Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

04.09.2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17.02.2011 року. Від спільного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя у шлюбі з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, ведення справ та виховання сина, що є причиною непорозумінь та сварок. Подальше спільне проживання з відповідачем і збереження шлюбу вважає неможливим. Однією сім'єю вони не проживають з квітня 2014 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Окрім того, позивач не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність суду не надав. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а відтак, враховуючи згоду позивача слід провести заочний розгляд справи. Розглянувши документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.02.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] (а.с. 4). Від спільного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с.5). Син сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні, що підтверджується довідкою виконкому Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 27.08.2014 року № 698 (а.с.6). Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Причиною її рішення розірвати шлюб з відповідачем стало те, що спільне життя у шлюбі з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, ведення справ та виховання сина, що є причиною непорозумінь та сварок. Подальше спільне проживання з відповідачем і збереження шлюбу вважає неможливим. Однією сім'єю вони не проживають з квітня 2014 року. На примирення позивач не згодна. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України. Так, згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Статтею 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Отже, оскільки судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір в сумі 243,60 грн відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved