Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

04.03.2014 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати автомобіль марки «Хюндай-Тюксон», д.н.з. [NUMBER], спільним майном подружжя; стягнути з відповідача 59 000 грн. компенсації за 1/2 частину автомобіля; визнати за відповідачем право власності на спірний автомобіль; стягнути витрати пов'язані з оплатою судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.09.1993 уклала шлюб з відповідачем і проживала разом з ним однією сім'єю до вересня 2013 року. У період шлюбу в грудні 2011 року за спільні кошти ними був придбаний автомобіль марки «Хюндай-Тюксон», д.н.з. [NUMBER]. Зазначений автомобіль був зареєстрований за відповідачем. Позивач зазначила, що вони спільно з відповідачем не можуть дійти згоди щодо поділу зазначеного майна між ними, а тому вона змушена звернутися до суду. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, із зазначених у позові підстав, просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні частково визнав позов, а саме: те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю з позивачем, та вартість автомобіля. Крім того, свої пояснення виклав у письмових запереченнях (а.с.23-25). Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.09.1993 (а.с.6). Як вбачається з витребуваної на запит суду з Чернігівського ВРЕР УДАІ УМВС України в Чернігівській області відомості щодо транспортних засобів, зареєстрованих за відповідачем (а.с.32), автомобіль марки Hyundai Tucson 2.0 5MT4 GLS, 2011 року випуску, колір - чорний, кузов № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], зареєстрований за [PERSON], був придбаний сторонами в період шлюбу, що також визнається і самим відповідачем. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України). Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до вимог статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. ч. 1,2 ст. 364 ЦК України). Вказані норми закону свідчать, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки у майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів (перешкоди в користуванні спільним майном (квартирою), забезпечення іншим житлом), з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Таким чином, у випадках звернення одного із співвласників з вимогою про стягнення з іншого співвласника на його користь компенсації за належну йому частку у спільному сумісному майні є засвідченням його згоди на таку компенсацію та відповідно до вказаної статті не вимагає обов'язку відповідача вносити попередньо на депозитний рахунок вартість цієї частки (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2012 № 6-33729св12). Отже, враховуючи, що поділ вказаного автомобіля, як транспортного засобу є неможливим, позивач [PERSON] бажає отримати грошову компенсацію, вказаний автомобіль зареєстрований на ім'я відповідача та фактично знаходиться у користуванні останнього, суд вважає можливим, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнати право власності на спірний автомобіль за відповідачем, стягнувши з нього грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля на користь позивача. За правилами ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 590,00 грн. судового збору.

Outcome: approved