Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

03 лютого 2021 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просив суд видати обмежувальний припис на шість місяців у вигляді заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство [PERSON] , [INFO] . Заборонивши перебувати в місці спільного проживання (перебування), спілкування та у вигляді заборони наближатися до малолітнього [PERSON] , [INFO] на відстань ближче 50 метрів до місця проживання дитини. Заборонивши [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо дитина перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати дитину та заборонивши кривднику вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заява мотивована тим, що заявник є батьком малолітньої дитини [PERSON] , який разом з матір`ю [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно поданої заяви, вбачається що співмешканець матері [PERSON] вчиняє домашнє насильство над [PERSON] , що загрожує життю та здоров`ю дитиною. Згідно протоколу бесіди з питань спору щодо місця проживання дитини від 25.05.2020 р. та акту обстеження умов проживання дитини від 25.05.2020р., пояснень матері [PERSON] , з яких вбачається, що [PERSON] розсердився та покарав дитину декілька разів, вдаривши шнуром від телефону. Згідно постанови Печенізького районного суду Харківської області від 16.07.2020 року, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у скоєні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Згідно психолого-педагогічної характеристики КЗ «Печенізького ліцею ім. Г.Семиградського» Печенізької районної ради Харківської області, вбачається що мати та вітчим жорстоко поводяться з дитиною. Дитина боїться матір та вітчима, які постійно знущаються над ним. Розпорядженням Печенізької районної державної адміністрації від 11.12.2020 р. затверджено висновок про доцільність визначення проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за його місцем реєстрації та проживання, згідно якого вбачається що [PERSON] схильний до алкоголізму, антисоціальної поведінки, що становить загрозу життю та здоров`ю [PERSON] . Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 03 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. У судове засідання заявник не прибув, надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій вимоги викладені в заяві підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення заяви, з тих підстав, що [PERSON] мешкає в будинку загальною площею від 80 до 100 кв/м який належить на праві власності його бабусі. Мешкає він разом з родиною, а саме: з цивільною дружиною, донькою [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] в даному будинку мешкає в окремій кімнаті, конфліктів на даний час у заінтересованої особи з дитиною не має. Зараз у них добрі стосунки. [PERSON] в судовому засіданні, підтвердив факт того, що дійсно у нього був конфлікт з дитиною [PERSON] , один раз в якому він вдарив дитину та на нього було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Окрім того, [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що на фото, які долучені до матеріалів справи [PERSON] , та сліди на тілі дитини від його впливу. Даний конфлікт був пів року назад. Перед дитиною [PERSON] вибачився, дитину не ображає, конфліктів в сім`ї не має, забезпечує родину та працює зварювальником в магазині «Підкова». З приводу стосунків [PERSON] з його рідним батьком [PERSON] , заінтересована особа зазначив, що він не приймає участь у житті дитини. Приїзжав два, три місяці назад. Аліменти затримує. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення заінтересованої особи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що заявник є батьком малолітньої дитини, згідно копії свідоцтва про народження малолітнього [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Панютинської селищної ради м. Лозова, Харківської області, актовий запис №38. (а.с.7). З матеріалів заяви вбачається, що дитина проживає зі своєю матір`ю [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] , які чинять насилля над дитиною, що загрожує життю та здоров`ю малолітнього [PERSON] . На підтвердження даної обставини, заявником надані до матеріалів заяви відповідні фотокопії.(а.с.30-35). Згідно витребуваних з Печенізького районного суду Харківської області, належним чином завірених копій судових рішень у відношенні [PERSON] , судом береться до уваги копія постанови Печенізького районного суду Харківської області від 16.07.2020 року. Згідно якої [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Як вбачається з інших досліджених в судовому засіданні витребуваних доказів, а саме: копії постанови Печенізького районного суду Харківської області від 21.08.2017 року та копії ухвали Печенізького районного суду Харківської області від 23.10.2018 року данні докази судом не беруться до уваги, оскільки вони будь-яким чином не відносяться до вчинення [PERSON] сімейного насилля та не відносяться до розгляду даної категорії справи. Згідно протоколу бесіди з питань спору щодо місця проживання дитини від 25.05.2020р. та акту обсятеження умов проживання дитини від 25.05.2020р., пояснень мати [PERSON] , з яких вбачається, що вітчим розсердився та покарав малолітнього [PERSON] декілька разів, вдаривши шнуром від телефону.( а.с.8-12). Згідно психолого-педагогічної характеристики КЗ «Печенізького ліцею ім. Г. Семиградського» Печенізької районної ради Харківської області згідно якої вказано, що дитина боїться матір та вітчима, які постійно знущаються над ним та жорстоко поводяться.(а.с.13-14). Відповідно розпорядження Печенізької районної державної адміністрації від 11.12.2020 р., та висновку члени комісії, заслухавши обох батьків, проголосували за те, щоб дитина [PERSON] , [INFO] , проживала разом з батьком [PERSON] за його місцем реєстрації та проживання.(а.с.15-18). Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених статтями 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що заява [PERSON] підлягає задоволенню частково, а саме у частині заборони [PERSON] , будь-яким чином спілкуватись з малолітнім [PERSON] ; заборони наближатися на відстань ближче 20 метрів до місця проживання та навчання [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо дитина перебуває у місці, невідомому кривднику, заборонити [PERSON] переслідувати дитину; заборони вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб- - строком обмежувальної заборони на 6 місяців. Враховуючи надані пояснення [PERSON] з приводу того, що дитина мешкає з сім`єю в будинку який належить на праві власності бабусі [PERSON] , має окрему кімнату та це єдине місце проживання дитини на цей час. Заборона [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з малолітнім [PERSON] та наближатись до дитини на відстань ближче 50 метрів може призвести до порушення прав дитини. Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно з частиною четвертою статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial