Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

04 грудня 2018 року, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 06 червня 2015 року вона уклала шлюб з [PERSON], який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 644. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З грудня 2017 року шлюбні відносини з відповідачем фактично припинились, їх спільне проживання поступово погіршувалося, через відсутність спільних інтересів, почуття поваги та любові остигли, тому вони не мають бажання бути разом. Спільного господарства вони не ведуть, позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, вважає що подальше збереження шлюбу є неможливим, поновлення їх сімейних стосунків також. Тому позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], який 06.06.2015 року було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районні реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 644. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просять суд підготовче судове засідання проводити у її відсутність та винести рішення в підготовчому судовому засіданні. Позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, строк на примирення не потрібен, фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені з грудня 2017 року, майнового спору не має. Після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище «Очеретнова». Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він просить суд підготовче судове засідання проводити у його відсутність та винести рішення в підготовчому судовому засіданні. Позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, на розірванні шлюбу згоден, строк на примирення не потрібен. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України \~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 06 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №644, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 229277, виданим 06 червня 2015 року віділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. На підставі ч.2\~ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини з грудня 2017 року, і однією сім'єю на даний час не проживають, сторони відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірвання шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає\~ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно\~ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає відновити своє дошлюбне прізвище «Очеретнова», що підтверджується її письмовою заявою. Спір стосовно поділу майна подружжя не вирішено. Частина 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved