Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

03.09.2013 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди(а.с.3-4), вимоги якого згодом уточнені(а.с.132), мотивуючи свої вимоги наступним. 27.06.2013 р. її сусіди - відповідачі зруйнували 18 метрів огорожі, що розділяє їх земельні ділянки. Зруйнований паркан простояв 20 років, його залишки розпиляли на шматки. Вона звернулась до дільничного інспектора міліції. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 11.10.2011 р. був встановлений порядок користування земельною ділянкою, спірна земельна ділянка не ділилась і меж по ній не зазначалось. Із-за неправомірних дій відповідачів по зносу паркану, її сім»я змушена була шукати гроші у знайомих на встановлення нового паркану; вона нервувала, коли приходила міліція, необхідно було знову і знову доказувати те, що є очевидним, в результаті «заробила» собі гіпертонічну хворобу. Посилаючись на ст.ст. 11, 16, 22-23, 1166-1167 ЦК України, просила стягнути з відповідачів на її користь: суму матеріальної шкоди в розмірі 1097 грн. за пошкоджений паркан та по 500 грн. моральної шкоди з кожного відповідача; витрати за проведення експертизи в сумі 624 грн., судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за вимогами, викладеними на а.с.132, вказавши, що матеріальна шкода в розмірі 1097 грн. підлягає стягненню з відповідачів солідарно, та пояснила, що 27.06.2013 р. відповідачі спиляли її дерев'яну огорожу; раніше паркану майже не було; паркан її, бо лицева його сторона виходить на її частину; зараз є новий паркан, який вони поставили після знесення відповідачами старого. Представник позивачки [PERSON] позов підтримала за вимогами, викладеними на а.с.132, вказавши, що матеріальна шкода в розмірі 1097 грн. підлягає стягненню з відповідачів солідарно. Відповідач, представник відповідачки [PERSON] - [PERSON], який за його клопотанням був допитаний у судовому засіданні в якості свідка, позов не визнав та пояснив, що паркан дістався у спадок дружині від батьків до того, як власником стала позивачка; знесений паркан [PERSON] - це паркан її батьків; паркан був збудований приблизно у 80-х роках ХХ століття; паркан був збудований [PERSON]; позивачка переносила паркан на земельну ділянку [PERSON]; паркан зносила бригада, яку найняла [PERSON]; зараз позивачкою встановлений новий металевий паркан. Представник відповідачів [PERSON] позов не визнала та пояснила, що позивачка не довела, що є власником знесеного паркану; знесений паркан був до цього перенесений позивачкою, яка збільшила свою земельну ділянку. Свідок [PERSON] показав, що працює інспектором Новозаводської районної ради м. Чернігова; 27.06.2013 р. йому подзвонила позивачка з приводу того, що зносять її огорожу; коли він прийшов, огорожа вже лежала; паркан було сфотографовано; паркан був збудований у 1986 році [PERSON]; він приймав участь в будівництві цього паркану. Свідок [PERSON] показала, що є донькою позивачки; 27.06.2013 р. вона була сама дома, батьки і брат поїхали в село; сусід [PERSON] пиляв бензопилою паркан, з ним був ще якийсь чоловік; вона дзвонила в міліцію; [PERSON] казав, що паркан його; паркан фарбували, ремонтували вони; вона не бачила, щоб [PERSON] зносила огорожу. Свідок [PERSON] показав, що відповідачів знає з 80 років ХХ століття; з 1980 р. стояла дерев'яна огорожа, яку побудували батьки [PERSON]; позивачка перенесла паркан. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]; [PERSON] і [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS]. Земельні ділянки, якими користуються сторони, є сусідніми. З приводу розташування межі між цими земельними ділянками між сторонами тривалий час існують взаємні неприязнені стосунки, з приводу чого вони зверталися до міліції і суду, в інші державні інстанції. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.06.2012 р. в задоволені позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про передання в постійне користування земельної ділянки, встановлення фактичної площі земельної ділянки, дотримання правил добросусідства користувачів земельних ділянок, а також відновлення меж у натурі земельних ділянок було відмовлено(а.с.66-68). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 24.07.2012 р. вказане рішення залишено без змін. Апеляційним судом Чернігівської області встановлено, зокрема, що 28.12.1984 р. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купив 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 325 кв.м. Співвласниками житлового будинку з надвірним будівлями по [ADDRESS] є відповідачі по справі. Відповідно до розписки від 30.10.1995 р. [PERSON] (мати [PERSON], [PERSON]) у 1986 р. передала [PERSON] зі свого користування за адресою: [ADDRESS], земельну ділянку розміром 2,9 м через всю суміжну земельну ділянку по [ADDRESS]. Апеляційний суд Чернігівської області погодився з висновками суду першої інстанції, що позивачі на час розгляду справи не набули права на спірну земельну ділянку за набувальною давністю; розпорядження землями комунальної власності належить до компетенції міської ради; позивачами не надано доказів щодо створення їм перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою; не підлягають відновленню межі в натурі, з урахуванням спірної земельної ділянки, оскільки такі межі не встановлювались і відсутні правові підстави для їх встановлення; не передбачений такий спосіб захисту прав, як встановлення реальної площі земельної ділянки та дотримання правил добросусідства(а.с.69-71). Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства управління контролю за використанням та охороною земель державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області від 10.01.2013 р. було встановлено, що позивачка не виконала припису від 30.11.2012 р. № 001299 щодо усунення виявленого порушення вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки по [ADDRESS], а саме: вона продовжувала використовувати дану земельну ділянку без правовстановлюючих документів, тобто позивачка порушила вимоги ст.ст. 125, 126 ЗК України(а.с.72-73). На даний час наявний судовий спір між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою(а.с.82). Згідно висновку судової експертизи № С-306 від 29.11.2013 р. ЧРТПП дійсна вартість дерев'яного паркану, який був знесений [ADDRESS] складає 1097 грн.(а.с.42-46). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. На підставі викладеного, відсутні правові підстави для задоволення позову, враховуючи, що земельні ділянки, якими користуються сторони, є сусідніми; межі між цими земельними ділянки в натурі не встановлювались; позивачка користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів; знесений дерев'яний паркан перебував на частині земельної ділянки, на яку претендують одночасно сторони по справі; суду не надано допустимих доказів стосовно того, що власником знесеного дерев'яного паркану є позивачка, а не відповідачка [PERSON] При цьому суду не надано допустимих доказів стосовно того, хто саме з відповідачів безпосередньо зносив дерев'яний паркан: фактично в позові і в ході судового розгляду суду не було вказано, якими доказами підтверджується, що дерев'яний паркан зносили два відповідача; очевидцем знесення паркану була тільки донька позивачки - свідок [PERSON], яка показала, що це робив [PERSON], з яким був ще якийсь чоловік, та що вона не бачила, щоб [PERSON] зносила паркан. Також суду не доведено, що знесений дерев'яний паркан не має ніякої цінності, оскільки в протилежному випадку при стягненні матеріальної шкоди потрібно вирішити питання про передачу цього паркану винній особі. В зв'язку з повною відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню позивачці понесені нею судові витрати.

Outcome: dismissed