Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

03.11.2017 року позивач звернулася до суду із заявою, в якій просила розірвати шлюб, укладений між сторонами по справі 16.08.2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Золочівського РУЮ у Харківській області (актовий запис №75). Підставою для звернення до суду позивач вказала відсутність згоди відповідача на розірвання шлюбу у органах реєстрації актів цивільного стану. Ухвалою суду від 29.01.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання, визначений порядок та строки подання відповідачем відзиву на позов та запропоновано сторонам подати суду клопотання, вирішення яких потребує участь суду, зобовязано позивача надати суду у підготовче судове засідання оригінали поданих нею документів. Зворотнього повідомлення про отримання сторонами по справі вказаної ухвали, а для відповідача копії позовної заяви з додатками до суду не надходило, при цьому сторони про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином шляхом відправлення СМС-повідомлень (а.с.14, 15). Ухвалою суду від 26.02.2018 оку підготовче судове засідання було закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с.18). Судове засідання 28.03.2018 року не відбулося через знаходження судді на лікарняному та було відкладено. Позивач [PERSON] у судове засідання 20.04.2018 року не прибула, надавши суду заяву від 20.04.2018 року, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, справа просила слухати за її відсутності (а.с.28). Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.27), причини неявки не повідомив. Враховуючи неявку відповідача у підготовче судове засідання 26.02.2018 року, судом встановлюється повторна неявка відповідача у судове засідання. Враховуючи, що сторони у судове засідання не прибули, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК. Враховуючи повторну неявку відповідача суд відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті. При цьому суд враховує, що позивач згоди на заочний розгляд справи не надавала, у звязку з чим справа розглядається у загальному позовному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. 16.08.2008 року був укладений шлюб між позивачем та відповідачем по справі, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції у Харківській області (актовий запис №75), що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ВЛ №095257, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції у Харківській області 16.08.2008 року (а.с.8). Від вказаного шлюбу спільних дітей сторони не мають, у зв`язку з чим підставою для звернення позивача до суду була відмова відповідача на реєстрацію розірвання шлюбу в органах реєстрації актів ивільного стану. При вирішенні справи по суті, суд, враховуючи, що надання строку для примирення не є імперативною нормою законодавства та діюче законодавство не зобовязує суд застосовувати такий строк у будь-якому випадку, враховуючи вік сторін по справі, який вказує на наявність у них життєвого досвіду, тобто вказує на відсутність імпульсивності та випадковості при прийнятті позивачем рішення при зверненні до суду, а також той факт, що кожна із сторін визначила свою принципову позицію, які взаємовиключають одна одну при вирішенні справи по суті, приходить до висновку, що шлюб, укладений між сторонами, слід розірвати. Виховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, зберегти її не видається можливим, тому шлюб потрібно розірвати. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами 3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, а згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей, створення позивачем фактично нової сім'ї та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до норм ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила залишити їй дошлюбне прізвище, однак вона його не змінювала при укладанні шлюбу, отже і підстав для залишення шлюбного прізвища немає. На підставі зазначеного та

Outcome: approved