Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

02.09.2016 року позивач [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізінг Холдінг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Валеріївни, про захист прав споживача шляхом визнання договору фінансового лізінгу недійсним та стягнення сплачених грошових коштів, в обґрунтування якого зазначив, що 25 липня 2016 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» було укладено договір фінансового лізингу № 000194 (далі Договір) з Додатком №1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., згідно якого предметом лізингу по даному договору був транспортний засіб ZAZ Lanos. За умовами цього договору ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» зобов'язалось придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування автомобіль «ZAZ Lanos», позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші передбачені договором платежі. Через мережу Інтернет позивач знайшов бажаний автомобіль за ціною 200 200 грн. та зателефонував відповідачеві ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ», представник якого роз'яснив йому, що дійсно таке авто є за зазначеною акційною ціною і що позивач повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 20 020 грн. після чого буде укладено договір лізингу і протягом кількох днів відповідач ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» передасть в користування предмет лізингу. На виконання договірних умов, позивач сплатив відповідачу авансовий платіж у розмірі 20 020 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача. Однак, уважно почитавши договір та додатки до нього позивач зрозумів, що його обманули та ввели в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань та ціни транспортного засобу, яка є значно нижчою ніж ринкова, також він дізнався, що згідно умов договору можливості розірвати договір в нього немає, оскільки його розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів неможливе, що є порушенням його прав, як споживача. Крім того, вважає, що оскільки підписаний ним договір є договором приєднання, тому відповідач не може включати витрати на підготовку документів для укладення договору та зобов'язати споживача їх сплатити. Таким чином позивач вважає, що умови договору щодо надання можливості продавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, про надання продавцю права розірвати договір з споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві такого права не надається, про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була на момент укладення договору, про звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача спричинених діями чи бездіяльністю продавця несправедливими і тому просив визнати недійсним договір та стягнути з відповідача на його користь сплачені ним грошові кошти в розмірі 20020 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, але звернувся до суду з заявою, відповідно до якої позов підтримує, просить суд його задовольнити в повному обсязі та розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду письмові заперечення, згідно яких посилався на безпідставність вимог позивача, прохав суд відмовити в задоволенні позову. Вважає, що позивача в оману не введено, договір фінансового лізингу відповідає вимогам Закону, з ним позивач був ознайомлений після чого його підписав погодившись тим самим з умовами договору. Третя особа приватний нотаріус Ткаченко І.В. в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Ознайомившись з позовом та запереченнями на нього, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. В судовому засіданні встановлено, що 25 липня 2016 року між позивачем та ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» було укладено договір фінансового лізингу №000194 (далі Договір) з Додатком №1, посвідчений приватним нотаріусом Ткаченко І.В. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу визначений у п. 1.2 цього договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Згідно п. 1.2 договору фінансового лізингу, предметом лізингу є автомобіль марки ZAZ Lanos. Статтею 2 договору передбачено, що платіж за адміністрування договору це першочерговий одноразовий платіж, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за підготовку, перевірку та розгляд документів для укладання договору, пошуку предмета лізингу відповідно до встановлених специфікацій лізингоодержувачем, незалежно від призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу за адміністрування договору становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу, який вказується в додатку № 1 до договору. Відповідно до п. 13.1, 13.2, 13.3 договору платіж за адміністрування договору являє собою винагороду лізингодавця за організаційні заходи пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Розмір платежу за адміністрування договору, погоджений сторонами складає десять відсотків від вартості предмету лізингу та вказується в додатку № 1 до договору. Згідно додатку № 1 до договору платіж за оформлення договору складає 20 020 грн. Відповідно до п. 16.1 договору лізингоодержувач, який сплатив платіж за адміністрування договору (частину платежу за адміністрування договору) частково або повністю сплатив авансовий платіж та не отримав предмету лізингу, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк встановлений чинним законодавством. Лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає сплачений лізингоодержувачем авансовий платіж та/або частина авансового платежу. Платіж за адміністрування договору (частина платежу за адміністрування договору) в такому випадку поверненню не підлягає. Пунктом 16.2 договору лізингоодержувач, який повністю сплатив авансовий платіж та не отримав предмету лізингу, має право розірвати даний договір за власним бажанням у випадку неможливості придбання предмету лізингу лізингодавцем або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмету лізингу, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк встановлений чинним законодавством. Лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає сплачений лізингоодержувачем авансовий платіж. Платіж за адміністрування договору (частина платежу за адміністрування договору) в такому випадку поверненню не підлягає. Також згідно п. 16.5 договору лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку з підстав передбачених у п. 4.7 статті 4 договору. У такому випадку лізингодавець повертає ліингоодержувачу сплачений ним авансовий платіж або частину авансового платежу за мінусом 20 % відсотків, які лізингодавець утримує в якості штрафу за невиконання договору. Платіж за адміністрування договору поверненню не підлягає. При цьому п. 4.7 договору передбачено, що в односторонньому порядку розірвати даний договір у випадку неможливості придбання предмету лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу та у разі не обрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом трьох місяців з моменту повідомлення лізингоодержувача про таку обставину. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах п. 16.5 ст. 16 даного договору, що стосується обсягу повернення коштів. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 24); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону). Таким чином, враховуючи зазначені норми матеріального права, суд вважає, що доводи позивача про несправедливість умов договору передбачені п. 16.1, 16.2, 16.5 є обґрунтованими, оскільки умови договору про не повернення відповідачем ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» позивачу, у випадках розірвання договору, платежу про адміністрування договору, а також надання відповідачу ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» права на розірвання договору в односторонньому порядку без надання такого права позивачу, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позивача споживача послуги. Зазначена позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, що викладена у справі № 6-1551 цс16 від 19 жовтня 2016 року, і яка обов'язкова для застосування судом у відповідність до положень ст.360-7 ЦПК України. В зв'язку з викладеним суд вважає, що є всі підстави для застосування положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та визнання спірного договору недійсним. Суд не приймає доводи відповідача ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» щодо того, що позивача було належним чином проінформовано про зміст та умови договору і тому підстав для визнання договору недійсним немає, оскільки договір про фінансовий лізинг підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів», який встановлює додаткові умови захисту прав споживача від отримання послуг на завідомо невигідних умовах, і тому обізнаність позивача при підписанні договору з такими несправедливими умовами не позбавляє позивача на захист своїх порушених прав, як споживача. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи те, що позивачем було сплачено на виконання спірного договору на рахунок відповідача ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» 20 020 грн., що підтверджується квитанціями від 25.07.2016 року та 26.07.2016 року, тому суд вважає, що зазначена сума підлягає стягненню з відповідача ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» на користь позивача. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» на користь держави необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, так як позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду. На підставі викладеного та ст.ст. 215, 216, 806, 808 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Закону України «Про фінансовий лізинг»,

Outcome: approved