Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

02.08.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» через свого представника звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором без номеру від 04.06.2008 року у розмірі 13204,28 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 494,40 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 7659,39 грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 4183,62 грн., а також штрафів за неналежне виконання своїх зобов'язань у сумі 866,87 грн.: з них 250,00 - фіксована частина, 616,87 грн. - процентна складова. Також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 04.06.2008 року відповідач стала клієнтом позивача, отримавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 610,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписанням анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які обидві викладені на банківському сайті і з якими відповідач зобов`язувався самостійно ознайомитися та слідкувати за їх змінами, складає між сторонами по справі Договір, що підтверджується підписом [PERSON] у своїй заяві. Позивач вважає, що за своєю правовою природою вказаний договір між сторонами є договором приєднання відповідача до послуг, які надаються позивачем. ПАТ КБ «Приватбанк» кредит відповідачу надав у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої обов'язки по договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла вищевказана заборгованість, яку позивач бажає стягнути згідно з поданою позовною заявою. У судове засідання представник позивача не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.32), причини неявки суду не повідомив. Надав суду разом із позовною заявою заяву, отриману судом 02.08.2017 року зі своєю довіреністю, відповідно до якої надав згоду на заочний розгляд справи та слухання справи без присутності представника позивача (а.с.20). Додатково отримавши письмові заперечення від відповідача, надав засобами електронної пошти свої письмові пояснення, в яких вважав, що у суду немає підстав для прийняття позиції відповідача по справі відповідно до поданих заперечень (а.с.36-40). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, спочатку надав суду письмові заперечення проти позову (а.с.33-34), в яких визнав позовні вимоги частково, а саме визнав борг про процентам у межах трирічного строку, пеню в межах річного строку, а в частині стягнення тіла кредиту, процентів за межами трирічного строку та пені за межами річного строку просив суд застосувати строки позовної давності, а щодо штрафів, заявлених ПАТ КБ «Приватбанк» просив у цій частині відмовити через те, що штрафи є подвійною відповідальністю з його боку на користь позивача разом із пенею, а тому позовні вимоги в цій частині є незаконними. 27.09.2017 року подав заяву, в якій просив слухати справу без його участі, просив задовольнити позовні вимоги частково відповідно до поданих ним заперечень (а.с.42). Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити судове рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 04.06.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір без номеру, відповідно до якого [PERSON], ідентифікувавшись та ознайомившись з «Умовами та правилами надання банківських послуг» позивача, підписавши анкету-заяву про приєднання до вказаних Умов та правил, отримала у позивача кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до тарифів якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 500 грн. на картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається з матеріалів справи в подальшому вказаний кредитний ліміт за погодженням сторонами змінювався. Кредитний договір складається із анкети-заяви позичальника-відповідача по справі (а.с.8), а також витягом з «Умов та правил надання банківських послуг» позивача без дати та номера (а.с.9-14) та тарифами банку, копія яких або витяг з яких до матеріалів справи представником позивача не долучені, а є лише посилання на адресу таких тарифів в мережі інтернет. З «Умовами та правилами надання банківських послуг» та тарифами банку позичальник відповідно до взятих на себе обов`язків повинен був ознайомитися самостійно через мережу інтернет, що підтверджує його розпис у заяві від 04.06.2008 року. Умови укладеного кредитного договору між сторонами від 04.06.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» виконав та надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти, що не оспорювалося відповідачем. Відповідно до п.6.5 «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобов'язується погашати заборгованість за отриманим кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач умови кредитного договору виконував, на думку позивача, не належним чином, внаслідок чого станом на 30.06.2017 року допустив заборгованість перед позивачем у сумі 13204,28 грн., яка складається: - 494,40 грн. - заборгованість за кредитом; - 7659,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4183,62 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 616,87 грн. - штраф (процентна складова). При цьому суд зазначає, що наданий розрахунок штрафів не відповідає наданому суду як підстава для його нарахування п.8.6 «Умов та правил надання банківських послуг», оскільки в зазначеному пункті розмір фіксованої частини штрафу зазначений як 500,00 грн., однак вказана обставина, немає прямого відношення до предмету спору, оскільки позивач заявив вимогу меншу, ніж він мав право, відповідно до наданих суду доказів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за його використання. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до умов ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання неналежне виконання. Відповідно до наданого суду розрахунку (а.с.5-7) заборгованість за кредитом у розмірі 494,40 грн. виникла 31.05.2010 року. Проценти за користування кредитним коштами та пеня виникли ще раніше у 2008 році. Відповідач заявив про застосування до зазначених сум (кредит, проценти за межами трирічного строку та пеня за межами річного строку) строків позовної давності. З вказаними запереченнями відповідача суд погоджується, оскільки вони ґрунтуються на законі, а позивач жодних доказів, що між сторонами існує більший, ніж встановлено законом, строк давності за кредитним договором не надав. Вимоги позивача щодо повернення кредиту у розмірі 494,40 грн. виникли ще 30.06.2010 року разом із відповідними вимогами щодо нарахованих процентів та пені, тобто через місяць після надання кредиту у вказаній сумі, однак відповідач вказані кошти у відповідному розмірі не повернув, а тому позивач знав про порушення зобов'язання саме в цей час, однак до суду звернувся лише 02.08.2017 року, тобто з пропуском строку звернення до суду за вказаними вимогами. Вказана позиція суду відповідає правовій позиції, вкладеній у постанові Верховного суду України від 19.03.2014 року по справі №6-14цс14, яку суд вважає за необхідне застосувати відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з п.2 ч.1 ст.258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). При підрахунку вказаних сум, суд вказує, що відповідач допустив математичні помилки при підрахунку, тому суд,

Outcome: partial