Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

03.02.2015 року до суду надійшов вищевказаний позов, у якому позивач просить визнати за ним, як за одним із подружжя, право власності на 1/2 частину [ADDRESS], посилаючись на те, що дана квартира, право власності на яку, оформлено на відповідачку, придбана у період перебування його з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.02.2015 року, зустрічний позов залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач зі своїм представником позов підтримали і просили про його задоволення. Відповідачка зі своїм представником позовні вимоги визнали лише в частині визнання за відповідачем права власності на 1/4 частину спірної квартири. Вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії виданого повторно свідоцтва про одруження від 23.09.1998 року, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.02.1995 року. Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії свідоцтва про право власності від 14.09.2011 року, відповідачка є власником [ADDRESS], яка була побудована для відповідачки на підставі укладеного нею з іпотечним центром у м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» і Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) договору про управління коштами для будівництва (придбання) доступного житла за державної підтримки від 25.10.2010 року, копія якого, є в матеріалах справи. Згідно зі ст. 60 і ст. 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог позивача про рівність його та відповідачки часток у праві спільної сумісної власності подружжя, відповідачка зі своїм представником, суду не надали і судом таких доказів не здобуто. Доводи відповідачки та її представника про наявність правових підстав для відступлення від рівності часток та збільшення частки відповідачки у праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки з нею проживають двоє неповнолітніх дітей, суд вважає недоведеними. Зокрема, з доданої до заперечень проти позову, довідки форми № 3 вбачається, що сторони та двоє їхніх неповнолітніх дітей, зареєстровані проживаючими за однією адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з наявної у матеріалах справи, копії рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19.03.2015 року, позовні вимоги відповідачки про стягнення з позивача аліментів, задоволено повністю і в розмірі про який просила відповідачка. У судовому засіданні, відповідачка зі своїм представником, не заперечували, що позивач виконує рішення суду про стягнення з нього аліментів. Посилання відповідачки та її представника на наявність у позивачки потреби в додаткових витратах на лікування дітей, також не підтверджені конкретними доказами. Крім того, відповідачка не позбавлена можливості у передбаченому чинним законодавством України, предявити до позивача відповідні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання чи лікування дітей. Виходячи з рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя, кожна із сторін, як один із подружжя в даному випадку, має право на 1/2 частину у праві власності на спірну квартиру. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Понесені ним судові витрати, позивач просив із відповідачки не стягувати.

Outcome: approved