Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

02.10.2014 року [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття на її користь, починаючи з 03 травня 2014 року. Свої вимоги мотивує тим, що вона з Відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах в період часу з 2003 року по травень 2014 року. В травні 2014 року Відповідач залишив родину. Пообіцяв, що у добровільному порядку сплачувати кошти на утримання їх спільного сина. Однак свої обіцянки по теперішній час не виконує, коштів на утримання дитини не надає, від чого в родині склалося тяжке матеріальне становище. Позивачка самотужки не в змозі належним чином забезпечити сина необхідними товарами щоденного вжитку. Відповідач працездатний та має можливість надавати допомогу на утримання їх спільної малолітньої дитини. Позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач також надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а також обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню. Судом беззаперечно встановлено, що Відповідачем визнано факт того, що він є батьком дитини, та не заперечує проти сплати з 03 травня 2014 року аліментів у розмірі визначених позивачкою, а тому дані факти доказуванню не підлягають, відповідно до ст. 61 ЦПК України. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). Враховуючи вищезазначене, положення ст. 174 ЦПК України щодо визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за необхідне прийняти рішення про стягнення з останнього аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до його повноліття, на користь позивачки починаючи з дати вказаної Позивачкою та визнаної Відповідачем. Судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти на Відповідача.

Outcome: approved