Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

02 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування Самарської районної в м. Дніпропетровську ради та Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Самарського відділу Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що відповідач є її рідним братом. Їхнім батькам належало 29/100 часток домоволодіння №50 в м. Дніпропетровську. Вони разом із братом успадкували цю частину після смерті батьків. Позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.03.2014 року, виданого державним нотаріусом 8-ї Дніпропетровської державної нотаріальної контори, належить 58/600 часток в домоволодінні №50 по вул.. Кокчетавській в м. Дніпропетровську. Інші 116/600 частин домоволодіння належать її братові [PERSON], тобто їм належить по 1/3 та 2/3 частки спадкового майна відповідно. Належна їм частина домоволодіння складається з: 1-1 коридор площею 3,7 кв.м., 1-2 кухня площею 4,7 кв.м, 1-3 ванна площею 5,6 кв.м., 1-4 коридор площею 4 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 12,1 кв.м., 1-6 житлова кімната площею 8,2 кв.м., 1-7 житлова кімната, площею 14,7 кв.м.. Загальна площа складає 53 кв.м, а житлова площа 35 кв.м. Домоволодіння №50 по вул. Кокчетавській розташоване на земельній ділянці площею 1089 кв.м.. На момент смерті позивач проживала із матірю у спірному домоволодінні. 22.11.2012 року [PERSON] померла. Через 6 днів після смерті матері племінник [PERSON] зі своєю на той час співмешканкою [PERSON] зібрали в пакети всі її особисті речі та виставили їх на вулицю. Також вони самовільно зайняли 2 суміжні житлові кімнати, а в 3-ю житлову кімнату знесли її меблі та інші речі. Позивач своєї згоди на їх вселення та проживання не давала. Відповідач [PERSON] сказав, що він є хазяїном і він розпоряджається будинком а її згода йому не потрібна. Відповідач [PERSON] надала домову книгу на спірний будинок, з якої позивач дізналася, що в будинку зареєстровані [PERSON] та її малолітня дитина. Позивач вважає, що відповідач розпорядився спільним майном на свій розсуд в порушення закону. Відповідачі підлягають виселенню з приміщень квартири № 1 в домоволодінні без надання іншого приміщення. Позивач просила суд ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди в здійсненні права власності шляхом виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з приміщень, що складають квартиру №1 в домоволодінні №50 по вул. Кокчетавській в м. Дніпропетровську без надання іншого житлового приміщення. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та пояснила що відповідачі у спірному будинку проживають з дозволу співвласника будинку [PERSON], у звязку з чим просила відмовити у задоволенні позову. Представники третіх особи Органу опіки та піклування Самарської районної в м. Дніпропетровську ради в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Самарського відділу Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, допитавши свідків та дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу та відповідачу належать відповідно 1/3 та 2/3 частки спірного майна, а саме: 29/200 частин буд. №50 по вул. Кокчетавській в м. Дніпропетровську, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8-9 ). Належна сторонам частина житлового будинку складається з приміщень: 1-1 коридор площею 3,7 кв.м., 1-2 кухня площею 4,7 кв.м., 1-3 ванна площею 5,6 кв.м., 1-4 коридор площею 4 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 12,1 кв.м., 1-6- житлова кімната площею 8,2 кв.м., 1-7 житлова кімната площею 14,7 кв.м., загальна площа 53 кв.м., житлова 35 кв.м.. що підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок № 50 по вул.. Кокчетавська в м. Дніпропетровську (а.с. 10-15). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у 2012 році вселилися у спірне домоволодіння зі згоди відповідача [PERSON], який є його співвласником. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд виходить з наступного. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, суд вважає такими, що не суперечать закону дії відповідача [PERSON] про надання дозволу на вселення у належний йому будинок свого сина з сімєю. В обґрунтування своїх вимог про виселення відповідачів позивач посилається на те, що вона своєї згоди на їх вселення до будинку не давала, тобто відповідачі порушили вимоги ч.1 ст.358 ЦК України, відповідно до яких право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. На підставі чого,

Outcome: dismissed