Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

02.12.2015 року позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача - [PERSON] селищної ради Чуднівського району Житомирської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що мати позивача - [PERSON] померла [INFO] року і після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 7,41 га., що розташована на території [PERSON] селищної ради, Чуднівського району, Житомирської області. Позивач звернулась із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця. У судове засідання сторони не з'явились. У тексті позовної заяви міститься клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] селищна рада Чуднівського району Житомирської області не забезпечила участь свого представника у судовому засіданні, до суду надійшла заява за підписом голови селищної ради Маркова І.А., згідно якої [PERSON] селищна рада не заперечує проти задоволення позову і просить розглядати справу без участі представника селищної ради. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 19.06.2001 року (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий Чуднівською районною державною адміністрацією Житомирської області на ім'я [PERSON] від 25.12.2002 року (а.с. 7). Згідно ст. 9 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, який діяв на момент смерті [PERSON], здатність мати цивільні права і обов'язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Відповідно до ч.1 ст. 126 Земельного кодексу України, який діяв на момент смерті [PERSON], право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Судом встановлено, що на момент видання державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 25.12.2002 року [PERSON] померла, її правоздатність припинилась, тому [PERSON] не набула права власності на земельну ділянку. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.12.1971 року, матір'ю [PERSON] є [PERSON](а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], [PERSON] 05.08.1989 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с 4). Відповідно до копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] [PERSON]належить земельна частка (пай) площа якої складає 3,55 умовних кадастрових гектарів (а.с. 5). Судом встановлено, що позивач зверталась з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до Чуднівської державної нотаріальної контори, однак державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця (а.с.10). Відповідно до ст.529 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, який діяв на момент смерті [PERSON], при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 Цивільного кодексу УРСР 1963 року для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом мають особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Відповідно до пункту 17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, враховуючи, право спадкодавця [PERSON] на земельну частку (пай), суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, тому необхідно визнати за нею право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті її матері - [PERSON], яка померла [INFO] року. На підставі наведеного вище та

Outcome: partial