Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

02 грудня 2013р. до Слов'янського міськрайонного суду звернувся ПАТ «Приватбанк» до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 18.11.2005року [PERSON] 18.11.2005р. отримав кредит у розмірі 4960 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Копії умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення Договору, він автоматично лонгується та такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ «Приватбанк» свої зобов»язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг - позичальник зобов»язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 6.6 Умов надання банківських послуг - У разі невиконання зобов»язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов»язання з поверненням Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов»язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов»язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до частини другої ст.1054 та частини другої ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов»язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв»язку з зазначеними порушеннями зобов»язань за кредитним договором відповідач станом на 20.11.2013 року має заборгованість - 29589,18 грн., яка складається з наступного: - 3970,32 грн. - заборгованість за кредитом; - 23733,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 1385,20 - штраф (процентна складова). Зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов»язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ «Приватбанк». Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України - Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 29589,18 грн. за кредитним договором №б/н від 18.11.2005р. та судові витрати. [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], звернулась зі зустрічним позовом про визнання угоди недійсною до ПАТ «Приватбанк», мотивуючи свої вимоги тим, що вказаним ПАТ «Приватбанк» договір, укладений 18 листопада 2005 року, необхідно визнати недійсним за наступних підстав. Її син - [PERSON], страждає психічним захворюванням, перебуває на обліку у врача психіатра КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Слов»янська». У зв»язку з даним психічним захворюванням йому безстроково встановлена друга група інвалідності. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 09.10.2006р. [PERSON] визнано недієздатним і вона призначена опікуном над ним. Незважаючи на те, що на час укладання договору від 18.11.2005р. її син - [PERSON] ще не був визнаний недієздатним, однак в силу свого стану здоров»я він не міг зрозуміти значення своїх дій та керувати ними. Постановою оперуповноваженого ВДСБЕЗ Слов'янського МВ УМВС України в Донецькій області Беліченко М.В. від 14 травня 2006 року про відмову в порушенні кримінальної справи встановлено, що фактично грошові кошти за вказаним договором отримані [PERSON], котрий скористувавшись хворобливим станом [PERSON], умовив його укласти договір про отримання кредиту та передати гроші йому, пообіцяв самостійно виплачувати кредит і проценти по ньому. Відповідно до ч. 1 ст.225 ЦК України, угода, яку дієздатна фізична особа уклала в момент,коли не зрозуміла значення своїх дійне мала можливості керувати ними, може бути визнана судом недієздатною за заявою цієї особи. Статтею 203 ЦК України, встановлені загальні вимоги дотримання яких є необхідним для дійсності угоди. У тому числі даною статтею встановлено, що волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі. Оскільки [PERSON] на час укладання угоди в силу свого стану здоров»я не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати, то немає підстав говорити про те, що його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі. Просила суд визнати недійсним договір б/н, укладений між до ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] 18 листопада 2005 року про надання кредиту. У судовому засіданні представник ПАТ «Приватбанк» Захаров М.І., вимоги ПАТ «Приватбанк» підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, зустрічний позов [PERSON], яка діє від імені [PERSON] не визнав, пояснивши, що відповідно до чинного законодавства до спірних правовідносин, судом має бути застосована позовна давність, оскільки відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звертатись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а ст. 257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. Датою укладання кредиту є 18 листопада 2005 року. Позивач дізнався про укладання спірного договору ще у 2006 році, що підтверджується рішенням суду від 09 жовтня 2006 року про визнання [PERSON] недієздатним. Рішенням Слов»янського міськрайонного суду від 16.07.2009р. [PERSON] було призначено опікуном над недієздатним [PERSON] З позовною заявою про визнання кредитного договору недійсним, [PERSON] звернулась лише у 2013 році, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Просить суд зустрічний позов залишити без задоволення. У суді представник відповідача по основному позову та позивач по зустрічному позову - [PERSON], у суді вимоги ПАТ «Приватбанк» не визнала, свій позов підтримала по показала, що з 1994 року її син - [PERSON], [INFO], страждає психічним захворюванням, перебуває на обліку у врача психіатра КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Слов»янська». У зв»язку з даним психічним захворюванням йому безстроково встановлена друга група інвалідності. Вона як матір намагалась огородити сина, але у 2006р. їй стало відомо, що скористались хворобою сина та уклали у ПАТ «Приватбанк» кредитний договір, гроші, як потім було встановлено правоохоронними органами, отримав [PERSON] Такі дії по відношенню до її сина, спонукали її звернутися до суду і рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 09.10.2006р. [PERSON] визнано недієздатним і вона була призначена опікуном над ним. Незважаючи на те, що на час укладання договору від 18.11.2005р. її син - [PERSON] ще не був визнаний недієздатним, однак в силу свого стану здоров»я він не міг зрозуміти значення своїх дій та керувати ними. При зверненні її до правоохоронних органів, у постанові оперуповноваженого ВДСБЕЗ Слов'янського МВ УМВС України в Донецькій області Беліченко М.В. від 14 травня 2006 року про відмову в порушенні кримінальної справи було вказано, що фактично грошові кошти за договором від 18 листопада 2005 року отримані [PERSON], котрий скористувавшись хворобливим станом [PERSON], умовив його укласти договір про отримання кредиту та передати гроші йому, пообіцяв самостійно виплачувати кредит і проценти по ньому. Оскільки [PERSON] дав обіцянку про погашення кредиту та фактично почав його погашати, а ПАТ «Приватбанк» з 2007 року до 2013 року не звертався до неї, як до опікуна [PERSON] про погашення кредиту, вона вважала, що все вирішилось у добровільному порядку, однак отримавши дану позовну заяву, вона зрозуміла, що ПАТ «Приватбанк» продовжує порушувати права її недієздатного сина, а тому звернулась зі зустрічним позовом. Просила суд позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» залишити без задоволення, а її позов задовольнити та визнати недійсним договір б/н від 18 листопада 2005року, укладений між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON] - [PERSON],, представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Слов'янської міської ради, дослідивши додані сторонами документи, огледівши матеріали цивільної справи №2-с-7-2007 за заявою ПАТ «Приватбанк» до [PERSON] про видачу судового наказу; всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» задоволенню не підлягають, зустрічний позов [PERSON],, підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Так, у судовому засіданні з вірогідністю було встановлено, що: - 18.11.2005р. ПАТ «Приватбанк» уклав з [PERSON] договір (без номеру) про отримання останнім кредиту у розмірі 4960 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.12, 13-19); - на час укладання вказаного вище договору [PERSON], [INFO], з 1994 року є інвалідом ІІ групи у зв»язку з психічним захворюванням - біполярним афективним розладом, за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного контролю, уходу за своїми діями, для захисту цивільних прав та інтересів потребує оформлення опікунства. Дані факти знайшли своє підтвердження у висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №134 від 15 вересня 2006 року, яка була покладена в основу рішення Слов'янського міськрайонного суду від 09.10.2006р., яким [PERSON] було визнано недієздатним (а.с.36); - 04.05.2006р. [PERSON] - матір [PERSON], звернулась до правоохоронних органів з заявою про шахрайські дії проти її психічнохворої дитини - [PERSON], і перевіркою було встановлено, що [PERSON] запропонував [PERSON] отримати у ПАТ «Приватбанк» кредит, гроші передати йому, а він в подальшому буде його погашати. Допитаний правоохоронними органами [PERSON] не заперечував, що він отримав кредитні гроші від [PERSON] на придбання автомобіля та зобов»язався до листопада 2006 року погасити всю суму кредиту отриману [PERSON] у ПАТ «Приватбанк». Дане відображено у постанові про відмову у порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] (а.с.40-41); - 30.10.2006р. [PERSON] - матір [PERSON], звернулась до прокуратури м. Слов»янська, яка відповідаючи на її звернення, вказала на те, що [PERSON] оформив на себе в ПАТ «Приватбанк» поручительство про виплату кредиту, котрий на себе первинно оформив [PERSON] (а.с.47). Таким чином, у суді було встановлено, що [PERSON], через [PERSON], скориставшись його відхиленням у психіки та не можливістю розуміти значення своїх дій та керувати ними, отримав у ПАТ «Приватбанк» кредит у сумі 4960 грн., якою розпорядився на свій розсуд. Також, у судовому засіданні було встановлено, що починаючи з 27.04.2006р. на рахунок за договором б/н від 18 листопада 2005 року почали надходити кошти: - 27.04.2006р. - 100 грн.; - 21.08.2006р. - 1000 грн.; - 27.12.2007р. - 1000 грн.; - 23.01.2008р. - 1000 грн.; - 24.03.2008р. - 725грн.77коп.; - 30.04.2008р. - 101грн.14коп. але, як пояснила представник [PERSON] - [PERSON], ані вона, ані її син, ніяких грошових коштів в погашення кредиту не перераховували, дані суми вносив саме [PERSON], після того, як вона звернулась до правоохоронних органів. Крім того, у суді було встановлено, що 16.10.2007р. ПАТ «Приватбанк» звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 9630,51 грн. Судовий наказ 18 жовтня 2007 року було видано, але за заявою [PERSON] 02.11.2007р. його було скасовано і ПАТ «Приватбанк» роз»яснено про їх право на звернення з тією самою вимогою у позовному порядку. Починаючи з листопада 2007року (з дня скасування судового наказу) і до 02 грудня 2013року (до дати звернення до суду с даним позовом) ПАТ «Приватбанк» не звертався до суду з вказаними вище вимогами та продовжував нараховувати проценти та інші нарахування, передбачені договором (без номеру) про отримання кредиту від 18 листопада 2005 року, незважаючи на те, що особа - сторона по даному договору, з 1994 року є інвалідом ІІ групи у зв»язку з психічним захворюванням - біполярним афективним розладом, за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, про що було відомо ПАТ «Приватбанк», однак останній продовжував штучно збільшувати суму кредиту. Стаття 41 ЦК України передбачає, що недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. У судовому засіданні представник ПАТ «Приватбанк» Захаров М.І. заперечуючи проти позову [PERSON] посилається на те, що на час укладання договору (без номеру) про отримання кредиту від 18 листопада 2005 року, [PERSON] не було ще визнано недієздатним, оскільки рішення суду про визнання [PERSON], 09.10.1973року народження, було постановлено Слов'янським міськрайонним судом 09.10.2006 року. Суд не може взяти до уваги дані заперечення, оскільки, як встановлено судом [PERSON] з 1994 року має психічне захворювання - біполярним афективним розладом, за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, є інвалідом ІІ групи з 1994 року, а тому на час укладання вищевказаного договору він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, що також підтверджується поведінкою [PERSON], який отримавши кредит від ПАТ «Приватбанк» грошові кошти передав [PERSON], про що останній не заперечує, не взявши від останнього будь-яку розписку. Суд вважає, що стан здоров»я [PERSON] не давав можливості розуміти значення своїх дій при укладанні з ПАТ «Приватбанк» 18 листопада 2005 року кредитного договору б/н про отримання кредиту. Стаття 225 ч.1 та 2 ЦК України передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи… У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недієздатним може пред»явити її опікун. Таким чином, у суді вимоги [PERSON], викладені у зустрічному позову знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved