Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

03 березня 2015 року позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом, у якому просив визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що позивач є власником вищевказаного будинку на підставі свідоцтва про право власності на житий будинок. Відповідно до домової книги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у даному будинку, але фактично з дня реєстрації та по даний час у зазначеному будинку не проживали. Протягом 2014 року позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням привести стан справ у відповідність із законодавством України та подати заяву у Носівський районний сектор Державної міграційної служби у Чернігівській області про зняття з реєстрації як самої відповідачки [PERSON], так ї її спільних із сином позивача дітей - [PERSON] та [PERSON], які фактично проживають по [ADDRESS]. Всі витрати по сплаті за комунальні послуги, утримання будинку в належному стані змушений нести позивач. Оскільки відповідач не реагує на прохання позивача, чим умисно ухиляється від добровільного зняття з реєстрації, то позивач вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав повністю заявлені ним позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та пояснив, що у 2008 році його син [PERSON] одружився із [PERSON]. Після одруження вони стали проживати у будинку тещі та тестя позивача у селі Ставок Носівського району. Після народження другої дитини відповідачка зареєструвалася у його будинку по [ADDRESS] для того, щоб отримати допомогу, але жодного дня за вказаною адресою не проживала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та пояснила, що після одруження постійно проживала із чоловіком та дітьми у селі Ставок Носівського району. Значиться зареєстрованою по [ADDRESS] у будинку свекра [PERSON], хоча жодного дня за вказаною адресою не проживала. Не заперечувала проти задоволення позову в частині визнання її та дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням по [ADDRESS]. Проти позовних вимог в частині стягнення судового збору заперечувала. Представник органу опіки та піклування Носівської міської ради Сеник Г.Г. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання про те, що відповідачка з дітьми значиться зареєстрованою по [ADDRESS] у будинку її чоловіка, хоча жодного дня за вказаною адресою не проживала. До лютого місяця 2015 року невістка із сином та онуками проживали у селі Ставок Носівського району. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання про те, що у 2008 році він одружився із [PERSON]. Після одруження вони стали проживати у будинку у селі Ставок Носівського району. Після народження другої дитини відповідачка зареєструвалася у будинку його батьків по [ADDRESS] для того, щоб отримати допомогу, але жодного дня за вказаною адресою не проживала. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] має право особистої власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями по [ADDRESS] за № 19. (а.с.4) . Згідно з довідкою № 156 від 10.06.2014 року, яка видана Степовохутірською сільською радою Носівського району підтверджує, що [PERSON], її дочка [PERSON] та син [PERSON] фактично проживають без реєстрації у [ADDRESS] у житловому будинку батьків. Діти перебувають на утриманні матері. (а.с.5). Копія домової книги підтверджує факт того, що у домоволодінні по [ADDRESS] значаться зареєстрвоаними [PERSON] з 29.11.1993 року, [PERSON] з 14.11.1993 року, [PERSON] з 02.06.2002 року, [PERSON] з 08.06.2007 року, [PERSON] з 26.02.2013 року, [PERSON] з 26.02.2013 року та [PERSON] з 27.12.2013 року. ( а.с11). Відповідно до акту обстеження від 23.01.2015 року, який склала комісія у складі депутата Носівської міськради Сеника О.В. та жителів [ADDRESS] -[PERSON] та [PERSON], [PERSON], 1986 року народження, яка зареєстрованан по [ADDRESS] на даний час за місцем прописки не проживає, проживає у с. Степові Хутори Носівського раону у будинку своїх батьків. ( а.с. 41) Акт обстеження від 25.06.2014 року, який складено комісією у складі депутата Червонопартизанської сільської ради Боженко А.І. та жителів с. Ставок -[PERSON] та [PERSON] підтверджує факт того, що [PERSON], 1984 року народження та [PERSON], 1986 року народження проживали у [ADDRESS] без реєстрації протягом п?яти років, а саме з січня 2009 року по червень 2014 року. ( а.с. 42). Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. В ході розгляду справи сторонами не оспорювався той факт, що позивач є батьком [PERSON], свекром відповідача [PERSON] і відповідно, дідом [PERSON] та [PERSON], тобто між ними наявне кровне споріднення, що є ознакою сім'ї. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за № 2 від 12 квітня 1985 року роз'яснено судам, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, з урахуванням того, що в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] понад 1 (один) рік, фактично з моменту реєстрації, беручи до уваги, що в судовому засіданні не було встановлено поважності причин її не проживання, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] такою, що втратила право користування спірним будинком. Відповідно до ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, нтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. А отже обов'язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім'ю, тобто на батьків. З матеріалів справи вбачається, що малолітні [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані без згоди власника житла, за місцем реєстрації матері, що не суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, в порядку ч. 2 ст. 156 ЖК України на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Разом з тим, за місцем реєстрації ні малолітні [PERSON] та [PERSON], ні їхня мати [PERSON] не проживають більше ніж один рік, доказів наявності поважності причин не проживання суду не надали. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В порядку ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що відповідач не проживає у будинку позивача понад один рік без поважних причин, то наявні підстави для визнання відповідача [PERSON] та залежних від неї [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Тому у задоволенні позовної вимоги про визначення, що прийняте рішення суду є підставою для зняття з реєстрації визначених осіб необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial