Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

02 березня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів»» звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 16 листопада 2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»» був укладений договір приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР»», за умовами якого [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 6750 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання за умовами договору виконував неналежним чином, внаслідок чого, станом на 30 липня 2018 року її заборгованість перед позивачем становить 12 850 грн 48 коп. 30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР»» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги №20180730, за яким позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором від 16.11.2016 року на суму 12 850 грн 48 коп. Оскільки в добровільному порядку сплатити наявну заборгованість позичальник відмовляється, ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» просить її позов задовольнити. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги викладені у позові підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив справу розглянути за його відсутності, подав заяву про застосування строків позовної давності, а в задоволенні позову просив відмовити. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що поданий позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що 16 листопада 2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»» був укладений договір приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР»», за умовами якого [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 6 750 грн., з яких 5 000 грн було перераховано на рахунок позичальника, 400 грн та 600 грн, як оплата страхового платежу перераховано на рахунок ПАТ «СК «ТАС»», 650 грн оплата за пакет послуг «Охоронець кредит Маркет 48» ТОВ «Майсейфті». На підставі платіжного доручення №І98769603 від 16 листопада 2016 року [PERSON] було перераховано кошти в сумі 5 000 грн. Відповідно до заяви №№8731485600 від 16.11.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» однією з умов надання кредиту є сплата позичальником щомісячних процентів у розмірі 2,99% від суми кредиту, річних відсотків 11,99% від суми боргу за договором, щоденної пені у розмірі 0,3% від загальної суми прострочення. Із графіку платежів, що є додатком до договору та, який підписаний [PERSON] встановлено, що загальний щомісячний платіж складається із повернення частини тіла кредиту, нарахованих річних процентів та щомісячних процентів. Згідно із п.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», що діяли на момент укладення відповідачем договору кредиту, за надання кредиту позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю проценти. Проценти встановлені трьох видів: початковий процент, щомісячні проценти, річні проценти. Ставка щодо кожного виду процентів є фіксованою та визначається заявою на отримання кредиту. Ці умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. Таким чином, укладаючи кредитний договір, сторони домовилися, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватися два їх види, які складаються: з щомісячних процентів та річних процентів. Нарахування суми щомісячних процентів відображені у графіку платежів, відтак кредитним договором передбачено такий вид нарахувань заборгованості. Плата за управління кредитом не була передбачена ні умовами кредитного договору, ні графіком платежів, однак ця складова заборгованості у кредитному договорі № 218924343 від 12.11.2015 має назву плата за щомісячними процентами. Таким чином, заборгованість за кредитним договором у розмірі 2972 грн 25 коп. є процентами, що передбачені його умовами, а не платою за управління кредитом. 30 липня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»» та ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір №20180730 про відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого, ТОВ «ЦФР» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і боржниками. Відповідачка взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 30 липня 2018 року її заборгованість перед кредитором становить 12 850 грн 48 коп., з яких 5 731 грн 96 коп. заборгованість за кредитом, 771 грн 27 коп. заборгованість за відсотками, 2 972 грн 25 коп. заборгованість за щомісячними процентами, 3 375 грн заборгованість за пенею. Дані обставини підтверджуються заявою №8731485600 від 16.11.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФК», платіжним дорученням від 16.11.2016 року про отримання коштів, розрахунком заборгованості, договором про відступлення прав вимоги №20180730 від 30.07.2018 року. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірові та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.611 п.1 даного Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст.625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Як зазначено вище, умовами кредитного договору передбачено сплату щоденної пені 0,3% від загальної суми прострочення. Згідно із наданим розрахунком, заборгованість пені в розмірі 3 375 грн нарахована за період з 19.04.2017 по 16.03.2018 року. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Сторони договору погодили графік сплати коштів, щомісячними платежами. Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. При цьому, відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в 1 рік. Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представником відповідача до суду було подано заяву про застування строків позовної давності до вимог кредитора. [PERSON] останню оплату за договором здійснила 17 липня 2017 року, що підтверджується відповідною довідкою наданою кредитором. Оскільки умовами договору строк позовної давності сторонами визначений не був, а надані позивачем умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР»» не містять підпису позивальника, натомість такі документи як заява на отримання кредиту, графік платежів, письмова згода на обробку персональних даних підписані [PERSON] , суд приходить до висновку, з огляду на позицію викладену у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, де остання зазначила про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови, відсутність у заяві на отримання кредиту домовленості сторін про строк позовної давності надані кредитором Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ч.7 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене суд вважає, що в даному випадку повинен бути застосований спеціальний однорічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення - пені, про що представник відповідача подав письмову заяву. Позивач із позовом до суду звернувся 02 березня 2020 року, таким чином строк спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення пені в сумі 3 375 грн за період з 19.04.2017 по 16.03.2018 роки є пропущеним, а отже в цій частині вимог слід відмовити. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] не виконала у визначені кредитним договором строки зобов`язання з повернення грошових коштів кредитору, останній вправі вимагати від відповідача повернення заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Судові витрати по справі складаються із сплаченого позивачем судового збору 2 102 грн, а також витрат на правову допомогу надану [PERSON] в сумі 4 400 грн. Враховуючи, що позов задоволено частково на суму 9 475 грн 48 коп., що становить 73,74% від ціни позову 12 850 грн 48 коп., з огляду на що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 1 550 грн 01 коп. = 2 102 грн х 73,74%/100%. При визначенні розміру витрат на правову допомогу адвоката, понесених відповідачем при розгляді справи, суд враховує принцип співмірності. Розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Відповідно до акту виконаних робіт відповідачу [PERSON] було надано наступні послуги: 1) 02.11.2020 року підготовка заяви про ознайомлення з матеріалами справи та фактичне ознайомлення із нею в сумі 1 год. - 800 грн; 2) 24.12.2020 року підготовка та написання заяви про перегляд заочного рішення 1 год. 30 хв. - 1 200 грн; 3) 12.02.2021 року підготовка та участь в судовому засіданні 30 хв. - 400 грн; 30 березня 2021 року підготовка та участь в судовому засіданні 30 хв. - 400 грн; 06 травня 2021 року підготовка та участь в судовому засіданні 30 хв. - 400 грн; 09 червня 2021 року підготовка заяви про застосування строків позовної давності та про стягнення судових витрат 1 год - 800 грн; 09 червня 2021 року підготовка та участь у судовому засіданні 30 хв. - 400 грн. При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд, зважаючи на складність справи, а також час, який представник відповідача брав участь в судових засіданнях вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правову допомогу до 3 600 грн, оскільки судові засідання, що мали місце 12 лютого 2021 року та 09 червня 2021 року не відбулися, а тому сума 800 грн, не належить до дійсних та необхідних витрат пов`язаних із розглядом даної справи. Враховуючи, що в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 3 375 грн було відмовлено, з огляду на приписи ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на правову допомогу пропорційно до відмовленої частини вимог, що становить 26,26% від ціни позову та становить 945 грн 36 коп. = 3600 грн х 26,26%/100%.

Outcome: partial