Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

03.08.2016 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Руськоіванівської сільської ради (далі по тексту відповідач) про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом (а.с.2-4). Так позивач просить суд: - визнати факт прийняття спадщини [PERSON], яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого 30.06.2005 року, та складається із земельної ділянки загальною площею 3,99 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № 25, ділянка № 103, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - визнати за [PERSON], як спадкоємцем за законом, право власності на спадкове майно, після смерті [PERSON], яке складається із земельної ділянки загальною площею 3,99 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № 25, ділянка № 103, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю (а.с.19). Представник відповідача Руськоіванівської СР, відзив або заперечення на позов [PERSON]до суду не надав та в судове засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.18). Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне, розглянути справу за відсутності представників сторін, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 30 червня 2005 року помер батько [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 010396, виданого Руськоіванівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с.8). Після смерті 30.06.2016 батька [PERSON] - [PERSON], відкрилася спадщина, зокрема у вигляді земельної ділянки загальною площею 3,99 га в межах згідно з планом, котра розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № 25, ділянка № 103, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 159230.(а.с.9) При зверненні до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] було відмовлено, оскільки спадкодавцем було втрачено державний акт на право приватної власності на землю. Рекомендовано звернутись до суду (а.с.10). При зверненні до відділу Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області з приводу видачі дублікату державного акту на право приватної власності на землю на імя [PERSON], [PERSON] було відмовлено, оскільки заявник не являється власником даного права. Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду із відповідною позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Відповідно до частини першої статті 234 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України). Згідно із ч.2 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спори про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що має юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно абзацу другого п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, наведений ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності необхідних умов, суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України, в першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з чоловіка і жінки, що пережив і батьки. Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцем [PERSON] (померлого 30.05.2005 року) є [PERSON], [INFO]. Положеннями ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а спадкування за законом є однією з підстав набуття права власності. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про задоволення позовної заяви [PERSON] до Руськоіванівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved