Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

03 грудня 2018 року позивач звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON], третя особа: виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.3-4). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу № 2144 від 14 липня 2016 року. Окрім неї, у квартирі зареєстрована [PERSON], яка ніколи в ній не мешкала, її особисті речі в квартирі відсутні, вона не приймає участі в облаштуванні житла та не сплачує комунальні послуги. [PERSON] проживає в Узбекистані. До теперішнього часу відповідач не знята з реєстрації, що порушує право власності позивача, а також право користування та розпорядження нерухомим майном у повному обсязі. За цих обставин позивач змушена звернутися до суду та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON]., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача, про що суду надала відповідну заяву (а.с.23). Третя особа - представник виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просив справу розглянути без його участі, рішення ухвалити на розсуд суду (а.с.27-28). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 27), в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи без її участі та відзиву на позовну заяву суду не надала. Ухвалою суду від 25 лютого 2019 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу № 2144 від 14.07.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Окрім позивача, у вказаній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], що підтверджено довідкою № 4889 від 07 вересня 2018 року Відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 07 вересня 2018 року (а.с.9). Відповідач за адресою: [ADDRESS], не проживає і ніколи не проживала, не користуються житлом, не зберігаєть в приміщенні належне їй майно, однак дотепер не припинила своєї реєстрації згідно із законодавством України (а.с. 11). Позивач здійснює виконання обов'язків щодо утримання зазначеного житлового будинку в належному стані, виконує інші обов'язки, пов'язані з використанням нерухомості. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 14 липня 2016 року у позивача виникло право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, що є чинним і сторонами не оспорюється. Відповідач ніколи не користувалася вказаним житловим приміщенням, відсутня за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на це, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.

Outcome: approved