Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

04.04.2018 [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу,\~зареєстрованого 16\~вересня 1995\~року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського\~управління юстиції,\~актовий запис\~№425. В обґрунтування позову зазначив, що з 16 вересня 1995 року перебуває у шлюбі з [PERSON] (до шлюбу Шапошніковою), мають двох повнолітніх дітей, [INFO]. Близько семи років він з дружиною та дітьми, а також батьками дружини проживали в однокімнатній квартирі [ADDRESS], постійно виникали суперечки та скандали. Десь у 2002-2003 році він дізнався про подружню зраду його дружини та після цього вже не бачив можливості продовжувати будувати сімейні стосунки і пішов від неї. Відразу після цього його дружина почала жити з іншим чоловіком. Вони ніколи більше не спілкувалися і не бачились на протязі більше 15 років. За цей\~тривалий час,\~протягом якого\~вони не\~проживають однією\~сім'єю,\~він не\~може розпочати нове подружнє життя, оскільки офіційно шлюб не розірваний, а його дружина не бажає вчиняти жодних дій щодо розірвання шлюбу зі свого боку, не повідомляє його про місце свого знаходження та перебування, веде самостійний спосіб життя. За таких обставин він змушений звернутися до суду позовною заявою про розірвання шлюбу. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.04.2018 справу за підсудністю передано до Зміївського районного суду Харківської області. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 29.06.2018. 29.06.2018 підготовче засідання було відкладено через першу неявку відповідача. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 29.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.10.2018. 08.10.2018 судовий розгляд відкладено через перше нез'явлення в судове засідання належним чином повідомленого відповідача. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] підтримав позовну заяву [PERSON] з підстав, викладених ним у заяві. Позивач [PERSON] на судове засідання не прибув, надіслав заяву про судовий розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON],\~яка повідомлялася\~рекомендованими листами,\~направленими їй\~судом (а.\~с.\~24,\~32,\~41,\~43,\~44),\~не повідомила про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про дату, час і місце судового засідання у порядку, визначеному ЦПК України, будь-яких заяв, у тому числі відзиву, не подавала, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача. Вислухавши представника позивача, дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі відомостей, наявних у позовній заяві та письмових доказах, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтву про шлюб Серія І-ВЛ №354018 та копій свідоцтв про народження Серія І-ВЛ №514323, Серія І-ВЛ №514322, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.09.1995, від шлюбу мають повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а. с. 5-7, 36). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви, проти якої не подала заперечень відповідач, та пояснень представника позивача вбачається наступне: сторони фактично припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть; неповнолітніх дітей не мають; збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача; спору про поділ майна між сторонами немає. Враховуючи, що: позивач [PERSON] у заяві та представник позивача [PERSON] під час судового розгляду наполягали на розірванні шлюбу; відповідач [PERSON] відзив проти позовної заяви не надала, чим виявила байдуже ставлення до збереження сім'ї; подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскільки позивач [PERSON] у заяві просив залишити судові витрати понесеними за його рахунок, питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судом не вирішувалося.

Outcome: approved