Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

04.03.2015 р. позивач звернувся в суд з указаним позовом, який обґрунтував так. 17.02.2005 р. позивача призначено на посаду головного лікаря Міжгірської райлікарні. Його неодноразово звільняли з посади. Рішенням Міжгірського районного суду від 30.08.2012 р. і рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 09.04.2013 р. його поновлено на посаді головного лікаря Міжгірської райлікарні, які виконано фактично 21.07.2014 р. на підставі наказу керівника відділу охорони здоров'я Міжгірської РДА від 05.06.2014 р. № 428-К. Позивач після ознайомлення з статутом лікарні і посадовою інструкцією дійшов висновку, що посада керівника райлікарні за змістом повноважень, які він мав до звільнення, повністю знівельована. За статутом введено нову посаду керівника Міжгірської райлікарні - директора. Позивач вважає, що його поновлено на однойменну посаду, однак з меншим обсягом повноважень і меншою заробітною платою, що не відповідає вимогам ст. 235 КзпП України, оскільки він до звільнення був керівником лікарні з повноваженнями, а на даний час таким керівником є директор лікарні. Позивач покликається з указаного приводу на інтерв'ю колишнього голови Міжгірської РДА в газеті «Верховина», а також на ухвалу Міжгірського районного суду від 12.01.2015 р. за якою роз'яснено, що поновлення на попередній посаді означає наділення особи, зокрема керівника установи, яким був [PERSON] до звільнення, тими ж самими повноваженнями, які він мав до звільнення з роботи. На звернення до відповідача і співвідповідача з цього приводу відповіді не одержав. Позивач у зв'язку з наведеним вважає, що відповідачі затримали виконання рішення про поновлення його на роботі, а тому він має право на отримання різниці в заробітку за час непоновлення його на посаді керівника лікарні з 21.07.2014 р. Позивач також заявив про моральне відшкодування з мотивів хвилювання щодо безпідставного непоновлення на роботі, приниження його ділової репутації та авторитету, покликаючись на присвоєння звання заслуженого лікаря України, відзначення почесною грамотою Верховної Ради України обрання депутатом районної і обласної ради кілька разів. Позивач вимоги підтримав. Відповідач в особі Міжгірської РДА не забезпечив явку представника в судове засідання два рази поспіль, не повідомивши в суд про причини неявки, будучи належно повідомленим про розгляд справи. Позицію цього відповідача за змістом позову в справу не подано. Суд ухвалив розглянути справу без участі цього відповідача. Представник відповідача сектору охорони здоров'я Міжгірської РДА позов заперечив, а позицію обґрунтував таким. Після звільнення позивача з посади і до його поновлення на посаді за рішенням суду статут Міжгірської райлікарні змінився за рішенням власника та уповноваженого органу, а саме в жовтні 2013 року, за яким керівником районної лікарні є директор, а повноваження головного лікаря обмежені, тобто він не є керівником цієї медустанови за статутом. Представник відповідача просить узяти до уваги, що посадовий оклад і заробітна плата позивача не є меншою від посадового окладу і заробітної плати директора райлікарні. Оцінивши зміст позову, позиції сторін, подані в справу докази, суд установив такі обставини. [PERSON] обіймав посаду головного лікаря Міжгірської райлікарні з 17.02.2005 р. У грудні 2011 р. його звільнили з роботи і за його позовами суди два рази поновляли позивача на попередній посаді. 09.04.2012 р. позивача звільнено з посади за розпорядженням голови Міжгірської райдержадміністрації. Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30.08.2012 р. (справа № 706/769/12) позивача поновлено на посаді. Це рішення набрало законної сили згідно з рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 09.04.2013 р. Згідно розпорядження голови Міжгірської РДА від 05.06.2014 р. № 40 і наказу відділу охорони здоров'я Міжгірської РДА від 05.06.2014 р. № 428-к позивача поновлено на посаді головного лікаря Міжгірської райлікарні з 30.08.2012 р. із зобов'язанням провести нарахування та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу з 02.09.2013 р. Поновлення на посаді зафіксоване актом від 19.07.2014 р. і з 21.07.2014 р. позивач фактично приступив до роботи. Рішеннями Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02.09.2012 р. і апеляційного суду Закарпатської області від 12.03.2014 р. з Міжгірської РДА в користь [PERSON] стягнуто 56708 грн. 29 коп. втраченого заробітку за період з 31.08.2012 р. по 02.09.2013 р. , а також 10 тис. грн.. моральної шкоди. Згідно рішення апеляційного суду Закарпатської області від 09.03.2014 р. позивачу присуджено на відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним звільненням з роботи в сумі 20 тис. грн.. Згідно рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 09.02.2015 р. у справі № 302/1462/14-ц пр.. № 2/302/23/15, яке набрало законної сили, позивачу присуджено: стягнути з сектору охорони здоров'я Міжгірської РДА в користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 02.09.2013 р. по 20.07.2014 р. в сумі 70492 грн. 19 коп. (сімдесят тис. чотириста дев'яносто дві грн. 19 коп.) з відрахуванням від цієї суми обов'язкових платежів. Стягнути з Міжгірської райдержадміністрації: - в користь [PERSON] - моральну шкоду в сумі 6 (шість) тисяч грн.; - судові витрати у виді адвокатських послуг 4 (чотири) тис. грн. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримання виконання судового рішення в сумі 70492 грн. 19 коп. підлягає негайному виконанню. Згідно з ст. 61 ч. 3 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З установлених обставин видно, що позивач поновлений на посаду головного лікаря Міжгірської райлікарні з меншим об'ємом повноважень, за змістом таких, зафіксованих у статуті Міжгірської райлікарні чинному на час поновлення позивача на цій посаді, у порівнянні зі змістом повноважень, які мав позивач до звільнення з цієї посади. Це вбачається із змісту статутів Міжгірської райлікарні в редакціях 2006 і 2013 років. Зокрема, головний лікар Міжгірської райлікарні станом на 2014 рік і станом на час розгляду справи по суті (ці зміни чинні з 15.10.2013 року) не має повноважень керівника цієї медичної установи як юридичної особи і таким керівником визначено директора районної лікарні. За змістом чинного статуту Міжгірська районна державна адміністрація є засновником райлікарні і головним розпорядником коштів в особі відділу (на даний час сектору) охорони здоров'я Міжгірської РДА. Внесення змін до Статуту з визначенням повноважень керівника Міжгірської райлікарні, органів управління і їх компенсації є виключним правом (компетенцією) засновника. Отже, вимоги позивача повернути йому повноваження за посадою, які він мав до звільнення не ґрунтуються на законі. Із витягу тарифікації посад директора і головного лікаря Міжгірської райлікарні видно, що їх посадові оклади за тарифними розрядами є однаковими. Окрім цього, за розміром надбавок до посадового окладу заробіток позивача як головного лікаря є вищим від заробітної плати директора райлікарні. Таким чином, вимоги позивача стягнути на його користь різницю в заробітку з 21.07.2014 р. з покликанням на час затримки виконання рішення суду, є помилковими або ж надуманими. Суд відхиляє покликання позивача на ухвалу Міжгірського районного суду від 12.01.2015 р. в справі № 706/769/12 з огляду на таке. Вказана ухвала винесена за заявою позивача після спливу шести місяців з дня коли позивач фактично поновлений на роботі ( за відліком видачі наказу про поновлення та фактичного приступлення до виконання трудових обов'язків). Виконавче провадження про поновлення позивача на роботі за рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30.08.2012 року завершено до подання такої заяви. Натомість ст. 221 ЦПК України передбачено: подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається , якщо воно ще не виконане або не закінчується строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання. Позивач фактично став до роботи на посаду головного лікаря Міжгірської райлікарні 21.07.2014 року і того ж дня, згідно з актом, одержав статут і посадову інструкцію з новими повноваженнями головного лікаря Міжгірської райлікарні. Суд не встановив неправомірних дій чи порушення трудових прав позивача з огляду на вищевикладене. Ст. 237-1 КзпП України, ст. 1167 ч. 1 ЦК України передбачають відшкодування моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав і завдання такої шкоди неправомірними діями, рішеннями чи бездіяльністю. Покликання позивача на заподіяння такої шкоди неправомірним звільненням, тривалим неодноразовим поновленням на роботі, приниження ділової репутації вирішено судами під час захисту прав позивача (поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку, компенсації за затримку виконання рішення) шляхом присудження моральної шкоди. Окрім цього, за аналогічними обґрунтуваннями позивача заподіяння моральної шкоди Міжгірський районний суд Закарпатської області виніс рішення від 09.02.2015 року в справі № 302/1403/14-ц пр. 2/302/18/15, яким позов задоволено частково і з Міжгірської райдержадміністрації в користь позивача стягнуто моральну шкоду в сумі 10 тис. грн. (це рішення не набрало законної сили). Отже, позовні вимоги про моральне відшкодування підлягають відхиленню в повному обсязі. Судових витрат до стягнення не має згідно з ст. 88 ЦПК України, бо позивач не оплачував позов судовим збором у справі захисту трудових прав згідно із законом «Про судовий збір».

Outcome: dismissed