Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

03 лютого 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 007-035409/12-00938-вкл-к про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту від 26 листопада 2012 року про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту від 29 листопада 2012 року у сумі 17 066,05 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача послався на те, що 26 листопада 2012 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір № 040-Z/012454 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Elektron Instant Issue. Банк свої зобов'язання виконав, на ім'я позичальника відкрито картковий рахунок [NUMBER] та емітовано відповідну платіжну картку № [NUMBER] про що отримано відповідну розписку позичальника. Відповідно до умов договору банк має безумовні права по зупинці або при зупинці дії персональної картки, визначені у п. 3.2.1. 26 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 007-035409/12-00938-вкл-к про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту. Згідно п. 2.1. кредитного договору банк відкриває на картковий рахунок позичальника на якому обліковуються операції, здійснені з використанням картки Visa Elektron Instant Issue № [NUMBER] на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності відновлювальну кредитну лінію з розміром ліміту овердрафту в сумі 6204,70 гривень із сплатою процентів за користування кредитними ресурсами у розмірі процентної ставки 60 % річних, а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 27 листопада 2015 року та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі та у строки, передбачені договором. Відповідно до кредитного договору, відповідач має право користуватися кредитними ресурсами в межах встановленого ліміту овердрафту та зобов'язується повернути їх до 27 листопада 2015 року. позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту по процентній ставці - 60 % річних. Позичальник сплачує проценти щомісяця, один раз на місяць, у день нарахування процентів, на залишок заборгованості. Банк виконав зобов'язання за договором-1 та кредитним договором, випустивши платіжну картку Visa Elektron Instant Issue № [NUMBER] та відкривши на неї ліміт овердрафту у сумі 6204,70 гривень. Відповідач скористався кредитними коштами, але не виконує свої зобов'язання в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами. Таким чином, станом на 22 вересня 2014 року, загальна сума заборгованості за кредитним договором, складає 17066,05 гривень, з яких: заборгованість по кредиту - 2683,21 гривень; прострочена заборгованість по кредиту - 3147,33 гривень; заборгованість по відсоткам - 7420,59 гривень; пеня за порушення строків сплати кредиту - 3814,92 гривень. Позивач повідомляв відповідача про існуючу заборгованість за кредитним договором, проте відповідач ніяк не відреагував і до теперішнього часу заборгованість не погашена, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, явку свого уповноваженого представника до суду не забезпечив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 26 листопада 2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір № 040-Z/012454 про відкриття карткового рахунку та надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Elektron Instant Issue. Відповідно до п. 1.1.1. банк відкриває картковий рахунок № [NUMBER] в гривні, та емітує і надає клієнту платіжну картку миттєвого випуску (а.с. 7-8). 26 листопада 2012 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір № 007-035409/12-00938-вкл-к про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту. Відповідно до п. 2.1. договору банк відкриває на картковий рахунок позичальника відновлювальну кредитну лінію з розміром ліміту овердрафту в сумі 6204,70 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентної ставки 60 % річних, а позичальник зобов'язується повністю повернути отримані в рахунок відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 27 листопада 2015 року і сплатити за користування кредитними ресурсами в розмірі, порядку й у строки, встановлені цим договором. Відповідно до п. 3.2. позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, і сплатити проценти за користування кредитними ресурсами до 27 листопада 2015 року (а.с. 10-12). Також, в матеріалах справи наявна копія розписки про отримання [PERSON] платіжної картки у непошкодженому стані, та запечатаний конверт з ПІН-кодом від 26 листопада 2012 року (а.с. 13). До того ж, в матеріалах справи наявна вимога банку від 22 вересня 2014 року про негайне усунення порушень та виконання зобов'язання [PERSON] щодо сплати заборгованості за кредитним договором в повному обсязі (а.с. 14). Із наданого банком розрахунку, відповідач [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе договірні зобов'язання за кредитним договором № 007-035409/12-00938-вкл-к від 26 листопада 2012 року, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, розмір якої станом на 22 вересня 2014 року становить 17066,05 гривень, в тому числі: заборгованість по кредиту - 2683,21 гривень; прострочена заборгованість по кредиту - 3147,33 гривень; заборгованість по відсоткам - 7420,59 гривень; пеня за порушення строків сплати кредиту - 3814,92 гривень. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище кредитного договору, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором, який укладається в письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Згідно ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Таким чином, враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 007-035409/12-00938-вкл-к, від 26 листопада 2012 року, розмір заборгованості якої станом на 22 вересня 2014 року становить у сумі 17066,05 гривень, що відповідає сумі заявлених позовних вимог, зважаючи на приписи ст. 11 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказ ування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідач в судове засідання не з'явилась, своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористалась, про день, час та місце розгляду якої була повідомлена належним чином, заперечення на позовну заяву суду не надала, також не надала жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором, на спростування розміру грошового зобов'язання на загальну суму 17066,05 гривень. Враховуючи часткове виконання боржником грошового зобов'язання за кредитним договором, згідно графіків погашення кредитного зобов'язання, що підтверджує факт визнання нею грошових зобов'язань, та з огляду на те, що в судовому порядку вищевказаний кредитний договір визнаний недійсним не був, з урахуванням презумпції правомірності правочину, укладеного з додержанням встановленої форми, закріпленої ст. 204 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача існуючої заборгованості є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню в повному обсязі (в межах заявлених позовних вимог з дотриманням принципу диспозитивності та у відповідності до ст. 11 ЦПК України), що відповідає сумі заявлених вимог, що становить - 17066,05 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень, сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням № 2 від 08 січня 2015 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved