Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

04 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача,- Гаражний кооператив Соколи про про визнання незаконними дій щодо вчинення перешкод у користуванні гаражем та заборону зносити гараж. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що у 2006 році позивачем був збудований гараж, що знаходиться за адресою: вулиця Вовчинецька, 225, місто Івано-Франківськ, як членом Гаражного кооперативу «Соколи» та внесений в його пайовий фонд. На момент побудови власником земельної ділянки була Івано-Франківська міська рада, а користування земельною ділянкою здійснювалося Гаражним кооперативом «Соколи» на підставі договору оренди землі. У 2012 році власником земельної ділянки стало [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс». З цього часу відповідачем вчиняються дії щодо порушення та обмеження прав та інтересів позивача. Листом від 30.10.2013 року № 1211 відповідач предявив позивачу вимогу про сплату неіснуючого боргу та погрожує вжити заходів щодо знесення гаражу. Вважаючи, що його права, як власника гаражу, порушені, позивач просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо чинення перешкод у користуванні гаражем № 47 ряд 4 ділянка 2 по вулиці Вовчинецькій, 225 в місті Івано-Франківську та заборонити зносити (демонтувати) гараж № 47 ряд 4 ділянка 2 по вулиці Вовчинецькій, 225 в місті Івано-Франківську. В судове засідання позивач не зявився,надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутністю. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, надав письмові пояснення на позов, в яких вважав,що позов підлягає задоволенню та просив розглянути справу за відсутноісті представника третьої особи. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що гараж позивача знаходиться на земельній ділянці, право власності на яку з 2012 року зареєстровано за [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс» відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 657804 від 25.10.2012 року, тому відповідне речове право на землю за відповідачем було зареєстровано значно раніше, ніж зареєстровано речове право позивача на гараж, позивачем жодних доказів правомірності виникнення в нього права користування чужою земельною ділянкою для забудови не наведено. Жодні перешкоди відповідачем щодо користування власністю позивачу не вчиняються. З вказаних підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповідності до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вислухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями частин 1-3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1-2 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 31.03.2013 року позивач вступив до Гаражного кооперативу «Соколи» (а.с. 14). Відповідно до довідки про право власності на гараж від 17.04.2013 року № 59/01-04, Гаражний кооператив «Соколи» посвідчує, що гараж (бокс) № 47 ряд 4 ділянка 2 по вулиці Вовчинецькій, 225 в місті Івано-Франківську дійсно належить [PERSON] на праві власності (а.с. 13). Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 4253678 від 28.05.2013 року проведена державна реєстрація права власності, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на гараж, що розташований: Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж 47, ділянка №2 ряд №4 за позивачем [PERSON] (а.с. 21-23). Відповідно до вимоги № 1211 від 30.10.2013 року, [PERSON] з Обмеженою відповідальністю «Х-Адванс» повідомило позивача [PERSON], що заборгованість за фактичне користування автостоянкою з врахуванням площі зайнятого гаражем становить 1080 грн., просить оплатити вказану суму заборгованості, а у разі невиконання умов вимоги звернеться до суду з вимогою про стягнення заборгованості, знесення тимчасово встановленого гаражу на гаражній автостоянці по вулиці Вовчинецька, 225 в с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради та повернення зайнятої земельної ділянки (а.с. 4). [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс» є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: вулиця Вовчинецька, 225, с. Вовчинець, Івано-Франківська міська рада, Івано-Франківська область,що сторонами не оспорюється. 04 вересня 2012 року [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс» прийнятий наказ «Про упорядкування роботи автостоянки ТОВ «Х-Адванс» (а.с. 98). Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За правилами ч. 1\~ст. 321 Цивільного кодексу України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України,\~\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з положеннями ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Суд вважає, що позивач \~належних та допустимих доказів, відповідно до положень ст.ст.\~58, 59 Цивільного процесуального кодексу України, про незаконні дії відповідача щодо чинення перешкод у користуванні гаражем\~суду не надав. Також суд не може вважати належним та допустимим доказом вимогу до власника гаражу (а.с. 6), оскільки з даної вимоги не можна достовірно встановити дату пред`явлення цієї вимоги, а також, що дана вимога була висунута саме відповідачем. Вимога № 1211 від 30.10.2013 року (а.с. 4) не може вважатися доказом вчинення відповідачем позивачу перешкод у користуванні гаражем, так як відповідач таким чином лише скористався своїм правом на надіслання вимоги й жодних інших дій відповідачем після надіслання вимоги не було виконано, що також підтверджено у судовому засіданні представником позивача. Посилання позивача на те, що направлена вимога (а.с.4) є підтвердженням того,що в майбутньому належне йому майно буде знищено або користування обмежено, у звязку з чим слід заборонити відповідачу зносити (демонтувати) належний позивачу гараж, суд не приймає до уваги, оскільки дана вимога не підтверджує намір відповідача самостійного знесення належного позивачу гаражу,а лише зазначає про можливість звернення до суду за захистом порушеного права відповідача. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що відсутні правові підстави вважати, що діями відповідача порушено права чи охоронювані законом інтереси позивача, позивачем не доведені ті обставини, на які він посилається як на підстави своїх позовних вимог, тому, на думку суду, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови позивачеві у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються з боку відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed