Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

02.06.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. В заяві зазначено, що 01.07.2006 р. помер його родич [PERSON], який був власником 1/4 (однієї четвертої) частини житлового будинку, що знаходиться за адресою смт. Міжгіря, вул.. І.Франка, 32, Міжгірського району, Закарпатської області. Він був власником даного будинку на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого [PERSON] радою народних депутатів від 30.03.1987 року за № 562 на підставі рішення цієї Ради від 23.03.1987 року № 20. Співвласником іншої 1/4 частини даного житлового будинку був на той час померлий [PERSON], який помер приблизно в 1975 році. Співвласником іншої 1/2 частини житлового будинку біла померла на час видачі свідоцтва про право особистої власності [PERSON]. На даний час у вказаній частині житлового будинку проживає інша сімї. На день смерті [PERSON], який був постійним жителем [INFO], разом з ним проживала його дружина _ [PERSON], син [PERSON], невістка [PERSON], внук [PERSON]. Син [PERSON] помер 21.04.2011 року, а невістка [PERSON] померла 28.07.2006 року. При житті, 28.06.1995 року [PERSON] склав заповіт за яким 1/4 частину житлового будинку заповів йому. Спадщину до майна померлого прийняв у відповідності до ст.ст. 1269,1272 ЦК України шляхом подання заяви до приватного нотаріуса Міжгірського районного нотаріального округу [PERSON]. Дружина померлого [PERSON] не заперечує проти того, щоб він оформив право власності на 1/4 частину житлового будинку. З часу народження він проживає в даній частині будинку, добросовісно володіючи і безперервно користуючись ним, здійснюючи його необхідний догляд та утримання. Тому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку в смт. Міжігря, вул.. І.Франка, 32, Міжгірського району, Закарпатської області за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просить такий задоволити. Відповідач [PERSON] селищна рада на розгляд справи не зявилася, подано суду письмову заяву про те, що не заперечує щодо визнання права власності на1/2 частину житлового будинук за [PERSON]. Оцінивши позиції сторін, пояснення представника позивача та подані в справу докази, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пояснення і вимоги позивача підтверджені такими документами: свідоцтвом про смерть [PERSON]; довідки з [PERSON] с/ради; заповіт; свідоцтвами про смерть [PERSON] та [PERSON]В, заява [PERSON]; витяги зі Спадкового реєстру; технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок вказаний будинок був побудований у 1929 році. Загальна площа 1/2 частини даного будинку складає 70,32 кв.м.. Відповідно до Звіту про оцінку житлового будинку вартість 1/2 частини становить 36771,00 грн.. Згідно висновку з відділу містобудування та архітектури спадковий ж/будинок збудований в 20-х - 30-х роках минулого століття. Загальний технічний стан будинку задовільний. Будинок являє собою одноповерхову будівлю, стіни будинку деревяний брус, шлакоблок, дах азбестоцементні хвилясті листи (шифер). Будинок придатний для проживання. В плані забудови земельної ділянки грубих порушень діючих норм і правил не виявлено. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] з народження проживає в 1/4 частині житлового убдинку за адресою смт. Міжгіря, вул. І.Франка, 32 та безпосередньо користується частиною домоволодінням по теперішній час, отже позивач на правах власника, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користуються житловим будинком, доглядає за ним та утримує. Претензій щодо проживання [PERSON] в даному будинку ніхто не заявляв. З паспорта громадянина України виданого на ім'я позивача вбачається, що [PERSON] прописаний за адресою смт. Міжгір я, вул. І.Франка, № 32, з 22.01.1997 року. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно прикінцевих та перехідних положень правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майно, беручи до уваги постійне безперервне володіння позивача 1/4 частини вищезазначеного будинку та безперервне володіння та користування будинком, відсутність спадкових відносин, що підтверджується наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову. Судових витрат по справі не має.

Outcome: approved