Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

02 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу по договору позики, в якій зазначила, що в період часу з 10 вересня 2011 року по 13 червня 2012 року [PERSON] взяв у неї в борг грошові кошти на загальну суму 8400 грн. 00 коп., про що написав розписки. Відповідно до розписок від 10 вересня 2011 року, 11 жовтня 2011 року, 12 листопада 2011 року, 12 грудня 2011 року, 11 січня 2012 року, 14 березня 2012 року, 14 квітня 2012 року, 13 червня 2012 року, позивач передавала по 1050 грн 00 коп відповідачу для погашення їм кредитного договору на його автомобіль SAMAND, державний номер [NUMBER]. [PERSON] обіцяв повернути кошти за першою вимогою [PERSON], а в разі, якщо у нього не буде коштів для повернення боргу обіцяв продати або передати позивачу свій автомобіль SAMAND, державний номер [NUMBER]. В вересні 2012 року відповідач потрапив у ДТП, внаслідок чого було зруйновано вищевказаний автомобіль. 07 грудня 2014 року позивач під підпис повідомила відповідача про вимогу сплатити борг на загальну суму 8400 грн 00 коп. в строк до 01 січня 2015 року. Однак свої обов'язки відповідач не виконав і у вказаний в розписці строк борг не повернув. В зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача суму у розмірі 8400 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримала з підстав, наведених в позовній заяві, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, просив винести рішення на розсуд суду, і зазначив, що факти займу грошей мали місце, однак на даний момент автомобіль потрапив у ДТП і майже зруйнований. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом з достовірністю встановлено, що [PERSON] позичила гроші [PERSON] під розписки від 10 вересня 2011 року, 11 жовтня 2011 року, 12 листопада 2011 року, 12 грудня 2011 року, 11 січня 2012 року, 14 березня 2012 року, 14 квітня 2012 року, 13 червня 2012 року(а.с.10-17) Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання позичальнику позикодавцем визначеної грошової суми. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже розписка, за своєю суттю та формою не суперечить вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України, відповідно до яких, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання позичальнику позикодавцем визначеної грошової суми. Аналізуючи розписки, надані позивачем, суд приходить до висновку, що у розписках 10 вересня 2011 року, 11 жовтня 2011 року, 12 листопада 2011 року, 12 грудня 2011 року, 11 січня 2012 року, 14 березня 2012 року, 14 квітня 2012 року, 13 червня 2012 року зазначені: позичальник, грошова сума отримана у борг від позикодавця, зазначення об'єкту на нужди якого були отримані кошті та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики, й розписки свідчить про укладення договорів відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Наведена правова позиція також висловлена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13. Відповідачем визнані ті обставини, що він отримав кошти, зазначені у розписках, а також те, що розписки ним написані власноруч. Отже, враховуючи, що дійсність правочину в даному випадку презумується, судом встановлено, що розписки написані власноруч відповідачем, а тому свідчить про укладання договорів позики між відповідачем та позивачем та передачу йому грошових коштів. Враховуючи наведені норми, а також встановлені обставини, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позики за якими [PERSON] позичила [PERSON]. грошові кошти, а [PERSON] зобов'язаний був їх повернути. Згідно розписок від 10 вересня 2011 року, 11 жовтня 2011 року, 12 листопада 2011 року, 12 грудня 2011 року, 11 січня 2012 року, 14 березня 2012 року, 14 квітня 2012 року, 13 червня 2012 року [PERSON] передавала грошові кошти у борг [PERSON] кожного разу по 1050 грн. 00 коп, загальна сума складає 8400 грн. 00 коп. (а.с.10-17) Факт отримання та розпорядження грошовими коштами відповідачем у розмірі 1050 грн 00 коп. підтверджується платіжними дорученнями від 10 вересня 2011 року, 12 грудня 2011 року, 11 січня 2012 року, 14 березня 2012 року, 13 червня 2012 року,11 жовтня 2011 року, 12 листопада 2013 року(а.с.8-9). Наслідки невиконання грошового зобов'язання позичальником визначені у ч.1 ст. 1050 ЦК України, якою передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Приписи ст. 526 ЦК України встановлюють обов'язковість виконання грошового зобов'язання, зокрема, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивач звернулась до відповідача з вимогою про виконання зобов'язання, відповідно до змісту вимоги [PERSON] зобов'язався повернути грошові кошти [PERSON] у розмірі 8400 грн.00 коп, у строк з 07 грудня 2014 року до 01 січня 2015 року.(а.с.7) На сьогоднішній день грошові кошти відповідачем не повернуті, тобто грошове зобов'язання ним не виконане. Оскільки грошове зобов'язання не виконане у строк передбачений вимогою, відповідачем визнаний факт заборгованості, у відповідності до чого позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення суми боргу у розмірі 8400 грн. 00 коп. з відповідача [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд також стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем та документально підтвердженні (а.с. 1) у вигляді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. на підставі ст. 88 ч.3 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved