Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

04 березня 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що вона, її дочка [PERSON], син [PERSON], колишній чоловік [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідач є чоловіком її доньки [PERSON], який зареєстрований в спірної квартирі з 20 квітня 2011 року. У липні 2012 року відповідач добровільно залишив спірну квартиру, забравши всі свої речі, з того часу не цікавиться спірною квартирою та не сплачує комунальні послуги, а в добровільному порядку не бажає знятись з реєстраційного обліку. З боку позивача, ніяких перешкод не чинилось щодо користування спірною квартирою. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, причин неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу відповідно до статті 224 ЦПК України з проведенням заочного розгляду справи. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали суду заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги повністю підтримали (а. с. 12-14). Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить по ? частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № 24230 від 08 жовтня 1998 року (а. с. 5). Згідно з витягом з особового рахунку № [NUMBER] від 17 лютого 2014 року КП «Керуюча компанія Пролетарського району м. Донецька» в спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] (а. с. 3). Наполягаючи на позові позивач пояснила, що відповідач в спірної квартирі не проживає з липня 2012 року. Його місце проживання їй невідомо, а зі спірної квартири добровільно виселився, забравши всі свої речі, жодних витрат по утриманню квартири відповідач не несе. На підтвердження того факту, що відповідач не проживає в спірному будинку позивачем було надано акт про не проживання від 04 лютого 2014 року (а. с. 7). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач не проживає в спірній квартирі з липня 2012 року. Сварок з приводу неможливості вселення та проживання ніколи не бачили. В спірної квартирі проживає позивач разом із дочкою, сином, колишнім чоловіком та онукою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Так відповідачем на виконання вимог вказаної статті не надано жодного доказу, які б обґрунтовували неможливість визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою. Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] з липня 2012 року у спірній квартирі не проживає, добровільно залишив це помешкання, забравши усі свої речі. Тобто, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірному будинку, дійсно перешкоджає позивачу здійснювати його право власності, а позивач має право вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст. ст. 383, 405 ЦК України,

Outcome: approved