Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

04.01.2019 [PERSON] звернулася до Старобільського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] в якій просить надати дозвіл дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна та через лінію розмежування у зону проведення ООС разом із матір`ю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позову зазначила, що 10.11.2012 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] у них народилась дитина - син [PERSON] . 03.01.2014 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, відповідач пішов з родини, участі у вихованні дитини не приймає, дитина проживає разом з позивачем. Батько дитини мешкає з іншою родиною у Антрацитівському районі Луганської області. Позивач має намір повезти дитину на відпочинок за кордон, але без згоди батька не має такої можливості. На прохання позивача надати дозвіл на вивезення дитини за кордон , відповідач ніяк не відреагував. На підставі викладеного позивач просить суд надати їй дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі державного кордону України, а також через лінію розмежування у зону проведення ООС на тимчасово окуповану територію України та АРК Крим разом із матір`ю до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. У позові позивач просила суд справу розглянути за його відсутності та відсутності представника (а.с.3). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти позовних вимог [PERSON] та просить суд розглянути справу у його відсутність (а.с.21). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] є громадянином України, його батьками являються [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 27.05.2013 року (а.с.13). Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Частиною 2 статті 150 СК України закріплено обов`язок батьків щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу на дитину проводиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків. При відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина за межі України, може бути надано дозвіл на підставі рішення суду. За ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Як вбачається з письмових матеріалів справи малолітній [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає разом з позивачем в Україні, батько дитини ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за межі України. Тобто через немотивоване ухилення відповідача від надання дозволу на виїзд малолітнього сина за межі України, позивач не має можливості оформити необхідні документи для виїзду разом з дитиною за межі України з метою її оздоровлення та відпочинку. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 313 ЦК України, п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» з урахуванням якнайвищих інтересів дитини суд, вважає, можливим надати дозвіл дитині [PERSON] , [INFO] , на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України, а також через лінію розмежування у зону проведення ООС на тимчасово непідконтрольну територію України та АР Крим, разом із матір`ю - [PERSON] , [INFO] , без дозволу та супроводу батька, позов задовольни. На підставі ст. 313 ЦК України, ст. 150 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини»,

Outcome: approved