Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

03 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, третя особа: Розівська районна державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до заповіту, його мати - [PERSON] заповіла йому земельну ділянку площею 7,73 гектарів, розташовану на території Вишнюватської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала останній на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Вишнюватської сільської ради від 25 січня 2001 року № 4 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 445 від 14 серпня 2001 року. Вказана вище земельна ділянка, у відповідності до договору оренди земельної ділянки від 15 травня 2008 року, зареєстрованого у Розівському відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 жовтня 2010 року за № 040827900102, на даний час знаходиться в користуванні сільськогосподарського виробничого кооперативу «Росія». Через втрату правовстановлюючого документу на земельну ділянку та неможливість отримання його дубліката, так як чинним законодавством з 1 січня 2013 року не передбачено виготовлення, видача та реєстрація державних актів або їх дублікатів, державним нотаріусом 29 листопада 2016 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивач звернувся до Розівської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте нотаріусом було винесено постанову від 29.11.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки заявником [PERSON] до нотаріальної контори не були надані документи, що підтверджують право власності померлої [PERSON] на земельну ділянку. З огляду на вказане, позивач просив в судовому порядку визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, при цьому надав повноваження на представництво його інтересів в суді адвокату Комарю Г.І. Крім того, позивач зазначив, що повністю підтримує свої позовні вимоги, обставини викладені в позовній заяві підтверджує, у зв'язку з чим, просив його позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача не з'явився в судове засідання, надіслав до суду заяву, в якій також просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просив позов [PERSON] задовольнити. Представник третьої особи: Розівської державної нотаріальної контори Запорізької області - завідувач державної нотаріальної контори Мацків Т.М. в судове засідання не з'явилась, надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що проти задоволення вказаних в позовній заяві вимог не заперечує. Враховуючи наведене, та вимоги ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд вважає можливим слухати справу у відсутність позивача, представника відповідача та представника третьої особи. В судовому засіданні представник позивача адвокат Комар Г.І. повністю підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив їх задовольнити, визнавши за останнім право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Заслухавши представника позивача, дослідивши в судовому засіданні матеріали цивільної та спадкової справи, суд встановив наступне. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень, викладених в частині 1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 3 наведеної статті встановлено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно частини 1 статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до частини 1 статті 1225 ЦК України та роз'яснень, викладених в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно до статті 125 Земельного Кодексу (надалі за текстом - ЗК України), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 202 ЗК України передбачає, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Згідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.03.2014 року, [INFO] померла [PERSON], у віці 78 років (а.с. 5). Відповідно до Довідки виконавчого комітету Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області від 29.11.2016 року № 617 померла [PERSON] була зареєстрована і дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] з 1998 року по день смерті [INFO]. На день смерті з померлою постійно проживав і був зареєстрований син - [PERSON], 1972 року народження (а.с. 7). Відповідно до заповіту, посвідченого 15.06.2012 року секретарем виконавчого комітету Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області Бондаренко С.В., зареєстрованого у реєстрі за номером 11, [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 7,73 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER], зареєстрованого 14.08.2001 року за № 445 (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спірну земельну ділянку площею 7,73 гектарів, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого на підставі рішення Вишнюватської сільської ради від 25.01.2001 року № 4 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 14.08.2001 р. за № 445 (а.с. 15). Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 15.05.2008 року, зареєстрованого у Розівському відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 22.10.2010 року за № 040827900102, спірна земельна ділянка на теперішній час знаходиться у користуванні сільськогосподарського виробничого кооперативу «Росія» (а.с. 16-19). Згідно з Довідкою виробничого кооперативу «Росія» від 12.01.2017 року № 5 за користування спірною земельною ділянкою за 2014-2016 роки було нараховане 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн. орендної плати, виходячи із вартості земельної ділянки 216 817 (двісті шістнадцять тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 26 копійок (а.с.20). Постановою нотаріуса Розівської державної нотаріальної контори Мацків Т.М. від 29.11.2016 року за № 1086/02-31, [PERSON], відповідно до п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (зі змінами), згідно до якого видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цю земельну ділянку, оскільки позивачем не надано документи, що підтверджують право власності померлої на земельну ділянку (а.с. 12). Разом з тим, як вбачається з відповіді в.о. начальника управління Держгеокадастру у Куйбишевському районі Запорізької області Говоренко О.В. від 19.12.2016 року за № 0-28-0.3-2578/2-16, зазначена вище земельна ділянка належала померлій [PERSON], згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Вишнюватської сільської ради народних депутатів від 25.01.2001 року № 4, земельна ділянка площею 7,73 га; цільове використання - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 445 від 14.08.2001 року (а.с. 14). До відповіді надано копії правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, а саме: Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON] (а.с. 15). Згідно до матеріалів спадкової справи № 150/2016, копії яких оглянуті та досліджені судом у судовому засіданні, 29.11.2016 року позивач [PERSON] звернувся до Розівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину. Зазначений заповіт зареєстровано в Спадковому реєстрі заповітів/спадкових договорів - 06.08.2012 р. і станом на 29.11.2016 р. є чинним. Відповідно до копій матеріалів спадкової справи № 150/2016, інших спадкоємців, окрім [PERSON], не встановлено. Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року за № 1952-IV (зі змінами), встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що у позивача виникли труднощі із оформленням у встановленому законом порядку свого права на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved