Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

02 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на користь особи чи закладу, де буде перебувати дитина на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , відносно якої не виявляє належної батьківської уваги та турботи, не підтримує її матеріально, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У червні 2020 року відповідач покинула дитину у сторонніх людей у с. Рибальче Голопристанського району Херсонської області, яка проживала у них до липня 2020 року. З 09 липня 2020 року малолітню [PERSON] тимчасово влаштовано в сім`ю позивача та з цього часу матір дитини жодного разу не відвідувала її, хоча знає де проживає дитина. Указані обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини та стягнення з неї аліментів. Ухвалою суду від 29 жовтня 2020 року позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків, які в подальшому усунуті 10 листопада 2020 року. Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 18 січня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено про розгляд справи в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених в ньому, просив його задовольнити в повному обсязі. У вступному слові крім обставин зазначених в позові, вказав, що рідні бабуся та дядько малолітньої [PERSON] не виявили бажання виховувати дитину, а оскільки він є двоюрідним дядьком відповідача, без будь-яких вагань забрав дитину до себе у сім`ю на виховання. За час перебування дитини у його сім`ї, відповідач жодного разу не відвідала дитину, хоча неодноразово була в селі у матері і знає де знаходиться її дитина. У вересні 2020 року він бачив відповідача [PERSON] , яка повідомила йому, що не бажає утримувати доньку та виховувати її, а також, що згодна на позбавлення її батьківських прав та подальше виховання дитини у сім`ї позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив не подала. Представник третьої особи - Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області Литвинчук О.І. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача та обставини, що викладені в позовній заяві. Вказала, що Вітовською районною державною адміністрацією Миколаївської області, як органом опіки та піклування, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її доньки, що відповідає інтересам дитини. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 01 лютого 2021 року. Заслухавши вступні слова позивача [PERSON] , представника третьої особи Литвинчук О.І., дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд установив наступне. Відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.12). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 29 липня 2020 року №00027221063, наданого Вітовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) державна реєстрація народження [PERSON] , [INFO] проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с.65). У відповідності до приписів частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від свої обов`язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Зі змісту листа служби у справах дітей Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області від 03 липня 2020 року №01-30/399 убачається, що на автостанції м. Херсон [PERSON] познайомилася з мешканцями с. Рибальче, яким повідомила, що вона безхатько та у неї відсутні засоби для існування, після чого мешканці забрали відповідача з дитиною за своїм постійним місцем проживання в с. Рибальче Голопристанського району Херсонської області, однак за декілька днів відповідач покинула дитину та зникла у невідомому напрямку (а.с.25). Відповідно до розпорядження служби у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області від 09 липня 2020 року №72, малолітня [PERSON] , [INFO] , влаштована на тимчасове утримання в сім`ю [PERSON] на підставі заяви позивача (а.с.37). Малолітня [PERSON] перебувала на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Миколаївська обласна клінічна дитяча лікарня» Миколаївської обласної ради з 10 жовтня 2020 року по 15 жовтня 2020 року амбулаторно та з 15 жовтня 2020 року по 29 жовтня 2020 року у стаціонарі (а.с.43-44). Згідно довідок виконавчого комітету Михайло-Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 06 серпня 2020 року відповідач [PERSON] зареєстрована за місцем проживання разом з малолітньою [PERSON] у [ADDRESS] , власного житла та майна не мають (а.с.17-22). Згідно довідки-характеристики від 06 серпня 2020 року [PERSON] проживала за місцем реєстрації нетривалий період, за час проживання з позитивної сторони не проявляла, замкнута, некомунікабельна, складна для спілкування, не займалася вихованням дитини, не цікавилася її життям та покинула її у чужих людей (а.с.23). Відповідно до висновку Вітовської районної державної адміністрації від 05 жовтня 2020 року №3082/01.01-28/27-20 у зв`язку з невиконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] (а.с.40-42). Відповідач [PERSON] 11 вересня 2020 року звернулася до компетентних органів та всіх, кого це стосується з заявою, в якій позивач зазначила, що вона є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та усвідомлюючи значення своїх дій, маючи можливість керувати ними, розуміти обставини, які мають для неї істотне значення, та надає свою вільну і безумовну відмову від виховання і утримання своєї доньки і не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, не заперечує проти позову та просить його розглянути за її відсутності, не заперечує щоб опікуном її доньки було призначено [PERSON] або її доньку було усиновлено будь-якою особою (а.с.64). Справжність підпису [PERSON] на указаній заяві засвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинською К.Т., яка також встановила особу [PERSON] і перевірила її дієздатність. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитинi забезпечується такий захист i піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. У відповідності до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейський суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статусу остаточного, вказав, в тому числі, на необхідності з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Пленум Верховного Суду України в Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини, інших осіб, які незаконно їх утримують та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В ході судового розгляду судом встановлено, що ні позивач, ні будь-яка інша особа не чинила перешкод відповідачу у реалізації її батьківських прав. Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] покинула свою малолітню доньку, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, ухиляється від обов`язку по її вихованню, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками. Згідно частини шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, згідно частини четвертої статті 155 СК України, є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини або якщо є хронічними алкоголіками чи наркоманами. Згідно частини другої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. З урахуванням думки представника органу опіки та піклування, яка є одночасно практичним психологом, суд дійшов висновку, що малолітня [PERSON] , яка станом на день розгляду справи не досягла п`ятирічного віку, не зможе висловити свою думку щодо предмету спору. Ухвалюючи рішення судом також ураховано, що відповідач [PERSON] особисто не з`явилася в судові засідання, про які повідомлена належним чином, що свідчить про її байдужість до материнства та небажання особисто висловити своє ставлення до дитини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав та вважає, що такий крайній захід впливу на відповідача, як позбавлення її батьківських прав, є необхідним та відповідає інтересам її малолітньої дочки [PERSON] . Разом з тим, суд уважає за необхідне роз`яснити відповідачу положення статті 169 СК України щодо права матері, позбавленої батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни її поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. У відповідності до частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина друга статті 166 СК України). Згідно частини шостої статті 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Мати і батько, відповідно до частини першої статті 141 СК України мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Відповідно до вимог частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Визначаючи розмір аліментів, суд ураховував обставини, передбачені статтею 182 СК України з урахуванням наявних у справі доказів та заявленої вимоги, через призму диспозитивності процесу. Ураховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь особи або закладу, де буде знаходитись дитина, підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити у відповідності до статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved