33). Покликання представника відповідача на те, що сума становила 199 грн. 99 коп., а всього 203 грн. спростовано, оскільки банком при перерахуванні коштів взято комісію з відповідача та позивача. З наведеного вбачається, що відповідач взяті на себе зобов'язання за мировою угодою належним чином у встановлений строк не виконує. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Аналіз правової природи поняття «мирова угода» дає підстави для висновку, що це досягнута в добровільному порядку між сторонами в ході судового розгляду й під контролем суду, заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права й обов'язки та є двостороннім (або і більше) волевиявленням сторін. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмета спору. У випадку ухилення однією із сторін мирової угоди від добровільного виконання її умов, іншою стороною може бути заявлено позов про спонукання до виконання умов мирової угоди. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та враховуючи, що відповідач не належно виконує у добровільному порядку взятих на себе зобов'язань за результатами спільної домовленості з позивачем відповідно до укладеної між ними та визнаної судом мирової угоди, то суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка становить 57417,16 грн. (77520 грн. - 20102,84 грн.). За загальним правилом відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає і відповідачем суду надано не було. Твердження відповідача, що він в період з 26 жовтня по 04 грудня 2015 року хворів і змушений був проходити курс лікування, у зв'язку з чим не мав можливості повністю виконувати мирову угоду, спростовуються листами Державної прикордонної служби № 0.64-4995/0/15-16 від 17.03.2016 та Державної фіскальної служби № 4499/5/99-99-24-01-03-16 від 15 березня 2016 року, з яких вбачається, що у вказаний період [PERSON] 38 разів (19 виїздів та 19 в'їздів) перетинав державний кордон України в пункті пропуску Ягодин, а належний йому автомобіль марки «ГАЗ 33021 СПГ», реєстраційний номерний знак [NUMBER], перетинав цей же кордон 48 разів (24 в'їзди та 24 виїзди), що спростовує його хворобу. Укладаючи угоду, відповідач [PERSON] розумів її наслідки і був впевнений у своїх можливостях щодо сплати боргу щомісячно по 6460 грн. Задовольняючи позов частково, суд, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд судові витрати присуджує позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивач, уточнивши позовні вимоги, просила стягнути із відповідача 77520 грн., вказана сума є ціною позову. Враховуючи, що позов задоволено частково - 57417,16 грн., а позивач при подачі позовної заяви до суду сплатила 551,20 грн. судового збору, як за позовні вимоги немайнового характеру, тому із неї підлягає стягненню 1% різниці між вищезгаданою ціною позову та задоволених позовних вимог, який становить 201,03 грн. ((77520 грн. - 57417,16 грн.) * 1%). Крім цього, позивачем було заявлено клопотання про забезпечення доказів, та, у відповідності до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», подано заяву про відстрочку сплати судового збору за подачу вказаного клопотання. Згідно ст. 4 ч. 2 п. 1 п.п. 4 вищевказаного Закону за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову фізичною особою ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що, у відповідності до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» буде становити 275,60 грн. Враховуючи наведене, в силу ст. 8 ч. 1 Закону України «Про судовий збір», із відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір за забезпечення доказів в розмірі 275,60 грн. та різниця між 1% від задоволених позовних вимог та сплаченим позивачем судовим збором, що становить 22,97 грн., і разом буде дорівнювати 298,57 грн., та в користь позивача понесені нею судові витрати при подачі позовної заяви до суду в розмірі 551,20 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial