Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

02.07.2021 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що він є власником будинку [ADDRESS] . Будинок розташований на земельній ділянці 0.0643 га за вказаною вище адресою та має загальну площу 222.70 кв.м.( житлова - 89.90 кв.м). У вищевказаному будинку зареєстрована відповідач - [PERSON] , як колишня дружина його сина. Вона не проживає в будинку з 2017 року, відповідно її речей у будинку немає, комунальні платежі вона не сплачує, не несе будь-яких зобов`язань, щодо утримання будинку, та наразі вона не являється членом його родини, при цьому на його неодноразові прохання відповідач по справі не знялась з реєстрації, а тому він змушений сплачувати за комунальні послуги з врахуванням всіх зареєстрованих в будинку осіб, що порушує його права власника, перешкоджаючи йому в користуванні своїм майном. Тому, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . 22.07.2021 судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач - [PERSON] судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та пояснив, що будинок [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності, відповідач була зареєстрована у вказаному житловому приміщенні, як дружина його сина, на даний час відповідач не проживає в будинку з 2017 року та фактичне місце її проживання йому невідоме, вона житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Відповідач - [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяв з процесуальних питань до суду не подала. На підставі ст. 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої приватної власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 19.04.1989, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Моцною Д.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1-2367 та зареєстрованого в Білоцерківському МБТІ під №116 реєстр №13032 07.10.1996 та на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії КВ №015554 (а.с. 16, 17, 52-55), є власником будинку [ADDRESS] , загальною площею 222,70 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0643 га, кадастровий номер 3210300000:03:011:0013, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд за вказаною вище адресою, що також узгоджується з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.09.2021 та копією технічного паспорту на жилий будинок від 25.10.1991 (а.с. 9-14, 51). З витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади №15.2-03/15847 від 16.06.2021 (а.с. 8),\~ вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: з 18.01.1997 позивач [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (дочка позивача), [PERSON] , [INFO] (дружина позивача), з 22.05.1998 року відповідач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (син позивача) та з 08.12.2000 [PERSON] , [INFO] (онук позивача), що також узгоджується з витягом із будинкової книги (а.с. 14-15). Також, встановлено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , є колишньою дружиною сина позивача - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2019 у справі №357/11030/18, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26.06.1993 у відділі ЗАГСу Білоцерківського міськвиконкому, актовий запис №944, розірвано (а.с. 18-19). Відповідач у будинку за адресою: [ADDRESS] , хоча і зареєстрована, однак, фактично у вищевказаному житловому приміщенні не проживає, що підтверджується матеріалами справи та показами свідків [PERSON] та [PERSON] . При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У рішенні Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99, зазначено, що Житловий кодекс Української РСР, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов`язки наймача жилого приміщення та членів його сім`ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов`язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина 2 статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Встановлено, що позивач [PERSON] постійно проживає у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , сплачує житлово комунальні послуги та утримує житло у належному стані, однак не має можливості вільно користуватися, володіти та розпоряджатися майном. Відповідач була зареєстрована у житловому приміщенні, як член сім`ї власника будинку, однак у житловому приміщенні не проживає більше року, особистих речей у ньому немає, житлом не цікавиться, участі в його утриманні не приймає, поважні причини не проживання у будинку та домовленості між відповідачем та власником щодо користування житлом відсутні, що підтверджено матеріалами справи, які узгоджуються з показами свідків та поясненнями позивача. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач відзив на позов із запереченнями та належними і допустимими доказами в їх підтвердження та спростування доводів позивача до суду не подала. Суд, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved