Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

02.11.2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Зазначає, що квартира знаходиться на першому поверсі восьмиквартирного будинку і складалася з двох житлових кімнат площами 13,8 кв.м. та 13,0 кв.м., коридору 6,7 кв.м. та вбудованої шафи 1,2 кв.м., загальною площею 45,3 кв.м., в тому числі житловою площею - 26,8 кв.м. Стверджує, що дана квартира не задовольняла побутових та житлових потреб її сім'ї, а тому протягом 2009-2015 років вона здійснила, однак без затвердженого проекту, реконструкцію цієї квартири, в результаті якої змінилась її площа. Площа добудови складає 16,49 кв.м., з них: кухня 8,05 кв.м., кімната 8,44 кв.м. Також вбудований підвал площею 7,70 кв.м. Вказує, що згідно звіту Мостиського «Архітектурно-планувального бюро» про технічний огляд на відповідність державним будівельним нормам добудови до квартири [ADDRESS], вказана реконструкція відповідає чинним будівельним нормам і правилам та є технічно можливою для експлуатації. Також зазначає, що у 2015 році вона звернулася до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області та отримала дозвіл на реконструкцію своєї квартири з добудовою. Крім того, співвласники усіх інших квартир будинку надали свою згоду на добудову її квартири. Вважає, що реконструкція її квартири, хоча і здійснена без належно затвердженої документації, однак проведена з дотриманням усіх будівельних норм та правил, не порушує прав інших осіб та цільового призначення земельної ділянки, яка відведена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд. З огляду на наведене та на підставі ст.376 ЦК України просить суд визнати за нею право власності на самовільну добудову до квартири [ADDRESS] з проведеною реконструкцією з таким плануванням: кухня 8,05 кв.м., кімната 8,44 кв.м., а також вбудований підвал 7,70 кв.м. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, проте подала заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглядати у її відсутності. Представник відповідача - Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій позов визнає та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі -продажу, посвідченого Мостиською державною нотаріальною конторою 20.09.1996 року за реєстром №300 (а.с.6), належить на праві власності квартира [ADDRESS], що підтверджується копією реєстраційного посвідчення Самбірського МБТІ від 10.04.1997року (а.с.5). Згідно даних технічного паспорта, виготовленого станом на 08.07.1993року (а.с.9,10), вищевказана квартира знаходиться на першому поверсі двохповерхового будинку і складається з двох житлових кімнат площами 13,8 кв.м. та 13,0 кв.м., кухні 5,9 кв.м., ванної кімнати 3,4 кв.м., вбиральні 1,3 кв.м., коридору 6,7 кв.м. та вбудованої шафи 1,2 кв.м. Загальна площа квартири 45,3 кв.м. Як вбачається із матеріалів справи, з метою покращення житлових умов позивачкою протягом 2009-2015 років без відповідного погодженого проекту, було здійснено реконструкцію зазначеної квартири шляхом проведення до неї добудови загальною площею 16,49 кв.м. з таким плануванням: кухня 8,05 кв.м., кімната 8,44 кв.м., а також вбудований підвал 7,70 кв.м. Відповідно до звіту «Про технічний огляд на відповідність державним будівельним нормам добудови до квартири [ADDRESS], виготовленого Мостиським «Архітектурно-планувальним бюро» (Ліцензія АВ №555774) вищевказана добудова до квартири відповідає чинним будівельним нормам і правилам та є технічно можливою для експлуатації. Із копії рішення виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №123 від 16.09.2015року (а.с.3) вбачається, що позивачці дозволено [PERSON] провести реконструкцію квартири [ADDRESS] добудовою житлової кімнати і кухні. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України). Разом із цим, відповідно до ч.3 ст.376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Частиною 5 статті 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самовільного будівництва)» вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються. Проте у випадку, коли квартира в такому будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки, спір повинен вирішуватися відповідно до правил статті 376 ЦК. Відповідно до п.16 цієї ж Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самовільного будівництва)» позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги встановлені судом обставини, зокрема, те, що позивачка [PERSON] самовільно здійснила добудову до належної їй на праві власності квартири, та те, що в ході розгляду справи не встановлено будь-яких порушень будівельних і технічних норм та правил при здійсненні такого самочинного будівництва чи порушення прав інших осіб, а також враховуючи те, що відповідач не заперечує проти цього, суд вважає, що є достатньо підстав для задоволення позову і визнання за позивачкою права власності на спірну самовільну добудову до квартири у відповідності до положень ст.376 ЦК України. Понесені судові витрати, як вважає суд, слід залишити за позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: approved