Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

02 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовує тим, що 14 лютого 2013 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, в цьому шлюбі в них народились діти: [INFO] - син [PERSON] , [INFO] - дочка [PERSON] , [INFO] - дочка [PERSON] . Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 травня 2019 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. Позивач зазначає, що від народження дітей відповідач фактично усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Вона не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не підтримує їх матеріально, не цікавиться їхніми проблемами, вихованням та здоров`ям. Вказує, що ще до розірвання шлюбу він з дітьми переїхав жити до своїх батьків в с. Клепачів Ківерцівського району Волинської області. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не забезпечує харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з ними та не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, причому робить це свідомо, без поважних причин, позивач вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей. На підставі наведеного позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 вересня 2020 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав передано на розгляд до Луцького міськрайонного суду Волинської області за підсудністю. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Службу у справах дітей Луцької міської ради. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася судом про дату, час та місце розгляду справи. Станом на 05 травня 2021 року відповідач відзив на позовну заяву не подала. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, листом від 13 листопада 2020 року Служба у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області повідомлено, що в зв`язку з утворенням територіальної громади міста Луцька, до якої увійшли населені пункти колишньої Жидичинської сільської ради, з грудня 2019 року реалізація на відповідній території державної політики з питань соціального захисту дітей та забезпечення їх прав органом опіки та піклування, Службою у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації не здійснюється. Представник третьої особи Служби у справах дітей Луцької міської ради в судове засідання не з`явився, заявою від 05 травня 2021 року представник третьої особи на дорученням Андрусік О.А. просить розгляд справи здійснювати без її участі та приєднати до матеріалів справи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками трьох малолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 6, 7, 8). Також встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 травня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.9-10). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] встановлено, що позивач проживає в [ADDRESS] . Разом з ним проживають троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В цьому з помешканні зареєстровані та проживають батьки позивача. Умови проживання є задовільними. Будинок складається з трьох кімнат. Дівчата мають свою кімнату, а хлопчик - свою (а.с.11). З довідки навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» села Клепачів Ківерцівського району Волинської області від 12 серпня 2020 року встановлено, що діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] навчаються в третьому класі НВК «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» села Клепачів Ківерцівського району Волинської області. Вихованням дітей займається батько [PERSON] , матері дітей жодного разу в навчальному закладі не було (а.с. 12). Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 07 квітня 2021 року затверджено висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У своєму висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] служба у справах дітей встановила, що з 2012 року [PERSON] та [PERSON] проживали в цивільному шлюбі, від якого 24 січня 2013 року в них народились троє дітей. 14 лютого 2013 року сторони зареєстрували шлюб між собою. Сім`я проживала за адресою: [ADDRESS] . Сімейні стосунки між сторонами не склались і з 2015 року [PERSON] з дітьми переїхав жити до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . За рішенням суду від 28 травня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з батьком за за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для їх проживання, навчання, розвитку. Листом від 17 лютого 2021 року [PERSON] запрошували прибути у службу у справах дітей для з`ясування обставин справи, але вона в службу не прибула. 24 лютого 2021 року Службою направлено лист Луцькому РУА з проханням відібрати пояснення в [PERSON] щодо участі у вихованні та утриманні дітей. Листом від 22 березня 2021 року Луцьке РУП повідомило, що при неодноразовому відвідуванні [PERSON] за місцем проживання поспілкуватись з нею не вдалося, оскільки вона не відчиняла двері квартири. Враховуючи вищенаведене, Служба у справах дітей Луцької міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, судом не встановлено наявності у відповідача реальних і об`єктивних перешкод для спілкування дітьми. [PERSON] не вживала заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми не зверталася. Наведене дає підстави для висновку про те, що відповідач [PERSON] самоусунулась від виховання своїх малолітніх дітей та не виконує покладених на неї Законом батьківських обов`язків без поважних причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечувала їх необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, не спілкувалась з ними, що свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам малолітніх дітей. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі ст.ст. 164, 166 СК України,

Outcome: approved