Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

04.12.2014 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], як за минулий час, так і стягувати в подальшому, в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Мотивуючи позовні вимоги тим, що перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 10.02.2001 по 27.03.2006, за час подружнього життя у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Вказує, що з моменту розірвання шлюбу, відповідач ухиляється від обов'язку щодо утримання дитини, не приймає участі в її вихованні, матеріальної допомоги на її утримання добровільно не надає. Всі витрати на утримання дитини несе вона зі своєї заробітної плати, розмір якої не дає можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток доньки, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини, розвиток обдарувань. Зазначає, що відповідач працює неофіційно та отримує нерегулярний мінливий дохід, її прохання про надання матеріальної допомоги були безрезультатними. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 700 грн. щомісячно. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд врахувати, що на його утриманні знаходиться ще одна неповнолітня дитина, а також мати-пенсіонерка. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав. Як вбачається зі Свідоцтва про зміну імені, відповідач [PERSON] змінив прізвище на «[PERSON]» (а.с.34) Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27.03.2006 (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO], батьками якої вони являються (а.с.5). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Стаття 27 «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 та положення «Декларації прав дитини» регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст. 181 Сімейного Кодексу України. При визначенні розміру аліментів судом враховуються обставини викладені у ст. 182 СК України: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Виходячи з того, що дитина подружжя проживає разом із позивачкою (а.с.6), враховуючи вік дитини, спільний обов'язок батьків щодо матеріального утримання дитини, той факт, що з відповідача стягуються аліменти на утримання іншої дитини (а.с.38-39), також враховуючи матеріальне становище відповідача, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд визначає аліменти, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 04.12.2014 в силу ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть до суду докази того, що він вжив заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження зазначених вище обставин. Таким чином, у задоволенні вимог про стягнення з відповідача аліментів за минулий час слід відмовити. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial