Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

02 серпня 2006 року позивачка [PERSON] подала до суду позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім,єю з [PERSON] та розподіл майна подружжя (л.с.5-6 т.1). На протязі розгляду справи позивачка неодноразово доповнювала позовні вимоги. 17 жовтня 2006 року позивачка уточнила свою позовну заяву, доповнив додатковими вимогами (л.с.29-30 т.1) .Позивачка просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за майно набуте під час шлюбу у розмірі 49 700,00 грн., виділивши їй у власність в натурі наступне майно : гараж [ADDRESS] автостоянка Іскра №2, шкаф білевий - 1000,00грн., передпокій - 800грн., комод-500грн., пральна машина «Зануссі» -2000,00грн., газова плита «Веко» 1700,00 грн., кухня- 3000,00 грн., 11 грудня 2006 року позивачка уточнила позов, доповнив додатковими вимогами на л.с.39-40 т.1.Позивачка просить виділити їй в натурі ? частину квартири в [ADDRESS] з визнанням права власності, яка належить відповідачу згідно Свідоцтва про право власності на житло від 13 грудня 2000 року виданого УЖКГ виконкому ОМР. 02 березня 2009 року позивачка знов доповнила свої позовні вимоги уточненими позовом на л.с. 10-11 т.2. Позивачка просить стягнути з відповідача 81 000,00 доларів США, як ? частину доходів відповідача за період з 1996р. по 2003рік., т.я. відповідач працював на суднах закордонного плавання.. Позивачка свої вимоги обгрунтовує тим, що з листопада 1995 по 20 серпня 1998 року сторони проживали однією сім,єю, тобто були в фактичних шлюбних стосунках, були пов,язані спільним побутом, несли однакові витрати по спільному господарству, ділили свої доходи та витрати. 21 серпня 1998 року сторони зареєстрували шлюб в органах РАЦС. 22 червня 2006 року шлюб сторін розірвано за рішенням Малиновського районного суду міста Одеси. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала всі позовні вимоги та підстави позовних вимог, що містяться в її позовних заявах, уточнивши , що сторони проживали однією родиною з листопада 1995 року, а не з 03.03.1996 року як зазначено в першому позові. Відповідач в судове засідання не з,явився , належним чином сповіщений, причини неявки суду не повідомлено. На л.с. 175-176 т.1 заперечення відповідача [PERSON] З,ясував обставини справ, заслухав пояснення позивачки, дослідивши представлені докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 1998р. по 22 червня 2006 р. В період знаходження в шлюбі, сторони проживали в квартирі [ADDRESS] .Позивачка зареєстрована в кв.[ADDRESS], де є основним квартиронаймачем. Квартира [ADDRESS] належить відповідачу, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 13 грудня 2000 року виданого УЖКГ виконкому ОМР л.с.21 т.1, позивачка не мала права на приватизацію спірної квартири, оскільки мала своє житло. Позивачка не представила суду будь-яких належних та допустимих доказів, які могли підтвердити обґрунтованість її позовних вимог. Вимоги позивачки щодо проживання однією родиною з листопада 1995 р. по 21 серпня 1998р., щодо розподілу вказаного нею сумісного майна подружжя, стягнення грошової компенсації за майно, стягнення ? частини доходу відповідача в сумі 81 000,00 доларів США, є повністю безпідставними, не доведеними та недоказаними. Суд вважає, що позивачка не довела законність своїх вимог в судовому засіданні та не представила суду будь-якого доказу на підтримку обґрунтувань позову, тому суд відмовляє в задоволені позовних вимог. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Стаття 3 ЦК України встановлює загальні засади цивільного законодавства , а саме : неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом ; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом ; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Стаття 13 ЦК України передбачає , що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція ; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов,язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки встановлені законом.. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Outcome: dismissed