Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

04 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Даніель» про відшкодування матеріальної шкоди за договорами строкових банківських вкладів, зазначивши, що 08.05.2012 року між ПАТ КБ «Даніель» та позивачем було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний» за №Т-3385-05. 16.05.2012 року між ПАТ КБ «Даніель» та позивачем було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний» за № Т-3419-05. 13.08.2012 року між ПАТ КБ «Даніель» та позивачем було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний» за № Т-3760-05. Згідно п.1.1 вказаних договорів їх предметом є передача Вкладником в управління Банку грошових коштів (Вкладу) у сумах: 35 000 грн. за договором № Т-3385-05 на строк з 08.05.2012 року по 13.05.2013 року з виплатою Банком на користь [PERSON] простих відсотків з розрахунку 21,50 % річних; 35 000 грн. за договором № Т-3419-05 на строк з 16.05.2012 року по 21.05.2013 року з виплатою Банком простих відсотків з розрахунку 21,50 % річних; 50 000 грн. за договором № Т-3760-05 на строк з 13.08.2012 року по 18.08.2013 року з виплатою Банком простих відсотків на Вклад з розрахунку 24,50 % річних. Відповідно до пунктів 1.3. зазначених Договорів банк зобов'язаний був повернути [PERSON] вклади і відсотки згідно умов п.п. 1.1. і 2.2. цих Договорів або за його письмовою заявою 13.05.2013 року за договором № Т-3385-05, 21.05.2013 року за договором №Т-3419-05 і 18.08.2013 року за договором № Т-3760-05. Проте відповідач свої зобов'язання по поверненню коштів позивачу не виконав, у зв'язку з чим [PERSON] звернувся до суду з позовами про стягнення коштів за договорами банківських вкладів та відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Рішеннями Хмельницького міськрайонного суду від 23 січня і 07 лютого 2014 року, які набрали законної сили, позови [PERSON] задоволені - на його користь з ПАТ «Комерційний банк «Даніель» стягнуто суми банківських вкладів, відсотків та матеріальну шкоду. Після чого [PERSON] отримав: за Договором № Т-3385-05 від 08.05.2012 року - 34187,78 грн., за договором № Т-3419-05 від 16.05.2012 року - 34 187,77 грн. і за договором № Т-3760-05 від 13.08.2012 року - 48 203,37 грн. Таким чином, відповідач повернув позивачу лише суму депозитних вкладів та відсотків з розрахунку 1% річних. Позивач вказує, що відсотки на всі три вклади повинні бути нараховані до дня отримання вкладів, тобто до 21 березня 2014 року, а за рішеннями суду від 23.01.2014 року відсотки стягнуто станом на 30 листопада 2013 року (за рішенням від 07.02.2014 року - 31 грудня 2013 року). Таким чином позивач просить суд стягнути заборгованість по відсотках за трьома депозитними договорами станом на 20 березня 2014 року в сумі 7 804,42 грн. Також за даний період [PERSON] просить суд стягнути інфляційні кошти в сумі 636,42 грн., 3% річних від прострочених сум вкладів (неустойку) - 350,92 грн., а також пеню - 129 442,63 грн. Всього позивач просить суд стягнути з ПАТ КБ «Даніель» 138 234 грн. 39 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши, що ПАТ КБ «Даніель» перебуває в процесі ліквідації, у зв'язку з чим призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Позивач не звертався до Фонду з приводу повернення йому коштів. Разом з тим вказує, що Фонд є державною установою, а тому спори з ним повинні розглядатись в порядку КАС України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що 08.05.2012 року між ПАТ КБ «Даніель» та позивачем було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний» за № Т-3385-05. 16.05.2012 року між ПАТ КБ «Даніель» та позивачем було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний» за № Т-3419-05. 13.08.2012 року між ПАТ КБ «Даніель» та позивачем було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Класичний» за № Т-3760-05. Згідно п. 1.1 вказаних договорів їх предметом є передача Вкладником в управління Банку грошових коштів (Вкладу) у сумах: 35 000 грн. за договором № Т-3385-05 на строк з 08.05.2012 року по 13.05.2013 року з виплатою Банком на користь [PERSON] 21,50 % річних; 35 000 грн. за договором № Т-3419-05 на строк з 16.05.2012 року по 21.05.2013 року з виплатою 21,50 % річних; 50 000 грн. за договором № Т-3760-05 на строк з 13.08.2012 року по 18.08.2013 року з виплатою 24,50 % річних. Відповідно до пунктів 1.3. зазначених Договорів банк зобов'язаний був повернути [PERSON] вклади і відсотки згідно умов п.п. 1.1. і 2.2. цих Договорів за його письмовою заявою 13.05.2013 року за договором № Т-3385-05, 21.05.2013 року за договором №Т-3419-05 і 18.08.2013 року за договором № Т-3760-05. [PERSON] виконав свої зобов'язання по договорах і вніс готівку на депозитні рахунки: 08.05.2012 року - 35 000 грн.; 16.05.2012 року - 35 000 грн.; 13.08.2012 року - 50 000 грн., що підтверджується квитанціями № 802367, № 827625 і №1247464 відповідно. Виконуючи п. 3.4.2. договорів, [PERSON] завчасно звертався до відповідача із заявами припинити дію договорів у зв'язку з закінченням їх терміну дії та повернути йому депозитні вклади і відсотки. Проте відповідачем було відмовлено [PERSON] у поверненні депозитних вкладів та запропоновано переоформити депозитні договори на нові терміни, що без згоди позивача і було зроблено відповідачем. В зв'язку з чим [PERSON] звернувся до суду з позовами про стягнення коштів за договорами банківських вкладів та відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Рішеннями Хмельницького міськрайонного суду від 23 січня і 07 лютого 2014 року, які набрали законної сили, позови [PERSON] задоволені - на його користь з ПАТ «Комерційний банк «Даніель» стягнуто суми банківських вкладів, відсотків та матеріальну шкоду. Після цього [PERSON] отримав за Договором № Т-3385-05 від 08.05.2012 року - 34187,78 грн., за договором № Т-3419-05 від 16.05.2012 року - 34 187,77 грн. і за договором № Т-3760-05 від 13.08.2012 року - 48 203,37 грн. Таким чином, відповідач повернув позивачу лише суму депозитних вкладів та відсотків з розрахунку 1% річних. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, а статтею 629 визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст.1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Пунктами 3.4.2., 3.4.3. договорів № Т-3385-05, № Т-3419-05 і № Т-3760-05 визначено, що [PERSON] мав право отримати вклади та нараховані відсотки по них не пізніше дат закінчення термінів їх дії. П. п. 3.1.3 і 3.1.4. Договорів передбачено, що Банк зобов'язаний був 13, 21 травня та 18 серпня 2013 року повернути [PERSON] вклади і нараховані на них відсотки шляхом видачі готівкових коштів з каси Банку. Водночас, в порушення пунктів 6.1. і 6.1.1. Договорів, згідно яких у разі зміни відсотків по Вкладу банк зобов'язаний надіслати Вкладнику лист про зміну умов по Вкладу, а відсотки вважаються зміненими з дати підписання Вкладником додаткової угоди, Банк не надсилав Вкладнику жодного повідомлення. Крім того, факти незаконного переоформлення Банком трьох строкових вкладів позивача як Вклади на вимогу з нарахуванням відсотків з розрахунку 1% річних не потребують додаткового доведення та встановлення, так як вони встановлені судовими рішеннями від 23.01.2014 року по справі № 686/12254/13-ц, від 23.01.2014 року по справі № 686/12255/13-ц і від 07.02.2014 року по справі № 686/20404/13-ц, які набрали законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, своїми діями Банк порушив вимоги ст.ст. 629, 1060 ЦК України, та п.3.3 постанови НБУ України № 516, згідно якого банки повертають вклади та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу між вкладником і банком. У разі невиконання банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу банк зобов'язаний прийняти вимогу та письмово повідомити фізичну особу про причини невиконання договору. Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Згідно пунктів 4.1. Договорів зазначено, що договір набирає силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов'язань. Тобто, з Договорів вбачається, що в них не встановлені конкретні строки, після яких вони припиняються, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 5 ст. 1061 ЦК України про те, що не виплачені проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Частиною 4 ст.1061 ЦК України визначено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові. Таким чином, відсотки на всі три Вклади [PERSON] повинні бути нараховані до дня отримання вкладів, тобто до 21 березня 2014 року. Банк користувався вкладами позивача до 21.03.2014 року, а за рішеннями Хмельницького міськрайонного суду від 23.01.2014 року по справах № 686/12254/13-ц і № 686/12255/13-ц відсотки з ПАТ «Комерційний банк «Даніель» на користь [PERSON] стягнуто станом на 30 листопада 2013 року. За рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 07.02.2014 року по справі № 686/20404/13-ц відсотки з ПАТ «Комерційний банк «Даніель» на користь [PERSON] стягнуто станом на 31 грудня 2013 року. Таким чином відсотки на вклади [PERSON] додатково повинні бути нараховані і стягнуті до дня отримання вкладів, тобто: за Договорами № Т-3385-05 і № Т-3419-05 за період часу з 01.12.2013 року по 20.03.2014 року включно; за Договором № Т-3760-05 за період часу з 01.01.2014 року по 20.03.2014 року включно. Відповідно до п.2.1. Договорів № Т-3385-05 від 08.05.2012 року та №Т-3419-05 від 16.05.2012 року Банк нараховує прості відсотки на Вклад з розрахунку 21,50% річних. За Договором № Т-3385-05 від 08.05.2012 року Банк користувався Вкладом позивача до 21 березня 2014 року, тому заборгованість по відсотках становить 2517,5грн. за період з 01 грудня 2013 року по 20 березня 2014 року. За Договором № Т-3419-05 від 16.05.2012 року Банк користувався Вкладом позивача до 21 березня 2014 року, тому заборгованість по відсотках становить 2491,66 грн. за період з 01 грудня 2013 року по 20 березня 2014 року. Відповідно до п. 2.1. Договору № Т-3760-05 від 13.08.2012 року Банк нараховує прості відсотки Вкладнику на Вклад з розрахунку 24,50% річних. За Договором № Т-3760-05 від 13 серпня 2012 року Банк користувався Вкладом позивача до 21 березня 2014 року, тому заборгованість по відсотках становить 2795,26 грн. за період з 01 січня 2014 року по 20 березня 2014 року. Загальна заборгованість банку по відсотках за трьома депозитними договорами станом на 20 березня 2014 року становить 7 804,42 грн. Згідно з ч.1 ст. 1166 майнова шкода, завдана неправомірними діями немайновим правам та майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. За змістом ст. 552 і ч. 2 ст.625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від сплати боржником неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання (п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами. За рішеннями суду від 23.01.2014 року по справах № 686/12254/13-ц і № 686/12255/13-ц інфляційні кошти з ПАТ «Комерційний банк «Даніель» на користь [PERSON] стягнуто станом на 30 листопада 2013 року. За рішенням суду від 07.02.2014 року по справі № 686/20404/13-ц інфляційні кошти з ПАТ «Комерційний банк «Даніель» на користь [PERSON] стягнуто станом на 31 грудня 2013 року. Таким чином за невиконання депозитних договорів відповідач зобов'язаний сплатити позивачу інфляційні кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення до 15 січня 2014 року включно, з яких: за Договором №Т-3385-05 від 08.05.2012 року за період з 01 грудня 2013 року по 15 січня 2014 року в сумі 267,63 грн.; за Договором № Т-3419-05 від 16.05.2012 року за період з 01 грудня 2013 року по 15 січня 2014 року в сумі 264,89 грн.; за Договором № Т-3760-05 від 13 серпня 2012 року за період з 01 січня 2014 року по 15 січня 2014 року в сумі 103,9 грн.; а всього 636 грн. 42 коп. Крім того, за невиконання договірних умов відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку в сумі 3% річних від прострочених за Договорами №Т-3385-05 і №Т-3419-05 на 46 днів (з 01 грудня 2013 року по 15 січня 2014 року) сум вкладів, тобто 144,26 грн. і 142,79 грн. відповідно, а від простроченої суми Вкладу за Договором № Т-3760-05 на 15 днів (з 01 січня 2014 року по 15 січня 2014 року) неустойку в сумі 63,87 грн. Всього з ПАТ «Комерційний банк «Даніель» на користь [PERSON] за Договорами №Т-3385-05, №Т-3419-05 і № Т-3760-05 підлягає до стягнення неустойка в сумі 350 грн. 92 коп. Правовідносини між фінансовою установою і фізичною особою (споживач, замовник) - це угода про фінансову послугу. Частиною 1 ст.1209 ЦК України встановлено, що виконавець послуг зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній особі внаслідок недоліків послуг, а згідно ч. 2 ст. 1210 ЦК України шкода, завдана внаслідок недоліків послуг, підлягає відшкодуванню їх виконавцем. Враховуючи, що п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє послугу для особистих потреб, то цей Закон регулює правовідносини між фінансовою установою і громадянами щодо фінансових послуг. Пунктами 5.1. Договорів № Т-3385-05, № Т-3419-05 і № Т-3760-05 визначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цими договорами Банк сплачує Вкладнику неустойку в розмірі, передбаченому чинним законодавством України. В даному випадку [PERSON] має права замовника фінансових послуг, передбачені ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», а Банк повинен нести відповідальність, визначену ст.10 цього Закону, як виконавець по наданню таких послуг. В даних зобов'язаннях неустойка (пеня) повинна зараховуватись відповідно до норми, передбаченої спеціальним законом, яким є Закон України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення зобов'язання. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги). Сплата пені не звільняє виконавця від виконання зобов'язання в натурі. Прострочення виконання послуги за Договором №Т-3385-05 від 08.05.2012 року відбулося на 46 днів, тому відповідач має сплатити пеню за період з 01 грудня 2013 року по 15 січня 2014 року в розмірі 53 803,04 грн. Прострочення виконання послуги за Договором №Т-3419-05 від 16.05.2012 року відбулося на 46 днів, тому відповідач має сплатити пеню за період з 01 грудня 2013 року по 15 січня 2014 року в розмірі 52261,32 грн. Прострочення виконання послуги за Договором № Т-3760-05 від 13 серпня 2012 року відбулося на 15 днів, тому відповідач має сплатити пеню за період з 01 січня 2014 року по 15 січня 2014 року в розмірі 23 378,27 грн. Всього з ПАТ «Комерційний банк «Даніель» на користь [PERSON] підлягає стягненню пеня в сумі 129 442 грн. 63 коп. Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку щодо задоволення вимог [PERSON] про стягнення з ПАТ КБ «Даніель» на його користь 7804,42 грн. відсотків, нарахованих відповідно до п. 2.1. Договорів строкових банківських вкладів «Класичний» № Т-3385-05 від 08.05.2012 року, № Т-3419-05 від 16.05.2012 року і № Т-3760-05 від 13.08.2012 року; 636,42 грн. інфляційних коштів за несвоєчасне повернення банківських вкладів за Договорами строкових банківських вкладів «Класичний» №Т-3385-05 від 08.05.2012 року, №Т-3419-05 від 16.05.2012 року і № Т-3760-05 від 13.08.2012 року з урахуванням встановленого індексу інфляції; неустойки в сумі 350,92 грн.; пені в сумі 129 442,63 грн., а всього - 138 234 грн. 39 коп. Судовий збір по справі становить 1 382 грн. 34 коп. та стягується з відповідача в дохід держави згідно вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved