Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

02.11.2020 до суду надійшов позов [PERSON] , в інтересах якої діє її представник адвокат Мукомел Л.А., до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що шлюб між нею та відповідачем розірвано за рішенням суду від 08.11.2010. Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . За рішенням Славутського міськрайонного суду від 13.09.2012 з [PERSON] стягнуто на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.09.2012 і до досягнення дочкою повноліття. Однак внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати аліментів за ним утворилась заборгованість, яка станом на 01.08.2020 становить 58469,13 грн. Враховуючи наведене в силу положень ст. 196 СК України позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несплату аліментів у розмірі 18736 грн. 18.01.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] заперечує проти задоволення позову. Відповідач вказує, що розрахунок заборгованості, доданий до матеріалів справи, проведено не з часу встановленого судом про стягнення аліментів ( з 3 вересня 2012 року), а з дати народження дитини, а в розрахунках зазначені дати сплати ним аліментів в 2009-2010 роках, які позивач не сплачував та не міг сплачувати, оскільки для цього не було ніяких підстав. Також відповідач вказує, що на виконання виконавчого листа № 2214/3021/2012 від 13.09.2012 відповідачем було сплачено аліменти за 2012-2013 року в розмірі 4330,6 грн., за 2014 рік в розмірі 3212 грн., за 2015 рік в розмірі 4921,6 грн. Окрім того, як пояснює у відзиві [PERSON] , з 02.10.2015 по 30.01.2018 він знаходився в Хмельницькому СІЗО у зв`язку із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 КК України. Після цього [PERSON] відбував покарання в Державній установі «Шепетівська виправна колонія № 98» до 05.06.2020. Відповідач вважає, що наведені обставини свідчать про відсутність його вини щодо несплати аліментів, у зв`язку із чим просить позов залишити без задоволення. 21.01.2021 представник позивача надала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з [PERSON] пеню за прострочення зі сплати аліментів у сумі 33593,83 грн. за період з 03.09.2012 по 31.12.2020, оскільки внаслідок помилки державного виконавця було технічно допущено неточності в обрахунку пені. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримала. Зазначила, що відповідач ухиляється від сплати визначених судом аліментів, а тому виникла значна заборгованість по сплаті аліментів на яку нараховано пеню. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вказав, що відповідач тривалий час перебував у слідчому ізоляторі та відбував покарання, а тому не мав фізичної можливості сплачувати аліменти. Враховуючи наведене вважає нарахування пені на суму заборгованості, яка виникла не з вини його довірителя безпідставною. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими розірвано за рішенням Славутського міськрайонного суду від 08 листопада 2010 року (а.с. 11, 10, 12). Як видно із розрахунку заборгованості, згідно виконавчого листа № 2214/3021/2012 від 13.09.2012, виданого Славутським міськрайонним судом Хмельницької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 3 вересня 2012 року до повноліття дитини. Станом на грудень 2020 року заборгованість зі сплати аліментів становить 109955,30 грн. (а.с. 43-46). Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне. За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Таким чином загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1 х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196\~СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Вказана правова позиція викладена в постанові Пленуму Верховного Суду від 25.04.2018 року №14-37цс18. Враховуючи те, що [PERSON] не сплачуєвав аліменти на утримання доньки, визначені рішенням суду, в результаті чого утворилася заборгованість, що підтверджується матеріалами справи, наявні підстави для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у сумі 33593,83 грн. починаючи за період з вересня 2012 року по грудень 2020 року. Щодо аргументів відповідача, вказаних у відзиві на позовну заяву, суд вважає за необхідне зазначити, що суми сплачених [PERSON] аліментів враховані у розрахунку заборгованості, доданому позивачем до уточненої позовної заяви. Твердження [PERSON] про те, що він протягом тривалого часу перебував під вартою, а в подальшому відбував покарання в місцях позбавлення волі, а тому не міг сплачувати аліменти, суд сприймає критично, оскільки засудженні не позбавлені можливості у місцях позбавлення волі працювати та отримувати за це кошти. Крім того, норми ст. 197 СК України передбачають, що за позовом\~платника аліментів\~суд може\~повністю або\~частково звільнити\~його від\~сплати заборгованості\~за аліментами,\~якщо вона\~виникла у\~зв`язку\~з його\~тяжкою хворобою\~або іншою\~обставиною,\~що має\~істотне значення. Однак доказів того, що у встановленому законом порядку відповідач був звільнений від сплати заборгованості по аліментах за певний період суду не надано. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу у порядку визначеному ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved