Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

03.07.2021 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов Органу опіки та піклування Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позові зазначено, що [PERSON] з початку 2019 року проживала по [ADDRESS] разом із дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За місцем проживання відповідачка характеризувалася з негативної сторони - зловживала спиртними напоями, вихованням та доглядом за малолітніми дітьми не займалася, дітей залишала без нагляду. 25.05.2021 [PERSON] засуджено Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 119 та ч. 1 ст. 135 КК України до 4 років позбавлення волі за вбивство, вчинене через необережність та залишення в небезпеці своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На даний час відповідачка відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Згідно з рішенням виконавчого комітету Петриківської селищної ради від 28.05.2021 діти [PERSON] та [PERSON] влаштовані до малого групового будинку «Фортеця добра» Петриківської селищної ради. Молодший син [PERSON] , який є інвалідом з дитинства, за рішенням виконавчого комітету Петриківської селищної ради від 09.07.2021, влаштований до КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради. Відомості про батька дітей записані до Державного реєстру актів цивільного стану на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до вимог Сімейного Кодексу України представник позивача просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та стягнути з відповідачки аліменти на їх утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь комунальних закладів, де перебувають діти до їх повноліття. 19.08.2021 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 30.09.2021 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача Органу опіки та піклування Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської областіне з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглянути за його відсутності. Відповідач - [PERSON] до суду не з`явилась. 21.09.2021 до з Дніпровської установи виконання покарань №4 до суду надійшли пояснення від відповідача [PERSON] , відповідно до яких остання заперечує проти позбавлення її батьківських прав так як вона не бажає, щоб діти росли без матері. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією паспорта [PERSON] та копіями свідоцтв про народження дітей, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану від 27.05.2021, відомості про батька дітей записані до Державного реєстру актів цивільного стану на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тобто зі слів матері. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за вбивство, вчинене через необережність та залишення в небезпеці якого відповідач [PERSON] 25.05.2021 засуджена Петриківським районним судом Дніпропетровської області до 4 років позбавлення волі. Наразі відповідач відбуває призначене судом покарання. Згідно рішення Петриківської селищної ради від 28.05.2021 № 81, малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] влаштовано до малого групового будинку «Фортеця добра» Петриківської селищної ради. Згідно рішення Петриківської селищної ради від 09.07.2021 № 101, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , влаштовано до КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради. Відповідно до листа голови комісії з ліквідації «Петриківський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» від 24.11.2021 [PERSON] із 11.07.2018 по 23.07.2019 перебувала під соціальним супроводом фахівця із соціальної роботи Петриківського РЦСССДМ. За період соціального супроводу з [PERSON] проводилася робота щодо належного виконання батьківських обов`язків, наведення порядку в будинку, цільового використання коштів, призначених при народженні дитини, бесіди щодо наслідків алкогольної залежності для матері та дітей, планування сімейного бюджету, забезпечення безпеки дітей та недопущення залишення дітей самих вдома без нагляду дорослих, налагодження стосунків із сусідами, так як сварки між ними відбувалися постійно. В ході здійснення соціального супроводу, мати на контакт із фахівцем із соціальної роботи йшла неохоче, часто поводилася агресивно. Інколи навіть не відчиняла двері. Часто надходили повідомлення від сусідів та мешканців громади про те, що [PERSON] часто зачиняє дітей самих вдома, сама перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Випадки залишення дітей самих були неодноразові, повторювалися постійно. При візиті в родину, фахівець із соціальної роботи неодноразово заставала дітей самих вдома, мати з`являлася лише після дзвінка. Візити в родину відбувалися як фахівцем із соціальної роботи самостійно, так і створювалися комісії з представників служби у справах дітей, поліції, лікарні та сільської ради. На матір неодноразово складався протокол за невиконання батьківських обов`язків. За сприяння фахівця із соціальної роботи, дівчат [PERSON] та [PERSON] , було влаштовано до Лобойківського дошкільного навчального закладу, але мати їх не водила, так як треба було пройти медичний огляд, а в неї не було часу. До роботи з родиною був залучений психолог Петриківського РЦСССДМ. Молодші діти [PERSON] та [PERSON] народилися [INFO] . Із повідомлення КЗ «Дитяча лікарня міста Кам`янське», з`ясовано, що новонароджені діти знаходилися у відділенні патології новонароджених та отримували антиретровірусну терапію. Також в повідомленні йшлося про те, що мати до дітей в нічний час не встає, висловлюється в грубій формі до дітей та медичного персоналу, порушує режим лікарні та не реагує на зауваження. Зі слів громади села Лобойківка, протягом всієї вагітності [PERSON] часто бачили в стані алкогольного сп`яніння. На зауваження вона реагувала виключно агресивно та нецензурною лайкою. [PERSON] народився із вродженою гідроцефалією, потребував оперативного лікування. 08.10.2018 року був прооперований у Дніпропетровській дитячій клінічній лікарні. Після операції мати возила хлопчика на консультації до лікаря-невролога раз на тиждень. Після переконливих бесід фахівця із соціальної роботи з матір`ю, дійшли згоди, що на період лікування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] буде влаштовано в протитуберкульозний санаторій м. Кам`янське. А [PERSON] в цей час буде з біологічним батьком. З яким у [PERSON] були вкрай напружені стосунки, вони часто сварилися, на очах у сторонніх влаштовували скандали у стані алкогольного сп`яніння. Фахівець із соціальної роботи, в ході виконання своїх посадових обов`язків, неодноразово повідомляв службу у справах дітей, Петриківське відділення поліції та Лобойківську селищну раду про те, що мати не виконує план соціального супроводу, на рекомендації фахівця не реагує. Згідно висновку органу опіки та піклування Петриківської селищної ради 09.07.2021 № 2/12-1175, встановлено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, частиною першою статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст.. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має зокрема і орган опіки та піклування. Відповідно до ст.. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Досліджений в судовому засіданні висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей на переконання суду є достатньо обґрунтованим, оскільки відповідає фактичним даним, що містяться в решті досліджених судом письмових доказах. На підставі ретельного дослідження вищенаведених доказів суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток. На даний час відповідач відбуває покарання у вигляді позбавлення волі за вбивство дитини [PERSON] , [INFO] , вчинене через необережність та залишення його в небезпеці, що свідчить про явне нехтування своїми батьківськими обов`язками та проявом жорстокого відношення до дітей. Тобто відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками у відношенні дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав і за наведених обставин таке позбавлення відповідає найкращим інтересам дітей. Враховуючи вищевикладене, приділяючи увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей та враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей, оскільки під час розгляду справи було достеменно встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по їх догляду та вихованню, жорстокого до них поводження та засудження за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у випадку, якщо відношення відповідача зміниться, що буде підтверджуватись належними доказами, можливим є поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому ст. 169 СК України. Що стосується стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей, які на теперішній час перебувають на повному утриманні у відповідних закладах, зокрема: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] влаштовано до малого групового будинку «Фортеця добра» Петриківської селищної ради, а [PERSON] , [INFO] , влаштовано до КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд відповідно до ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України враховує, що відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців у неї немає, а тому приходить до висновку про доцільність стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей [PERSON] і [PERSON] у розмірі 1/4 частки і на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь комунальних закладів, де перебувають діти до їх повноліття, починаючи з дня подання позову і до їх повноліття. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.. З урахуванням повного задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору, розмір якого відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved