Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

04.09.2015 року до Савранського районного суду Одеської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. 09.12.2015р. до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], треті особи ООП Осичківської сільської ради та ООП Савранської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини. Ухвалою суду від 10.12.2015 року зазначені позови з метою повного та всебічного розгляду, а головне з метою найшвидшого розгляду питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, були прийняті до сумісного розгляду. На обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] в позові зазначив, що 02.08.2008р. між сторонами зареєстровано шлюб. Сторони від шлюбу мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом з первісним позивачем і перебуває на його утриманні. Шлюбні відносини між сторонами припинено з червня 2015 року. Причинами припинення шлюбно-сімейних відносин стало відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки, що виникали внаслідок вживання дружиною алкоголю в компаніях та на робочому місці, вчинення [PERSON] подружніх зрад. Відповідач не бере участі в житті сім'ї, вихованні сина який перебуває на утриманні дитини. Між сторонами втрачені всі фізичні та духовні зв'язки. [PERSON] наполягає на визначені місця проживання сина біля нього з тих мотивів, що поведінка відповідача є невідповідною матері і мали місце спроби суїциду. [PERSON] на обґрунтування своїх вимог про визначення місця проживання дитини в своїй позовній заяві зазначила, що із первісним позивачем [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі. Сторони від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. До червня 2015 року сторони разом з дитиною проживали в смт. Саврань Одеської області та робили ремонт в будинку розташованому в с. Осички Савранського району, який належить батькові [PERSON]. За період проживання в смт. Саврань дитина відвідувала ДНЗ «Чебурашка» с. Вільшанка, а з червня 2015 року сторони перевели дитину в ДНЗ «Малятко» с. Осички Савранського району і допоки закінчували ремонт в будинку дитина проживала біля батьків [PERSON] в с. Осички. [PERSON] з червня 2015 року почав проживати біля своїх батьків, [PERSON] проживає і працює в смт. Саврань Одеської області. В вересні 2015р. [PERSON] отримала від чоловіка позовну заяву про розірвання шлюбу. З того часу [PERSON] та його батьки забороняють спілкуватися [PERSON] з сином. Малолітній дитині прив'язують думки про те, що вторинний позивач є нехорошою матір'ю, і синові не потрібно спілкуватися з матір'ю. Вторинний позивач вважає, що своїми діями та поведінкою [PERSON] грубо порушує права [PERSON], як матері на безперешкодне спілкування з сином, обов'язок брати участь у вихованні дитини, та вчиняє дії до образи і приниження матері в очах сина. [PERSON] проживає в смт. Саврань в орендованій квартирі, забезпечена постійним місцем роботи та має сталий заробіток, позитивно характеризується за місцем працевлаштування. По місцю мешкання має задовільні житлові умови, а також має можливість створення належних умов для проживання, виховання і навчання дитини. [PERSON] вказує, що вона сильно любить свою дитину, і має можливість та бажання виховувати його і піклуватися про нього та просить суд визначити місце проживання малолітнього сина біля неї. [PERSON] та його представник при розгляді справи наполягали на задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітнього сина разом з батьком. Свої доводи вони обґрунтовували тим, що [PERSON] немає власного житла. батько дитини має краще матеріальне забезпечення. Крім того [PERSON] здійснила спробу самогубства, що на думку сторони позивача свідчить про незадовільний психічний стан [PERSON] та неможливість виховання нею дитини. [PERSON] та її представник в судовому засіданні зазначили, що не заперечують проти розірвання шлюбу, однак заперечують проти того, щоб було визначено місце проживання малолітнього сина разом з батьком. Просили суд задовольнити позов [PERSON] та визначити місце проживання малолітнього сина з матір'ю, що відповідає нормам моралі, уставам суспільства та є таким, що забезпечить права дитини. [PERSON] просила також суд після розірвання шлюбу залишити її прізвище незмінним «[PERSON]». Крім того [PERSON], що саме відмова [PERSON] в поновленні сімейного життя та фактичне відібрання у неї чоловіком та його батьками дитини, спричинило нервовий зрив, що мав місце 30.06.2015 року. Ніколи раніше вона подібної слабкості собі не дозволяла і виключає повторення такого в майбутньому. Представник ООП Савранської селищної ради при розгляді справи вказала на необхідність визначення місця проживання дитини з матір'ю, оскільки відсутні критичні обставини, які б виключали можливість такого проживання. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши думки сторін та третіх осіб, дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. 02.08.2008р. між сторонами зареєстровано шлюб (а. с. 3). При укладені шлюбу відповідач [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 7). Враховуючи обставини справи, з урахуванням доводів сторін та письмових доказів, суд вважає, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, на примирення позивач та відповідач не згодні, а тому їх подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення і шлюб необхідно розірвати. З урахуванням зазначеного, вимога [PERSON] про залишення незмінним прізвища, відповідає вимогам закону, не порушує прав та інтересів третіх осіб, а тому підлягає задоволенню. Суд враховує положення ч. 1ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України про те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно принципів 4, 6, 7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю; дитина має право на отримання освіти, яка має бути безкоштовною і обов'язковою, по крайній мірі, на початкових стадіях; найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках; дитині повинна бути забезпечена повна можливість ігор і розваг, які б були направлені на цілі, що переслідуються освітою. Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо свої дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як [PERSON] має середню освіту, працює продавцем в магазині «Пелікан». Має постійне місце проживання, згідно акту обстеження № 02-17/526 від 16.09.2015 року (а. с. 28) умови проживання задовільні та мати дитини забезпечена всім необхідним для належного виховання та утримання сина [PERSON], [INFO]. Дана особа за місцем роботи та проживання характеризується позитивно. На обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває (а. с. 52; 53). Крім того на думку суду випадок спроби самогубства, який мав місце 30.06.2015 року спровокований в результаті раптового виниклого відчаю пов'язаного з розпадом сім'ї та фактичним позбавленням батьком дитини та батьками [PERSON] можливості реалізації своїх материнських прав та обов'язків. Під час численних судових засідань, суд переконався в повному адекватному сприйнятті [PERSON] реальності, про що серед іншого свідчить і визнання нею позову в частині розірвання шлюбу. Також суд враховує можливий негативний вплив батьків первісного позивача [PERSON] на взаємовідносини між батьками дитини та між дитиною та матір'ю пов'язаний з неприязним відношенням діда і баби до [PERSON], що було переконливо доведено нестриманою поведінкою в судовому засіданні, що змусило останніх залишити залу суду. Дитина проживає разом з дідом та бабою і вони фактично на власний розсуд займаються вихованням дитини та вирішують питання про участь матері у спілкуванні з дитиною. Зважаючи на викладене та з урахуваннями цитованих норм законодавства, суд діючи в інтересах малолітньої дитини вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком та задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір'ю. Розподіл судових витрат сторін суд реалізовує у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial