Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

02.12.2020 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві представник позивача вказує, що 08.07.2018 між ТОВ «Манівео швидка медична допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №614976119, відповідно до якого останній надано кредитні кошти. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка медична допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №614976119. 03 січня 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20190103, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 30.01.2019 до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 12 187,60 грн., яка складається із: - 8 579,71 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 3 607,89 грн сума заборгованості за відсотками. Позивач просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.12.2020 справу передано за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва. 25.02.2021 матеріали цивільної справи надійшли до Заводського районного суду м. Миколаєва. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.03.2021 провадження по даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання про розгляд справи без його присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач до суду не з`явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився, вказана ним причина повторної неявки визнається судом не поважною, відзив на позов не подав та позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 08.07.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого товариство зобов`язалось надати позичальнику кредит в сумі 8 580,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом. Строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 29 днів. Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється починаючи з першого дня перерахування суми Кредиту до закінчення строку Кредиту (а. с. 6-7). При цьому, на договорі відсутні будь-які підписи сторін (відсутній підпис [PERSON] , а також логін та пароль при укладенні електронного договору). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка медична допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №614976119 (а. с. 8). 03 січня 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] згідно кредитного договору №614976119 (а. с. 9-10). 30 січня 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу №20190103, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 30.01.2019 до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 року, ТОВ «ФК» ЄАПБ» набуло права вимоги до [PERSON] в сумі 12 187,60 гривень (а. с. 11). Крім того, 08 лютого 2019 року [PERSON] направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №614976119 від 08.07.2018 та про необхідність сплати заборгованості (а. с. 12). Доказів про направлення такого повідомлення та про отримання його [PERSON] суду не надано. З наданого до суду розрахунку заборгованості за кредитним договором №614976119 від 08.07.2018 вбачається, що [PERSON] має заборгованість перед позивачем у сумі 12 187,60 гривень, яка складається із: - 8 579,71 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 3 607,89 грн сума заборгованості за відсотками (а. с. 13). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Наданий до суду примірник договору №614976119 від 08.07.2021 відсутні будь-які підтвердження погодження [PERSON] умов договору. Крім цього, суду не надано підтвердження про перерахування [PERSON] коштів за кредитним договором №614976119. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статтей 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Звертаючись до суду з позовом, позивачем на підтвердження заборгованості за договором №614976119 від 08.07.2018 надано розрахунок суми заборгованості за період з 30.01.2019 по 31.10.2020 та витяг з реєстру прав вимоги №2 від 30.01.2019. Однак ці докази не підтверджують укладення сторонами кредитного договору та наявність у відповідача порушеного грошового зобов`язання та заборгованості за кредитним договором №614976119 від 08.07.2018. Суд звертає увагу на те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного суду України в постанові від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц Відповідно до п. 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затверджене постановою Правління НБУ від 30.12.1998 №566, первинні документи фіксують факти здійснення операцій з грошовими коштами. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Залежно від виду операції первинні документи банку поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами НБУ. Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Регістри бухгалтерського обліку повинні містити назву, період реєстрації операції, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Крім того, загальні вимоги до оформлення касових документів при проведенні касових операцій в банків з клієнтами визначені ч. 1 гл. 1 розділу ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку від 14.08.2003 року № 337 та пп 5.1- 5.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 18.06.2003 року № 254. До них належать заява на переказ готівки, прибутково-видатковий касовий ордер, заява на видачу готівки, прибутковий касовий ордер, видатковий касовий ордер, грошовий чек, а також рахунки на сплату платежів та документи, встановлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівці. Однак позивачем суду вищезазначені докази не були надані. Крім цього в пункті 10.3 Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка медична допомога» зазначено, що всі платежі та розрахунки зазначені у цих правилах та у договорі, здійснюються шляхом безготівкового перерахування грошових коштів. Відповідно п. 1.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді. Дана Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера, платіжного доручення, платіжної вимоги-доручення, платіжної вимоги, розрахункового чека, інкасового доручення (розпорядження). Електронний розрахунковий документ - документ, інформація в якому представлена у формі електронних даних, уключаючи відповідні реквізити розрахункового документа, який може бути сформований, переданий, збережений і перетворений у візуальну форму представлення електронними засобами. З урахуванням вищевикладеного, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями вказаної Інструкції, який заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу та містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документу банком платника. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Однак, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів (касово-бухгалтерських документів), на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договором №614976119 від 08.07.2018. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином обов`язок довести факт отримання відповідачем коштів належить позивачеві. Відповідно до ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки позивачем не надано належних доказів, на підтвердження перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок відповідача. Крім цього, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача не підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено.

Outcome: dismissed