Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

04.07.2016 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про виселення, мотивуючи вимоги тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 07.06.2016 року, укладеного між позивачем та [PERSON]. Позивач вказує, що він не може потрапити до квартири, так як в ній проживає без реєстрації відповідач - батько колишньої власниці квартири [PERSON], хоча він зареєстрований в іншій квартирі у своєї другої доньки [PERSON]. Виселятися в добровільному порядку відповідач не бажає, ключі не передає, двері не відчиняє, спілкуватися відмовляється. Позивач вказує, що відповідач не є членом його сім'ї, є сторонньою для позивача особою, відповідач ніколи не був зареєстрований у вказаному житлі, договору найму з ним не укладалось, і відсутня будь-яка домовленість про те, що відповідач має право проживати у квартирі після її придбання позивачем. Посилаючись на норми ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 328, 386, 391 ЦК України, ст. 150, 156, 158 ЖК України, позивач просить виселити відповідача з належної позивачу на праві власності квартири. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Додатково пояснили, що позивач з червня 2016 року оплачує всі комунальні послуги за дану квартиру, і при цьому позбавлений можливості користуватися належним йому майном. Пояснили, що в липні [PERSON] обіцяв виїхати з квартири, але просив дочекатися, поки донька [PERSON] приїде з відпочинку, щоб вирішити з нею всі питання. На даний час [PERSON] взагалі уникає спілкування з позивачем і не виселяється з квартири, створюючи тим самим перешкоди власнику у користуванні належним йому майном. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, пояснила, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана за кошти батьків, а не за кошти сестри [PERSON], але за певних обставин була оформлена на [PERSON]. Також представник відповідача зазначила, що у неї взагалі є сумніви в тому, що купівля-продаж квартири відбулася за тією ціною, що зазначена в договорі. Також представник відповідача пояснила, що її батько [PERSON] дійсно з 2013 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS], тобто за адресою її проживання. До цього батько був зареєстрований у м. Кролевець Сумської області. В квартирі за адресою: [ADDRESS] батько ніколи не був зареєстрований, але деякий час проживав там з дозволу сестри [PERSON]. З цих підстав просила відмовити в позові. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу [PERSON] та його представнику [PERSON] було відомо про розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення - ще з 02 вересня 2016 року, коли було розміщено оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 104 (а.с.45). Крім того, з заяви від 29.09.2016 року, поданої представником відповідача [PERSON] (а.с.42,43) вбачається, що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи вже задовольнялось судом. При цьому суд звертає увагу, що жодних документів, які б підтверджували поважність причин неявки відповідача або представника в судове засідання 29.09.2016 року, так і не було надано ні відповідачем, ні його предстаником. Представник відповідача [PERSON] ознайомлювалась з матеріалами справи 11.10.2016 року (а.с.52-54). З довіреності вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] вести його справи у всіх судових установах, з усіма правами позивача і відповідача (а.с.43). Суд вважає, що протягом часу з 02 вересня 2016 року по 25 жовтня 2016 року представник відповідача [PERSON] мала достатньо часу для надання доказів у справі та отримання правової допомоги, якщо це їй було необхідно. Поведінку представника відповідача [PERSON] та повторно заявлене клопотання про відкладення розгляду справи суд розцінює як зловживання процесуальним правом, та з огляду на те, що представником відповідача не наведено жодних поважних причин та не надано жодних доказів поважності причин для відкладення розгляду, суд вважає клопотання про відкладення розгляду справи необґрунтованим та таким, що направлене на умисне затягування розгляду справи, і тому суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представників позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що з 07.06.2016 року власником квартири за адресою: [ADDRESS] є позивач [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 07.06.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7-8). Згідно актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з довідки ТОВ КК «Сумитехнобудсервіс» від23.06.2016 року, в квартирі за адресою [ADDRESS] власник [PERSON] не зареєстрований, а зареєстрованою є одна особа: [PERSON] (а.с.11). Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Згідно зі ст.ст. 10-11 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу дійсно чиняться перешкоди у користуванні його власністю. Даний факт визнається представником відповідача [PERSON], яка підтвердила в судовому засіданні, що відповідач [PERSON] проживає в належній позивачу квартирі і не бажає виселятися в добровільному порядку. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо того, що квартира належала не [PERSON], а батькам сестер, оскільки жодних доказів того, що вказаний договір купівлі-продажу є недійсним чи оспорюваним, представником відповідача не було надано. Судом установлено, що відповідач [PERSON] не був зареєстрований в спірній квартирі ні колишнім власником (донькою відповідача), ні нинішнім власником - позивачем. Представником відповідача не надано суду доказів того, що [PERSON] був на законних підставах вселений до спірної квартири як член сім'ї власника. Також не надано суду доказів існування будь-яких домовленостей між колишнім власником квартири [PERSON] та її батьком [PERSON] щодо його подальшого проживання у спірній квартирі, після відчуження квартири іншій особі. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Оскільки позивач [PERSON] є новим власником квартири, а відповідач [PERSON] ніколи не був зареєстрований у спірній квартирі, вселився до даної квартири та проживає в ній як член сім'ї колишнього власника квартири, крім того, відповідач має іншу адресу реєстрації та інше житло, то суд вважає вимоги позивача про виселення відповідача обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку з задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved