Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

\~ 02 лютого 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2005 році позивач і відповідач вступили у фактичні шлюбні відносини та почали проживати однією сімєю. В період перебування у фактичних шлюбних відносинах вони придбали квартиру [ADDRESS]. Рішенням Зарічного районного суд м. Суми від 06.03.2013 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по ? частині вказаної квартири за кожним. Позивач зазначає, що відповідач встановив вхідні двері у квартиру і не надає їй ключ від квартири, перешкоджає їй у користуванні квартирою, чим порушує її права як співвласника. Відповідач користується квартирою одноособово, а позивач вимушена проживати з іншою адресою. В судовому засіданні позивач та ї представник позов підтримали в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували повністю, надали суду письмові заперечення та пояснили, що вимоги позивача є надуманими. Так, після фактичного припинення шлюбних відносин у квітні 2012 року та після того, як рішенням суду від 06.03.2013 року було визнано право власності на спірну квартиру за [PERSON] та [PERSON] по ? частині за кожним, вони прийняли спільне рішення продати вищезазначену квартиру. Відповідач вказує, що позивач з часу купівлі спірної квартири не вселялась у дану квартиру, не проживала у ній, там відсутні її речі та майно, і вона постійно проживає у іншій квартирі в м. Суми зі своїм чоловіком, а зареєстрована вона взагалі у Краснопільському районі Сумської області. Останній раз позивач приходила до квартири у 2013 році. Витрати по оплаті квартплати та житлово-комунальних послуг несе відповідач. Відповідач пояснив, що в звязку зі спільними намірами продати квартиру він почав роботи у квартирі ремонт, який проводив за власні кошти, встановив вхідні двері. До цього часу він не вимагав від позивачки ні відшкодування коштів за здійсненні улаштування квартири та заміну вхідних дверей, ні оплати рахунків за комунальні послуги. Вони виставили квартиру на продаж, але не можуть дійти згод щодо вартості квартири, так як позивачка відмовляється продати квартиру за ринковою вартістю і бажає отримати за свою частку нереальні кошти. Відповідач вказує, що позивачка має намір вселити в спірну квартиру свою дочку, але відповідач проти цього заперечує, так як це питання може бути вирішено лише за згодою обох співвласників, а він такої згоди не надавав. Відповідач зазначає, що він не створює перешкод у користуванні [PERSON] спільною квартирою, вважає, що він правомірно користується своєю частиною квартири і здійснює захист свого майна. Відповідач вказав, що позивач не надала жодних доказів, що їй чиняться перешкоди у користуванні квартирою, а її права не порушені, оскільки позивачка ніколи не намагалась вселитися у квартиру, вона ухиляється від спілкування з відповідачем. А передавати ключі сторонній особі (доньці позивачки) відповідач відмовляється, так як донька позивачки не є співвласником і не має права на проживання у спірній квартирі. Суд, вислухавши доводи позивача та заперечення відповідача, пояснення їх представників, дослідивши матеріали справи, \~вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Зарічного районного суд м. Суми від 06.03.2013 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по ? частині за кожним на квартиру [ADDRESS] (а.с.16-17). Право власності сторін зареєстровано, і відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, трикімнатна квартира площею 99,48 кв.м. за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по ? частині кожному (а.с.38-39). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися свої майном. Як встановлено судом, 1/2 частина квартири належить позивачу [PERSON] Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач сам в судовому засіданні підтвердив той факт, що він не надав позивачці ключів від вхідних дверей до квартири, які були встановлені вже після припинення фактичних шлюбних стосунків між сторонами. Посилання відповідача на наявність неприязних відносин між сторонами та на відсутність встановленого порядку користування спільною квартирою не надає відповідачу права одноосібного користування спільною власністю, а крім того, відповідач не позбавлений можливості звернутися з такими вимогами до суду у випадку, якщо співвласники мирним шляхом не узгодять порядок користування спільною квартирою. Зважаючи на вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач, не надаючи позивачці ключі від спільної квартири, порушує її права як співвласника. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що право позивача як співвласника квартири на користування квартирою підлягає захисту, а тому позов в частини вимог про зобовязання надати ключі від квартири - підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги про зобовязання відповідача не чинити перешкод в користуванні квартирою, то суд вважає, що судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання та не може регулювати правовідносини, що виникнуть у майбутньому. Оскільки у суду відсутні докази того, що право позивача щодо користування квартирою буде якимось чином порушене відповідачем після передачі позивачці ключів від квартири, то вимога про зобовязання відповідача на майбутнє не чинити перешкод є передчасною. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551, 21 грн.

Outcome: partial