Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

04 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], в якій просить суд стягнути з відповідачів солідарно на свою користь в рахунок переданого авансу за договором купівлі-продажу кошти в сумі 127440 грн., стягнути з відповідачів солідарно на свою користь понесені ним витрати на обстеження технічного стану домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, пров. Руднева, 30 в сумі 4000 грн. та стягнути з відповідачів солідарно сплачений ним судовий збір. Позовна заява мотивована тим, що відповідачам на праві спільної сумісної власності належить незавершене будівництво домоволодіння, яке розташоване по пров. Руднева, 30 в м.Павлограді Дніпропетровської області. Також, відповідачам на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка, розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, пров. Руднева, 30, розміром 0,0755 га. Восени 2017 року позивач переїхав жити до м. Павлограда з Луганської області. У пошуках житла позивач дізнався, що відповідачі мали намір продати належні їм на праві спільної сумісної власності будинок і земельну ділянку. В листопаді 2017 року сторони домовились про купівлю-продаж вказаного майна. При огляді нерухомого майна відповідачі повідомили позивачу, що будівля, яка крім інших суттєвих характеристик, має й бетонний фундамент та згідно з будівельними нормами перебуває в нормальному для звершення будівництва стані і придатна для проживання, в підтвердження чого надали позивачу акт від 19.10.2009 року, затверджений в.о. головного архітектора м.Павлограда. Сторони погодили, що продаж зазначеного вище майна буде здійснено за кошти в сумі еквівалентній 6000 доларів США, в строк до 16.11.2018 року, оскільки відповідачам потребувався додатковий час для отримання необхідних для продажу нерухомого майна документів та в якості авансу позивач передав відповідачам 16.11.2018 року кошти в сумі еквівалентній 3500 доларів США, а 13.02.2018 року він передав відповідачам ще кошти в сумі еквівалентній 1000 доларів США. Відповідачі 16.11.2018 року передали позивачу ключі від цього домоволодіння. Залишок суми позивач зобовязався передати відповідачам в строк до 16.11.2018 року. При настанні морозів стіни будівлі почали мокріти й покриваються гниллю. Однак, в подальшому позивач став звертати увагу, що будівля просідає та зявляються ще більші тріщини на стінах. Зясувалось, що передане йому майно має істотні недоліки, а саме що фундаменти будівлі відсутні, а стіни і сама будівля знаходяться в аварійному стані, що унеможливлює завершення будівництва будівлі і користування нею за призначенням на тих умовах, які були погоджені між сторонами. Відповідно до висновку про технічний стан будівельних конструкцій житлового будинку, встановлено, що будівля житлового будинку знаходиться в аварійному стані. На звернення позивача щодо зменшення ціни договору у звязку з виявленими недоліками відповідачі відмовили, як і відмовились повертати кошти, передані йому в якості авансу. Відповідачі звернулись до суду з відзивом на позовну заяву, в якому заперечують щодо позовних вимог в повному обсязі виходячи із наступного, в листопаді 2017 року сторони домовились про продаж зазначеного незавершеного будівництва за ціною 6000 доларів США. Позивач повинен був сплатити вартість обєкту до 16 листопада 2018 року частинами по 200 доларів щомісячно. До зазначеного строку відповідач повинен продати позивачу будинок. Відповідач видав 16.11.2017 року позивачу розписку і в цей же день передав ключі та всі правовстановлюючі документи на обєкт. Позивач був обізнаний про технічний стан обєкту шляхом внутрішнього та зовнішнього огляду. Будь-яких зауважень, претензій відповідачу не предявлялось. З моменту передачі ключів позивач почав користуватися обєктом і використовувати його за своїм призначенням. Відповідач залишив позивачеві на подвірї всі будівельні матеріали. Підтвердженням відсутності претензій щодо неналежного технічного стану обєкта з боку позивача слугував і той факт, що позивач продовжував сплачувати грошові кошти, а саме 13 лютого 2018 року він передав відповідачу 1000 доларів США. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із розпискою відповідач взяв на себе зобовязання продати будинок в строк до 16 листопада 2018 року. Посилання позивача на ту обставину, що договір купівлі-продажу обєкту у встановленому законом порядку між сторонами не було укладено, дає йому право вимагати повернення авансу. Відповідач передав позивачеві всі правовстановлюючі документи на обєкт. У звязку з тим, що для оформлення документів для подальшого продажу обєкту необхідно було здійснити реєстраційні дії відповідач звернувся до позивача повернути їй документи, але останній відмовився їх повернути, що позбавило відповідача своєчасно провести реєстрацію. Позивач, представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, надали пояснення, що відповідають змісту позову, просили стягнути солідарно аванс з відповідачів, оскільки майно придбане в період спільного сумісного проживання, кошти отримали спільно, розписка від дружини, оскільки вона власник згідно документів. Також позивач підтвердив, що правовстановлюючі документи на незавершене будівництвом домоволодіння перебувають у нього, їх віддали відповідачі добровільно при досягненні домовленості щодо купівлі-продажу. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову на підставі доводів, викладених у відзиві, також пояснила, що отримані від позивача кошти не є а ні завдатком, а ні авансом, договір купівлі-продажу не відбувався, кошти були надані з наміром продати будинок, проте не змогли укласти договір купівлі-продажу, оскільки правовстановлюючі документи у позивача. Свідок [PERSON] [INFO], у судовому засіданні пояснила, що проживає разом з позивачем у цивільному шлюбі, познайомилась в квітні 2018 року. Знала що позивач збирається придбати будинок Руднева, буд. 30, відвідувала цей будинок. На підставі акта 19.10.2009 року почали прораховували вартість будівництва, відповідачі казали, що фундамент є. Після виявлення відсутності фундаменту, просили знизити ціну з урахуванням виявлених недоліків, однак відповідачі не погодились. Позивач виїхав з будинку по Руднева,буд. 30 в кінці квітня 2018 року. Свідок [PERSON], [INFO], сусід, проживає за адресою: [INFO], у судовому засіданні пояснив, що вважає,що у будинку по Руднева,буд. 30 немає фундаменту, це помітно простим оком, бачив як експерти досліджували будинок зі сторони. Після зими 2018 року навесні [PERSON] просив інструменти у свідка, щоб перевірити чи є фундамент, оскільки стіни холодні та мокрі. Заслухавши учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно розписки, складеної 16 листопада 2017 року [PERSON], остання зобовязалась продати будинок за адресою: м. Павлоград, провулок Руднева, буд. 30, до 16 листопада 2018 року, оскільки їй була надана частина грошей у сумі 3500 доларів США з суми, яка була обговорена, 6000 доларів США, на день складання розписки 16.11.2017 року, решту суми до сплати зобовязалась чекати до 16.11.2018 року, частинами по 200 доларів США щомісяця. Розписка підписана свідками: [PERSON], [NUMBER], [PERSON], [NUMBER]. 13 лютого 2018 року [PERSON] отримала від [PERSON] одна тисячу доларів США, про що зазначила у розписці від 16 листопада 2017 року. Згідно розписки, складеної 16 листопада 2017 року [PERSON], він зобовязався виплатити 2500 доларів протягом 16.11.2017 року до 16.11.2018 року, будинок знаходиться за адресою: м. Павлоград, провулок Руднева, буд. 30, внесена сума коштів 3500 доларів. Розписка підписана свідками: [PERSON], [NUMBER], [PERSON], [NUMBER]. 13 лютого 2018 року [PERSON] віддав [PERSON] 1000 доларів США, про що зазначив у розписці від 16 листопада 2017 року. 03 вересня 2009 року [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) уклали договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом домоволодіння, яке розташоване по провулку Руднева, буд. 30, в місті Павлограді Дніпропетровської області, договір посвідчено державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого за № 1-4809, та договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Павлоград, провулок Руднева, буд. 30, розміром 0,0755 га в межах згідно з планом, договір посвідчено державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого за № 1-4811. Згідно п.13 договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом домоволодіння, при укладенні цього договору отримано згоду чоловіка [PERSON] - [PERSON], на купівлю незавершеного будівництвом домоволодіння в їх спільну сумісну власність. Як вбачається з відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на незавершене будівництвом домоволодіння, яке розташоване по провулку Руднева, буд. 30, в місті Павлограді Дніпропетровської області, зареєстровано за [PERSON]. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що не зверталась за реєстрацією за нею права власності на нерухоме майно, оскільки правовстановлюючі документи знаходяться у позивача по справі. Крім того, відповідачі пояснили, що по провулку Руднева, буд. 30, в місті Павлограді Дніпропетровської області, зареєстровано кілька будинків за однією адресою. Відповідно до положень статті 334 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договорів купівлі-продажу) якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом домоволодіння зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 03 вересня 2009 року, що свідчить про виникнення права власності на нерухоме майно за вказаним договором купівлі-продажу з моменту реєстрації цього договору. Сторони та їх представники в судовому засіданні підтвердили, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено не було через відсутність згоди щодо його умов між сторонами. Згідно акту, складеного 19 жовтня 2009 року складеного комісією в складі інженера архітектури [PERSON], інженера бюро технічної інвентаризації [PERSON], затвердженого виконуючим обовязки головного архітектора міста [PERSON], літня кухня розташована по провулку Руднева № 30 м. Павлограда Дніпропетровської області придатна для проживання. В [PERSON] вказано, що мається бетонний фундамент. Згідно висновку про технічний стан будівельних конструкцій житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, провулок, Руднева, буд. 30, будівля житлового будинку знаходиться у аварійному стані (категорія 4). Висновок надано експертом Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМ-Будконструкція [PERSON] Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. [PERSON] просить стягнути аванс з відповідачів у справі, який одержано від нього відповідачем, [PERSON], як попередню оплату в рахунок суми за основним договором, у звязку з тим, що договір купівлі-продажу не укладено. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому [PERSON] не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст.193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Оскільки договір купівлі-продажу укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана відповідачу, [PERSON], грошова сума у розмірі 4500доларів США, що еквівалентно 127440грн.за курсом Національного банку України станом на дату звернення до суду з позовом, є авансом, який підлягає поверненню [PERSON]. Солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). Зобовязання у [PERSON] перед [PERSON], ані за договором, ані за законом, щодо повернення авансу за розпискою від 16.11.2017 року, не виникло, грошові кошти були передані саме [PERSON]. Таким чином, суд доходить висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] авансу в сумі 127440 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 1274 гривень 40 копійок. Відшкодування витрат за обстеження технічного стану домоволодіння у сумі 4000грн. не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. В силу ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Склад та розмір витрат, повязаних з розглядом справи, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані докази оплати відповідних послуг (квитанція, платіжне доручення щодо оплати суми тощо). Позивачем не надано суду доказів того, що саме сума 4000 грн. була сплачена ним підряднику ТОВ ПРОМ-БУДКОНСТРУКЦІЯ м.Харків за складання висновку щодо технічного стану будівельних конструкцій. Акт №1 виконаних робіт не є належним доказом сплати позивачем в рахунок наданих експертом послуг. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial