Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

04.12.2015 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулось до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (а.с. 1-2). Представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 11.12.2013 року відповідач, керуючи транспортним засобом трамваєму м. Дніпропетровську не урахував дорожню обстановку, не витримав безпечну дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Ніссан Жук д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], чим скоїв правопорушення передбачене ст.124 КУпАП. На дату скоєння цієї пригоди цивільна відповідальність потерпілого-власника транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «СК «АХА Страхування». Вина відповідача була підтверджена постановою суду. У результаті зазначеної ДТП був пошкоджений транспортний засіб Ніссан Жук д/н [NUMBER], вартість матеріального збитку якого склала 28\~941, 46 грн. Власник пошкодженого автомобіля звернувся до позивача з метою отримання відшкодування, внаслідок чого позивачем був виконаний покладений на нього обовязок та відшкодовано власнику пошкодження транспортного засобу. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що у позивача після проведення виплати потерпілій особі виникло право зворотної вимоги до відповідача, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь у рахунок відшкодування витрат в порядку регресу суму у розмірі 28\~941, 46 грн., а також понесені позивачем судові витрати. (а.с. 1-2) Позивач у судове засідання представника не направив, про час, дату та місце розгляду був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника та не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку (а.с. 84). Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суд не повідомив, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. (а.с. 60,62,68,70,73,79,82,89-91) Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що автомобіль Ніссан Жук д/н [NUMBER], на момент дорожньо-транспортної пригоди належав [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ № 496763, виданого Центром ДАІ 1203 ГУМВС України в Дніпропетровській області 28.11.2013 року, що підтверджується копією зазначеного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 17-18). 28.11.2013 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено договір № 311581Га/13дп добровільного страхування наземного транспортну «Все включено», за яким була застрахований транспортний засіб Ніссан Жук д/н [NUMBER], що підтверджується копією договору (а.с.22-31) У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], 11.12.2013 року о 14.10 год. у м. Дніпропетровську на перехресті пр. [PERSON] та вул. Леніна керуючи тролейбусом ЮМЗ Т1 б/н 2070 в порушення п.12.1,13.1 ПДР України, не урахував дорожню обстановку, не витримав безпечну дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Ніссан Жук д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], чим скоїв правопорушення передбачене ст.124 КУпАП, ці обставини підтверджуються матеріалами про адміністративне правопорушення (а.с. 92-94). Судом також встановлено, що [PERSON] було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зазначені обставини підтверджується постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.01.2014 року (а.с. 96). У судовому засіданні встановлено, що на момент, коли сталася вищезазначена дорожньо-транспортна пригода, автомобіль Ніссан Жук д/н [NUMBER], перебував у фактичному володінні [PERSON], ця обставина підтверджується копією матеріалів справи (а.с. 17-21). Встановлено, що [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з МКП «Дніпропетровський електротранспорт», а саме працював на посаді водія пасажирського тролейбуса 1 класу, що підтверджується копією характеристики, протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 93,95). Крім того, встановлено, що ПрАТ «СК «АХА Страхування» на підставі договору страхування наземного транспорту № 311581Га/13дп від 28.11.2013 року внаслідок настання 11.12.2013 року страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування [PERSON] як страхувальнику автомобіля у розмірі 28\~941,46 грн. та отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, що підтверджується копією розрахунку та платіжного доручення (а.с. 38-39) Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про страхування» та іншими нормативно-правовими актами. За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду , якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією \~породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не \~встановлений законом. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року зазначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до змісту ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд при розгляді позовних вимог позивача виходить з того, що відповідач на момент дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11.12.2013 року, перебував у трудових відносинах з МКП «Дніпропетровський електротранспорт», та джерело підвищеної небезпеки тролейбусом ЮМЗ Т1 б/н 2070 перебуває у власності даної юридичної особи, а тому вимоги позивача до [PERSON], який не є володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed