Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

03.03.2015 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовними вимогами до [PERSON], третя особа [PERSON], про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що домоволодіння за адресою [ADDRESS] належить на праві власності їй та її сестрі [PERSON]. В даному будинку зареєстровані позивач, інший власник [PERSON] та члени їх сімей. Позивач вказує, що з січня 2008 року до неї звернувся відповідач [PERSON], з яким у [PERSON] є спільна дитина, з проханням пожити в її будинку, на що остання надала згоду. Разом з тим, будь якої реєстрації відповідача в належному їй житловому приміщенні [PERSON] не здійснювала. Позивач вказує, що [PERSON] поводить себе неналежним чином, принижує її, б'є та грубо відноситься, на вимоги покинути будинок не реагує, виселятися відмовляється. За таких обставин, посилаючись на відповідні норми житлового та цивільного законодавства, позивач просила ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди в користуванні майном шляхом примусового виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до законодавства. Третя особа надала суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності. За таких обставин, враховуючи заяву позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ст. 391 ЦК України захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, здійснюється шляхом пред`явлення власником вимоги про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У силу ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. За правилами ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно п. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Виходячи з наведеного, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом достовірно встановлено, що, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.10.1984 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.1995 року, позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є власниками домоволодіння за адресою [ADDRESS]. Як встановлено з Довідки Форма№3 від 13.02.205 року за вих. №54, наданої балансоутримувачем будинку ТОВ «Житловик плюс», в будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровано шість осіб, а саме позивач, третя особа та члени їх сімей. Разом з тим, відповідач [PERSON] в даному будинку зареєстрованим не значиться. Як вбачається зі змісту позову, [PERSON] проживає в належному [PERSON] та [PERSON] будинку з усного дозволу останньої, наразі своєю поведінкою заважає власникам належним чином користуватися своїм майном, оскільки грубо поводиться з позивачем, ображає її, на вимоги виселитися добровільно не реагує. Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Оскільки з наданих стороною позивача документів вбачається, що обставини, на які остання посилається, дійсно мають місце, враховуючи, що відповідач не має права власності на домоволодіння за адресою [ADDRESS], не зареєстрований там та проживає без відповідних правових підстав, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача піддягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн..

Outcome: approved