Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

04.11.2021 [PERSON] звернувся до суду із позовом до Зміївського районного відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту майна, в якому просить зняти арешт, накладений на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 25.11.2004. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . За життя спадкодавцю належала земельна ділянка, площею 0,112 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 08.06.2015 приватним нотаріусом було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та встановлено, що на майно спадкодавця зареєстровано обтяження номер 1939417 на підставі ухвали Зміївського районного суду б/н від 25.11.2004. У зв`язку із наявністю арешту на нерухоме майно позивач як особа, що прийняла спадщину та вступила у володіння майном позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.11.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 16.11.2021. 12.11.2021 до канцелярії суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] відповідно до якого, в частині прийняття рішення в зазначеній справі представник відповідача покладалася на розсуд суду. Крім того, [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначила, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] , на виконанні, станом на 11.11.2021 у відділі не перебувають. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження за № 1939417 за заявою постановою ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 25.11.2004. Відомості про виконавче провадження, в межах якого виносилась постанова про арешт майна боржника відсутні в автоматизованій системі виконавчих проваджень, в зв`язку з чим не має можливості перевірити підстави, на яких воно було завершене. 16.11.2021 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] , в позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі. Від заступника начальника відділу Зміївського РВ ДВС у Чугуївському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорної О. до суду надійшла заява в якій остання просила здійснювати розгляд справи за відсутності представника Зміївського РВ ДВС у Чугуївському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, відзиву на позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі відомостей, наявних у позовній заяві та письмових доказах, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] , 28.08.1995 року було зареєстровано шлюб - копія Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , актовий запис № 28. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 35). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , свідоцтво серії [NUMBER] . (а.с.36) Відповідно до копії Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] виданого 10.11.2014 Виконавчим комітетом Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 72 (а.с. 7). З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 40595587 від 08.06.2015, копії спадкової справи, наданої на виконання ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 08.11.2021 приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л.М. вбачається, що приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л.М. на підставі заяви [PERSON] було заведено та зареєстровано у Спадковому реєстрі спадкову справу № 57538917, номер у нотаріуса 48/2015, зареєстровано в книзі обліку і реєстрації спадкових справ 08.06.2015 за № 108, спадкодавець: [PERSON] , 1967 року народження, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] (а.с.9, 24-41). Судом встановлено, що на підставі Договору дарування земельної ділянки від 29.07.2001, серії АЕА № 865517, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,112 га., для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до листа начальника відділу Зміївського районного відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пономарьової А. від 27.09.2021 № 21492, [PERSON] було відмовлено у знятті арешту із майна боржника [PERSON] на підставі статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та запропоновано звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна (а.с. 10). Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права. Так, згідно пункту 11 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності [PERSON] припинилося внаслідок смерті останнього, з вказаних підстав [PERSON] , як один з спадкоємців, що прийняв спадщину, звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] , не є боржником у виконавчому провадженні, а є спадкоємцем померлого, а тому вимоги про зняття арешту, саме в межах позовного провадження, узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеній у Постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18. Згідно положень ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно п. 4.10.1., п. 4.10.2. «Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 № 74/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за № 865/4158 (в редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачеві), у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, згідно із статтею 40-1 Закону припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. На підставі вищевикладеного, дійшов висновку, що не зняття державними виконавцями арешту з майна боржника у виконавчому провадженні, відсутністю виконавчого провадження та відсутністю відомостей в Автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі якого винесено записи про арешт майна, порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження спадковим майном. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року по справі № 817/928/17. Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 1218, частини 5 ст. 1268 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності має фундаментальним характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Вивчивши матеріали справи, зважаючи на те, що арешт майна [PERSON] , який був накладений ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області б/н від 25.11.2004, перешкоджає позивачу реалізувати свої права, суд дійшов висновку про обгрунтованість позову та його задоволення. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статтей 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved