Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

03.02.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за несплату аліментів у розмірі 37 166,47 грн. та судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду розірвано. Від шлюбу у сторін народився син, аліменти на утримання якого з батька стягуються за рішенням суду. У зв'язку із неналежною сплатою відповідачем аліментів, позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просять його задовольнити. При цьому пояснили, що пеня по аліментам за період з 01.05.2014 року по 01.11.2015 року становить 37 166,47 грн. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали надані письмові заперечення та просять відмовити у задоволенні позову. При цьому відповідач вказав, що на даний час не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості, однак не ухиляється від зобов'язань щодо утримання сина, який майже постійно перебуває у батьків позивача в м. Енергодар Запорізької області. Представник пояснив, що із розрахунком державного виконавця вони не згодні, так як державним виконавцем не враховано квитанції про переказ коштів позивачу. Вислухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 18.12.2010 року сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб /а.с. 8/, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2014 року розірвано /а.с. 10/. За період шлюбу у сторін [INFO] року народився син [PERSON], актовий запис № 580, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 9/. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2014 року по справі № 520/5560/14-ц стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частки заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.05.2014 року до досягнення дитиною повноліття - [INFO] року. Рішення набрало чинності 04.08.2014 року /а.с. 10/. Судом досліджено розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем Київського ВДВС ОМУЮ в ході примусового виконання виконавчого листа № 520/5560/14-ц, з якого вбачається, що станом на 31.10.2015 року заборгованість [PERSON] по аліментам становить 12 995,21 грн. Як на підставу своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на ч. 1 ст. 196 СК України, положеннями якої передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У позовній заяві [PERSON] надала розрахунок заборгованості на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, з якого слідує, що пеня по аліментам за період з 01.05.2014 року по 01.11.2015 року становить 37 166,47 грн. У ході розгляду справи сторона відповідача заперечувала проти наданого позивачем розрахунку заборгованості, оскільки пояснювали, що відповідач не ухиляється від сплати аліментів, по можливості перераховую кошти на утримання сина. Однак, матеріальний стан відповідача є важким, у зв'язку із тим, що на його утриманні знаходиться хвора мати пенсіонерка, сам відповідач з липня 2014 року по червень 2015 року хворів та був паралізований, та лише нещодавно влаштувався на роботу. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підтвердження заперечень, наданих стороною відповідача, а також пояснень щодо матеріального становища, судом досліджено характеристики з місця роботи /а.с. 39-40/, свідоцтва про народження /а.с. 50/, медичку довідку матері відповідача /а.с. 46/, квитанції про переказ коштів на сплату аліментів /а.с. 48-49/, довідку про доходи /а.с. 51/, трудову книжку, з якої слідує, що відповідач 21.07.2014 року був звільнений з роботи, 03.08.2015 року був прийнятий на посаду комірника ТОВ «Арда-Трейдинг», та 10.11.2015 року звільнений, і з 04.01.2016 року отримує виплату по безробіттю /а.с. 52-53/, відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів /а.с. 59/. Крім того, судом досліджено довідку від 06.10.2015 року, з якої вбачається, що з кінця липня 2014 року до початку червня 2015 року [PERSON] хворів та був частково паралізований. До вказаної довідки суд ставиться критично, оскільки на підтвердження вказаної обставини стороною відповідача не надано належних медичних довідок. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] у період, за який позивач просить стягнути пеню по аліментам, а саме з 01.05.2014 року по 01.11.2015 року, був звільнений з роботи, однак частково сплачував аліменти, про що свідчать надані квитанції /а.с. 48/. Положеннями ч. 2 ст. 196 СК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням встановлених судом обставин щодо матеріального та сімейного стану становища відповідача у період за який позивач просить стягнути пеню по аліментам, а саме з 01.05.2014 року по 01.11.2015 року, суд приходить до висновку про наявність підставі передбачених ч. 2 ст. 196 СК України, для зменшення розміру неустойки, а саме суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню пеня по сплаті аліментів у розмірі 20 000 грн. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Outcome: partial