Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

04.02.2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, посилаючись на наступні обставини. 17 липня 2015 року в м.Татарбунари Одеської області помер батько позивача [PERSON]. За життя батько вчинив заповіт на імя позивача, яким заповів йому земельну ділянку площею 8,47 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 064610, виданого 08.06.2004 року на імя [PERSON], розташовану на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Після смерті спадкодавця позивач своєчасно звернувся на адресу приватного нотаріуса [PERSON] з приводу прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON], але отримав відмову з причин відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на земельну ділянку. [PERSON] не має гадки де знаходиться оригінал правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності на вказану земельну ділянку, останній може лише припустити, що батько втратив його за життя. Про втрату зазначеного державного акту позивачем була подана обява до районного періодичного видання «Татарбунарський вісник». За таких обставин позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача та позивач не з'явились, але направили до суду заяву з проханням справу заслухати у їх відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги. Представник [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.18). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 418195 від 21.07.2015 року (а.с.6) [PERSON] помер 17.07.2015 року в м.Татарбунари Одеської області. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №064610 (а.с.7) підтверджується, що [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 8,47 га, розташована на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із копії заповіту від 25.06.2013 року (а.с.9) вбачається, що позивач є спадкоємцем по заповіту на земельну ділянку площею 8,47 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, право власності на яку посвідчено Деержавним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 064610 виданим 08.06.2004 року. Відповідно до технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки за № Т-213/0-76/19-15 виданої Відділом Держгеокадастру у Татарбунарському районі Одеської області (а.с.11) вбачається, що вартість земельної ділянки загальною площею 8,4669 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району, яка перебувала у власності [PERSON], згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 064610, складає 257180 грн. 38 коп. З листа нотаріуса № 49/01-16 від 01.02.2016 року (а.с.10) видно, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Із об'яви, опублікованої в газеті Татарбунарський вісник (а.с.19) видно, що в графі втрачені значиться вважати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №064610 виданий Татарбунарською районною державною адміністрацією 08.06.2004 року на ім'я [PERSON]. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру 42982032 від 17.02.2016 року (а.с.21) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], приватним нотаріусом [PERSON] заведена спадкова справа №311/2015 за номером у спадковому реєстрі 58286077. До вказаної довідки долучена нотаріально завірена копія заяви [PERSON] від 30.11.2015 року за № 802 про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] та завірена копія заяви [PERSON] від 01.02.2016 року за № 34 про відмову від прийняття обовязкової частини спадщини за заповітом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач по справі є єдиним спадкоємцем за заповітом (а.с.9) після смерті [PERSON] (а.с.6) на земельну ділянку площею 8,47 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.7). Інший спадкоємець - сестра позивача, яка має право на обовязкову частку спадкового майна за заповітом, від своєї частини спадку відмовилася у встановленому законом порядку. Так як правовстановлюючий документ на земельну ділянку на імя спадкодавця втрачено, нотаріусом [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно (а.с.10). Отримати вказаний документ після смерті спадкодавця законом не передбачено, що позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] в установленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає, що права позивача мають бути захищені шляхом визнання за ним, як спадкоємцем за заповітом, права власності на земельну ділянку площею 8,47 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, яка належала на праві власності [PERSON], згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ОД №064610 від 08.06.2004 року.

Outcome: approved