Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

03.05.2017 року позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Янови Світлани Вікторівни, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними та скасування рішення, наказів. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що 01 серпня 2003 року між Українською міською Радою Обухівського району Київської області та [PERSON] укладено договір оренди. Відповідно до умов договору орендодавець на підставі рішень 10-ї сесії та 13 сесії Української міської Ради 24 скликання від 06.02.2003 року та від 08.05.2003 року передає, а орендар приймає на умовах оренди земельну ділянку на території Української міської ради, розміром 0,2409 га для рекреаційних та культурно-оздоровчих цілей. Земельна ділянка розміром 0,172 га розташована в районі садового товариства «Райсес» між основною приватизованою земельною ділянкою та захисною дамбою «Конча-Заспа-Плюти»; земельна ділянка розміром 0,0689 га розташована між основною приватизованою земельною ділянкою в садівницькому товаристві «Дружба» та захисною дамбою «Конча-Заспа-Плюти». Згідно п.1.2. Договору земельна ділянка надається на умовах оренди строком на 49 років з моменту державної реєстрації. Відповідно до п.3.5. Договору Орендар мас право переважного придбання у власність орендованої земельної ділянки у відповідності до закону та переважного права за різних інших умов на поновлення договору оренди. Бажаючи набути у власність орендовані земельні ділянки позивач розпочав збір необхідних документів для подачі заяви про отримання дозволу на розробку технічної документації. Однак через публічну кадастрову карту позивач побачив на орендованій ним території наявність двох земельних ділянок, які знаходяться у власності інших осіб. Як виявилось, Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області було видано два накази про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність, і якими: затверджено документацію із землеустрою; надано гр. [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0.1200 га. (кадастровий номер [NUMBER] ) із земель сільськогосподарського призначення, державної власності для індивідуального садівництва, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області; надано гр. [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер [NUMBER] ) із земель сільськогосподарського: призначення державної власності для індивідуального садівництва, розташовану на території (Української міської ради Обухівського району Київської області. 08 серпня 2016 року новими власниками земельних ділянок, зазначені земельні ділянки були продані [PERSON] , про що свідчать договори купівлі - продажу. Позивач зазначає що, Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області при прийняті рішення і про надання дозволу [PERSON] та [PERSON] на розробку документації із землеустрою, затвердження такої документації та надання земельних ділянок у власність даним особам, не було взято до уваги те, що ці земельні ділянки не є вільними та перебувають в користуванні позивача. Тобто, при проведенні приватизації Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області знехтувано тим фактом, що земельні ділянки не вилучалися з користування орендаря та не отримувалася його згода на відчуження земельних ділянок третім особам, чим порушено порядок приватизації передбачений Земельним кодексом України. За таких обставин, позивач вважає, що його неправомірно позбавлено встановленого законом та Договором переважного права на придбання орендованих земельних ділянок у власність, на підставі чого звернувся до суду із відповідним позовом. Ухвалою судді від 07.06.2017 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. 22.08.2017 року ухвалою суду постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до журналу судового засідання, суд залучив в якості третьої особи Українську міську раду Обухівського району Київської області. 02.11.2017 року ухвалою суду провадження по справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Української міської ради Обухівського району Київської області про визнання договору оренди недійсним, третя особа - Державний нотаріус Української державної нотаріальної контори Антонченко Олександра Владиславівна. 25.02.2019 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області відновлено провадження у цивільній справі. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав що у позивача [PERSON] не виникло жодних прав, щодо володіння та користування спірними земельними ділянками, згідно Договору оренди від 01.08.2003 року підписаного Українською міською радою та [PERSON] , оскільки такий договір не зареєстрований відповідно до вимог законодавства та є неукладеним, просив у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. Відповідач Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Янова Світлана Вікторівна про розгляд справи повідомлялась належним чином, в судове засідання не з`явилась, надала до суду заперечення, в якому просить розглянути справу без її участі в задоволенні позову відмовити у зв`язку з його безпідставністю. Відповідачі [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направили. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі, оскільки договір підписаний між Українською міською радою та [PERSON] , посвідчений 01.08.2003 року державним нотаріусом Української державної контори Антонченко О.В. є неукладеним (нечинним), а отже є таким, що не породжує жодних прав та обов`язків, тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Третя особа Українська міська рада Обухівського району Київської області про розгляд справи повідомлялась належним чином, в судове засідання свого представника не направила, надала до суду клопотання, в якому визнає позов в повному обсязі та просить розглянути справу у відсутності представника. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 01.08.2003 року між Українською міською радою Обухівського району Київської області та [PERSON] було укладено договір оренди, що посвідчений державним нотаріусом Української державної нотаріальної контори Антонченко О.В., реєстровий номер 1с-639 та зареєстрований в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею на умовах оренди Українською міською радою за №29. Відповідно до умов договору орендодавець на підставі рішень 10-ї сесії та 13 сесії Української міської Ради 24 скликання від 06.02.2003 року та від 08.05.2003 року передає, а орендар приймає на умовах оренди земельну ділянку на території Української міської ради, розміром 0,2409 га для рекреаційних та культурно-оздоровчих цілей. Земельна ділянка розміром 0,172 га розташована в районі садового товариства «Райсес» між основною приватизованою земельною ділянкою та захисною дамбою «Конча-Заспа-Плюти»; земельна ділянка розміром 0,0689 га розташована між основною приватизованою земельною ділянкою в садівницькому товаристві «Дружба» та захисною дамбою «Конча-Заспа-Плюти». Згідно п.1.2. Договору земельна ділянка надається на умовах оренди строком на 49 років з моменту державної реєстрації. Відповідно до п.3.5. Договору Орендар мас право переважного придбання у власність орендованої земельної ділянки у відповідності до закону та переважного права за різних інших умов на поновлення договору оренди. Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області затверджено документацію із землеустрою та надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер [NUMBER] ) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області затверджено документацію із землеустрою та надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0.1200 га. (кадастровий номер [NUMBER] ) із земель сільськогосподарського призначення, державної власності для індивідуального садівництва, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської. 08.08.2016 року [PERSON] придбала на підставі договорів купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер [NUMBER] та земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер [NUMBER] , які знаходяться в межах Української міської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується договорами, інформаційними довідками. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Розширене тлумачення презумпції правомірності правочину наводиться Верховним Судом України в п. 1.3.9 Висновків, викладених в постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2017 року. Верховним Судом України зазначається, що ст. 204 ЦК України, закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. В судовому засіданні представником позивача було надано оригінал нотаріально засвідченого договору оренди від 01.08.2003 року та зміни до договору оренди від 21.03.2008 року, укладені між [PERSON] та Українською міською радою Обухівського району Київської області для дослідження. Вказані договори є чинними, на них маються відмітки про їх державну реєстрацію, проведену відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі» від 25.12.1998р. № 2073. Відповідно до п. 2 вказаного Порядку, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Пунктом 3 Порядку передбачено, що державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчими комітетами сільської, селищної та міської ради за місцем розташування земельних ділянок. Отже, виконком Української міської ради Обухівського району Київської області мав повноваження по державній реєстрації договорів оренди землі, розташованої в межах Української міської ради. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.01.2018 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Української міської ради Обухівського району Київської області, третя особа - державний нотаріус Української державної нотаріальної контори Антонченко Олександра Владиславівна, про визнання договору оренди недійсним відмовлено повністю. Дане рішення залишене без змін постановою апеляційного суду Київської області від 23.05.2018 року та постановою Верховного Суду від 04.10.2018 року. Судовими рішеннями було встановлено, що у [PERSON] існує право користування переданими йому за договором оренди земельними ділянками. За правилами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи зазначене, суд вважає, що обставини чинності договору оренди та існування у [PERSON] права оренди спірних земельних ділянок є встановленими та не повинні доказуватись при розгляді справи. Згідно із ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Дана норма кореспондується і з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд тощо, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання, серед іншого, додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Враховуючи, що земельні ділянки із кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] , право власності на які зареєстровано в 2016 році, з 2003 року перебувають в оренді у [PERSON] , на момент передачі земельних ділянок із кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] у власність відповідачів [PERSON] та [PERSON] , право користування земельними ділянками [PERSON] не було припинено. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки земельні ділянки в порушення вимог земельного законодавства із користування вилучені не були, погодження із [PERSON] при передачі земельних ділянок із кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] у власність [PERSON] та [PERSON] не здійснювалось. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів у спростування позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги докази, що містяться в матеріалах справи, які протягом розгляду справи не були спростовані відповідачами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У зв`язку з задоволенням позову, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 2560 грн. 00 коп., що документально підтверджено.

Outcome: approved