Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

02 серпня 2017 року [PERSON] до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 14.09.1991 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини із чоловіком не склалися та 01.11.2016 року заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду цей шлюб було розірвано. На даний час відповідача повністю самоусунувся від виховання своєї доньки, не цікавиться її місцезнаходженням та розвитком. До дівчинки відноситься байдуже, добровільно матеріально не допомагає. У зв'язку із неадекватною поведінкою відповідача вони з дитиною були вимушені піти з власної домівки. На даний час [PERSON] один мешкає у цьому будинку. Донька не бажає мешкати разом із батьком та навіть з ним зустрічатись. Відповідач не відвідує свою малолітню дитину, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, підготовку до подальшого життя, зокрема не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає своїй дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Тобто [PERSON] ухиляється від виконання обов'язків по вихованню та утриманню малолітньої доньки. Тому просила побавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], стягнути с відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов, просила його задовольнити. Додатково пояснила, що після розлучення із відповідачем на початку 2016 року вона разом із дітьми - меншою [PERSON] та старшим повнолітнім сином [PERSON] перебралась жити до своєї матері на [ADDRESS], оскільки чоловік вигнав їх із належного їй та сину будинку. 04 липня 2016 року [PERSON] під час сварки наніс їй тілесні ушкодження за що був притягнутий до кримінальної відповідальності. Вона не перешкоджала відповідачу бачитись із меншою дитиною до квітня 2017 року, навіть після подій липня 2016 року. Але потім донька сама не захотіла бачити батька. У зв'язку із тим, що з відповідача вже стягуються аліменти за рішенням суду, просила позов в цій частині залишити без розгляду. Ухвалою суду від 19.02.2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів, були залишені без розгляду (а.с.96). Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. У судовому засіданні він пояснив, що дуже любить обох своїх дітей, ніколи їх не наказував, тим більш фізично. Завжди повністю матеріально забезпечував. З позивачкою у шлюбі вони прожили більше 25 років. Весь цей час дружина ніде не працювала, усі кошти він заробляв самостійно. Те, що його дружина розірвала шлюб він дізнався значно пізніше, оскільки не отримував викликів до суду. Дружину та дитину він із будинку не виганяв, пропонував позивачці повернутись у будинок, а він буде мешкати у флігелі, але вона вимагала тільки щоб він виїхав із будинку. Цей будинок був також придбаний за його кошти, але під час оформлення купівлі-продажу він не заперечував, щоб його оформили на дружину та старшого сина [PERSON]. Протягом цього часу він постійно бачився із донькою, домовляючись про час із позивачкою. Із слів доньки він дізнався, що мати настроює її проти нього. Потім [PERSON] перестала давати йому дитину, на ґрунті чого у них почали виникати сварки. Також він категорично не погоджується із висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає, що цей висновок є упередженим. Він вчасно з'явився на засідання комісії, але його ніхто не захотів вислухати. Як він зрозумів, членів комісії більш за все цікавив їх сімейний будинок. Із твердженнями позивачки про те, що він не забезпечує дитину матеріально він також не згоден, оскільки його спроби передати донці продукти, подарунки, колишня дружина відкидала. Тому він був вимушений робити це через своїх друзів та старшого сина. Щодо своєї поведінки він може пояснити, що у молодості займався мотоспортом та отримав декілька струсів мозку. У зв'язку з цим він дійсно може вийти із себе, але якщо його не провокують. Ніяких медичних препаратів, а тим більш заборонених речей, про що натякає позивачка, він не приймав та не приймає, оскільки це йому категорично протипоказано лікарями. Свої заперечення відповідач виклав також у письмовій формі (а.с.73-77). Представник третьої особи у судовому засіданні позов [PERSON] підтримав, надав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.33). Також просив суд звернути увагу, що відповідач до цього часу не звертався до органу опіки з приводу перешкод у спілкуванні із дитиною з боку її матері [PERSON] З'ясувавши вищенаведену позицію сторін, заслухавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони з 14.09.1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають двох дітей - повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5,6,59). 01.11.2016 року заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказаним рішенням суду встановлено, що шлюбні відносини та спільне проживання сторони припинили з січня 2106 року. Також визначено, що малолітня донька [PERSON] проживає разом із матір'ю, спору з приводу виховання та місця проживання дитини між сторонами не має (а.с.7). Після розірвання шлюбу позивачка разом із малолітньою донькою проживає у своїх батьків по [ADDRESS] (а.с.11). Вирішуючи даний спір суд враховує, що мати дитини - позивачка по справі працює з березня 2015 року по теперішній час соціальним працівником відділення соціальної допомоги вдома територіального центу соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Костянтинівки Донецької області, характеризується позитивно за місцем праці (а.с.9), батько дитини - відповідач по справі офіційно не працює, є членом громадської організації «Український інститут антикризового менеджменту» (а.с.80), згідно характеристики ст. УОП ВП Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] негативно характеризується за місцем проживання (а.с.67), але згідно характеристики вищевказаної громадської організації та характеристики з місця проживання відповідача з підписами шести сусідів - характеризується виключно позитивно (а.с.80,74); [PERSON] мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 20447,70 грн., з яких сплатив 10000,00 грн. (а.с.86-87); вироком Костянтинівського міськрайонного суду від 11.01.2017 року [PERSON] визнано винним у завданні легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров'я позивачці [PERSON] за ч.1 ст. 125 КК України (а.с.8). Дитина [PERSON] відвідує дитячі яслі-садок «Альонушка» з 10.09.2013 року (а.с.18), виховується матір'ю, в сім'ї створені всі умови повноцінного розвитку дитини, є здоровою, батько дитину у дитячого садку не відвідував (а.с.12); згідно висновку за даними психологічного обстеження у дитині наявні травматичні спогади щодо агресивної поведінки батька стосовно матері, рекомендована психологічна корекція (а.с.88-89). Допитана в судовому засіданні сідок [PERSON], яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та за відмову від дачі показань, суду пояснила, що вона є подругою позивачки тривалий час. Їй відомо, що [PERSON] перебували у шлюбі більше 20 років, в них є дорослий повнолітній син. Із слів позивачки їй відомо, що вона не бажає жити разом із чоловіком у належному їй будинку, тому пішла до своєї матері. За часу спільного проживання сторін вона неодноразово була у їх будинку. При ній відповідача ніколи не проявляв агресії та негативного ставлення до дитини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] надали суду аналогічні пояснення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який був приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та за відмову від дачі показань, суду пояснив, що він більше десяти років знайомий із сім'єю [PERSON]. Обох може охарактеризувати лише з позитивної сторони. Ніяких конфліктів між ними не було до останнього часу. Після розриву відносин із відповідачем [PERSON] із донькою переїхала жити до своєї матері. Але навіть після розриву стосунків вони мирно ділили час щодо виховання та піклування доньки [PERSON]. Але потім позивачка стала відмовляти батьку бачитись із донькою, в ультимативній формі вимагаючи, щоб відповідач покинув належний їм будинок. Він особисто неодноразово був свідком того, як [PERSON] передавав меншій доньці через свого старшого сина [PERSON] продукти, подарунки та іграшки. Після сварки із позивачкою [PERSON] був вимушений уникати особистого спілкування із нею, з метою запобігти новому скандалу. Свої покази свідок виклав також у письмовій формі, які просив долучити до матеріалів справи (а.с.78-79). Свідок [PERSON] яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та за відмову від дачі показань, суду пояснила, що також не може звинуватити відповідача у недбайливому ставленні до своєї малолітньої дитини. Конфлікт відбувається виключно між її батьками з приводу належного їм будинку. Таким чином судом встановлено, що спір між сторонами виник щодо позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], з підстав не належного виконання батьком своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 цієї Постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав виходячи з наступних мотивів. Позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав, оскільки він не відвідує свою малолітню дитину, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, підготовку до подальшого життя, зокрема не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає своїй дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Відповідно до вимог ст.ст.12,77,81 ЦПЦ України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Посилання позивачки на те, що відповідач не цікавиться життям дитини, не відвідує її, не цікавиться її моральним та фізичним розвитком, спростовуються вищенаведеними поясненнями як самої позивачки так і свідків. В судовому засіданні встановлено факт періодичних побачень дитини з батьком. Позивачка та свідки підтвердили, що батько не вчиняє будь-яких насильницьких чи інших протиправних дій відносно дитини. Крім того, судом встановлено, що між сторонами з'явилися спірні відносини щодо побачень батька з дитиною, які виникли з ініціативи позивачки. Це в тому числі встановлено вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11.01.2017 року, який набув законної сили, та яким [PERSON] визнано винним у завданні легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров'я позивачці [PERSON] за ч.1 ст. 125 КК України (а.с.8). Під час розгляду вказаного кримінального провадження встановлено, що конфлікт між [PERSON] виник виключно внаслідок небажання позивачки передати доньку відповідачу для побачення згідно раніш досягнутої домовленості. Такі обставини щодо побачень батька з дитиною не дають підстав для висновку про свідоме нехтування батьком своїх обов'язків щодо спілкування з дитиною та про його винну поведінку щодо цього. Всі ці обставини у своїй сукупності - наявність боргу по аліментах, нерегулярні побачення з дитиною та низьке бажання батька брати участь у вихованні дитини, - свідчать про недостатнє виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків відносно своєї малолітньої доньки, однак не є тим свідомим нехтуванням батька щодо своїх батьківських обов'язків, яке характеризується його винною поведінкою та з якими закон пов'язує можливість застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Крім того, суд вважає необхідним звернути увагу на тривалість перебування сторін у шлюбі - більш 25 років, наявність другої дорослої дитини - сина [PERSON] та відсутність будь-яких доказів щодо неналежного ставлення до нього з боку відповідача, відсутність доказів на підтвердження тверджень позивачки щодо незаконних дій з боку відповідача, який начебто вигнав її з дитиною з належного їй будинку, так само як і доказів звернення позивачки до суду або правоохоронних органів з цього приводу. Суд зазначає, що наявність майнового спору між сторонами з приводу володіння та користування належним житловим будинком по [ADDRESS], придбаним на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2010 року та оформленого (із згоди відповідача) на позивачку та їх старшого сина [PERSON], копії яких надані [PERSON], так само як і наявність у відповідача у власності іншого житла, - не є і не може бути предметом розгляду дійсної цивільної справи (а.с.59-61). Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради від 11.10.2017 р. №789/26 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] та відзначає, що відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Співставляючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, а саме лише на твердженням самої позивачки щодо поведінки [PERSON], підстав залишення позивачкою спільного із відповідачем будинку, суд вважає останній недостатньо обґрунтованим, та таким, що не містить врахування тих обставин справи, які свідчать про часткове виконання батьком своїх батьківських обов'язків, зокрема: часткову сплату ним аліментів, нерегулярні побачення батька з дитиною у зв'язку із наявністю перешкод з боку позивачки, тощо. Такий висновок органу опіки та піклування не можна визнати достатньо обґрунтованим, а також таким, що покликаний забезпечити права обох з батьків та дитини зокрема, а тому, суд не погоджується з цим висновком органу опіки та піклування та приймає рішення по справі на підставі всіх встановлених судом фактичних обставин справи та зібраних доказів. Приймаючи рішення про відмову у позові про позбавлення батьківських прав відповідача суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Отже, системний аналіз описаних вище норм СК України дає підстав для висновку, що неналежне виконання чи ухилення від виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини є підставою для настання визначеної законом окремої відповідальності. Разом з тим, такий захід як позбавлення батьківських прав може мати місце лише в крайніх випадках, коли є винна поведінка особи при ухиленні від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, чого судом в під час розгляду даної справи не встановлено. За таких обставин, суд,

Outcome: dismissed