Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

03 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Просила присудити кошти на утримання (аліменти) дитини [PERSON] та стягувати їх із [PERSON] (ІНН [NUMBER]) на користь [PERSON] (ІНН [NUMBER]) в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 25 жовтня 2003 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від цього шлюбу у сторін є спільна дитина [PERSON], [INFO], яка на даний момент проживає разом із нею. За рішенням суду шлюб розірвано. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину. Відповідач весь свій доход повністю витрачає на свої потреби. Натомість дитина постійно потребує нормального харчування, одягу, розвитку її здібностей. Усе це потребує значних коштів і сама вона не здатна в повній мірі цього забезпечити. Вважає, що встановлення аліментів у розмірі 50 % від прожитого мінімуму на дитину відповідного віку є найбільш доцільним. У судове засідання позивачка не з'явилася, представник позивачки надав до суду письмову заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явились, надали до суду письмові заяви, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов, підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] 25 жовтня 2003 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис 1151, що підтверджується рішенням Красногвардйського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року (а. с. 5). Рішення набрало чинності 31 грудня 2015 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що 05 грудня 2006 року складено відповідний актовий запис № 1330 (а. с. 9). Дочка проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р., роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, обставини справи, матеріальне становище, стан здоров'я відповідача його можливість та обовязок надавати допомогу дочці, яка проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, суд приходить до висновку, що розмір заявлених аліментів є обґрунтований, розумний, та справедливий, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача алімени на утримання їх дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 03.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності з ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved