overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

02 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1973р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 01.10.2014р. о 13 год. 35 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 01.10.2014р. о 13 год. 35 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Живодера лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, які необхідні на рівні життєдіяльності. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - помірна розумова відсталість з порушеннями поведінки. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

02 жовтня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 22 225 грн. 18 коп., посилаючись на невиконання відповідачем умов вищевказаного договору, а також судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, але у позовній заяві заявив клопотання, в якому надав згоду на заочний розгляд справи, просив задовольнити позов, а справу розглядати за його відсутності. Відповідач до суду не з'явилася, про час і місце розгляду справи оповіщена у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила. За згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає приписам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 січня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 004-24517-240113, згідно якої Банк відкрив [PERSON] картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні та встановив ліміт кредитної лінії в розмірі 15 000 грн. За користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 14,99 % в рік (а.с. 3-6). Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 004-24517-240113 від 24.01.2013 не виконує, а тому станом на 24.07.2014 розмір заборгованості становить 22 423 грн. 84 коп., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту - 11 584 грн. 40 коп.; за простроченим тілом кредиту - 2 882 грн. 88 коп., за відсотками - 2 106 грн. 65 коп.; за комісіями - 5 651 грн. 25 коп. та пені - 198 грн. 66 коп. (а.с. 10). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, враховуючи те, що відповідач одноособово відмовилася від виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 004-24517-240113 від 24.01.2013, є всі підстави до задоволення позову. Крім цього, з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

02 жовтня 2014 року позивач [PERSON], звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 11 лютого 2012 року Шевченківським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, про що є актовий запис № 45. В обгрунтування своїх вимог зазначила про те, що від шлюбу з відповідачем у них народився син - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сім'ю та сімейне життя. Більше року вони з відповідачем не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного домашнього господарства, шлюб носить формальний характер, тому його слід розірвати. В зв'язку з цим вона звернулась до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, щодо задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони проживають окремо, більше року не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного домашнього господарства та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам малолітньої дитини, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, вимоги ст.ст. 10,12 СК України суд приходить до висновку, щзо позов підлягає до задоовлення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

02 жовтня 2014 року позивач звернувся до Малинського районного суду з позовом до відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, в заяві, яку направив до суду вимоги підтримав повністю, просить справу розглянути без його участі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі. Зазначив, що 29 серпня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір № 002 - 05040- 290813. Відповідно до умов договору позивач надає відповідача кредит в розмірі 10000 гривень у вигляді відкриття відновлюваної кредитної лінії . Банк умови договору виконав повністю. В порушення умов договору відповідач свої зобов'язання не виконує і станом на 22 липня 2014 року заборгованість відповідача по кредиту становить - 13290,13 грн. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином , будь - яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направляла. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Дослідивши надані докази в межах позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що ставляться. В статті 1054 ЦК України зазначено , що за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки . Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 002 - 05040 - 290813, укладеного між сторонами 29 серпня 2013 року, банк надав відповідачу кредит у вигляді відкриття відновлюваної кредитної лінії та встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в розмірі 10000 грн. Строк ліміту відповідно до п.2.4. Договору становить 364 календарних днів. З розрахунку заборгованості видно, що станом на 27 липня 2014 року за [PERSON] мається заборгованість по кредитному договору у розмірі 13515,13 грн. в тому числі - тіло кредиту - 8495,08 грн., прострочене тіло кредиту - 1489,15 грн., заборгованість по відсоткам - 292,30 грн. , заборгованість за комісіями - 3013,60 грн. , пеня - 225 грн. ( арк..с. ) Оскільки позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості з відповідача в розмірі 13290,13 грн., тому у відповідності до статті 11 ЦПК України , судом стягується саме дана сума заборгованості. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

02 жовтня 2014року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 05 лютого 2005року у міському ВРАЦС Миколаївського МУЮ він уклав шлюб з відповідачем. Шлюбні відносини між ними не склалися та погіршувалися на протязі останніх років через різні погляди на життя. Сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства. Позивач вказав, що від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач просив після розірвання шлюбу залишити йому дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати без його участі та вказав, що позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву в якій просила суд справу розглядати без її участі та вказала що позов визнає. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.02.2005року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] виданим 05.02.2005року міським ВРАЦС Миколаївського МУЮ. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] видане міським ВРАЦС Миколаївського МУЮ 15.06.2006року Шлюбні стосунки між подружжям не склалися, позивач на примирення не згоден та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач згодна на розірвання шлюбу. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Клопотання позивача про залишення після розірвання шлюбу дошлюбного прізвища слід задовольнити та залишити йому прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

02 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що з 29.08.2008 р. вони перебувають у шлюбі зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 88, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Через те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, між ними постійно виникали конфліктні ситуації. Сім`я розпалась, сторони не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Шлюбні відносини припинені з 2012 року, разом не проживають з того ж часу. У судове засідання позивач не з'явилася, але надала суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, та зазначила, що вказані позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву, відповідно до якої просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Відповідно до наданого суду свідоцтва про шлюб 29.08.2008 р. між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 88. Після реєстрації шлюбу подружжя обрало спільне прізвище - [PERSON]. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Золочівського РУЮ 03.09.2010 року вбачається, що [INFO] народивсь [PERSON], його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6) За час спільного проживання через взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними почуття любові та поваги одне до одного, припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім'ї стало неможливим. Спільне господарство не ведеться. Спір стосовно розподілу майна та місця проживання дитини наразі відсутній. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка заявляла клопотання про залишення їй прізвища [PERSON]. Згідно ст.105 ч.3 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього ж Кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

02 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 17 квітня 2001 року сторони перебувають у шлюбі. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Зазначивши, що спільне життя не склалось через несумісність характерів, різних поглядів на життя, що призвело до припинення шлюбних відносин між сторонами з березня 30 вересня 2012 року, з огляду на що позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримав в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2001 року. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження дитини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 цього Кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини, спільно не проживають, спільного господарства не ведуть з 30 вересня 2012 року, примирення між подружжям є неможливим, що підтверджується їх поясненнями, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

02 жовтня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вони мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, діти проживають разом з нею та відповідач не надає кошти на їх утримання. Тому просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей, у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку починаючи з дати подання заяви до суду і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття, після досягнення повноліття [PERSON], стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття та після досягнення повноліття [PERSON] стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, просив суд справу розглянути у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про народження дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вбачається та сторонами не оскаржується, що батьками цих дітей є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати свої неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, у зв'язку з чим суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Таким чином, у зв'язку з тим, що діти мешкають разом із матір'ю та знаходяться на її утриманні, відповідач визнає вимоги позивача, та не заперечує, щоб з нього на користь позивачки стягували аліменти на утримання дітей, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

02 жовтня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця до її повноліття, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трьох років. Позивач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій також уточнила позовні вимоги і просила суд лише стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця до її повноліття. Відповідач у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позовні вимоги визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєструваний 12 листопада 2011 року, актовий запис № 2426 (а/с 4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а/с 5). Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги закону та визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved