Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

03 лютого 2015 року [PERSON] звернувся із позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] у якому просив розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, який зареєстрований 23 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області за актовим записом №18. В обгрунтування позову вказував, що за час перебування у шлюбі в них з відповідачкою народився син [PERSON],[INFO] Спільне життя із відповідачем не склалося. Не змогли створити спільної сім'ї, так як в них різні погляди на життя, втрачено почуття любові та поваги, шлюбні відносини фактично припинилися з листопада місяця 2014 року. Позивач вважає, що примирення є неможливим. 11 лютого 2015 року позивачем [PERSON] було подано клопотання про збільшення розміру позовних вимог, у яких він просив додатково визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO], разом із батьком. В обгрунтування клопотання про збільшення розміру позовних вимог вказує, що необхідність заявлення даного клопотання зумовлено потребою визначити місце проживання малолітнього сина після розірвання шлюбу разом з батьком. Оскільки самостійно дійти згоди з ким із батьків буде проживати дитина вони не можуть. Вважає, що є виключні обставини за яких суд не може залишити на проживанні дитину разом із відповідачем. Такими обставинами є те, що дитина прихильніша до позивача, він має постійний заробіток, не зловживає спиртними напоями, не демонструє аморальної поведінки. Крім цього, позивачу самостійно доводиться займатися вирішенням матеріальних та побутових потреб дитини, а також те, що саме він, як батько приймає більшу участь у вихованні дитини. Представник позивача позов з врахуванням клопотання про збільшення розміру позовних вимог підтримав із підстав зазначених у позовній заяві та клопотанні. Відповідач позов визнала частково. Вважає, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, оскільки вона проти розірвання шлюбу не заперечує та строку для примирення необхідності надавати не має. У частині визначення місця проживання дитини з батьком [PERSON] не заперечувала, однак з умовою, що суд визначить місце проживання дитини разом із батьком лише на декілька місяців. Оскільки відповідачу необхідно певний час, щоб створити належні умови для виховання дитини, так як вона на момент розгляду справи працює, а тому дитині потрібен постійний сторонній догляд, якого вона на даний час забезпечити не може. Представник третьої особи органу опіки і піклування Радехівської районної державної адміністрації, проти задоволення позову у частині визначення місця проживання дитини разом із позивачем заперечила з врахуванням наступного. Комісія з питань захисту прав дитини визнала, що в кожного з батьків малолітньої дитини є всі необхідні особисті якості та матеріально-побутові умови для того, щоб дитина могла проживати з кожним з них. Однак, зважаючи на те, що сторони на час розгляду питання у комісії згоди щодо визначення місця проживання дитини не прийшли то враховуючи вік дитини і фактичне місце її проживання з матір'ю, райдержадміністрація вважає, що підстав розлучати дитину з матір'ю та передавати її батькові не має. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, представника третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, дослідивши письмові докази суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення враховуючи наступне. Судом встановлено, що 23 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області за актовим записом №18 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO]. Сторонами не заперечувалося те, що між ними спільне життя не склалося, не змогли створити спільної сім'ї, так як в них різні погляди на життя, втрачено почуття любові та поваги, шлюбні відносини фактично припинилися з листопада місяця 2014 року, а тому подальше життя є неможливим. Визнання сторонами даних обставин не порушує вимог закону та прав і інтересів третіх осіб, а тому у суду не має підстав не враховувати цих обставин. За таких обставин, суд приходить до висновку щодо подальше перебування сторін у шлюбі шкодитиме їх правам та інтересам, а також те, що суд не може обмежити право особи на розпорядження свої особистим немайновим правом, як на припинення шлюбу. Згідно частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частин 1,2 статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. У відповідності до частин 3,4 статті 23 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, прийнятого 16 грудня 1966 року, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. Держави, які беруть участь у цьому Пакті, повинні вжити належних заходів для забезпечення рівності прав і обов'язків обох з подружжя щодо одруження, під час перебування в шлюбі і при його розірванні. В разі розірвання шлюбу має передбачатися необхідний захист усіх дітей. Судом встановлено, що в кожного з батьків малолітньої дитини є всі необхідні особисті якості та матеріально-побутові умови для того, щоб дитина могла проживати з кожним з них. Судом також встановлено, що на час розгляду питання про визначення місця проживання дитини у комісії з питань захисту прав дитини 27 березня 2015 року між сторонами був наявний спір, щодо того з ким має проживати дитина. У судому засіданні із пояснень відповідача було встановлено, що [PERSON] працює, має постійний дохід, однак внаслідок того, що постійно працює тимчасово не буде мати можливості здійснювати догляд за дитиною. Із висновку, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини вбачається, що позивач має постійний дохід, належні умови для проживання дитини, а також те, що з ним проживає мати [PERSON], яка приходиться бабусею дитини. [PERSON] згідна доглядати за дитиною на час відсутності батька на роботі. Тому суд враховуючи вік дитини, матеріально-побутові умови, а також те, що відповідач не заперечує, щоб дитина тимчасово проживала з батьком, вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] разом із батьком. Крім цього, судом встановлено, що малолітня дитина перебувала на утриманні позивача [PERSON] Відповідно до частин 1,2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки і піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідач із позовними вимогами про визначення місця проживання дитини разом із нею до суду не зверталася, а тому суд не вправі визначати місце проживання дитини разом із матір'ю, а підстав відмовляти у позові позивачу у частині визначення місця проживання дитини разом із ним не має. Позивачем при збільшенні розміру позовних вимог було сплачено судовий збір у розмірі 250 грн. за позовну вимогу немайнового характеру про визначення місця проживання малолітньої дитини, тоді як слід було сплатити 243, 60 грн. А тому зайво сплачений судовий збір підлягає поверненню позивачу у сумі 6,40 грн. (шість гривень сорок копійок).

Outcome: approved