Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

04.12.2015 року ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію у сумі 1892,39 грн., 533,14 грн. сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 22,93 грн. три відсотки річних та суму сплаченого судового збору у розмірі 1218,00 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував аргументуючи тим, що договір про надання послуг теплопостачання він не підписував та протягом 8 років звертався до ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль», щоб його відключили від тепломережі. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» є суб'єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва. В опалювальних сезонах 2014 2015 р. р. позивач здійснював постачання теплової енергії в тому числі і до квартири [ADDRESS]/А в м. Миколаєві, в якій зареєстрований та проживає відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою ТОВ «Николаевдомсервис» за №1457 від 22.16.2015 року, а тому є споживачем теплової енергії. Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Нарахування сум оплат за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2014 року по 01.07.2015 року проводилося згідно тарифів, зазначених у рішенні виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1518 від 24.12.2010 року, та постанови Нац. Комісії №146 від 17.10.2014 року. Відповідач користується послугами теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання, проте оплату за одержані послуги не здійснює, у зв'язку з чим утворилася заборгованість станом на 27.11.2015 року, з урахуванням перерахунку 43,91 грн., в сумі 1892,39 грн. Згідно ст. ст. 67, 68 ЖК України наймач зобов'язаний щомісячно вносити оплату за комунальні послуги. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Вказана сума заборгованості відповідачем до теперішнього часу не сплачена, тому підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 533,14 грн. сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням встановленого індексу інфляції та 22,93 грн. три відсотки річних також підлягають задоволенню. Що стосується заперечень відповідача, то відповідно до частин першої, другої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги (Постанова Верховного Суду України № 2864 від 27.01.2016р.). Крім того, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобовязань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання (Постанова Верховного Суду України №931 від 13.01.2016 р.). Також, відповідно до ст. 88 ЦПК Україну з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1218,00 грн.

Outcome: approved