Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

03.10.2017р. позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона отримала у спадок квартиру [ADDRESS]. У зазначеній квартирі 18.10.2006р. було зареєстровано відповідача, яка співмешкала з її батьком. З лютого 2012р. [PERSON] виїхала з квартири та фактично перестала там мешкати, фактично не є членом сімї, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні житла. Оскільки відповідач в квартирі не проживає, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №10 в будинку №25 по вул.Соборна в смт.Новодонецьке Добропільського району Донецької області. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились, але в матеріалах справи маються їх заяви від 13.12.2017р. та 14.12.2017р., в яких просять розглянути цивільну справу у їх відсутність, також просили суд задовольнити позовні вимоги, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що в справі мають поштові повідомлення. Заяв про розгляд справи у її відсутність, або про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Таким чином, на підставі ч.2 ст.158 та ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину серії ВТА №442065 від 30.11.2012р., [PERSON] отримала спірну квартиру у спадщину після смерті свого батька [PERSON], яка знаходиться за адресою: Донецька область, смт.Новодонецьке, вул. Комсомольська (назва змінена на Соборна), 25/10 (а.с.6). Копією витягу про державну реєстрацію прав, виданий Добропільським бюро технічної інвентаризації від 27.11.2012р.. підтверджується право власності гр. [PERSON] на квартиру за адресою: Донецька область, м.Добропілля, смт. Новодонецьке, вул.Комсомольська (назва змінена на Соборна), 25/10 (а.с.8). Відповідно до копії домової книги вбачається, що гр.[PERSON], 05.10.1939р.н. дійсно зареєстрована в квартирі, яка належить на підставі права власності гр.[PERSON], з 18.10.2006р.(а.с10). В матеріалах справи присутній [PERSON] за підписом депутата Новодонецької селищної ради [PERSON], відповідно до якого громадяни [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які мешкають по сусідству із позивачем, підтверджують, що [PERSON] не мешкає за адресою: смт.Новодонецьке, вул.Соборна, 25/10 з лютого 2012 року (а.с.11). Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3 ст.61 ЦПК України встановлені підстави звільнення від доказування, а саме: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР, визначається наступний порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно п.10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Виходячи з положень ст.71 ЖК України та роз'яснень, що містяться в пп.10 і 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України», право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжений судом. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ч.2 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у суду не має підстав для сумніву в наданих відомостях позивача, зібрані по справі дані підтверджують факт не проживання відповідача в квартирі позивача більше одного року, що є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved