Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

03.06.2019 р. позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання сина аліментів та сплачені судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 28.09.2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області., про що зроблено відповідний актовий запис за №54. Після одруження позивач отримала прізвище « [PERSON] ». В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Через часті непорозуміння, протилежні погляди на шлюб та сім`ю, взаємовідносини в сім`ї та ставлення до життя подружнє життя сторін не склалося і вони припинили спільне проживання в січні 2014 р. З народження дитини відносини в сім`ї погіршилися, відповідач зловживав спиртними напоями, не цікавився дитиною, що остаточно віддалило сторін один від одного. Рішенням Яремчанського міського суду від 14.12.2015 року шлюб між сторонами розірвано, позивачу відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » та малолітнього сина залишено на проживання з матір`ю. З грудня 2015 р. по даний час відповідач жодного разу не цікавився життям дитини, не брав участі в його вихованні, не підтримує матеріально. 04.03.2016 року позивач вдруге зареєструвала шлюб із [PERSON] , в результаті чого змінила прізвище на « [PERSON] ». З березня по даний час позивач проживає без реєстрації в будинку свого нового чоловіка в с. [ADDRESS] , Яремчанської міської ради. 31.08.2016 року у новій сім`ї позивача народився ще один син [PERSON] . Обоє синів своїм батьком називають [PERSON] , який до них відноситься з любов`ю та повагою. З приводу ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, позивач неодноразово зверталася до служби у справах дітей, однак їх зусилля щодо переконання відповідача відноситись до своїх батьківських обов`язків не дали жодного результату. Тому позивач просить її позов задовольнити. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позбавити відповідача батьківських прав відносно спільного сина [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 3000 грн. щомісячно і судові витрати по справі. Відповідач тричі в судові засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт Судової влади України, від нього не надійшло клопотання про перенесення слухання справи, відзив на позовну заяву не надав суду, а тому вважаю за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Представник органу опіки та піклування в особі-виконавчого комітету Яремчанської міської ради надала суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . В судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Суд заслухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Поясненнями позивача встановлено, що вона 28.09.2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області., про що зроблено відповідний актовий запис за №54, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.09.2013 року (а.с.11). Записами в свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 27.03.2014 року (а.с.13) встановлено, що батьками [PERSON] записані сторони по справі. Записами в рішенні Яремчанського міського суду від 14.12.2015 року (а.с.18) встановлено, що шлюб між сторонами розірвано і сина [PERSON] залишено проживати разом із матір`ю. Записами у свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] від 04.03.2016 року (а.с.12) встановлено, що [PERSON] після одруження з [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Поясненнями позивача встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітній син проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні та утриманні її нового чоловіка. Проживання дитини з позивачем також стверджується записами в довідці Яремчанського МКП від 02.05.2019 р. (а.с.15) та акті обстеження матеріально-побутових умов (а.с.17). Записами в характеристиці №21 (а.с.16) встановлено, що неповнолітній [PERSON] є вихованцем ЗДО «Ластівочка» с.Поляниця. Його мати та її чоловік [PERSON] систематично цікавляться хлопчиком та приділяють належну увагу його вихованню. Батько [PERSON] - [PERSON] не займається вихованням дитини, не відвідує його. Представник органу опіки та піклування Микитюк М.І. в судовому засіданні пояснила, що за результатами обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , вітчимом - [PERSON] та молодшим братом [PERSON] . Матеріально-побутові умови сім`ї задовільні, створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку дитини. Мати та її чоловік [PERSON] піклуються про здоров`я дитини, дбають про її добробут, приділяють належну увагу вихованню сина. Батько дитини - [PERSON] проживає в м.Івано- Франківськ , не надає матеріальної допомоги синові, не займається його вихованням. Тривалий час не спілкується з [PERSON] та не проявляє батьківської турботи, жодного разу не привітав сина з днем народження чи іншими святами. Працівниками служби у справах дітей міськвиконкому Яремчанської міської ради належним чином було повідомлено [PERSON] про час та місце засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак останній не з`явився на засідання комісії з невідомих причин. Тому комісія з питань захисту прав дітей прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина та погодила висновок служби у справах дітей, що підтверджується копією висновку про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.42). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач був його зятем. Після народження сина (онука) батько декілька раз приходив до дитини, однак інколи в нетверезому стані. [PERSON] та його вихованням займається тільки позивач та її новий чоловік [PERSON] , якого [PERSON] називає татом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач був її зятем, який після народження дитини не цікавився його життям та вихованням. З 2016 року вихованням хлопчика займається тільки позивач разом із її чоловіком - [PERSON] . Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини за нормами ст.141,150,157 СК України, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача. Право звернення до суду з даним позовом та правові наслідки позбавлення батьківських прав врегульовані нормами ст.165-166 СК України. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав, як вже зазначалось вище, є винятковим та крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. А тому в даному спорі, суд вважає за доцільне погодитися з висновком органу опіки та піклування, та встановивши повно і об`єктивно обставини спору, позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Що стосується вимоги про стягнення аліментів на утримання сина, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. В ст.2 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. В ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу дії ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів щодо стану свого здоров`я, однак є працездатною особою, інших аліментних зобов`язань не має, що не спростовано матеріалами справи, належних доказів неспроможності сплачувати аліменти відповідач суду не надав, суд приходить до висновку про можливість та обов`язок відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. А, виходячи з принципу справедливості і розумності та з урахуванням потреб позивача, спільної неповнолітньої дитини, можливостей відповідача, суд вважає, що слід визначити розмір аліментів, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення нею повноліття, що буде відповідати інтересам дитини та зможе забезпечити її належний фізичний та духовний розвиток, не порушуватиме прав відповідача та норм чинного законодавства. Вимога позивача щодо стягнення більшої суми аліментів на дитину, перед судом не доведена. Відповідно до вимог ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав. Поскільки така вимога підлягає до задоволення, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати - 768,40 грн., а в дохід держави 768,40 грн. судового збору - за вимогу про стягнення аліментів. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 19, 141, 164, 180-183, 191, 193 СК України, ст.1, 2, 17 Закону України «Про охорону дитинства», п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів»,

Outcome: partial