Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

04 вересня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 04 серпня 2000 року вона за договором купівлі-продажу жилого будинку АВМ № 566982 придбала у [PERSON] житловий будинок, розташований на земельній ділянці розміром 416 кв.м., по [ADDRESS] ). Договір зареєстровано в реєстрі за № 156. На земельній ділянці розташовано: А-1 жилий будинок шл.бл. жилою площею 39.2 кв.м., Б вхід у підвал (дошки), В гараж шл.бл., Г гараж шл.бл., Д - навіс мет.сіт., Е навіс мет.сіт., Ж сарай цегла, И вбиральня дошки, № 1-8 огор.спор., І замощення. Придбаний жилий будинок належав продавцеві [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будівлю, виданого Житловим управлінням Дніпропетровського ВКХ 05.08.1960 року на підставі рішення виконкому, зареєстрованого в Дніпропетровському інвентар бюро 22.08.1969 року за номером 110-17. Земельна ділянка на якій розташоване домоволодіння, належить [PERSON] на праві особистої власності на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 1701 від 16.10.1997 року, про що видано відповідний державний акт на право власності на землю Серія ДП Д* № 00815669076037 від 23 грудня 1997 року, та зареєстровано цей акт в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 008156. В липні 2018 року позивач вирішила переоформити належне їй на праві приватної власності домоволодіння, придбане 04 серпня 2000 року у [PERSON] , та розташоване за адресою: [ADDRESS] . Однак при підготовці документів виявилося, що земельна ділянка на якій знаходиться належний позивачеві будинок та господарські споруди , до цього часу належить [PERSON] та не була належним чином внесена як об`єкт відчуження разом з будинком та господарськими спорудами під час укладення договору купівлі-продажу жилого будинку. Як вказує позивач, укладаючи з [PERSON] договір купівлі-продажу жилого будинку, вона вважала, що, купуючи житловий будинок та господарські споруди на земельній ділянці разом з ним, я одночасно купую і оформлюю на своє ім`я і земельну ділянку на якій розташоване це домоволодіння. Відповідно до штампу БТІ в екземплярі договору купівлі-продажу від 04 серпня 2000 року, позивачем було придбано домоволодіння по [ADDRESS] . Інформації ж про придбання позивачем земельної ділянки на якій розташоване це домоволодіння немає. Тому позивач просить суд визнати право власності на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] . 19 липня 2019 року від позивача до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська надійшла уточнена позовна заява в порядку ст. 49 ЦПК України до Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мамонова Галина Михайлівна, Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області про припинення права власності за [PERSON] на земельну ділянку, та скасування державного акту на право власності на землю. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач вказує, що відповідач за первісним позовом, [PERSON] , помер, що унеможливлює укладання з ним договору купівлі-продажу належної [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] . Жодних претензій від третіх осіб щодо спірної земельної ділянки до позивача не надходило. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачем до суду надано відзив на уточнену позовну заяву в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки обов`язковою умовою звернення до суду є існування порушення прав чи законних інтересів позивача, однак у позивача немає жодного належного доказу порушення, невизнання або оспорювання Дніпровською міською радою передбачених законодавством прав чи законних інтересів позивача та, взагалі, будь-якого звертання позивача щодо зазначеного питання. Крім того зазначає, що право власності на об`єкт нерухомого майна, що розглядається, може перейти до інших осіб в порядку спадкування, а позивачем не надано доказів відсутності спадкоємців щодо земельної ділянки по [ADDRESS] . Тому вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні та зазначає, що позивачем не надано належних доказів поважності причин пропуску ним строків позовної давності. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до\~ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 04 серпня 2000 року укладено договір купівлі-продажу жилого будинку між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно укладеного договору АВМ № 566982, посвідченого Мамоновою Галиною Михайлівною, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 156, [PERSON] продав, а [PERSON] купила жилий будинок [ADDRESS] 416 [ADDRESS] . На земельній ділянці розташовано: А-1 жилий будинок шл.бл. жилою площею 39.2 кв.м., Б вхід у підвал (дошки), В гараж шл.бл., Г гараж шл.бл., Д - навіс мет.сіт., Е навіс мет.сіт., Ж сарай цегла, И вбиральня дошки, № 1-8 огор.спор., І замощення. Жилий будинок по [ADDRESS] належав продавцеві [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будівлю, виданого Житловим управлінням Дніпропетровського ВКХ 05.08.1960 року на підставі рішення виконкому, зареєстрованого в Дніпропетровському інвентар бюро 22.08.1969 року за номером 110-17. Земельна ділянка на якій розташоване домоволодіння, належить [PERSON] на праві особистої власності на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 1701 від 16.10.1997 року, про що видано відповідний державний акт на право власності на землю Серія ДП Д* № 00815669076037 від 23 грудня 1997 року, та зареєстровано цей акт в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 008156. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , про що Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції було видане свідоцтво [NUMBER] , актова запис № 748 від 23 січня 2009 року. Згідно відповіді Першої Дніпровської державної нотаріальної контори від 30 жовтня 2019 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Відповідно наказу Державної служби статистики України 11.04.2016 року № 56 «Про затвердження Інструкції з ведення господарського обліку в сільських, селищних та міських радах», домоволодіння житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, які розташовані на одній земельній ділянці. Статею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст. 131 Земельного кодексу громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу з урахуванням вимог цього кодексу. Згідно ст. 14 Закону України «Про власність» громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок. Відповідно ч.1 ст. 153 ЗК України «Гарантії права власності на земельну ділянку», власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ст.. 378 ЦК України «Припинення права власності на земельну ділянку» право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.78 Земельного кодексу України,\~право на земельну ділянку\~ це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Враховуючи викладене та беручи до уваги той факт, що у померлого власника земельної ділянки відсутні спадкоємці, слід дійти до висновку про можливість задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved