Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

04 грудня 2018\~ року\~ [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , в якій просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та здійснити поділ майна подружжя, виділивши їй у власність\~ з урахуванням інтересів хворої дитини з інвалідністю доньки [PERSON] , [INFO] , 2/3 частини квартири [ADDRESS] , вартістю 77926,68 грн., стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1484,06 грн. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 3000,00 грн.. Мотивуючи тим, що між сторонами було укладено шлюб, в період шлюбу до моменту розірвання шлюбу, за спільні кошти ними було придбано нерухоме майно, а саме оспорювану квартиру, яка була зареєстрована на відповідача. Тому вважає, що квартира\~ [ADDRESS] являється об`єктом\~ права спільної\~ сумісної власності\~ подружжя. Крім того зазначила, що претендує на збільшення її частки\~ у спільному\~ майні, оскільки\~ з нею проживає\~ донька [PERSON] , [INFO] , яка\~ є\~ інвалідом. 19.03.2019 року відповідач пред`явив зустрічний позов до [PERSON] в якому просить визнати його особистою приватною власністю квартиру [ADDRESS] та стягнути з відповідачки на його користь витрати по оплаті судового збору. Мотивуючи тим свої вимоги, що спірна квартира була куплена за його власні кошти, виручені від продажу частини квартири яка була подарована йому на підставі договору дарування його\~ матір`ю. Після придбання квартири він здійснював особисто ремонт квартири за рахунок коштів, які залишились після продажу належного йому житла, відповідачка участі в ремонті квартири не приймала. Відносини в сім`ї не склались вони припинили спільне проживання, відповідач забравши свої особисті речі переїхала проживати до іншого чоловіка, де проживає по теперішній час. [PERSON] подав відзив на первісну позовну заяву в якому зазначив, що спірна квартира була куплена за його власні кошти виручені від продажу подарованої його матір`ю квартири. Ремонт в квартирі проводився за його власні кошти без допомоги позивача, яку він зареєстрував у квартирі так як остання обіцяла, що не матиме претензій щодо квартири. Невмержицька [PERSON] надала відзив на зустрічну позовну заяву в якому зазначила, відповідач\~ продав\~ квартиру, всі\~ кошти\~ витратив\~ на\~ придбання\~ автомобіля, трактора\~ та\~ комбайна,\~ право\~ власності\~ на\~ які\~ оформив\~ на\~ свого батька. З\~ виручених\~ коштів\~ відповідач\~\~\~\~ жодної\~ копійки\~\~ не\~ витратив\~ на\~ придбання\~ спірної квартири. Вона була куплена за її власні кошти, що підтверджується наданими нею документами. Позивач в судовому засіданні зазначила, що заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити, оскільки спірна квартира куплена за спільні кошти, оскільки мала власний дохід. Представник позивача в судовому засіданні просила позов задовольнити, зазначила, що відповідач не платить аліменти на дитину. Відповідач в судовому засіданні просив в задоволенні первісного позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що вимоги не визнає, оскільки майно набуте за час шлюбу, але за власні кошти відповідача, тому є його особистою приватною власністю. Суд, заслухавши думку сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає,\~ що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , сторони з 07 серпня 2004 року перебували у шлюбі, який рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 23 листопада 2018 року по справі №286/3784/18, було розірвано. Від шлюбу сторони\~ мають дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.17,18,101). Позивач в позовній заяві зазначила, що відповідач погрожував їй\~ фізичною\~ розправою,\~ здіймав\~ бійки, чим психологічно\~ травмував дитину, ці обставини\~ змусили її з донькою\~ залишити\~ квартиру. Факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, передбаченого ст.172-2 КпАП, підтверджується\~ копією листа\~ начальника Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від\~ 24.09.2018 року №10851/211/01-2018, 12.12.2018 року та копією пояснення від 22.08.2018 року. Під час перебування у шлюбі сторонами було набуте майно - квартира\~ [ADDRESS] , що згідно договору купівлі - продажу від 07.12.2012 року, який було укладено на підставі довіреності від 04 жовтня 2012 року, була оформлена на [PERSON] , що видно з витягу з державного реєстру правочинів № витягу12251600 від 07.12.2012 року та витягу про державну реєстрацію прав КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради» № витягу 36838344 від 19.12.2012 (а.с.14,15,16,108). Відповідно до розписки [PERSON] від 28.05.2012 року, остання зобов`язувалась оформити спірну квартиру (при продажу) на [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Крім того, з тексту заяви посвідченої нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області, яка зареєстрована в реєстрі за №1-2175, видно, що [PERSON] дала згоду своєму чоловіку на купівлю квартири [ADDRESS] за рахунок коштів сімейного бюджету (а.с.13). Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази, в яких зазначила що позивач є її дочкою, квартиру купила за власні кошти. Вона має свій власний дохід, оскільки займається збиранням чорниці та секондхендом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що є сестрою позивача, якій в 2018 році позичила три тисячі доларів, які [PERSON] потратила на ремонт квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази, що позивачу не подобалася квартира яка знаходилася по [ADDRESS] , тому купили спірну квартиру за 17 тисяч доларів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що перебуває в трудових відносинах з [PERSON] , який\~ продав подаровану батьком квартиру, за виручені кошти купив спірну квартиру в якій зробив ремонт. У вказаній квартирі відповідач проживав разом із сім`єю. Свідки [PERSON] та [PERSON] , батько та тітка відповідача, в судовому засіданні зазначили, що сторони проживали окремо, оскільки позивачці не подобалась квартира. За виручені від продажу кошти купили нову квартиру за сімнадцять тисяч доларів, решта виручених коштів пішла на ремонт купленої квартири. Позивачка була ініціатором продажу квартири, що належала [PERSON] згідно договору дарування, оскільки не була хазяйкою цього майна. В обґрунтування зустрічних вимог [PERSON] , надав копію договору дарування квартири від 03 листопада 2006 року та копію договору купівлі продажу квартири, що складає частину житлового будинку, зі змісту яких видно, що останній отримав в дар квартиру, яку в подальшому продав, однак ним не надано доказів, що саме за ці кошти подружжям було куплено спірну квартиру. Також вказав про те, що відповідач не відчувала себе хазяйкою в подарованій квартирі. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно. Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об`єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин.\~ Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Виходячи\~ з вищезазначеного, суд вважає, що\~\~ майно, а саме придбана квартира [ADDRESS] за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , та підлягає поділу між ними в рівних частках, так як іншого у судовому засіданні доведено не було. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Таких обставин судом не встановлено. Оформлюючи квартиру відповідачем не було обумовлено належність коштів для її придбання. У зв`язку з чим, зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Відповідно до ч.3 ст.70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Однак, документи подані позивачем в підтвердження позовних вимог, не містять підтвердження недостатності слачуваних [PERSON] коштів для забезпечення їхній дочці\~ фізичного, духовного розвитку та лікування. У зв`язку з чим, суд не знаходить законних підстав, щодо визначення розміру часток спірного майна, їз застосуванням\~ ч.3 ст.70 СК України. Таким, чином, враховуючи, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - за кожним на 1/2 частину вказаного майна, без виділення в натурі\~ та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт на режим спільної часткової власності, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Що стосується вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] витрат на надання правової допомоги, то вказана вимога не підлягає задоволенню оскільки в матеріалах справи відсутнє належне, оформлене у встановленому законом порядку, документальне підтвердження оплати гонорару. Як роз`яснено у постанові Великої палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі N 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем сплачено судовий збір, який відповідно до ст.141 ЦПК підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в розмірі 1291,89 грн..

Outcome: partial