Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

03.06.2016 року до суду надійшов позов, в якому [PERSON] прохала розірвати договір оренди землі [NUMBER], укладений міжнею та відповідачем 02.07.2004 року та зареєстрований у відділі Держкомагенства у Козельщинському районі Полтавської області 27.12.2004 року за [NUMBER], та стягнути недоплачену орендну плату в сумі 7850грн 32коп, інфляційні нарахування в сумі 2526,20грн, пеню в сумі 2754,60грн, та 3% річних в сумі 241,37грн, вартість майнового паю в сумі 1387,92грн та зобов»язати Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Відродження» повернути спірну земельну ділянку. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є власником земельної ділянки розміром 4,73га, розташованої на території Оленівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області. 02.07.2004 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки. Договір укладено строком на 9 років з виплатою орендної плати в розмірі 1,5% на рік від вартості земельної ділянки, обрахованої з урахуванням індексів інфляції і виплатою орендної плати до 1 квітня наступного року. 18 вересня 2008 року сторонами укладена додаткова угода, якою змінено умови договору оренди земельної ділянки. Дія договору продовжена на термін 10 років, починаючи з дня державної реєстрації, та діє до 31 грудня 2017 року. В пункті 4 угоди обчислення розміру орендної плати передбачена у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься щорічно (рівними частинами до 31 серпня та до 31 грудня). Орендар порушив умови договору, систематично недоплачував орендну плату через, що утворилась заборгованість по орендній платі в сумі 7850,32грн, нараховані 2526,20грн інфляційних втрат, 2754,6грн пені за порушення умов договору та 241,37грн-3% річних відповідно до ст.625 ЦК України, а разом 13372,49грн, на стягненні яких наполягає позивач. Вимога позивача про повернення земельної ділянки залишена без розгляду за його заявою ухвалою суду від 19 липня 2016 року. Позивач в судове засідання направила заяву, в якій позовні вимоги підтримувала та прохала їх задовольнити, а справу розглянути без її участі, надавши повноваження представникам представляти її інтереси в суді. Представники сторін в судове засідання не з»явилися, направили заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в попередньому судовому засіданні позивні вимоги підтримували, посилаючись на наведені в позові підстави. [PERSON] також зазначив, що відповідачем було порушено право власника на отримання доходів від землі, що перебуває у її власності, не змінювались умови договору щорічно, безпідставно утримувались податки з нарахованої орендної плати без внесення змін до договору, на розгляд справи направили заяву про розгляд справи без їх участі. Представники відповідача Півненко І.В. та Назаревича І.Р. в письмових запереченнях позову не визнали та показали, що щорічно ПОСП «Відродження» дотримувалось умов договору оренди земельної ділянки та вимог закону, орендну плату нараховувало, виходячи із нормативно грошової оцінки земельної ділянки, яка розраховувалась відділом Держгеокадастру в Козельщинському районі у розмірі 5% із застосуванням коефіцієнту 1.756, який не є обов»язковим для земель, що перебувають у приватній власності, а тому щорічно мала місце переплата орендної плати. Представники прохали застосувати строк позовної давності до вимог, що стосуються заявлених претензій за оплату у 2011-2012 роках, посилаючись на відсутність поважної причини пропуску цього строку. Також не погоджувались з думкою представників позивача про неправомірність утримання з нарахованої орендної плати податків і зборів, зазначили, що за Податковим кодексом підприємство визнано податковим агентом і зобов»язане утримувати податок з усіх нарахованих ним сум до бюджету, зауважили, що виплата майнового паю, який перебуває в оренді відповідача неможлива, так як він не є розпорядником паю, а при розпаюванні майна КСП ім. Фрунзе пайовики не вирішували питання про реальний розподіл майна. Представник залученої до участі в якості третьої особи без самостійних вимог відділу Держгеокадастру у Козельщинському районі [PERSON] направила суду інформацію, в якій зазначила, що щорічно у першому місяці року органами Держгеокадастру проводиться переоцінка нормативно грошової оцінки земельних ділянок з урахуванням індексу інфляції, яка доводиться до власників і землекористувачів, підтвердила вартість земельного паю по Оленівській сільській раді з урахування індексації у 2011 році сумі 57296грн, 2012-2013 роки -100611,8грн, 2015 рік - 125670,40грн, надала суду для огляду оригінали договору оренди земельної ділянки, додаткової угоди та документи на підставі яких видався Державний акт позивачу. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач є власником земельної ділянки розміром 4,73га, розташованої на території Оленівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія [NUMBER], виданого 07.10.2010 року Козельщинською районною державною адміністрацією Полтавської області (а.с.10). 02.07.2004 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у Козельщинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України за [NUMBER] від 27.12.2004 року (а.с.7-8). Згідно пунктів 1, 2, 4 Договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,73 га, нормативно грошовою оцінкою 44136грн, на термін 9 років. Згідно п.4.1 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій, натуральні та відробітковій формах в розмірі 1,5% в рік до 1 квітня наступного року. 18.09.2008 року до договору укладено додаткову угоду, яку зареєстровано 25.12.2009 року у Козельщинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України (надалі - Додаткова угода). За умовами Додаткової угоди викладено в новій редакції п.п.3.1. Договору та зазначено, що «Договір укладається на термін 10 років, починаючи з дати державної реєстрації цієї Додаткової угоди і діє до 31 грудня 2017 року. В той же час, суд вважає, що при укладанні Додаткової угоди волевиявлення сторін було направлено саме на продовження терміну дії договору. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 06.03.2013 року по справі №6-5цс13 державна реєстрації договору оренди земельної ділянки у період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки незалежно від дати проведення такої реєстрації. Згідно п.11.3 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за: - взаємною згодою сторін; - рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом; - добровільної відмови орендаря від оренди земельної ділянки за умови письмового попередження орендодавця не пізніше ніж за три місяці. Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України Частиною 2 ст.409 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Статтею 15 Закону України Про оренду землі визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її виплати. У відповідності до ст.ст. 21-23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю ) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється як правило у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральні формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Статтею 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) встановлено наступне (в редакції Указу Президента N 830/2002 від 13.09.2002; із змінами, внесеними згідно з Указом Президента N 725/2008 від 19.08.2008 року): «Визнати одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Таким чином, вказаний нормативний акт не встановлює законодавчого рівня розміру орендної плати поза договірних стосунків. Крім того, в будь-якому випадку, як зазначено вище, буд-який перегляд умов договору, в тому числі, розміру орендної плати можливий лише за згодою сторін або за рішенням суду. Таким чином, в даному випадку позивачем не обґрунтовано та не доведено наявності порушень відповідачем умов договору в цій частині. Щодо не здійснення відповідачем збільшення розміру орендної плати на індекс інфляції. З системного аналізу пункт 4 Договору та Додаткової угоди вбачається, що сторони встановили розмір орендної плати у певному відсотковому відношенні до нормативної грошової оцінки землі, яка станом на дату укладення Договору складала 44136грн. Залучений до участі представник третьої особи [PERSON] надала суду інформацію про порядок визначення та розмір нормативногрошової оцінки спірної земельної ділянки станом на 2011рік, яка складає 57296грн, 2012-2014 роки-100611,8грн. Так, станом на 2015 рік нормативна грошова оцінка становить 125670,40грн (з врахуванням коефіцієнтів індексації). Під час дії договору відповідачем сплачено (а.с. 103) грошовими коштами позивачу орендну плату в наступних розмірах (без врахування утриманого податку на доходи): 2011 рік - 2435грн; 2012 рік - 4276грн; 2013 рік - 4276грн; 2014 рік - 4276грн; 2015 рік - 5247грн. Здійснення вказаних виплат підтверджено розрахунком наданим позивачем на підставі облікових даних центральної бази державного реєстру фізичних осіб ДПА України (а.с.11, 35) та їх отримання ним не заперечується. Згідно з пунктом 4.1, 4.2 додаткової угоди до договору оренди обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Аналогічне положення містить ч.3 ст.21 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до Закону України «Про оцінку земель» нормативно грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентних дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами. Відповідно до пункту 1 Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого Постановою КМУ №783 від 12.05.2000 року (до скасування постановою КМУ №56 від 31.01.2011 року) грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення індексується станом на 1 січня поточного року на коефіцієнт, що визначається за формулою: Кі = [I - 10]: 100, де I - середньорічний індекс інфляції року, за результатами якого проводиться індексація. В свою чергу, після набуття чинності Податковим кодексом України це питання врегульовано п.289.2 ст.289 ПК України, де у розрахунку коефіцієнта індексації приймає участь індекс споживчих цін за попередній період. Таким чином, вбачається, що відповідачем орендна плата за 2011-2015 роки нараховувалась від грошової оцінки земельної ділянки, до якої вже включено індекс споживчих цін (індекс інфляції), а тому суд неприймає до уваги твердження представників позивача про необхідність подвійного нарахування індексації та індексу інфляції. Також суд вважає хибним твердження представників позивача про безпідставне утримання з нарахованої орендної плати податку з доходів фізичних осіб та військового збору, так як їх утримання прямо випливає з ст.ст.162-164, 170 Податкового кодексу України, які ст.6 ЦК України визнаються обов»язковими для виконання договірними сторонами. Проаналізувавши надані сторонами і представником третьої особи докази, суд приходить до висновку, що виплата орендної плати в підвищеному розмірі в 2012-2013 роках орендодавцям ПОСП Відродження є не переплатою орендної плати, а добровільним збільшенням орендарем її розміру в звязку з збільшенням нормативно-грошової оцінки землі з застосуванням коефіцієнту 1,756, передбаченого Постановою КМ України № 1185 від 31.10.2011 року, з чим орендодавець погодився та прийняв орендну плату у збільшеному розмірі без внесення змін до договору оренди землі. Суд вважає, що орендна плата за 2011 рік нараховувалась відповідачем відповідно до умов договору без застосування коефіцієнту 1,756, що відповідає умовами договору. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено порушення відповідачем умов Договору в частині невиплати у повному обсязі орендної плати, а тому підстав для розірвання договору, нарахування пені та інших виплат, відповідно до ст. 625 ЦК України судом не встановлено. Твердження представника позивача [PERSON] про незаконність володіння спірною земельною ділянкою та використання доходів з неї без погодження з власником земельної ділянки як підставою для розірвання договору судом не приймаються до уваги так як є надуманим і спростовуються укладеним між сторонами договором, відповідно до якого власник передав відповідачу право користування земельною ділянкою на умовах виплати орендної плати. Стосовно вимоги позивача зобов»язати відповідача виплатити їй вартість належного майнового паю колишнього КСП ім. Фрунзе в розмірі 1397,82грн суд вважає, що позовна вимога, адресована ПОСП «Відродження», повинна пред»являтися до власника, яким відповідач не являється. ПОСП «Відродження» використовує його на правах оренди. Відповідно до п.3 ст.9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» - «У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі». Таким чином, здійснення виплати вартості майнового паю проводиться за згодою сторін, з урахуванням інтересів інших власників паїв. Право на отримання свого майнового паю члени КСП мають лише відповідно до структури, визначеної рішенням зборів співвласників паїв у порядку виділу своєї частки із спільного майна, в тому числі шляхом пред»явлення позову до всіх співвласників. Враховуючи, що рішення зборів співвласників про виділення паю в натурі позивачем не надано, встановити структури пайового фонду не має можливості, позивачем не надані докази звернення до пайовиків щодо виплати вартості майнового паю, проведення загальних зборів пайовиків з цього питання, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги в цій частині. На підставі ст.ст. 15, 21-23 ЗУ «Про оренду землі», ст. 409 ЦК України,

Outcome: dismissed