Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

02.11.2018 року позивач звернулася до суду з позовом, вимоги у якому уточнила 19.02.2019 року, до [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.07.1991 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори, зареєстрованим КП «Синельниківське МБТІ» 15 серпня 1991 року у книзі Д-10, стор. 149. У 2008 році син позивача, [PERSON], одружився з відповідачем [PERSON], і вони почали проживати разом у вказаному будинку до червня 2018 року. Реєстрація [PERSON] за адресою: [ADDRESS], здійснена 18.03.2008 року. На початку 2018 року шлюбні відносини між вказаними особами фактично припинилися, тому відповідач змінила місце свого проживання, переїхавши за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Довженко, 13. 23 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, про що Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, складено відповідний актовий запис №83 від 23.10.2018 року. Оскільки відповідач перестала бути членом родини позивача, вона запропонувала [PERSON] в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку за місцем реєстрації, але вона відмовилась. Наявність реєстрації місця проживання відповідача, перешкоджає позивачу отримати субсидію на оплату комунальних послуг. Посилаючись на ст. ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 316, 317 321, 391 ЦК України, позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. До початку проведення судового засідання позивач [PERSON] надала суду заяву про підтримання уточнених позовних вимог та розгляд справи без її присутності. Відповідач [PERSON] до початку проведення судового засідання надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги не визнає, просить розгляд справи здійснювати без її участі. Третьою особою [PERSON] надано заяву про відсутність заперечень проти позову. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 липня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого 15.08.1991 року Синельниківським МБТІ, встановлено належність позивачу [PERSON] на праві власності житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). У вказаному будинку є зареєстрованими, окрім позивача [PERSON], її син [PERSON], та відповідач [PERSON], [INFO], з 18.03.2008 року (а.с.6-8). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 23.10.2018 року, про що цієї ж дати видано Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до довідки, виданої квартальним комітетом №11 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 26.10.2018 року, а також акту, складеного за підписами свідків та підписом голови квартального комітету №12 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 19.02.2019 року, підтверджено, що [PERSON], [INFO], проживає [ADDRESS] без реєстрації (а.с.9). Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Окрім того, положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (Постанова Верховного Суду від 17.10.2018 року №521/17805/16-ц). У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Згідно ст. 7 Закону України від 11. 12. 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім'ї власника залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Виходячи з того, що закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач є власником зазначеного вище будинку, реєстрація в ньому відповідача, як колишнього члена сім'ї власника, створює позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні ним, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved