Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

04 квітня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний нотаріус Шостої одеської державної нотаріальної контори Вахненко Ю.О. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 6 жовтня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1611, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коряченко А.А. та зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості від 29 жовтня 1999 року, [PERSON] , яка на той час перебувала у шлюбі з [PERSON] , купила у [PERSON] , 390/1000 частин квартири [ADDRESS] . Інші 610/1000 частини квартири [ADDRESS] належали в порядку приватизації на праві власності [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради від 08.08.2001 року. Остання [INFO] померла та після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 610/1000 частини квартири. Позивач посилається у позові на те, що [PERSON] разом з ним та з його дружиною постійно проживали разом однією родиною та мали спільний сімейний бюджет та за кілька тижнів перед смертю, [PERSON] просила [PERSON] , у разі її смерті, поховати її. Окрім того, з дати смерті [PERSON] по квітень 2017 року [PERSON] здійснює відкрите, безперервне володіння вказаним майном, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України набуває право власності на це майно. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Свяченої Ю.Б. від 05 квітня 2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Свяченої Ю.Б. від 30 червня 2017 року забезпечено позов, шляхом накладення арешту на частину квартини, яка є предметом позову. 24.07.2017 року представником відповідача - адвокатом Олейниченко О.М. подані заперечення на позов, в яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на його надуманість та необгрунтованість. 11.09.2017 року ухвалою суду відмовлено у скасуванні забезпечення позову. 28.09.2017 року до суду надійшла копія спадкової справи. 31.10.2017 року до суду повторно надійшла копія спадкової справи. Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 14 лютого 2018 року за результатами повторного автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Чернявській Л.М. Згідно ч.4 ст.198 ЦПК України, якщо розгляд справи, у випадках, передбачених цим Кодексом, починається спочатку, суд призначає та проводить підготовче засідання спочатку в загальному порядку, крім випадку ухвалення рішення про колегіальний розгляд справи, коли підготовче засідання проводиться спочатку лише у разі, якщо суд дійшов висновку про необхідність його проведення. Ухвалою від 16 лютого 2018 року справа прийнята до свого провадження суддею Чернявською Л.М., встановлено загальний порядок розгляду справи та повернуто справу у підготовче провадження. 23.03.2018 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з відміткою представника позивача [PERSON] про отримання. Також, 23 березня 2018 року до суду з заявою про скасування вказаних заходів забезпечення позову звернувся представник [PERSON] Олейніченко О.М. та просить скасувати арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2017 року, на 610/1000 часток квартири під [ADDRESS] , загальною пл. 54,1 кв.м. Ухвалою суду від 16 квітня 2018 року відмовлено у скасуванні заходів забезпечення позову. 28.11.2018 року та 31.01.2019 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про залучення до участі в якості третіх осіб - Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, у задоволенні чого було відмовлено ухвалою суду від 14 травня 2019 року. Судом 14 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судове засідання не повідомив, будь-яких клопотань чи заяв не подавав. Від [PERSON] , який представляв інтереси позивача по довіреності, надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності позивача. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи по суті за її відсутності, також представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний нотаріус Шостої одеської державної нотаріальної контори Вахненко Ю.О. в судове засідання не з`явилась, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином, та направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності з винесенням рішення. Суд розглянув справу за відсутності сторін на підстави наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 06 жовтня 1999 року, [PERSON] і [PERSON] перебуваючи у шлюбі, придбали 390/1000 частини квартири [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 06.10.1999 р, посвідченого Коряченко А.А. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр № 1611, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, 29 жовтня 1999 року, в реєстрової книзі № 280пр, на сторінки 27, під реєстровим № 386. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] зареєстрований 30 квітня 1996 року , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 308, згідно Свідоцтва про одруження від 30.04.1996р, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради народних депутатів. Співвласником квартири [NUMBER] , була [PERSON] , 1950 р.н., якій належало на праві власності 610/1000 частини квартири [ADDRESS] , згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради від 08.08.2001 року. [INFO] року [PERSON] померла. Позивач посилається на те, що [PERSON] заповіт не складала, будь-яких родичів у неї не було, а відповідно не було і спадкоємців першої - третьої, п`ятої черги за законом. При цьому, [PERSON] і [PERSON] постійно проживали з [PERSON] разом однієї родиною, оскільки остання була одинокою, хворіла, потребувала допомоги та турботи. В свою чергу [PERSON] ніколи не здійснювала догляд [PERSON] та не відвідувала її. З цих підстав, між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо визнання за ними права власності в порядку спадкування, як спадкоємцями четвертої черги, майна померлої. В результаті судового розгляду даного спору, у задоволенні вимог було відмовлено усім учасникам справи рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.03.2009 року по справі № 22ц-430-2009. 17 березня 2017 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину, яке видано державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори на підставі ст. 1264 ЦК України, відповідно до якого вона є спадкоємцем майна померлої [PERSON] . З даним свідоцтвом про право на спадщину [PERSON] не згоден, а тому звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування, зокрема, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України , він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. [PERSON] та [PERSON] не є родичами померлої [PERSON] . Таким чином, для спадкування майна померлої [PERSON] особами, що відносять себе до четвертої черги спадкоємців за законом, доведенню підлягає проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю, при тому таке приживання має бути не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Поняття спільного проживання, що має ознаки сім`ї, закріплено у статті 3 СК України. Так, за цією статтею сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У вказаній правовій нормі встановлено й винятки із загального правила, зокрема, щодо подружжя, яке з поважних причин не проживає спільно; щодо дитини, яка належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. У частині 4 статті 3 СК України зазначено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З огляду на положення статті 3 СК України, до спадкоємців четвертої черги, як правило, належать жінка і чоловік, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Належним доказом такого проживання може бути фіксація факту проживання однією сім`єю у нотаріально посвідченому договорі про спільне проживання тощо. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.03.2009 року встановлено, що ані [PERSON] , ані [PERSON] не створювали з [PERSON] сім`ю на підставі шлюбу, усиновлення, кровного споріднення тощо. [PERSON] та [PERSON] на час звернення до суду перебували в шлюбі між собою з 1996 року, від спільного життя мають двох дітей. Сімейні відносини між ними як подружжям обумовлені шлюбом, а між ними та їх дітьми кровним спорідненням. Сім`я [PERSON] та [PERSON] має власне житло, а саме 310/1000 частин квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 18 січня 2002 року за № 017/02 Управлінням з питань розподілу та реалізації житла виконавчого комітету Одеської міської ради, на підставі договору про співробітництво по інвестуванню будівництва жилого будинку). Право власності зареєстровано в КП «Одеське МБТІ та РОН» 28 лютого 2002 року. [PERSON] була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 2003 року, а [PERSON] був зареєстрований з 2003 року по 2007 рік. [PERSON] проживала і була зареєстрована у належному їй житлі - 610/1000 частині квартири квартирі [ADDRESS] Відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коряченко А.А. 06 жовтня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1611, [PERSON] , яка на той час перебувала у шлюбі з [PERSON] , купила у [PERSON] , 390/1000 частин квартири [ADDRESS] . Право приватної власності на вказану частину квартири зареєстровано в КП «Одеське МБТІ та РОН» 29 жовтня 1999 року. Придбана частина квартири складається з однієї житлової кімнати площею 15,0 кв. м, 390/1000 частин кухні, коридору, туалету відповідно. Згідно виписки від 22 травня 2006 року з домової книги в квартирі [ADDRESS] власниця квартири [PERSON] зареєстрованою не була, а [PERSON] був зареєстрований за даною адресою з 12.01.2000 року по 23 червня 2003 року. Згідно виписки від 01 жовтня 2007 року з домової книги в квартирі [ADDRESS] [PERSON] знову був зареєстрований в квартирі з 28 вересня 2007 року (тобто більше ніж через шість місяців після звернення до суду з позовом). Із позовом про визнання права власності на спадкове майно на підставі ст.1264 ЦК України (проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини) [PERSON] та [PERSON] звернулися лише 13 лютого 2007 року, тоді як [PERSON] померла [INFO] . Згідно матеріалів спадкової справи ані [PERSON] , як власник 39/100 частини квартири, ані [PERSON] до нотаріальної контори з питання спадщини померлої [PERSON] не зверталися, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, якому законом надано право звертатися до суду, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно зі ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Посилання позивача [PERSON] на право володіти 610/1000 частиною квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] , лише на підставі перебування на час укладання договіру купівлі - продажу 390/1000 частини квартири у шлюбі з [PERSON] не знайшло підтвердження у суді. Позивачем також не надано доказів на підтвердження перебування на теперішній час в шлюбі з [PERSON] . Відповідно до п. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем до суду не надано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив, що позивач [PERSON] має право на заявлене в позові майно, а також те, що права та інтереси позивача [PERSON] взагалі порушені. При цьому, позивач в своєму позові не посилається на будь-які інші обставини, які б свідчили про недійсність спірного свідоцтва про право на спадщину за законом. За таких обставин, оскільки суду позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, суд доходить висновку про необґрунтованість вимог [PERSON] та відмовляє у їх задоволенні повністю. Крім того, відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду. Оскільки, ухвалою суду від 30 червня 2017 року накладено арешт на 610/1000 часток квартири під [ADDRESS] , загальною пл. 54,1 кв.м, яка знаходиться у власності [PERSON] , 1950 року народження, яка померла [INFO] , до вирішення справи по суті у якості забезпечення позову [PERSON] , то суд доходить висновку, що вказані заходи забезпечення позову, у задоволенні якого було відмовлено, підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed