Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

03.10.2019 [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому вказав, що він є власником будинку [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстрований за місцем проживання колишній власник квартири - [PERSON] , [INFO] . Добровільно знятись з реєстраційного обліку відповідач не бажає, у спірному будинку не проживає, особистих речей та майна відповідача в належному йому будинку не має. Реєстрація відповідача в квартирі позивача порушує його права як власника, тому він звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 21.10.2019 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.- 23). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. Відповідачу були надіслані виклики в судові засідання за адресою, відповідно відомостей загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області, а саме: [ADDRESS] , які були повернуті на адресу суду. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без його участі, неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду, відсутність відзиву на позов та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку розглянути цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі- продажу житлового будинку від 25.09.2019 (а.с.10-11) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.09.2019 ( а.с. 12). Після продажу вказаного будинку в ньому залишився зареєстрованим відповідач [PERSON] , [INFO] (відомості загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області від 18.10.2019 ( а.с. 16). Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області від 26.09.2019 №39029, за адресою: [ADDRESS] , в якості « без родинних відносин» , зареєстрований [PERSON] , [INFO] ( а.с.14). З акту про встановлення фактичного місця проживання від 01.10.2019, затвердженого рішенням виконавчого комітету Рубіжанської міської ради від 07.11.2017 року №6, виданого Центром надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області вбачається, що у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] не проживає, його особистих речей у будинку немає (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Суд дійшов висновку, що оскільки право власності відповідача на вищезазначену квартиру припинено, то він втратив право користування нею. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved