Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

04.02.2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 02.11.2008 року. Від даного шлюбу народилося двоє дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Покликається на те, що сімейне життя між нею та відповідачем по справі не склалось, оскільки у них виявились різні характери та погляди на життя, шлюб, сім'ю. Відповідач перестав цікавитись життям сім'ї. На прохання змінити свою поведінку ніяк не реагував. Подружніх відносин не підтримують. Проживають окремо. Шлюб існує формально. Діти знаходяться на її утриманні, відповідач зареєстрований фізичною-особою підприємцем, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має можливість таку допомогу надавати. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення кожною дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, згідно поданої заяви просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 02.11.2008 року, який був зареєстрований Дубищенською сільською радою Ківерцівського району Волинської області, що стверджується наявним у паспорті позивача штампом про реєстрацію шлюбу /а.с. 8/. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Дубищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] /а.с. 7/. Відповідно до ч. 2 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення щодо другого з подружжя або дитини. Враховуючи те, що дитина, батьками якої у свідоцтві про народження записані сторони по справі, не досягла річного віку і доказів про вчинення відповідачем протиправної поведінки, яка містить ознаки кримінального правопорушення щодо позивача або їх дитини суду надано не було, тому вимога позивача про розірвання шлюбу з відповідачем до задоволення не підлягає. Разом з тим, згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] та свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], відповідач [PERSON] зазначений батьком цих дітей /а.с. 14-15/. Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов проживання, складених комісією Дубищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області 15.10.2014 року та 30.01.2015 року, неповнолітні діти, [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, а батько дітей, [PERSON] хоча й зареєстрований за адресою проживання дружини і дітей, однак фактично не проживає з 06.01.2013 року /а.с. 5-6/. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. П. 1 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З письмових пояснень позивача встановлено, що відповідач зареєстрований фізичною особою-підприємцем, на утримання неповнолітніх дітей матеріальної допомоги не надає, а тому суд вважає за правильне позов задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на користь позивача в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Тому судовий збір в сумі 243, 60 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави для зарахування до спеціального фонду державного бюджету України. На підставі ст. 367 ЦПК України, суд може допустити негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежів за один місяць.

Outcome: partial