Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

02 грудня 2020 року позивач комунальне підприємство «Володимир-Волинськтеплоенерго» Володимир-Волинської міської ради (далі - КП «Володимир-Волинськтеплоенерго») звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат та пені за надані послуги з теплопостачання в період з листопада 2019 року по жовтень 2020 року. Позов обґрунтований тим, що КП «Володимир-Волинськтеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в тому числі у нежитлове приміщення комунальної власності, яке орендує відповідач за адресою: [ADDRESS] . Відповідач, як споживач, відмовився підписувати договір купівлі-продажу теплової енергії із позивачем, що не звільняє його від обов`язку оплати наданих послуг. Позивачем зобов`язання по теплопостачанню та постачанню гарячої води виконано, а відповідач своїх зобов`язань в частині оплати вказаних послуг не виконує, внаслідок чого за його особовим рахунком утворилась заборгованість перед підприємством за період з 01 листопада 2019 року по 31 жовтня 2020 року включно в сумі, що становить 8 599, 87 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Крім того, за несвоєчасне внесення плати за послуги на всю суму боргу відповідача на підставі положень ст. 625 ЦК України нараховані інфляційні нарахування в розмірі 5,37 грн., три відсотки річних в розмірі 202, 26 грн. та пеня в розмірі 56, 42 грн. Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, її розгляд постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. При відкритті провадження у справі судом звернуто увагу на те, що відповідачем у позовній заяві зазначено адвоката Рудися Р.В., проте наявність запису від 18 листопада 2015 року у загальнодоступному Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення підприємницької діяльності [PERSON] є свідченням про віднесення даного спору до юрисдикції загальних судів. У призначені судові засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач до суду у призначені судові засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не подавав, правом подачі відзиву не скористався. Про час та місце проведення судових засідань повідомлявся. 18 березня 2021 року відповідач подав до суду клопотання про залучення до розгляду справи третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору Володимир-Волинської міської ради Волинської області та витребування у неї технічної документації на частину підвального нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке він орендує. У клопотанні вказав, що позовні вимоги не визнає, оскільки тепловою енергією не користувався по тій причині, що у орендованому приміщенні були відсутні батареї та радіатори. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 березня 2021 року задоволено клопотання відповідача, залучити у справі третю особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Володимир-Волинську міську раду Волинської області. Витребувано у Володимир-Волинської міської ради Волинської області оригінал технічної документації на частину підвального нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . 20 квітня 2021 року від представника Володимир-Волинської міської ради надійшла до суду заява про слухання справи на підставі наявних документів та без її участі. На виконання ухвали про витребування доказу суду надано технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна: частину підвального приміщення за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідачем 18 березня 2021 року заявлено клопотання про виклик свідка житлово-будівельний кооператив «Ентузіаст», який знаходиться за адресою: місто Володимир-Волинський, вулиця Ковельська, буд.103. У зв`язку з неможливістю проводити допит юридичної особи в судовому засіданні, а також неможливістю уточнення клопотання через неявку відповідача в судове засідання, суд залишає його без розгляду. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його було належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Так, розглядом справи встановлено, що відповідач [PERSON] 01 листопада 2019 року на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності міста (далі - договір оренди), а також рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області № 318 від 01 листопада 2019 року, від Володимир-Волинської міської ради Волинської області отримав в оренду частину нежитлового підвального приміщення загальною площею 50,7 м2, що розміщене за адресою: [ADDRESS] для використання під офіс орендаря (а.с.16-20). У відповідності до п.п. 5.8, 5.15 договору оренди, до обов`язку орендаря віднесено укласти договори з відповідними комунальними службами міста про надання ними комунальних послуг. Відмова від укладення договорів з комунальними службами міста або невиконання зобов`язань по зазначених договорах є підставою для розірвання цього договору. Орендар зобов`язаний самостійно сплачувати вартість фактично спожитих комунальних послуг постачальникам таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними орендарем із цими організаціями (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія, вивіз сміття і т.п.), за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання (а.с.16-17). До справи також долучено не підписаний відповідачем договір купівлі-продажу теплової енергії № 49 від 01 листопада 2019 року щодо постачання теплової енергії у підвальне приміщення житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. У відповідності до ч.1. ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Статтею 5 цього ж Закону визначено перелік житлово-комунальних послуг, до складу якого входять крім інших, послуги постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Згідно з п.1 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до пункту 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року, № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). Відповідно до вимог ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Таким чином, необхідність укладання договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладання визначено як обов`язок, а не право споживача таких послуг. За вказаних обставин відсутність укладеного договору із позивачем, не є підставою для звільнення відповідача від сплати коштів за користування послугами централізованого опалення і постачання гарячої води. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлового комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Наведеними положеннями законів передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Доводи відповідача щодо неотримання ним фактично отриманих послуг, з підстав відсутності у орендованому ним приміщенні батарей чи радіаторів, є необгрунтованими належними доказами. Відповідно до змісту поданого Володимир-Волинською міською радою Волинського району технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна: частину підвального приміщення за адресою: [ADDRESS] , станом на 21 січня 2019 року його було обладнано централізованим опаленням. Будь-яких доказів щодо відключення вказаного приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у порядку визначеному Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, який в тому числі включає в себе погодження із органами місцевого самоврядування, сторонами суду подано не було, і про це не заявлялося. Відключення централізованого опалення та постачання гарячої води в іншому порядку є самовільним, що не допускається. Будь-яке самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги центрального теплопостачання. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у справі 522/401/15-ц від 25 вересня 2019 року, що також відповідає постанові Верховного Суду у справі № 915/89/16 від 02 березня 2018 року, Частиною 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Позивач неодноразово протягом травня-червня 2020 року звертався до відповідача та Володимир-Волинської міської ради із претензіями та повідомленнями (а.с.21-28), в яких вказував на існування заборгованості по теплопостачанню та необхідність сплатити у десятиденний термін. Вказана заборгованість сплаченою не була. Позивачем проведено розрахунок заборгованості за теплову енергію надану [PERSON] за вказаною вище адресою, яка станом на жовтень 2020 року включно становила 8599, 87 гривень. Правильність проведеного розрахунку відповідачем не оспорювалась.Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано. За змістом ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до положень ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Оскільки внаслідок бездіяльності відповідача, виникла заборгованість перед позивачем, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення суми індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Суд погоджується з розрахунками сум трьох відсотків річних та інфляційних втрат, зробленими позивачем та долученими до позовної заяви, з яких вбачається, що станом на 31 жовтня 2020 року загальна сума трьох відсотків річних від суми простроченої відповідачем заборгованості за весь період становить 202, 26 грн., а загальна сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за весь період становить 5, 37 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). На підставі п.23 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, за несвоєчасну оплату послуг споживач сплачує пеню в установлених законом та договором розмірах. Згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. При цьому суд звернув увагу на те, що у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, пеня, інфляційні нарахування та 3% річних від простроченої відповідачами заборгованості позивачем у його вимогах не нараховувалися, а відповідно й з відповідача не стягуються. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача щодо надання ним відповідачу послуг теплопостачання, та не спростував заборгованості у розмірі 8599, 87 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги комунального підприємства «Володимир-Волинськтеплоенерго» Володимир-Волинської міської ради є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають до задоволення. При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача задоволені повністю, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102, 00 грн. На підставі ст.ст.11, 509, 526, 625 ЦК України, п.6 ч.1 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved