Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

02 квітня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, що був розірваний рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 04.02.2014 року. До офіційної реєстрації шлюбу позивач з відповідачем проживали разом однією сім'єю з березня 2008 року. Офіційно шлюб сторони не реєстрували, оскільки відповідач перебував в іншому шлюбі, що був розірваний у серпні 2008 року. З метою спільного проживання позивач з відповідачем 25 вересня 2008 року придбали 1/2 частину будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що складає квартиру № 1. Для придбання будинку 25 вересня 2008 року був укладений кредитний договір № 2217 Т, за яким відповідачем були отримані кошти у сумі 71 100 грн. Позивач та відповідач разом погашали кредит. За час спільного проживання відповідач також приватизував земельну ділянку площею 0,0870 га, на якій розташоване спірне домоволодіння. Поділити спільно нажите майно добровільно відповідач відмовляється. За таких обставин позивач просить встановити, що сторони проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу з березня 2008 року по вересень 2013 року, визнати об'єктом права спільної сумісної власності грошову суму у розмірі 71 100 грн., отриману за кредитним договором, визнавши право власності по 1/2 частині за позивачем та відповідачем, стягнути з відповідача 1/2 частину грошової суми у розмірі 71 100 грн., що складає 35 550 грн. Позивач у судовому засіданні просила задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі, пояснила, що вона проживала разом з відповідачем з березня 2008 року, коли придбали будинок почали жити разом у будинку. Відповідач заперечував проти позову, пояснивши, що він не проживав з позивачем однією сім'єю до реєстрації шлюбу, не вів спільного господарства. Відповідач придбав будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], 25.09.2008 року за кошти, отримані за кредитним договором, а також за кошти своєї матері, оскільки остання продала будинок у місті Донецьк, тому дане майно було придбано до реєстрації шлюбу та належить відповідачу. До укладання шлюбу вони з позивачем зустрічалися, спільно не проживали. За таких обставин просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона продавала 1/2 частину будинку [ADDRESS] в місті Єнакієве, з метою придбання будинку до неї звернулася позивач [PERSON], у червні 2008 року їй сплатили 1 000 доларів США, для повного розрахунку був укладений кредитний договір, повністю за придбаний будинок розрахувалися у вересні 2008 року. Особисті стосунки позивача та відповідача їй невідомі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач та відповідач вселилися у будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], після оформлення договору купівлі-продажу, про стосунки позивача та відповідача їй нічого невідомо. [PERSON], викликана до суду в якості свідка, пояснила, що у 2008 році позивач зустрілась з відповідачем, вони почали разом жити в смт. Ватутіно з березня 2008 року, про особисті стосунки позивача та відповідача, а також про те, чи вели вони спільне господарство їй невідомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач та відповідач познайомилися у 2008 році, з березня 2008 року вони почали разом жити у квартирі, розташованій по проспекту Берегового, влітку цього ж року вони шукали житло, потім стали жити у квартирі [ADDRESS], де вели спільне господарство. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона була сусідкою позивача та відповідача, коли вони жили у квартирі [ADDRESS], восени у даний будинок в'їхали позивач та відповідач, відносини між позивачем та відповідачем їй невідомі. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є її рідним братом, їй відомо, що її брат мешкав то у Донецьку, то у Єнакієве. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є матір'ю відповідача, 1/2 частину будинку [ADDRESS] в місті Єнакієве вона придбала разом зі своїм сином, вона продала квартиру [ADDRESS] у Петровському районі міста Донецьк, частину коштів від продажу будинку вона дала своєму синові на придбання будинку, після того, як вона продала квартиру у Донецьку, вона переїхала жити в Єнакієве у будинок по [ADDRESS] Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 10 жовтня 2009 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції 10.10.2009 року зроблено запис за № 463 (а.с. 13). 25 вересня 2008 року відповідач [PERSON] придбав на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частини жилого будинку 1/2 частину одноповерхового житлового будинку за [ADDRESS] в місті Єнакієве Донецької області (а.с. 14-17). Відповідачем отриманий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0870 га (а.с. 18). 25 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2217 Т, за яким відповідач отримав кредитні ресурси у сумі 71 100 грн. (а.с. 19-22). 19 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладений договір поруки № 2217 Т, згідно якого позивач, будучи поручителем, зобов'язалась відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 2217 Т від 25.09.2008 року (а.с. 23). 09.07.2013 року кредит був погашений достроково (а.с. 24). Позивач працювала у Публічному акціонерному товаристві «Єнакієвський металургійний завод» з 01.09.2008 року по 31.07.2013 року (а.с. 25). Відповідач у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Охорона Рівне» працював з січня 2009 року по лютий 2013 року (а.с. 40-41). Відповідач перебував з жовтня 2008 року по січень 2009 року на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Мар`їнському районі Донецької області (а.с. 42, 48). Відповідач перебував з вересня 2008 року по грудень 2008 року на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Мар`їнському районі Донецької області (а.с. 48). Відповідач перебував з лютого 2009 року по грудень 2013 року на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Єнакієве Донецької області (а.с. 43-47). Відповідач перебував з січня 2009 року по серпень 2013 року на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Єнакієве Донецької області (а.с. 49-50). Відповідач є інвалідом ІІІ групи з 23.10.2007 року (а.с. 70-71). Відповідно до положень ст. 129 Конституції України, одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Згідно ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України встановлює, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України передбачено, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Як було встановлено судом, до реєстрації сторонами шлюбу 25 вересня 2008 року відповідач придбав 1/2 частину будинку [ADDRESS] в місті Єнакієве (а.с. 14-17). Судом під час розгляду справи був досліджений договір купівлі-продажу 1/2 частини жилого будинку від 25.09.2008 року, за яким [PERSON] продала, а покупець [PERSON] купив 1/2 частину одноповерхового житлового будинку за [ADDRESS] в місті Єнакієве Донецької області. Продаж був вчинений за суму 71 100 грн., які сплачені покупцем продавцю повністю. Суд критично ставиться до показань свідків, оскільки жодний зі свідків не пояснив про особисті стосунки позивача та відповідача за період з березня 2008 року по вересень 2013 року, про те, що сторони в цей період часу мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Крім того, суперечливими показаннями свідків по даній справі не може засвідчуватися наявність існування безперервних фактичних сімейних відносин між сторонами у період з березня 2008 року по вересень 2013 року. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили той факт, що сторони у період з березня 2008 року по вересень 2013 року проживали разом, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Також суд зауважує, що лише сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без встановлення участі сторін спільної праці в набутті майна не є підставою для визнання за ними права спільної сумісної власності на це майно. У ході досконалого, повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи суд не переконався в тому, що позивач та відповідач в період з березня 2008 року по вересень 2013 року проживали однією сім'єю, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, підтримуючи подружні відносини з веденням спільного господарства та наявності спільного бюджету, тому суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги щодо встановлення факту проживання позивача та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з березня 2008 року по вересень 2013 року. За таких обставин суд вважає, що матеріалами справи не доведені обставини щодо проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу на час придбання відповідачем житлового будинку, відповідачем належними доказами доведений факт придбання спірного будинку за власні кошти та кошти своїх родичів, тому у задоволенні позовних вимог про визнання об'єктом права спільної сумісної власності грошової суми у розмірі 71 100 грн., отриману за кредитним договором, визнавши право власності по 1/2 частині за позивачем та відповідачем, стягнення з відповідача 1/2 частини грошової суми у розмірі 71 100 грн., що складає 35 550 грн., слід відмовити. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, задоволенню не підлягають. На підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови позивачеві у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються відповідачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed