Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

04 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] та Золочівського районного сектору ГУ ДМС України в Харківській області, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зобов`язати Золочівський районний сектор ГУ ДМС України в Харківській області зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що будинок [ADDRESS] належить їй на праві власності за договором дарування. Крім неї у вказаному будинку зареєстровано також [PERSON], який фактично у даному будинку на теперішній час не проживає. Останній раз він був у вказаному будинку у січні 2012 року перед укладення договору дарування будинку позивачу. Його майна та речей у будинку немає. Крім того він не приймає участі в утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ. Взагалі наразі відповідач разом з родиною проживає у м. Харкові, однак добровільно знятися з реєстрації у спірному будинку він відмовляється, що порушує права позивача в тому числі з оформлення субсидії, через що вона була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання 21.10.2014 року позивач не з`явилася, проте надала до суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання 21.10.2014 року також не з'явився. Попередньо надав до суду письмову заяву, відповідно до якої не заперечував проти позовних вимог позивача, пояснивши при цьому, що він не має вільного часу, щоб самостійно виписатися зі вказаного будинку, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Представник Золочівського районного сектору ГУ ДМС України в Харківській області Богдан С.М. в судове засідання 21.10.2014 року також не з`явилася, наддала до суду письмову заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити за відсутності представника Золочівського районного сектору ГУ ДМС України в Харківській області, вирішення справи поклала на розсуд суду на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується наданою суду копією договору дарування житлового будинку від 27.01.2012 року, посвідчений державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Тихоновою Н.П., реєстровий № 142, з реєстраційним написом та витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 8-10). Відповідно до технічного паспорту за реєстровим № 1-398 власником будинку [ADDRESS] значиться [PERSON] (а.с. 11) Згідно інформації Золочівського РС ГУДМС України в Харківській області вих. № 38/930 [PERSON] зареєстрований [ADDRESS] (а.с. 18). З наданої суду довідки Довжицького сільського голови Коник В.Б. від 15.08.2014 року вбачається, що [PERSON], який є братом [PERSON], дійсно зареєстрований, але фактично не проживає у [ADDRESS], що підтверджується також актом від 15.08.2014 року, засвідченого підписами депутата Довжицької сільської ради виборчий округ № 3 Дон Л.М. та сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15,16). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ст.ст. 15, 23, 405 ЦК України. Крім того основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов ' язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Статтею 405 ЦК України окреслено право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Так, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 174 ЦПК України передбачена можливість визнання позову відповідачем. Так, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON], як член сім'ї власника будинку [ADDRESS], зареєстрований за вказаною адресою, проте понад рік є відсутнім за місцем реєстрації. Проживаючи разом з родиною в м. Харкові, спірним житлом не цікавиться, не несе витрати на його утримання, чим порушує права власника будинку [PERSON] Доказів наявності домовленості між [PERSON] та [PERSON], стосовно відсутності останнього у будинку, суду не надано, в зв'язку з чим, в розумінні положень ч. 2 ст. 405 ЦК України суд вважає, що [PERSON] втратив право користування вказаним житлом. Крім того, враховуючи визнання позову відповідачем, що не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також те, що підставою для зняття особи з реєстрації може бути судове рішення про позбавлення особи права користування житлом, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у повному обсязі, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] зі зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. На підставі викладеного, та

Outcome: approved