Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

02.09.2013 р. позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду із позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 25.10.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та позивальником - [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-701/923/2007, що складається з двох частин. 30.06.2009 р. державним реєстратором Голосіївської районної у м. Київ державної адміністрації було проведено реєстрацію змін до установчих документів позивача, відповідно до яких була змінена назва банку з ЗАТ «ОТП Банк» на ПАТ «ОТП Банк». 29.06.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов п. 3.1 якого ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) ТОВ «ОТП Факторинг України» прав на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» винагороду. П. 1.1 частини № 2 кредитного договору сторони погодили його предмет, відповідно до якого в порядку, передбаченому договором Банк надав Позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначених у частині № 1 договору, а позичальник прийняв кредит та зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, які визначені у договорі. На виконання умов договору та на підставі наданих кредитних заявок відповідача [PERSON] банк перерахував поточний рахунок відповідача [NUMBER], відкритий в установі відповідача, кредитні кошти у загальному розмірі 56 464, 36 доларів США. Відповідач [PERSON], в свою чергу, зобов'язався використати його за цільовим призначенням, сплатити позивачу відсотки за користування кредитом та повернути кредит, в порядку та в строки, визначені кредитним договором, але не пізніше 25.10.2017 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 29.10.2007 р. між відповідачем [PERSON] та банком було укладено договір іпотеки № PCL701/923/2007, відповідно до п. 1.1 якого для забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов'язань іпотекодавець надав у іпотеку іпотекодержателю - банку чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Проте відповідачем [PERSON] умови договору не виконані, у зв'язку з чим виникла заборгованість за договором, що станом на 23.08.2013 р. становить 2 231 405, 33 грн. Представник позивача до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, проти винесення рішення в заочному порядку не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.10.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та позивальником - [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-701/923/2007, що складається з двох частин /а.с.7-20/. 30.06.2009 р. державним реєстратором Голосіївської районної у м. Київ державної адміністрації було проведено реєстрацію змін до установчих документів позивача, відповідно до яких була змінена назва банку з ЗАТ «ОТП Банк» на ПАТ «ОТП Банк». 29.06.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов п. 3.1 якого ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) ТОВ «ОТП Факторинг України» прав на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» винагороду /а.с.43-56/. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Статтею 514 цього ж кодексу встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до позивача перейшли всі права банку щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором та до [PERSON] за договором іпотеки. П. 1.1 частини № 2 кредитного договору сторони погодили його предмет, відповідно до якого в порядку, передбаченому договором Банк надав Позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначених у частині № 1 договору, а позичальник прийняв кредит та зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, які визначені у договорі. Згідно з п. 1.4. Частини 2 Кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити Банку (Позивачу) відповідну плату. У відповідності до п. 3 частини 1 Кредитного договору для розрахунку відсотків за користування кредитом використовується відсоткова ставка у розмірі, який визначений сторонами договору як FIDR+5,49 відсотків річних. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач належним чином виконав свої договірні зобов'язання за кредитним договором, перерахувавши поточний рахунок відповідача [PERSON] [NUMBER], відкритий в установі відповідача, кредитні кошти у загальному розмірі 56 464, 36 доларів США. Однак, відповідач [PERSON] в супереч вимогам ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, систематично порушує умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків у строки та в розмірах, встановлених Кредитним договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з вищевикладеним, станом на 23 серпня 2013 року, заборгованість Відповідача [PERSON] за кредитним договором, складає 2 231 405, 33 грн., а саме: - заборгованість за кредитом 53 354, 17 доларів США, що еквівалентно у гривні - 426 459, 88 грн.; - заборгованість з нарахованих за користування кредитними коштами відсотками у розмірі 6 682, 38 доларів США, що еквівалентно у гривні - 53 412, 26 грн.; - заборгованість з нарахованої пені у розмірі 219 133, 39 доларів США, що еквівалентно у гривні - 1 751 533, 19 грн. /а.с. 5, 97/. Згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 29.10.2007 р. між відповідачем [PERSON] та банком було укладено договір іпотеки № PCL701/923/2007, відповідно до п. 1.1 якого для забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов'язань іпотекодавець надав у іпотеку іпотекодержателю - банку чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] /а.с.27-32/. Згідно до п. 6.2 договору іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплата боржником позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення відповідачем будь-якого із зобов'язань за ст. 5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором. Приписами ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» встановлено, що Позивач має право організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між іпотекодавцем та покупцем або продати від свого імені, якщо це передбачено іпотечним договором, або іпотекодержатель та іпотекодавець досягли відповідної згоди шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує на банківські рахунки іпотекодержателя. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договором про задоволення також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, яке визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Пунктом 6.4 договору іпотеки передбачено, що Позивач має право застосувати спосіб позасудового врегулювання в порядку, передбаченому чинним законодавством України, у тому числі згідно зі ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, якщо рішення суду передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця. Відповідно до ч.5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, в тому числі, і на підставі рішення суду. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачений такий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, як надання права іпотекодержателю на продаж предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Крім того, статтею 34 цього ж Закону передбачено, що на підставі рішення суду предмет іпотеки на період його реалізації може бути переданий іпотекодержателю в управління. Згідно з ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також з ч.1 ст. 40 цього закону та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак зобов'язання за кредитним договором до теперішнього часу не виконані. Відповідно до ст.10 ч.3, 60 ч.1,4 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позовна вимога в частині передання предмету іпотеки в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації, задоволенню не підлягає, у зв'язку з її необґрунтованістю. Таким чином, суд вважає, що маються всі підстави для часткового задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial