Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

03 травня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Відділу державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області про визнання права власності та скасування арешту. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 липня 2008 року державним виконавцем відділу ДВС Волноваського районного управління юстиції було винесено постанову про арешт його майна як боржника та оголошення заборони на його відчуження - на підставі судового наказу від 04.02.2008 року, виданого Волноваським районним судом Донецької області за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку із стягненням заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № SAMDN36000008077396 від 06.07.2006р. у сумі 5195,92 грн. Майном боржника, відповідно до свідоцтва про право власності на житло є - ? частина квартири [ADDRESS]. При цьому позивач зазначає про укладення між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» генеральної угоди про реструктуризацію вищевказаної заборгованості від 07.04.2014р. та відсутності у зв'язку із чим, на його думку, будь-якої заборгованості перед Банком. На його звернення до відділу ДВС Волноваського районного управління юстиції про зняття арешту з його майна, відповідачем було відмовлено листом від 14.01.2018р. У зв'язку із відсутністю можливості у позивача розпоряджатись своєю власністю, просить суд визнати за ним право власності на ? частину квартири[ADDRESS], також скасувати арешт, накладений на вказане майно. Присутній у судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] наполягали на задоволенні позову, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача, повідомлений про час та дату розгулу справи належним чином, до зали суду не з'явився, відзив на позов не надав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Відповідно до частини 2статті 57 Закону України від 21.04.1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі Закон №606-ХІV) - арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом ухвалення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS], також власниками цього майна є [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яким належить відповідно по ? частини квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с.11). 29 липня 2008 року державним виконавцем відділу ДВС Волноваського районного управління юстиції було винесено постанову про арешт майна [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження - на підставі судового наказу від 04.02.2008 року, виданого Волноваським районним судом Донецької області за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку із стягненням заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № SAMDN36000008077396 від 06.07.2006р. у сумі 5195,92 грн. (а.с.9-10). На підтвердження позовних вимог у частині необхідності скасування арешту майна, [PERSON] зазначив про наявність укладеної між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» 07.04.2014р. генеральної угоди про реструктуризацію вищевказаної заборгованості, що має свідчити, на думку [PERSON], про відсутність будь-якої заборгованості перед Банком. Також, на підтвердження цього ж факту, суду надано довідку ПАТ КБ «Приватбанк» від 08.11.2017р., за змістом якої [PERSON] має заборгованість перед Банком у сумі «-24692,64грн.» та «-8613,52 грн.» (а.с.15). Суд вважає, що однозначно тлумачити надану вище інформацію лише на користь доводів [PERSON] про відсутність у нього будь-якої заборгованості перед Банком не є можливим. Зазначення у довідці суми заборгованості «-24692,64грн.» та «-8613,52 грн.» суд не може вважати як відсутність заборгованості взагалі, та вказана інформація підлягає додатковому уточненню та оцінці у сукупності, чого позбавлений суд у зв'язку із відсутністю представників ПАТ КБ «Приватбанк» у даній справі, у зв'язку із відсутністю клопотань позивача про залучення їх до участі у справі, а також відсутністю клопотань з боку позивача про витребування належних та допустимих доказів. Також, під час судового засідання, позивачем не було надано суду постанову про закінчення виконавчого провадження, а також на питання суду, позивач ускладнився надати будь-які відомості щодо стану виконання судового рішення, у зв'язку із яким було накладено арешт. Клопотань про витребування доказів, з цього приводу, також від позивача не надходило. Суд зазначає, що у разі закінчення виконавчого провадження, державний виконавець відділу ДВС Волноваського районного управління юстиції повинен був скасувати вжиті ним заходи примусового виконання рішення, в тому числі зняти арешт та заборону на відчуження нерухомості позивача. Враховуючи наведене, суд вважає недоведеним факт відсутності у [PERSON] будь-якої заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк», у зв'язку з чим, його вимоги щодо скасування арешту його майна - є необґрунтованими. Вимоги позивача у частині визнання за ним права власності на - ? частину квартири [ADDRESS] - також не підлягають задоволенню, оскільки його право власності ніким не оспорюється, є належним чином зареєстрованим та підтверджується наявним свідоцтвом про право власності на житло. Повторне його визнання, за даних обставин - не передбачено діючим законодавством.

Outcome: dismissed