Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

02 листопада 2017 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа орган виконавчий комітет Покровської районної у місті ради про надання дозволу на виїзд за межі України строком до 01 лютого 2019 року громадянина України [PERSON], [INFO], який не досяг шістнадцятирічного віку, у супроводі матері [PERSON], або у супроводі осіб, які уповноважені останньою за нотаріально посвідченою згодою, які будуть супроводжувати проїзд, перебування а кордоном та повернення в Україну малолітнього [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, що з 2007 року до 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Під час перебування у шлюбі [INFO] народився син [PERSON]. Зазначає, що з 2012 року сім'я фактично розпалась та сторони стали проживати окремо. Вказує, що одноособово забезпечує сина, піклується про його життя, здоров'я, навчання та розвиток. Відповідач тривалий час не спілкується з дитиною, не приймає участі у його вихованні та утриманні, місцезнаходження останнього не відомо, тому вона позбавлена можливості звернутись до батька дитини для отримання письмової згоди на виїзд дитини за межі України. Вказує, що в неї є можливість вивозити сина за кордон для оздоровлення та розширення його кругозору, саме для цього їй потрібен дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон України. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2017 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою від 05 січня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 02 лютого 2018 року, яке в подальшому відкладено на 20.02.2018 року. Ухвалою суду від 20.02.2018 року закрито підготовче судове засідання у справі та призначено розгляд справи по суті на 19.03.2018 року. 19 березня 2018 року розгляд справи відкладено у зв'язку з неявкою сторін на 10.04.2018 року. Позивач до судового засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав викладених в позові, справу просила розглянути за її відсутності. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення виклику до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Зі згоди позивачки суд розглядає справу заочно у порядку ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 03 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ширяївського районного управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на «[PERSON]». (а.с.7) [INFO] народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Батьками в свідоцтві про народження дитини записані сторони по справі [PERSON] та [PERSON]. (а.с.6) Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 28 квітня 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано.(а.с.8) Відповідно до довідки Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №97 Криворізької міської ради Дніпропетровської області за №31 від 16.02.2018 року, дитина [PERSON] є учнем даного закладу. Прописаний та проживає разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Батько дитини [PERSON], за період навчання в закладі не з'являвся, батьківські збори не відвідував, з класним керівником не спілкувався. Контроль з навчанням та вихованням сина здійснює лише мати.(а.с.34) Відповідно до рішень Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року, 08 листопада 2016 року [PERSON] надавались дозволи на тимчасовий виїзд за межі України [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька дитини. (а.с.10-12,13-15) Згідно з ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах знаходиться на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця мешкання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно п. 3, п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ № 57 від 27.01.1995, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Аналізом вказаних матеріальних норм суд приходить до висновку, що діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, проте визначено порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи, що позивач як матір дитини піклується про свого сина [PERSON], батько дитини [PERSON], місцезнаходження якого на теперішній час невідомо, ухиляється від нотаріального посвідчення дозволу на виїзд дитини за межі України, а пред'явлений позивачем позов відповідає інтересам дитини, не порушуючи та не обмежуючи при цьому права відповідача як батька, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 7, 141, 155 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 4, 12,13, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 280-282 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved