Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

03 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до КЖЕП, в якому просить стягнути з КЖЕП на його користь невиплачені при звільненні з роботи грошові кошти в сумі 9 318 грн., в тому числі: заборгованість по заробітній паті 3 875 грн. 32 коп., компенсація відпустки 2 206 грн. 36 коп., вихідна допомога у зв'язку із звільненням по скороченню штатів за 12 липня 2013 року у сумі 3 236 грн. 95 коп.; стягнути з КЖЕП середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні, а також зобов'язати КЖЕП відшкодувати йому моральну шкоду в сумі 3 тис. грн. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та зазначив, що позовні вимоги визнає частково. Представник третьої особи - Департаменту ЖКГ Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] перебував з КЖЕП в трудових відносинах з 18 травня 2010 року по 12 липня 2013 року на посаді старшого інженера підприємства. Звільнений був з ініціативи КЖЕП у зв'язку із скороченням штату по п.1 ст.40 КЗпП України. Згідно довідки № 499 від 06.12.2013 року, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі на час звільнення складає 9 318 грн. 63 коп., з яких заборгованість по заробітній платі за червень 2013 року - 2 821 грн. 98 коп., за липень - 1 053 грн. 34 коп., компенсація невикористаної відпустки - 2 206 грн. 36 коп., вихідна допомога при скороченні - 3 236 грн. 95 коп. На підставі викладеного, згідно зі ст. ст. 116, 117 КЗпП України , суд вважає пред'явлені вимоги у частині стягнення заборгованості по заробітної платі обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З відповідача слід стягнути на користь позивача суму у розмірі 9 318 грн 63 коп., зобов`язав при її виплаті стягнути належні збори і податки. Статтею 117 Кодексу встановлено об?ов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд вважає, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку підлягають задоволенню. Враховуючи положення п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до п.21 цієї Постанови, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Виходячи з довідки № 68 від 12.03.2014 року судом встановлено, що середньоденна заробітна плата складає 119 грн 20 коп. Суд вважає правильним стягнути на користь позивача на підставі ст. 117 КЗпП України 20 144 грн 80 коп. середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні (7 271 грн. 50 коп. 61 робочий день = 119 грн. 20 коп. середньоденної зарплати х 169 робочий день з 12 липня 2013 року по 12 березня 2014 року). На час розгляду справи заборгованість по заробітній платі відповідачем не погашена. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди, у тому числі ст. 2371 КЗпП України. Так, вказана норма КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, надавши оцінку доводам позову, письмовим доказам в частині вирішення спору про відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеню вини відповідача, який завдав моральної шкоди, вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині вимог частково на підставі принципу розумності та справедливості. Позивач оцінює моральну шкоду в сумі 3 000 грн., які суд вважає необгруновано завищеними. Проте, суд приймає до уваги й ті обставини, які мають суттєве значення та впливають на задоволення вимог відшкодування моральної шкоди, а саме те, що невиплата заробітної плати сталася з вини відповідача, тобто при наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до пункту 2 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів. Таким чином, судом встановлений факт понесеної моральної шкоди позивачем, що виявився у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із невиплатою йому відповідачем заробітної плати, виходячи із принципу розумності та справедливості, та оцінює її у розмірі 500 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, позов слід задовольнити частково. В силу ст. ст. 81, 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп.

Outcome: partial