Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

03 листопада 2017 року позивачка звернулась з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], що належав на праві приватної власності [PERSON], який помер [INFO] Свої вимоги вона мотивує тим, що прийняла спадщину, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Представник Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, якого належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав (а.с. 91). Третя особа [PERSON] у суді позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Заслухавши позивачку та її представника, думку третьої особи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Як убачається з технічного паспорту, спірний будинок з господарськими будівлями був збудований у 1988 році (а.с. 8-14), тобто до введення в дію діючого ЦК України, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що втратив чинність, на підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-Х), кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Таким чином, підставою виникнення у спадкодавця [PERSON] права власності на спірний житловий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів. Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно довідки Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області № 1669 від 07 липня 2017 року, власником будинку за адресою: [ADDRESS], згідно по господарської книги № 15 особовий рахунок [NUMBER], рахувався [PERSON] (а.с. 41). Згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, вартість зазначеного житлового будинку станом на 06 жовтня 2017 року складає 92352 гривні (а.с.15-39). Ст.ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Ст. 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як видно з копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Колісненською сільською радою Тузловського райбюро Одеської області, позивачка [PERSON] 05 лютого 1957 року уклала шлюб з [PERSON]. [PERSON] помер [INFO], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Кулевчанською сільською радою Саратського району Одеської області 02 листопада 2007 року (а.с. 6). До дня своєї смерті він проживав в [ADDRESS], що підтверджено довідкою № 1369 від 07 червня 2017 року Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с. 40). Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями під [ADDRESS] Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіту спадкодавець не залишив (а.с.67), тому відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування отримують спадкоємці за законом першої черги: позивачка та третя особа [PERSON], який є сином спадкодавця. В судовому засіданні третя особа [PERSON] пояснив, що він на спадщину не претендує. 23 січня 2008 року державний нотаріус Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області Сулаков І.І. за заявою позивачки відкрив спадкову справу щодо майна [PERSON], померлого [INFO]. 22 червня 2008 року нотаріус видав [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на належну спадкодавцеві земельну ділянку площею 4,17 га, розташовану на території Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; на майновий пай в складі майна КСП «Агрофірма Кулевча» та грошовий вклад у філії відділення Ощадбанку № 67/02. Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.66-86). Нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 45). Оскільки позивачка, як спадкоємець за законом, прийняла спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], тому суд вважає за необхідне позов задовольнити, визнавши за позивачкою право власності на належний спадкодавцеві житловий будинок з господарськими будівлями.

Outcome: approved