Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

02 липня 2020 року [PERSON] пред`явила в суд позов до Першої львівської державної нотаріальної контори, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Третьої львівської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження. В обгрунтування позову зазначала, що їй, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) на праві спільної часткової власності належить 1/6 частина будинку [ADDRESS] , що стверджується витягом із свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Після смерті своєї бабці [PERSON] вона та інші спадкоємці звернулись до Третьої львівської нотаріальної кантори із заявами про оформлення права власності на свої частки в спадковому майні, яке належало померлій. Від нотаріуса Третьої львівської нотаріальної контори їй стало відомо, шо будинок за адресою: [ADDRESS] перебуває під арештом, реєстраційний номер обтяження 4547359 від 24 лютого 2007 року, реєстратор обтяження: Перша львівська державна нотаріальна кантора. Дане обтяження вчинено на підставі ухвали народного суду Шевченківського району м. Львова від 25 квітня 1974 року, архівний номер 455241 LVOV1, архівна дата 02.06.1997 р. На її, позивача, заяву з Шевченківського районного суду м. Львова поступила відповідь за вих. №16 від 30.03.2020 року, з якої вбачається, шо в провадженні народного суду Шевченківського району м. Львова перебувала цивільна справа №2-71/1974 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину будинку по [ADDRESS] та цивільна справа №2-738/1975 за позовом [PERSON] до [PERSON] про реальний розподіл будинку. Також надано копії рішень суду у вказаних справах від 28 березня 1974 року та від 10 вересня 1975 року. За обставинами вказаних рішень предметом судового розгляду за обома поданими позовами був об`єкт приватної власності (будинок) по [ADDRESS] . Тому є очевидним, шо накладення арешту за реєстраційним номером обтяження 4547359 від 24.02.2007 року Першою Львівською нотаріальною конторою на будинок [ADDRESS] було вчинено незаконно, оскільки будинок [ADDRESS] не був предметом спору у справах, що розглядались. Оскільки обтяження за №4547359 від 24 лютого 2007 року було вчинено на підставі ухвали народного суду Шевченківського району м. Львова від 25.04.1974 року, то на її, позивача, переконання вказана ухвала прийнята була у справі №2-738/1975 за позовом [PERSON] до [PERSON] про реальний розподіл будинку, оскільки у справі №2-71/1974 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину будинку по [ADDRESS] судове рішення було ухвалено ще 28 березня 1974 року, тобто майже за місяць до винесення вказаної ухвали. За вступною частиною рішення суду від 10 вересня 1975 року «позивачка просить реально поділити будинок по [ADDRESS] і виділити в її реальне користування і т.д...». За даними веб-сайту «Вулиці Львова» адреса: http://www.lvivcenter.orq/uk/steets [ADDRESS] носить таку назву з 1966 року (з 1944 р. по 1966 роки - [ADDRESS]). Отже на час винесення ухвали від 25 квітня 1974 року [ADDRESS] мала ту ж назву, що і тепер. Тому є очевидним, що при накладенні обтяження 4547359 від 24 лютого 2007 року за ухвалою народного суду Шевченківського району м. Львова від 25 квітня 1974 року державний нотаріус Першої львівської державної нотаріальної контори припустився помилки. Підтвердженням цього також є те, що жодна із сторін у справі, ні позивач [PERSON] , ні відповідач [PERSON] не були зареєстровані (прописані) за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією будинкової книжки. Таким чином, будинок за адресою: [ADDRESS] ніколи не належав на праві власності [PERSON] , в тому числі і на час винесення ухвали народним судом Шевченківського району м. Львова від 25 квітня 1974 року, або в будь-який інший період часу, як і він не був прописаним чи зареєстрованим за вказаною адресою. За таких обставин вона, позивач, є переконаною в тому, що при винесенні ухвали 25 квітня 1974 року суддя народного суду Шевченківського району м.Львова припустився помилки (описки), вказавши адресу знаходження нерухомого майна, яке належало [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , яка в подальшому 24 лютого 2007 року стала підставою для реєстрації обтяження першою Львівською нотаріальною конторою за №4547359. Вона, [PERSON] , зверталась з письмовою заявою на ім`я директора Першої Львівської державної нотаріальної контори з метою вирішення даного питання в позасудовому порядку щодо зняття арешту з нерухомого майна та вилучення запису про обтяження на будинок за адресою: [ADDRESS] , однак листом за вих. №532/01-16 від 02.06.2020 року для вирішення даного питання їй було рекомендовано звернутись до суду. З огляду на такі обставини та враховуючи положення ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, просить ухвалити рішення, яким зняти арешт (обтяження) з нерухомого майна - будинку [ADDRESS] та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 4547359, зареєстрованого 24 лютого 2007 року. Ухвалою від 03 липня 2020 року провадження за позовною заявою [PERSON] відкрито та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 03 серпня 2020 року на адресу суду надійшов відзив Першої львівської державної нотаріальної контори на позовну заяву [PERSON] за №760/01-16 від 30.07.2020 р., з якого убачається, що Перша львівська державна нотаріальна контора позов не визнає та вважає, що вона не може бути відповідачем по справі, оскільки жодних прав позивача на порушувала. Зазначений в позовній заяві арешт на будинок [ADDRESS] було накладено на підставі ухвали народного суду Шевченківського району м. Львова від 25 квітня 1974 року, б/н запис який було перенесено з системи «Феміда» в Реєстр обтяжень державним підприємством «Інформаційний центр» у автоматичному режимі у 2006 році як архівний запис. Крім цього, у відзиві на позов просить проводити судовий розгляд справи без участі свого представника. В судове засідання, яке було призначено на 21 серпня 2020 року о 15.40 год, позивач [PERSON] не з`явилась, хоч про час та місце розгляду повідомлялась в установленому порядку, та 06 серпня 2020 року на адресу суду надійшла її заява, з якої убачається, що вона позов підтримує та просить проводити розгляд справи без її участі. Представник третьої особи без самостійних вимог - Третьої львівської державної нотаріальної контори в судове засідання також не з`явився та 07 серпня 2020 року на адресу суду надійшов лист з проханням про проведення розгляду справи без участі свого представника. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 21 серпня 2020 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) зареєстрована та проживає в будинку [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 грудня 2004 року, виданого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за №4-5797, їй на праві приватної власності належить 1/6 частина цього будинку. Після смерті своєї бабці [PERSON] позивач [PERSON] та інші спадкоємці звернулись до Третьої львівської нотаріальної кантори із заявами про прийняття спадщини та оформлення спадкових прав на свої частки в спадковому майні, яке належало померлій. Від державного нотаріуса Третьої львівської нотаріальної контори позивачу стало відомо, шо будинок за адресою: [ADDRESS] перебуває під арештом, реєстраційний номер обтяження 4547359 від 24 лютого 2007 року, реєстратор обтяження: Перша львівська державна нотаріальна кантора. Дане обтяження вчинено на підставі ухвали б/н народного суду Шевченківського району м. Львова від 25 квітня 1974 року, архівний номер 455241 LVOV, архівна дата 02.06.1997 р. 12 березня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова із відповідною заявою для з`ясування питання щодо накладення арешту та підстав винесення ухвали б/н народним судом Шевченківського району м. Львова від 25 квітня 1974 року. На вказану заяву їй була надіслана відповідь від 30.03.2020 року арх. №16, з якої вбачається, шо в провадженні народного суду Шевченківського району м. Львова перебувала цивільна справа №2-71/1974 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину будинку по [ADDRESS] та цивільна справа №2-738/1975 за позовом [PERSON] до [PERSON] про реальний розподіл будинку. Також надано копії судових рішень у вищевказаних справах від 28 березня 1974 року та від 10 вересня 1975 року. Зі змісту рішення народного суду Шевченківського району м. Львова від 28 березня 1974 року в справі №2-71/1974 та рішення цього суду від 10 вересня 1975 року у справі №2-738/1975, копії яких долучені до позовної заяви [PERSON] , вбачається, що предметом судового розгляду в обох справах був об`єкт приватної власності, а саме, будинок по [ADDRESS], а не будинок [ADDRESS] . Позивач [PERSON] вважає, що оскільки обтяження за №4547359 від 24 лютого 2007 року було вчинено на підставі ухвали народного суду Шевченківського району м. Львова від 25 квітня 1974 року, то така ухвала приймалась у справі №2-738/1975 за позовом [PERSON] до [PERSON] про реальний розподіл будинку, оскільки у справі №2-71/1974 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину будинку по [ADDRESS] судове рішення було ухвалено ще 28 березня 1974 року, тобто майже за місяць до винесення вказаної ухвали. За даними веб-сайту «Вулиці Львова» адреса: http://www.lvivcenter.orq/uk/steets [ADDRESS] має таку назву з 1966 року, а тому є підстави для висновку, що при накладенні обтяження 4547359 від 24 лютого 2007 року за ухвалою народного суду Шевченківського району м. Львова від 25 квітня 1974 року б/н державний нотаріус Першої львівської державної нотаріальної контори припустився помилки. З долученої до матеріалів копії будинкової книги за адресою: [ADDRESS] видно, що жодна із сторін у вищевказаних справах, а саме ні позивач [PERSON] , ні відповідач [PERSON] , не були зареєстровані (прописані) за цією адресою та вказаний будинок (чи його частина) на праві власності їм не належав, в тому числі і на час винесення ухвали народним судом Шевченківського району м. Львова від 25 квітня 1974 року. З викладених позивачем [PERSON] обставин, яким вона обгрунтовує свої позовні вимоги, випливає, що при винесенні ухвали б/н від 25 квітня 1974 року суддя народного суду Шевченківського району м. Львова дійсно припустився помилки (описки), вказавши адресу знаходження нерухомого майна, яке належало [PERSON] ,: [ADDRESS] , яка в подальшому 24 лютого 2007 року стала підставою для реєстрації обтяження першою Львівською нотаріальною конторою за №4547359. Вищевказані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи копіями паспорту громадянина України позивача [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 8 липня 2011 року Шевченківським РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , яке видано Сихівським відділом ДРАЦС Львівського міського управління юстиції 04 червня 2011 року, витягу номер 6268004 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке було видано 20.01.2005 року Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, відповіддю Шевченківського районного суду м. Львова від 30.03.2020 р. арх.№16 на заяву позивача [PERSON] від 12.03.2020 року, копіями згаданих вище рішень народного суду Шевченківського району м. Львова від 28 березня 1974 року в справі №2-71/1974 та рішення від 10 вересня 1975 року у справі №2-738/1975,, а також копією будинкової книги по будинку [ADDRESS] . Судом також встановлено, що позивач [PERSON] зверталась з письмовою заявою до Першої львівської державної нотаріальної контори про вирішення питання щодо зняття арешту нерухомого майна та вилучення запису про обтяження на будинок [ADDRESS] в позасудовому порядку, однак листом за вих. №532/01-16 від 02.06.2020 року їй було рекомендовано звернутись в суд. У відповідності до положень ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про зняття арешту (обтяження) з будинку [ADDRESS] та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження, реєстраційний номер 4547359, зареєстрованого 24 лютого 2007 року, є таким, що підлягає до задоволення, оскільки такий арешт (обтяження) обмежують права позивача, як співвласника майна, на володіння, користування та розпорядження цим майном, та перешкоджає у реалізації своїх спадкових прав.

Outcome: approved