Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

04.02.2015 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди звернулась [PERSON] посилаючись на те, що рішенням суду на її користь з відповідачки [PERSON] стягнуто борг у розмірі 221 000 гривень, що еквівалентно 17 000 доларів США і 28 928 гривень, що еквівалентно 1600 Євро та судові витрати. Внаслідок невиконання [PERSON] зобов»язань по поверненню коштів, [PERSON] зазнала переживань та страждань, оскільки хворіє її мати і ця обставина змушує позичати кошти на лікування матері, що в свою чергу негативно впливає на її моральний стан. А тому, просила суд стягнути з відповідачки моральну шкоду в сумі 32 000 гривень. 26.02.2015 року [PERSON] подала до суду уточнений позов про стягнення моральної шкоди на виконання ухвали суду про усунення недоліків. 21 квітня 2015 року за клопотанням позивача по справі була призначена судово-психологічна експертиза. 02.03.2016 року [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог і просила стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 198 432 гривень та судові витрати в сумі 6 468 гривень та судовий збір в сумі 1984,32 гривень. 05.05.2016 року позивачка [PERSON] повторно подала заяву про збільшення позовних вимог і просила стягнути з відповідачки моральну шкоду в сумі 208 800 гривень та судові витрати в сумі 6 468 гривент та судовий збір в сумі 2 088 гривень. В судовому засіданні позивачка та її адвокат позовні вимоги від 05.05.2016 року підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти позову та виклала свою позицію письмово. Суд, вислухавши пояснення сторін, експерта, вивчивши та проаналізувавши надані сторонами письмові докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Так, судом встановлено, що відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду від 27.10.2014 року, яке залишилось без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22.01.2015 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] борг у сумі 221 000 гривень, що еквівалентно 17000 дол.США і 28 928 гривень, що еквівалентно 1600 Євро та судові витрати у розмірі 2 621 гривню. 04.02.2015 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, оскільки станом на день подачі цього позову борг на виконання рішення суду, що набрало чинності, [PERSON] так і не повернула, чим на думку позивачки, спричинила їй моральну шкоду, оскільки хворіє її мати та потребує значних витрат на лікування. Як вбачається з матеріалів справи, мати позивачки-Борсук С.М. дійсно згідно з наданими суду виписками з історії хвороби, періодично в період часу квітень-вересень 2014 року проходила діагностику та лікування в Київській обласній клінічній лікарні. Як було встановлено рішенням Фастівського міськрайонного суду від 27.10.2014 року, яке набрало чинності, 12.05.2014 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] зобов»язалась повернути отримані у борг кошти до 01.09.2014 року. На виконання Ухвали Апеляційного суду Київської області від 15.01.2015 року та згідно постанови ДВС Фастівського МРУЮ від 02.03.2015 року (а.с.129), боржник [PERSON] погасила борг перед [PERSON] на загальну суму стягнення 252 549 гривень згідно поштового переказу № 0590 від 27.02.2015 року. Ухвалою суду від 21 квітня 2015 року за клопотанням позивача по справі була призначена судово-психологічна експертиза. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 18265/15-61 від 08.02.2016 року, [PERSON] завдано моральну шкоду внаслідок дій відповідачки [PERSON] Завдана моральна шкода з психологічної точки зору безпосередньо пов»язана з невиконанням [PERSON] договору позики коштів. Рекомендований розмір грошового відшкодування моральної шкоди складає 144 мінімальних заробітних плат. Як пояснив в судовому засіданні експерт [PERSON] при проведенні експертизи він використовував методику [PERSON]. Ця методика встановлює можливість відшкодування порушених майнових прав згідно таблиці розмірів компенсації презюмованої моральної шкоди. Координаційною радою з проблем судової експертизи при Мін'юсті України 29.01.2016 року (висновок екпертизи 08.02.2016року) було прийнято рішення про припинення застосування Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки компенсації спричинених страждань (розробник [PERSON]М.), реєстраційний код 14.1.04, за якою експертом визначено орієнтовний розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Вказана інформація є загальнодоступною і міститься в Реєстрі методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України. Крім того, і сам судовий експерт [PERSON], під час допиту в суді підтвердив те, що на час складання ним висновку застосування методики 14.1.04 було припинене. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що використання експертом вказаної методики 14.1.04, при складанні висновку експертизи №18265/15-61 від 08.02.2016 року та при визначенні орієнтовного (рекомендованого) розміру грошового відшкодування моральної шкоди суперечить вимогам Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та судових досліджень, затвердженої наказом Мін'юсту № 53/5 від 08.10.98 зі змінами та доповненнями (зокрема, п.1.4), а також Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого ПКМУ № 595 від 02.07.08. Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи фактор «d» - розмір компенсації презюмованої шкоди за розрахунковою таблицею відносних одиниць [PERSON], експерт у висновку (арк.7) зазначив, що цей фактор «d» відповідатиме соціально-психологічним аспектам: «порушення майнових прав, що спричинило істотну шкоду», коефіцієнт «d» набуває значення 0,2 та оцінюється в 144 мінімальних заробітних плати. Під час допиту в суді експерт підтвердив, що розрахункова таблиця відносних одиниць [PERSON] містить позицію «порушення майнових прав, що спричинило істотну шкоду», однак при цьому він не врахував той факт, що у вказаній таблиці наявна позиція «порушення майнових прав споживачів, що спричинило істотну шкоду» що, на думуку суду, свідчить по те, що експерт вдався до перекручення фактів, «вирвавши» фразу з контексту, поширивши її на зовсім інші правовідносини. Суд, також бере до уваги, що відображені у висновку твердження експерта про те, що [PERSON] не повернула належних коштів та не здійснила жодного платежу щодо погашення своєї заборгованості (арк.7 висновку експертизи), а також про те, що психотравмуюча ситуація є триваючою, лоногованою, з «переважною потребою скорішого розвязання й виходу із виниклої ситуації» (арк.8), «з активним пошуком виходу з ситуації, що склалась, бажанням скорішого отримання позитивного рішення» (арк.9), не відповідають дійсності та суперечать іншим матеріалам справи, адже борг за договором позики [PERSON] повернула [PERSON] ще 27.02.15, тобто ще за 10 місяців до проведення експертом психодіагностичного обстеження [PERSON] Вищевикладені обставини, встановлені судом, свідчать про те, що висновок експерта є необгрунтованим, здійсненим на підставі методики, застосування якої на час складання висновку було припинене, суперечить іншим матеріалам справи та викликає сумніви в його правильності, оскільки експерт вдався до спотворення та перекручення фактів. Крім цього, в даному конкретному випадку ні законом, ні договором позики, ні борговою розпискою відшкодування моральної шкоди не передбачене, тобто обраний позивачем спосіб захисту (стягнення моральної шкоди) та її позовні вимоги є безпідставними. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.2 п.9 ст. 16 ЦК способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно аналізу практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України, Верховним Судом встановлено безпідставність позовних вимог такої категорії справ як стягнення моральної шкоди за невиконання договору позики та зазначено про те, що при застосуванні способу захисту права, передбаченого п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК, помилки в основному полягали в поширенні його на випадки, для яких законом відшкодування моральної шкоди не передбачене (на договори оренди, інвестиції, позики, кредиту, банківського вкладу). Крім того, написана [PERSON] розписка від 12 травня 2014 року не містить обовязку відшкодування моральної шкоди і жодним законом не передбачено відшкодування моральної шкоди за невчасне виконання грошових зобов'язань, тобто в даному випадку, відсутні будь-які підстави для відшкодування моральної шкоди. Статтею 1050 ЦК України, передбачені наслідки порушення договору позики позичальником. Положення вказаної статті не покладають на позичальника обовязку відшкодування моральної шкоди. Статтями 623, 625 ЦК України передбачена відповідальність за невиконання грошового зобовязання. Позивач [PERSON], скориставшись наданим їй законом правом, стягнула з [PERSON] 3 % річних від простроченої суми в розмірі 3 773,82 гривень, що підтверджено рішенням Апеляційного суду Київської області від 28.01. 2016 року. Враховуючи вищевикладене, суд також, непогоджується з твердженнями експерта, який, посилаючись на труднощі позивачки у пошуці коштів на лікування хворої матері, не дає жодної оцінки тому факту, що на час призначення та проведення судово-психологічної експертизи [PERSON] борг повністю повернула і фактично жодного відношення до емоційного стану [PERSON] не мала. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи всі обставини і докази в сукупності, суд дійшов висновку про абсолютну недоведеність позивачем належними та допустимими доказами позову та вимог, зазначених в заяві про збільшення позовних вимог, натомість представником відповідача в повному обсязі спростована безпідставна та необгрунтована позиція позивача, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed