Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

04 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу та судових витрат, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем зобовязань відповідно до умов договору. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності юридичної особи № 3734-К-Н-О від 04 вересня 2015 року, належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, разом із позовною заявою ним подано письмову заяву, в якій він підтримує позовні вимоги до [PERSON] та просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення /а.с.2-3/. У позовній заяві зазначено, що 31 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № DO00F94878100, відповідно до умов якого відповідачу надано у платне користування автомобіль марки Skoda, модель: Superb Active, рік випуску 2012, тип ТЗ: седан-В, № кузова/шасі: TMBAB43T6DB300454, реєстраційний номер: АЕ 2253 СВ. [PERSON] зобов?язався сплачувати щомісячні платежі, пов?язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку 2, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. У звязку з тим, що [PERSON] порушуються умови укладеного кредитного договору, відповідач станом на 28 січня 2016 року має заборгованість у сумі 232945,09 грн., з якої: 149808,19 грн. заборгованість по залишку вартості предмету лізингу, 48261,89 грн. заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу, 9032,91 грн. заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу, 33,00 грн. заборгованість з пені, 25809,10 грн. заборгованість за страховою винагородою. Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права лізингодавця, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 232945,09 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3494,18 грн. та витрати, пов?язані із публікацією оголошення про виклик відповідача у сумі 210,00 грн. /а.с.31/. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання [PERSON] /а.с.11/, що позбавлює суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур?єр» /а.с.32/. Окрім того, відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом публікації оголошення про виклик відповідача на офіційній веб-сторінці Слов?янського міськрайонного суду /а.с.26/. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем [PERSON] недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у звязку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду представника позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. Приписами статті 806 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов?язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). 31 травня 2013 року юридична особа публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» і [PERSON], [INFO], уклали договір фінансового лізингу № DO00F94878100, за яким лізингодавець зобов?язався надати лізингоодержувачу в лізинг предмет лізингу автомобіль марки Skoda, модель: Superb Active, рік випуску 2012, тип ТЗ: седан-В, № кузова/шасі: TMBAB43T6DB300454, реєстраційний номер: АЕ 2253 СВ, на 60 місяців, а лізингоодержувач зобов?язався спачувати щомісячні платежі згідно графіку, зазначеному у Додатку 2, які включають в себе: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу, винагороду за користування предметом лізингу, винагороду за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу /а.с.8-9/. Судом встановлено, що кредитний договір, який складається із підписаної відповідачем заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатків до неї та Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та Тарифів банку, які викладені на банківському сайті /а.с.8-9/. Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обовязковим для виконання. Останній платіж на погашення заборгованості згідно наданого Банком розрахунку відповідачем внесено 28 травня 2014 року у сумі 1986,51 грн. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що Банк повністю виконав умови договору фінансового лізингу, надавши [PERSON] предмет лізингу автомобіль марки Skoda, модель: Superb Active, рік випуску 2012, тип ТЗ: седан-В, № кузова/шасі: TMBAB43T6DB300454, реєстраційний номер: АЕ 2253 СВ. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САР № 861332, виданого ВРЕР ДАІ №3 ГУМВС України в Дніпропетровській області, автомобіль марки Skoda, модель: Superb Active, рік випуску 2012, тип ТЗ: седан-В, № кузова/шасі: TMBAB43T6DB300454, реєстраційний номер: АЕ 2253 СВ, належить ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто лізингодавцю /а.с.10/. Відповідач же не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором /а.с.6-7/. Розмір заборгованості за станом на 28 січня 2016 року по залишку вартості предмету лізингу складає 149808,19 грн. Крім того, банком нараховано заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу у розмірі 21 % на рік, у сумі 48261,89 грн. та заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу у сумі 9032,91 грн. Зазначені платежі прямо передбачені умовами договору фінансового лізингу від 31.05.2013 року, та відповідно до п. 1.1.4 заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу включені до щомісячних платежів /а.с.8-9/. Відповідно до п. 2.15.5 договору зазначені умови страхування предмета лізингу. Згідно з п.1.2.1 заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу договорами страхування за цим договором є договір страхування цивільної відповідальності та договір страхування предмета лізингу. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором фінансового лізингу № DO00F94878100 від 31.05.2013 р. відповідачу станом на 28.01.2016 р. нараховано заборгованість за страховою винагородою у сумі 25809,10 грн. /а.с.6-7/. Невиконання або неналежне виконання сторонами договору своїх обовязків тягне правові наслідки, передбачені статтею 611 ЦК України, зокрема: сплати неустойки (штраф, пеня) і відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до положення ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено право лізингодавця на відшкодування збитків. Згідно з розрахунком заборгованості відповідачеві нараховано заборгованість з пені у сумі 33,00 грн. Відповідно до положення ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. забороняється нарахування пені та / або штрафів на основну суму заборгованості із зобов?язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого входило м. Горлівка Донецької області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р. Згідно із підпунктом 5 пункту 1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м.Горлівка Донецької області. Згідно положення ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Відповідно до наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. щодо ненарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як проголошено в ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на публічний розгляд його справи. Згідно з положенням ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до п. 3.4 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 ЦПК України (справа № 1-10/2004) виходячи зі змісту ч.1 ст.8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об?єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Таким чином, відповідно до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. за період з 14.04.2014 року нарахування пені та штрафів, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов?язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та / або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов?язань за кредитними договорами і договорами позики за весь період проведення антитерористичної операції, тобто з 14 квітня 2014 року і до дня набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Враховуючи те, що [PERSON] з 2008 року і по даний час зареєстрований у [INFO], суд приходить до переконання, що на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 р., тобто Банк повинен був не нараховувати або скасувати відповідачу нараховану пеню, оскільки зазначена заборгованість нарахована з 24.06.2014 року. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають. Відповідно до п.2.9.4.8.2.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі настання події дефолту лізингодавець надає лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та повернення предмета лізингу. Згідно з п. 2.9.4.8.2.4 якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт лізингоодержувач не усунув подію дефолту, він зобов?язаний негайно в поному обсязі повернути заборгованість за цим договором. Враховуючи, що відповідач протягом тривалого періоду (з 28 травня 2014 року) не виконує передбачі договором зобов?язання про сплату лізингових щомісячних платежів, на підставі положення ч.2 ст.625 ЦК України, суд приходить до переконання, що Банк правомірно набув право вимоги дострокового повернення повної суми заборгованості за договором фінансового лізингу. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що [PERSON] порушуються умови укладеного договору по своєчасному поверненню залишку вартості предмету лізингу та винагородою за користування предметом лізингу, унаслідок чого утворився борг перед позивачем у зазначеній сумі. Таким чином, суд визнає, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від належного виконання взятих на себе зобовязань за договором. Суд визнає правильним представлений ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилась у [PERSON] за договором фінансового лізингу № DO00F94878100 від 31.05.2013 року. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. У матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані того, що відповідач вживав заходи для належного виконання зобовязання по даному правочину, у звязку з чим порушення зобовязання визнається судом таким, що сталося з його вини. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобовязання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договором фінансового лізингу. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по залишку вартості предмету лізингу, за винагородою за користування предметом лізингу, винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу та страховою винагородою підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги про стягнення заборгованості з пені задоволенню не підлягають. Позивачем документально підтверджено платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 3494,18 грн. Відповідно до роз?яснень, викладених у п.36 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3493,68 грн. Відповідно до роз?яснень, викладених у п.49 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. №10, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, підлягають розподілу судом відповідно до\~статті 88\~ЦПК України, тобто підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі у сумі 210,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial