Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

04.06.2019 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розподіл майна, придбаного в період шлюбу. В своїй заяві позивач посилається на те, що з відповідачем він 01.11.2013 уклав шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петриківського районного управління Дніпропетровської області. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . В період сумісного проживання, а саме 23.03.2018 позивач на своє ім`я уклав кредитний договір із АТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 18000 грн. з терміном погашення до 23.03.2022 на потреби сім`ї, на теперішній час заборгованість за кредитом складає - 15417, 44 грн. Також подружжям був придбаний автомобіль марки ВАЗ 2108, 1995 року випуску з н/з [NUMBER] , узгоджена вартість якого на сьогодні складає - 25000 грн. У зв`язку із тим, що сторони розлучаються та не досягли порозуміння щодо добровільного розподілу майна, [PERSON] подавши уточнену позовну заяву за підписом його представника, просить суд поділити між [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки ВАЗ 2108 ,1995року білого кольору д.н. [NUMBER] в ідеальних частках по Ѕ частині кожному; Визнати автомобіль марки ВАЗ 2108, 1995року випуску білого кольору, д.н. [NUMBER] сумісною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати борг в сумі 15417,44 грн. перед «Райффазен Банк Аваль» за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0196/82/0261177 від 23.03.2018 сумісним [PERSON] та [PERSON] і сягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за вказаним поговором про надання банківських послуг в сумі 7708,72 грн. 23.07.2019 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 15.10.2019 від представника відповідача адвоката Швець М.В. до суду надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити в задоволенні позову вказуючи на те, що враховуючи те, що спірний автомобіль є річчю неподільної, позивач не вносив на депозитний рахунок суду Ѕ частки вартості автомобілю, тому відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на автомобіль. Стверджує, що про укладення позивачем кредитного договору із АТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 18000 грн. вона не знала, згоди на його укладення не надавала та отримані кошти на потреби сім`ї не були витрачені. Ухвалою суду від 23.01.2020 у вказаній справі призначено судову авто-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, а провадження в справі зупинено до отримання результатів експертизи. 17.11.2019 до суду надійшов висновок судової автотоварознавчої експертизи № 617 від 30.03.2020, у зв`язку з чим ухвалою суду від 18.11.2020 провадження в справі відновлено. Ухвалою суду від 11.03.2021 підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Бєлік С.П. позов підтримав та просить його задовільнити. Представника відповідача адвокат Швець М.В. в судовому засіданні заперечуючи проти позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] частини боргу за кредитним договором вказав на заперечення факту згоди відповідача на укладення такого кредитного договору, не доведення використання кредитних коштів в інтересах сім`ї, а також просить врахувати, що борг за кредитом, на даний час, не сплачений, тому відсутні підстави для захисту прав позивача шляхом стягнення на користь половини існуючої заборгованості. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1. ст.13 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК). Статтями 60, 69, 70, 71 СК України та статтями 368, 370, 392 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) передбачено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними. Згідно із ч. 2 ст. 60 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Як було зазначено вище, згідно ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст.190 ЦК України майном вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно роз`яснень, що містяться в п.п. 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.03.2018 у справі № 726/2165/15-ц (провадження № 61-5530св18). Так, судом встановлено, що з 01.11.2013 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Петриківської районної державної адміністрації (а.с. 4). Згідно рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04.07.2019 шлюб між сторонами розірвано. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 04.11.2015 за [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль марки ВАЗ 2108, 1995року випуску білого кольору, д.н. [NUMBER] (а.с. 10). Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 17 від 30.03.2021 встановлена ринкова вартість транспортного засобу ВАЗ 2108, д.н.з. [NUMBER] на дату оцінки 28977 грн. Таким чином, суд приходить до висновку вищезазначений транспортний засіб придбаний сторонами під час шлюбу та зареєстрований на ім`я [PERSON] , а тому належали сторонам по справі на праві спільної сумісної власності. Вказаний висновок відповідачем не спростовується. Беручи до уваги не сплату жодним із сторін компенсації розміру частки спірного автомобіля на депозитний рахунок суду, та враховуючи сформовані позовні вимоги і позицію сторін, суд визначає ідеальні частки у спільному майні (автомобілі) без проведення його поділу. Вказане відповідає правовим висновкам у постановах Верховного Суду України від 07.06.2017 № 6-2670цс16. Вирішуючи позовні вимоги про визнання боргу в сумі 15417,44 грн. перед «Райффазен Банк Аваль» за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0196/82/0261177 від 23.03.2018, сумісним [PERSON] та [PERSON] і сягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за вказаним поговором про надання банківських послуг в сумі 7708,72 грн. судом встановлено наступне. 23.03.2018 [PERSON] з ПАТ Райффазен Банк Аваль та ПАТ «Стархова компанія «УНІКА Життя» укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0196/82/0261177, в розмірі 18000 грн., з терміном погашення до 23.03.2022. Мета отримання кредиту, за договором: на придбання товарів (робіт, послуг), для задоволення власних потреб позичальника; на сплату страхового платежу на користь страховика в розмірі 730,49 грн. Відповідно до довідки Банку від 20.06.2019 заборгованість по вказаному договору складає 15417 грн.44 коп. Однак, враховуючи правила доказування в цивільному провадженні, зокрема обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також, неможливість обґрунтування жодних обставин припущеннями, виходячи з позиції відповідача, суд вважає, що позивачем не доведено в судовому засіданні, жодними належними та допустимими доказами, використання отриманих, за вказаним договором коштів в сумі 18000 грн., в інтересах сім`ї і використання їх, як зазначив позивач: «на текучі потреби сім`ї». Суд враховує, що мета отримання кредиту, за договором: «на придбання товарів (робіт, послуг), для задоволення власних потреб позичальника; на сплату страхового платежу на користь страховика в розмірі 730,49 грн.». Сам факт укладення наведеного договору під час шлюбу сторін, не може свідчити на користь висновка про виникнення у відповідача будь-якого зобов`язання за укладеним позивачем договором. Крім того, позивачем не надано жодних доказів сплати частини заборгованості (в сумі 3313,05 грн.) за вказаним договором, зокрема, ким її сплачено та в якому розмірі здійснені платежі. Отже, позовні вимоги про визнання боргового зобов`язання за наведеним договором, спільним зобов`язанням і його розподіл, не доведені та задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 та ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 768,40 грн, про що свідчать копії квитанції (а.с. 1), що підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, і понесені витрати на залучення спеціаліста та експерта на суму 1350 грн., що підтверджується квитанцією про сплату таких витрат. Вказані витрати позивач підлягають відшкодуванню відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial