Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

04.09.2017 року Деснянська районна у м. Чернігові рада як орган опіки та піклування звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обґрунтовано позов тим, що відповідач не займається вихованням та матеріальним утриманням дитини, не цікавиться станом її здоров'я, фізичним, моральним і духовним розвитком, до батьківських обов'язків відноситься безвідповідально. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність. Заслухавши пояснення, допитавши свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що згідно актового запису про народження відділу державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції №614 від 11.03.2010 року батьками малолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 30.06.2017 року відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України. Згідно листа Чернігівського ліцею №22 Чернігівської міської ради, Чернігівської області від 15.03.2017 року №51, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приділяє уваги розвитку та вихованню сина, мешкає окремо від дитини. Хлопчик не виконує домашні завдання, має недоглянутий зовнішній вигляд. Згідно повідомлення Чернігівського ліцею №22 Чернігівської міської ради, Чернігівської області від 21.04.2017 року №70, [PERSON], [INFO], учень 1-Г класу, проживає в антисанітарних умовах, житло брудне, потребує ремонту, меблі старі та поламані, на ліжку дитини немає постільної білизни, у приміщені сморід, розкидані речі. Учень ходить до школи брудний, до занять не готовий. Основною з причин педагогічної занедбаності учня є те, що мати не займається вихованням сина, не контролює його навчальні досягнення та недостатньо спілкується з сином. Згідно повідомлення Чернігівського ліцею №22 Чернігівської міської ради, Чернігівської області №101 від 20.05.2017 року №101, [PERSON], [INFO], учень 1-Г класу проживає за адресою: [ADDRESS] з бабусею [PERSON] (пенсіонер, [INFO], більше місяця не виходить з квартири у зв'язку з погіршенням здоров'я) та дідусем [PERSON] (пенсіонер, [INFO], прикутий до ліжка після інсульту), мати [PERSON] створила нову родину, проживає окремо, вихованням дитини не займається, не піклується про стан здоров'я сина, не цікавиться його успіхами у навчанні, не утримує дитину матеріально. Відповідно інформації дитячої поліклініки № 2 Чернігівської міської ради від 29.06.2017 року №627, [PERSON], [INFO] перебуває на обліку з народження, хронічних захворювань не має, періодично звертається за допомогою до лікарів з приводу гострих захворювань. До поліклініки дитину приводить прабабуся. В судовому засіданні відповідач частково визнала обставини, викладені у позовній заяві, але стверджує, що на даний час вона змінила свою поведінку та піклується про свого сина [PERSON] належним чином, дитина проживає разом з нею. Зазначила про те, що вона разом з [PERSON], з яким проживає без шлюбу, та двома малолітніми дітьми, [PERSON] та [PERSON], проживали у квартирі [ADDRESS], займали одну кімнату. Разом жили в квартирі приблизно до лютого 2016 року. Потім переїхали до місця реєстрації цивільного чоловіка. Прабабуся запропонувала залишити тимчасово старшого сина [PERSON] у неї доки не вирішиться питання про власне житло, не буде зроблено ремонту та створено усі зручності для дітей. Зазначає про те, що приходила до сина, приносила продукти, займалась уроками з сином у першому класі, а у другому класі після групи продовженого дня перевіряла уроки у сина. Приблизно раз на тиждень по мірі необхідності забирала його одяг для прання, приносила чистий, раз на тиждень прибирала квартиру та вчиняла інші дії по господарству. У зв'язку з графіком роботи не мала можливості бути присутньою на батьківських зборах, тому постійно була на зв'язку з класним керівником сина. Все своє дозвілля проводила разом з двома дітьми та чоловіком, разом відвідували розважальні заходи, прогулянки у парку, на свіжому повітрі прогулянки, пікніки, відвідування у ТРЦ «Голівуд» дитячої планети. Зазначені відповідачем обставини в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факти, викладені у позовній заяві відносно обставин, які відповідачем не оспорюються та мали місце до літа 2018 року. Відповідно до характеристики директора Чернігівської ЗОШ І-ІІІ ст. № 5, [PERSON] навчається в Чернігівській ЗОШ І-ІІІ ст. № 5 з 01.09.2018 року, хлопчика виховує мама, вона підтримує зв'язок зі школою та класним керівником. Відповідно до ст. 150 ч.2, Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 164 ч. 1 п. 2 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. П. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони, маючи реальну можливість, свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, яке може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. У справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Враховуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що на даний час відповідач від виховання дитини не ухиляється, тобто в судовому засіданні не встановлено свідомого нехтування нею своїми обов'язками, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed