Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

02.09.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх повнолітньої доньки [PERSON], яка продовжує навчання, в розмірі ? частини від його заробітку(доходу) щомісячно, до досягнення нею 23 років. В обґрунтування позову зазначила, що донька є студенткою Житомирського державного університету імені І.Франка (далі - Університет), повністю знаходиться на її утриманні і для продовження та здобуття освіти потребує значних матеріальних витрат та допомоги. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково, надав письмові заперечення, мотивуючи тим, що має іншу сім'ю, від допомоги доньці ніколи не відмовлявся, під час виконання бойового завдання в зоні проведення АТО отримав поранення та на сьогоднішній день потребує тривалого лікування. Спочатку просив суд повністю відмовити в задоволенні позовних вимог, в подальшому погодився сплачувати аліменти на навчання доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини від його заробітку, перед судовими дебатами - в розмірі 1/10 частини від його заробітку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками повнолітньої [PERSON], [INFO], яка навчається в Університеті. Строк навчання до 30.06.2018 року. Шлюб між сторонами був припинений 21.08.2009 року, їх спільна донька проживає разом з матір'ю, окремо від відповідача. На період навчання [PERSON] проживає в гуртожитку Університету, плата за який за навчальний рік становить 2 507 грн. Домовленості про утримання дорослої доньки, яка продовжує навчання, сторони не досягли. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу і право на звернення до суду з таким позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана стаття покладає обов'язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, на обох батьків. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, спільна донька сторін [PERSON], яка на момент розгляду справи досягла повноліття, навчається в Університеті, який розташований в іншому місті; проживає на період навчання за місцем розташування навчального закладу в гуртожитку на платній основі; їй не виповнилось 23 роки та вона додатково потребує матеріальної підтримки з боку батьків. Відповідач працює в державному підприємстві «Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство» на посаді станкового, де має сукупний шестимісячний дохід в розмірі 28 903,15 грн., та має можливість надаватисвоїй доньці матеріальну допомогу на період її навчання. Відтак, суд приходить до висновку, що він спроможний частково сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. В судовому засіданні позивачем не надано доказів, які б свідчили про придбання у зв'язку з навчанням доньки навчального приладдя і не заявлялися клопотання про витребування таких доказів. На думку суду, позовні вимоги безпідставно завищені. Враховуючи визначений розмір прожиткового мінімуму на одну особу (з 01.12.2015 року - 1 330 грн., ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік»); те, що [PERSON] навчається безкоштовно та отримує стипендію в розмірі 841,74 грн. в разі відмінного навчання; ту обставину, що відповідач має нову сім'ю; є учасником АТО, де під час виконання бойового завдання отримав поранення та потребує у зв'язку з цим лікування, а також потребу позивача у фінансовій допомозі з боку відповідача, - суд задовольняє позов частково та стягує з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки на період її навчання в розмірі 1/7 частини його доходу щомісячно. Це відповідатиме як інтересам доньки, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Закон рівною мірою покладає обов'язок щодо утримання повнолітньої доньки, яка навчається, на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів та стипендією, забезпечить належне її утримання. Позивачем не було надано доказів, які б давали суду підстави для встановлення розміру аліментів у сумі більшій, ніж 1/7 частина заробітку відповідача на місяць. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача аліментів до досягнення донькою 23 років, то суд вважає, що в цій частині її позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки право повнолітніх сина, донькина утримання діє протягом їх навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, вони втрачають право на утримання. З матеріалів справи вбачається, що термін закінчення навчання [PERSON] - 30.06.2018 року. Відтак, аліменти з відповідача слід стягувати до закінчення навчання, тобто до 30.06.2018 року. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: partial