Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

02.06.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати договір про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року, укладений між сторонами; стягнути з фізичної особи підприємця [PERSON] кошти у розмірі 28\~875 грн. за договором про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року. При цьому позивач посилається на те, що 15.07.2014 року між сторонами укладено договір про надання юридичних послуг № 75, до якого в подальшому було укладено ряд додаткових угод. Позивач вказує, що на виконання умов договору ним було сплачено відповідачу кошти у розмірі 28\~8745 грн. Проте, відповідач в порушення умов договору не виконувала свої зобовязання особисто, а залучила третіх осіб, що не передбачено договором. У зв'язку неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивач змушений звернутися до суду із позовом. 10.10.2016 року відповідач [PERSON] надала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 6570,58 грн. за договором про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року; стягнути судові витрати. При цьому позивач за зустрічним позовом посилається на те, що отримавши від [PERSON] заяву про розірвання договору, [PERSON] направила на адресу клієнта вимогу про необхідність сплати фактично наданих послуг у розмірі 6\~570,58 грн. Однак, у зв'язку із ухиленням [PERSON] від сплати вказаних коштів, [PERSON] змушена звернутися до суду із позовом. Ухвалою суду від 08.11.2016 року зустрічну позовну заяву прийнято та обєднано в одне провадження із первісним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник ФОП [PERSON] [PERSON] до судового засідання повторно не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. З урахуванням тривалого перебування справи у провадженні суду /провадження у справі відрито 03.06.2016 року, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи по суті вимог на підставі наявних в матеріалах справи доказах, за відсутності сторони відповідача за первісним позовом, повідомленого належним чином. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 15.07.2014 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг № 75 /том 1 а.с. 6-7, за умовами якого клієнт замовляє у виконавця юридичні послуги та консультації, зобовязується оплачувати їх, а виконавець бере на себе зобовязання надавати юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 1.5 Договору, перелік завдань виконавця, орієнтований план робіт та їх вартість, інші положення закріплюються і в Додатках до Договору. В подальшому між сторонами було укладено ряд Додатків до договору про надання юридичних послуг № 75, а саме від 15.07.2014 року /том 1 а.с. 7 зворот/, від 15.09.2014 року /том 1 а.с. 9/, від 17.10.2014 року /том 1 а.с. 10/, від 26.11.2014 року /том 1 а.с. 12-13/. На виконання вказаних Додатків до договору позивачем сплачено грошові кошти у загальній сумі 28\~875,00 грн. /2925,00 грн. + 1500,00 грн. + 2950,00 грн. + 15\~500,00 грн. + 6000,00 грн./, на підтвердження чого суду надано квитанції до прибуткового касового ордеру та акти прийому-передачі /а.с. 8, 11, 13/. Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Положеннями ст. 902 ЦК України визначено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. У ході розгляду справи представник відповідача ФОП [PERSON] [PERSON] пояснював, що на виконання положень п.п. «є» п. 3.1 Договору, яким визначено, що клієнт зобовязується оформлювати довіреність (доручення) на імя працівників виконавця для представництва, 16.07.2014 року [PERSON] оформив довіреність на [PERSON], який і надавав безпосередньо клієнту правову допомогу. Так, судом досліджено надані стороною відповідача документи на підтвердження виконання зобовязань за договором /том 1 а.с. 50-131/. В обґрунтування своїх доводів сторона ФОП [PERSON] вказувала на те, що відповідно до п. 2.5.1 Договору виконавець має право обирати та узгоджувати із клієнтом тактику захисту його прав та інтересів у відповідності до норм діючого законодавства, а також професійними навичками і знаннями своїх співробітників, які вправі виступати в ролі виконавця на підставі довіреності, виданої від імені виконавця. Так, 16.07.2014 року дійсно, [PERSON] надав нотаріально посвідчену довіреність на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо ведення судових справ та бути представниками зі всіма необхідними повноваженнями та здійснювати представництво і захист. З довіреності вбачається, що [PERSON] уповноважує представників на підставі укладеного з повіреними усного договору доручення /том 1 а.с. 49/. Проаналізувавши довіреність [PERSON] від 16.07.2014 року, суд погоджується із доводами сторони позивача, що вказана довіреність не свідчить про передоручення ФОП [PERSON] своїх обовязків [PERSON] Оскільки, по-перше, довіреність укладена на підставі усного договору доручення з повіреним. По-друге, відповідно до п. 2.5.1 Договору, ФОП [PERSON] була вправі доручати виконання певних робіт співробітникам, які вправі виступати в ролі виконавця на підставі довіреності, виданої від імені виконавця. Проте, суду не надано доказів існування довіреності, виданої від імені виконавця за договором - ФОП [PERSON] По-третє, довіреність від 16.07.2014 року видана на імя чотирьох представників - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], щодо яких у суду відсутня інформацію про їхні трудові відносини із ФОП [PERSON] На виконання ухвали суду від 25.01.2017 року судом отримано лист Одеського обласного центру зайнятості, яким повідомлено, що між [PERSON] та [PERSON] (Гаврищук) укладено трудовий договір № 15301301889 від 25.04.2013 року. Таким чином, судом достеменно встановлено, що лише один співробітник [PERSON] мала право на виконання угоди відповідно до п. 2.5.1 Договору по правовідносинам між [PERSON] та ФОП [PERSON] Проте, доказів щодо виконання саме [PERSON] будь-яких послуг згідно Договору, суду не надано. Крім того, 27.04.2017 року судом отримано лист ГУ ДФС в Одеській області, яким повідомлено, що в управлінні відсутня інформація про використання ФОП [PERSON] найманої правці в період з липня 2014 року по липень 2016 року. На спростування доводів сторони позивача [PERSON] посилався на видані ФОП [PERSON] на його імя нотаріально посвідчені довіреності від 13.03.2012 року /том 1 а.с. 188/ та від 13.03.2015 року /том 1 а.с. 187/. З досліджених судом довіреностей вбачається, що [PERSON], що є фізичною особою-підприємцем, уповноважує [PERSON] представляти її інтереси як фізичної особи-підприємця в усіх відповідних установах, підприємствах та організаціях, у судових органах України будь-якої ланки при вирішенні всіх питань, що стосуватимуться довірителя як фізичної особи-підприємця. Суд критично оцінює вказані доводи представника [PERSON], так як нотаріально посвідчені довіреності від 13.03.2012 року та від 13.03.2015 року жодним чином не свідчать про вчинення їх на виконання п. 2.5.1 Договору. Та напроти, довіреності уповноважують [PERSON] на представництво особисто [PERSON] як фізичної особи-підприємця. Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що ФОП [PERSON] всупереч положень договору про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року не було виконано належним чином своїх зобовязань. Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Положеннями ст. 653 ЦК України встановлено, що якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п 6.4 Договору про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року, клієнт має право розірвати договір. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Стосовно зустрічних позовних вимог ФОП [PERSON], суд зазначає наступне. У ході розгляду справи представники сторін пояснювали, що у травні 2016 року [PERSON] надав ФОП [PERSON] заяву про розірвання договору про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року. Відповідно до п. 6.4 Договору про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року, в разі розірвання договору за ініціативою клієнта, виконавець визначає обєм наданих ним послуг і повідомляє про це клієнта, який зобовязаний протягом 10 календарних днів від такого повідомлення оплатити фактично надані послуги виконавцю. Представник ФОП [PERSON] [PERSON] пояснював, що на виконання положень п. 6.4 Договору, ним було направлено на адресу [PERSON] повідомлення про обсяг виконаних робіт та необхідність сплати коштів у розмірі 6\~570,58 грн. /том 1 а.с. 171-184/. Вказане повідомлення отримано [PERSON] 11.08.2016 року /а.с. 169/. Вказані обставини судом не приймаються до уваги, так як на час надіслання вимог та отримання їх [PERSON] в провадженні суду вже перебувала вказана справа. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи неналежне виконання безпосередньо ФОП [PERSON] своїх зобовязань за договором про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року, суд приходить до висновку про необґрунтованість зустрічних позовних вимог ФОП [PERSON] Оскільки, суду не надано належних доказів виконання ФОП [PERSON] зобовязань за договором. Та напроти матеріали справи містять письмові докази виконання ряду дій [PERSON] в інтересах [PERSON] З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ФОП [PERSON] не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved