Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

02 червня 2017 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Кременчуцький районний ВДВС ГТУЮ у Полтавській області - про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В своїй позовній заяві позивач вказувала, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2013 року по справі №536/2140/13-ц стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання їхньої доньки в розмірі 1/6 частки від усіх доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму визначеного для дітей відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою старшого державного виконавця Носа О.Ю. ВДВС Кременчуцького районного управління юстиції від 13.09.2013 року відкрито виконавче провадження ВП №39786277 з примусового стягнення аліментів з відповідача. З цього часу відповідач належним чином сплачував аліменти. Разом з тим, починаючи з листопада 2016 року відповідач припинив сплату аліментів. Таким чином, незважаючи на свій обовязок щодо сплати аліментів, відповідач допустив заборгованість по сплаті аліментів за період з листопада місяці 2016 року по травень місяць 2017 року в сумі 4578 гривень 46 копійок. На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким: - стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2016 року по травень 2017 року включно, на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1519 гривень 69 копійок. - стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Крім цього, на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якій вказував, що 01.11.2016 року його було звільнено з місця роботи, а на кінці грудня він став на облік до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості, де йому повідомили, що перші виплати будуть не раніше, ніж через 90 календарних днів, а тому він не мав змоги сплачувати відповідні кошти, у звязку з їх відсутністю. На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Кременчуцького районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області в судове засідання не зявився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.\~4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до основних положень про докази, закріплених у ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд розглядає справу на підставі наданих доказів, отже, судом встановлено, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2013 року по справі №536/2140/13-ц стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої доньки в розмірі 1/6 частки від усіх доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму визначеного для дитини відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою старшого державного виконавця Носа О.Ю. ВДВС Кременчуцького районного управління юстиції від 13.09.2013 року відкрито виконавче провадження ВП №39786277 з примусового стягнення аліментів з відповідача. З цього часу відповідач належним чином сплачував аліменти, шо не заперечується позивачем. Разом з тим, починаючи з листопада 2016 року відповідач припинив сплату аліментів. Таким чином позивач вважає, що незважаючи на свій обовязок щодо сплати аліментів, відповідач допустив заборгованість по сплаті аліментів за період з листопада місяці 2016 року по травень місяць 2017 року в сумі 4578 гривень 46 копійок, а тому відповідач повинен сплатити пеню за затримку сплати аліментів. Суд, не може в повному обсязі погодитися з позицією позивача з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст.\~196\~СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідач в своїх запереченнях посилався на те, що згідно роз'яснень, викладених в п. 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України N\~3\~від 15.05.2006\~року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Тобто відповідач посилався на те, що звільнення його з попереднього місця роботи та непрацевлаштування (отримання коштів) деякий час є обставиною, що не залежали від нього. \~ \~ \~ \~Суд не може погодитись з такою позицією відповідача з огляду на наступне: Відповідно до ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання. В той час, відповідно до ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Отже, з аналізу викладеного вбачається, що така обставина, як відсутні роботи у відповідача, не є підставою для звільнення від відповідальності. В той, час, як вбачається з матеріалів справи, та з відзиву відповідача, [PERSON] був звільнений з місця роботи. Відповідно до довідки Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості № 3485 від 23 08.2017 року, [PERSON] зареєстрований як безробітний в Кременчуцькому МРЦЗ з 22 грудня 2016 року. Дохід за період з 22 грудня 2016 року по 13 липня 2017 року становить наступне: - грудень 2016 року 0 грн; - січень 2017 року 0 грн; - лютий 2017 року 0 грн; - березень 2017 року 462,91 грн; утримані аліменти 0 грн., - квітень 2017 року 4629,07 грн; утримані аліменти 385,75 грн; \~ \~ \~ \~- травень 2017 року 4783,37 грн; утримані аліменти 2391,68 грн; \~ \~ \~ \~- червень 2017 року 4551,92 грн; утримані аліменти 2275,95 грн; \~ \~ \~ \~- липень 2017 року 1822,55 грн; утримані аліменти 911,28 грн. \~ \~ \~ \~З викладеного вище вбачається, що з моменту звільнення відповідача з постійного місця роботи (01.11.2016 року) по березень 2017 року (включно) виплати по аліментам не сплачувались взагалі, в той час з розрахунку розміру аліментів вбачається, що сума аліментів за квітень місяць становить 716.83 грн., але на сплату аліментів за цей місяць утримано лише 385.75 копійок. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено сплату аліментів за вказані періоди, внаслідок чого виникла наступна заборгованість: - листопад 2016 року заборгованість 716.83, кількість днів 30 пеня 215,05 грн.; \~ \~ \~ \~- грудень 2016 року заборгованість 716.83, кількість днів 31 пеня 222,22 грн.; \~ \~ \~ \~- січень 2017 року заборгованість 716.83, кількість днів 31 пеня 222,22 грн.; - лютий 2017 року заборгованість 716.83, кількість днів 28 пеня 200,71 грн.; - березень 2017 року заборгованість 716.83, кількість днів 31 пеня 222,22 грн.; - квітень 2017 року заборгованість (з вирахуванням часткової сплати 385,75 грн.) 331,08 грн., кількість днів 30 пеня 99,30 грн.; Отже, загальна сума пені за зазначені періоди становить 1181,72 грн. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року, позивач скористалася своїм правом на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а тому позов підлягає частковому задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач при подачі позову сплатила 640 гривень, крім цього, понесла витрати на правову допомогу в розмірі 3840 гривень, позов задоволено частково, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 377 гривні 19 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 2985 гривень 98 копійок.

Outcome: partial