Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

03 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] підприємства «Міський парк культури і відпочинку», Відділу культури при Красноармійській міській раді, [PERSON] комітету Красноармійської міської ради про стягнення заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що у період з 11 серпня 2014 року по 01 листопада 2014 року працював сторожем у [PERSON] підприємстві «Міський парк культури і відпочинку», але жодного місяця не отримував заробітну плату, в звязку з чим виникла заборгованість по несплаченої заробітної плати станом на 01 листопада 2014 року, коли він звільнився по узгодженню сторін. Позивач зазначає, що з того моменту він не отримував від підприємства жодної інформації щодо розрахунку при звільнення з роботи і тільки 21 вересня 2016 року до нього надійшли чутки, що керівництво [PERSON] підприємства «Міський парк культури і відпочинку» надає робітникам заборгованість по заробітної платі. У порушення закону йому не виплачено жодної суми його заробітної плати за вказаний період. Позивач зазначає, що йому не відомий розмір його заробітної плати, тому що він її ні разу не отримував. Підприємство для звернення до суду йому нарахували заробітну плату на загальну суму у 4\~454,92 грн. Несплата йому заробітної плати, зокрема у встановлені терміни. є порушення його законних прав, гарантованих Державою, зокрема Конституцією України, які привели його особисто до моральних страждань, голодування, втраті нормальних життєвих відносин на фоні систематичних страждань від хвороб шлунку та внесення вищевказаними особами йому моральної шкоди, яку він оцінює у 1 000 гривень. На підприємстві комісія по суперечках про працю відсутня і тому він до неї не звертався . З огляду на вищенаведене просить суд поновити строк звернення до суду з цим позовом, стягнути солідарно з відповідачів несплачену заробітну плату в сумі 4\~454,92 грн., моральну шкоду в сумі 1\~000 грн. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача [PERSON] комітет Красноармійської міської ради надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність. Інші відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутність не подавали, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, яка бере участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Щодо вимоги позивача про поновлення строку звернення до суду із позовом, то згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно рішення Конституційного суду №8-рп/2013 від 15.10.2013 року, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Відтак, підстав для поновлення строку на звернення до суду із позовом немає, оскільки позовні вимоги щодо стягнення належної заробітної плати не обмеженні будь-яким строком. Згідно записів з трудової книжки №№ 26-27 [PERSON] працював у КП «Міський парк культури та відпочинку» в якості нічного сторожа по трудовому договору № 27 від 11.08.2014 року, з 11 серпня 2014 року по 01 листопада 2014 року, звільнений за згодою сторін п. 1 ст. 36 КзпП України (27-28).\~\~ Відповідно до\~ст.24 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР\~з наступними змінами та доповненнями та\~ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно довідки № 90 від 05 листопада 2014 року, виданої КП «Міський парк культури та відпочинку», заборгованість по невиплаченій заробітній платі [PERSON] станом на за серпень 2014 року становить 1\~168,17 грн. та вересень 2014 року - 1\~535,16 грн. (а.с. 29). Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не спотворювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст.116, 117 КЗпП України з вини відповідача [PERSON] підприємства «Міський парк культури і відпочинку» позивачу не були виплачені належні йому суми. Таким чином, підлягає відшкодуванню відповідачем середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 33 917,72 грн. (64,36 грн. х 527 днів), де 64,36 грн. - середньоденний заробіток позивача, розрахований на підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. № 100, 527 - кількість робочих днів затримки розрахунку по день ухвалення рішення судом ((1168,17 грн. - заробітна плата позивача за серпень 2014 року + 1535,16 грн. - заробітна плата позивача за вересень 2014 року) : 42 робочі дні в серпні та вересні 2014 року). Відповідно до положень ст.273-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно абз.10 п.2.3 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 (справа № 1-5/2012) звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. Суд приходить до висновку про те, що порушенням трудових прав, що виразилось в невиплаті йому своєчасно заробітної плати та затримці розрахунку при звільненні, позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях та переживаннях, викликаних втратою нормальних життєвих зв'язків і необхідністю додавання додаткових зусиль для організації свого життя, пов'язаних із неможливістю забезпеченням себе та членів своєї сім'ї матеріально, а також проходження призначеного лікування у зв'язку з зв'язку з отриманим каліцтвом на виробництві. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін в його життєвих стосунках. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 500 грн. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України у зв'язку з тим, що позивача, на користь якого ухвалено рішення, на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірах, передбачених абз. 3 п.п.1 п.1, абз.3 п.п.2 ч.2 ст.4 вказаного Закону.

Outcome: partial