Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

03.10.2017 року до суду надійшов позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому останній просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту, укладеним 21.12.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON], станом на 04.09.2017 року в сумі 54531,33 гривень, а також судові витрати. Позов обґрунтований тим, що на підставі укладеного 21.12.2013 року договору (заяви) б/н відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 гривень, в порядку та на умовах, встановлених заявою, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, довідкою про умови кредитування з використанням та обслуговування кредитної карти, витягом з тарифів по картам «Універсальна» (договір), із встановлених ним же порядком та строками погашенням кредиту. Проте, відповідач порушила умови договору, тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором. Представник позивача просив справу розглянути за його відсутності (а.с. 3, 40). Відповідач у судове засідання не з'явилась, просила розглянути справу за її відсутності, застосувати позовну давність та відмовити в позові. Надала письмові заперечення проти позову, обґрунтовуючи які вказала, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки останню оплату за кредитним договором було здійснено нею 20.03.2014 року в сумі 400,00 гривень. Позивач без її згоди списував з її зарплатної картки грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором: 14.07.2017 року в сумі 500,00 гривень, 16.08.2017 року 1015,20 гривень та 159,80 гривень, 31.08.2017 року 38,57 гривень, 15.09.2017 року 500,00 гривень, 29.09.2017 року 866,50 гривень, 13.10.2017 року 500,00 гривень. Крім того посилалась на те, що її не було ознайомлено з умовами кредитування. Вимоги позивача про стягнення з неї одночасно заборгованості за пенею і комісією, а також штрафів вважає такими, що суперечать положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Заперечувала проти стягнення з неї комісії, оскільки нарахування комісії за споживчим кредитом є незаконним. Також вказала, що розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом та заборгованості за пенею значно перевищує розмір заборгованості за кредитом (а.с. 52-54, 82). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 21.12.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] укладено договір б/н, предметом якого стало надання кредиту у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в порядку та на умовах, визначених Договором заявою, Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною картою, тарифами банку, довідкою про умови кредитування з використанням та обслуговування кредитної карти, витягом з тарифів по картам «Універсальна»; зі сплатою штрафів в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості в разі порушення строків погашення кредиту. Розмір кредитного ліміту встановлюється за рішенням банку, клієнт дає згоду право банку в будь-який момент змінити його (п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4. Умов та правил). Своїм підписом [PERSON] підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення, що підтверджується її підписом у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 6-31). Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною цього договору, передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк (а.с. 19). Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Внаслідок порушення договірних зобов'язань у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором від 21.12.2013 року, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 04.09.2017 року становить 54531,33 гривень, що складається з: заборгованості за кредитом 2384,11 гривень, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 46078,07 гривень; заборгованості за пенею і комісією 2996,23 гривень; а також відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг штрафів: 500 гривень (фіксована частина) і 2572,92 гривень (процентна складова) (а.с. 4, 5). Як убачається з матеріалів справи сума 2996,23 гривень є пенею, оскільки Витяг з Тарифів з обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містить тарифів зі сплати комісії. Згідно вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання боржником грошових зобов'язань за кредитним договором суперечить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення, суд приходить висновку, що вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з [PERSON] штрафу, а саме: 500,00 гривень штраф (фіксована частина) та 2572,92 гривень - штраф (процентна складова), що зазначені у розрахунку як складові заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] про застосування до позовних вимог позовної давності (а.с. 82). У письмових запереченнях відповідач посилається на те, що останню оплату заборгованості за кредитом було здійснено нею 20.03.2014 року, а перебіг позовної давності починається після несплати чергового платежу за кредитним договором (а.с. 52-54). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давнiсть встановлюється тривалiстю в три роки. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому відповідно до ч. 1\~ст. 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається із частини 4 вищевказаної статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає можливим застосувати позовну давність за заявою відповідача до позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та пені з огляду на те, що позивач довідався про порушення свого права після несплати відповідачем чергового платежу за договором. З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості убачається, що перше прострочення сплати відповідачем передбачених договором платежів відбулось у січні 2014 року. Позов про стягнення заборгованості пред'явлено у жовтні 2017 року. Згідно цього ж розрахунку внесення сум на погашення заборгованості за наданим кредитом проводилося 25.01.2014 року в сумі 100,00 гривень, 20.03.2014 року 400,00 гривень, 16.08.2017 року 1015,20 гривень, 31.08.2017 року 38,57 гривень (а.с. 4, 5). Як убачається з виписки по зарплатній картці для виплат № 5168********8149 за період з 01.06.2017 року по 29.10.2017 року, по картці 51**42 було проведено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості, зокрема: 16.08.2017 року в сумі 1015,20 гривень, 31.08.2017 року 38,57 гривень (а.с. 55). Згідно виписки по картці «Універсальна» № 5168********3342 за період з 01.06.2017 року по 30.09.2017 року, було проведено автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки 51**49, зокрема: 16.08.2017 року в сумі 1015,20 гривень, 31.08.2017 року 38,57 гривень (а.с. 56). Відповідно до п. 1.1.3.1.6. Умов та правил надання банківських послуг, клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають оплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку в разі настання строків платежів по інших договорах клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунку (а.с. 13). Згідно п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою, утримувач (картки) доручає банку списувати з будь-якого рахунку утримувача, відкритого у банку, зокрема з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань (а.с. 30). Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 06.11.2017р. зобов'язано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» протягом п'яти днів з дня отримання даної ухвали надати суду оформлені відповідно до правил діловодства завірені копії: заяви [PERSON] до Балаклійського відділення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповіді на дану заяву; дозволу [PERSON] на списання грошей з зарплатної картки на погашення заборгованості за кредитним договором від 21.12.2013р. на кредитну картку «Універсальна»; номеру кредитної картки, отриманої [PERSON] відповідно до укладеного договору від 21.12.2013р.; номеру зарплатної картки, відкритої у червні 2017 року на ім'я [PERSON]; роздруківки руху грошей по зарплатній картці [PERSON] з червня 2017 року по жовтень 2017 року; роздруківки руху грошей (нарахування пені та інших платежів) по картці [PERSON], отриманій за договором від 21.12.2013р. (а.с. 78). Копію даної ухвали позивачем одержано 10.11.2017р. (а.с. 80), однак ухвалу не виконано, докази, які вимагає суд, не надано і не повідомлено суд про неможливість подати зазначені докази. Тому суд розглядає позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом в межах трирічного строку, а вимоги про стягнення пені - в межах річного строку, що передував зверненню позивача із даним позовом до суду. До позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом суд позовну давність не застосовує з огляду на таке. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 19.03.2014 року (справа № 6-14цс14) та від 18.06.2014 року (справа № 6-61цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). За приписом ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З матеріалів справи вбачається, що строк дії картки, отриманої відповідачем, визначений до останнього дня липня 2017 року. Позивач з вказаним позовом звернувся до суду 03.10.2017 року. Отже, строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом (повернення кредиту) в сумі 2384,11 гривень позивачем не пропущено. Таким чином, суд приходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача: oзаборгованості за кредитом в сумі 2384,11 гривень, що виникла станом на 04.09.2017р., oзаборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 03.10.2014р. по 04.09.2017р. у сумі 45060,97 гривень (46078,07 гривень 1017,10 гривень за період з 25.01.2014р. по 02.10.2014р.); oпені за період з 03.10.2016р. по 04.09.2017р. у сумі 46,23 гривень (2996,23 гривень 2950,00 гривень за період з 01.03.2014р. по 02.10.2016р.). Отже, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 47491,31 гривень. Внаслідок часткового задоволення позову судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial