Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

04 грудня 2019 року адвокат Топчийов Є.В., який діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить: позбавити батьківських прав відповідача щодо його дочки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що в період перебування позивача з відповідачем у шлюбі в них народилась дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2012 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки, проте, відповідачем аліменти у повному обсязі не сплюються, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. [PERSON] не спілкується з дитиною, не приділяє їй уваги та взагалі відмовився від своїх прав, що підтверджується нотаріально завіреною заявою від 23 жовтня 2019 року, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито загальне позовне провадження у справі, у зв`язку з чим призначено підготовче засідання на 13 годину 00 хвилин 16 січня 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) позивачу. До підготовчого засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином: позивач - у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки із розпискою рекомендованим листом з повідомленням на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві, та у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України - засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою, а представник - у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом вручення судової повістки безпосередньо у суді. До початку підготовчого засідання представник позивача подав на адресу суду заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення підготовчого засідання у відповідності до частини 7 статті 128 ЦПК України: шляхом направлення судової повістки за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України - засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою, відповідач [PERSON] до підготовчого засідання не з`явився, подавши до початку засідання заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та розгляд справи просить проводити без його участі. Представник третьої особи - Служби у справа дітей Соледарської міської ради - про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся належним чином: у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Провідним спеціалістом служби у справа її дітей Соледарської міської ради Моісєєвою М.О. до початку підготовчого засідання подано заяву про розгляд справи без її участі. Оскільки сторони були належним чином повідомлені про судове засідання, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані статтями 150, 152, 155, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України (далі за тестом - СК України). Частина 1 ст. 150 СК України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось з них. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в їх сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав в силу вимог закону є винятковою мірою сімейно-правової відповідальності, яка виникає при винній поведінці батьків, які не забезпечують виховання своїх дітей. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Калінінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області 26 серпня 2011 року (а.с. 4 зворот). З копії довідки № 9100/16-12 від 04 листопада 2019 року вбачається, що малолітня [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю (позивачем по справі) за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2012 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку, починаючи з 27 січня 2012 року до моменту досягнення дитиною повноліття (а.с. 33). Проте, з копії розрахунку заборгованості від 22 жовтня 2019 року, виданого головним державним виконавцем Бахмутського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Гайчуковою Ю.С., вбачається, що станом на 22 жовтня 2019 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання дочки складає 22 272,22 гривень (а.с. 29). Згідно копії заяви відповідача від 23 жовтня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Дубровським В.М., [PERSON] , повністю розуміючи значення своїх дій та без будь-якого тиску зі сторони, відповідно до дійсного волевиявлення відмовився від батьківських прав та подальшого виховання своєї малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , а також надав згоду на позбавлення його батьківських прав та встановлення над дитиною піклування з метою її утримання, виховання та надання освіти, для захисту її прав, інтересів, та на усиновлення іншою особою (а.с. 5). Відповідно до висновку за вих. № 1 від 15 січня 2019 року, Орган опіки та піклування виконкому Соледарської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов`язків по утриманню, вихованню та розвитку своєї дитини (а.с. 26). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 15, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дійсно з боку відповідача [PERSON] , який є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , мало місце неналежне виконання своїх обов`язків, яке не було пов`язано як об`єктивними так і суб`єктивними причинами. За таких обставин, враховуючи також визнання відповідачем позову, у суду є усі правові підстави для застосування крайнього заходу впливу відносно відповідача [PERSON] та позбавити його батьківських прав, оскільки на теперішній час він не намагається виправитись та здійснювати в повному обсязі свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню його малолітньої дитини. Наданий суду висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає за необхідне прийняти до уваги під час ухвалення рішення, оскільки, як було встановлено при розгляді справи відповідач [PERSON] не цікавиться долею своєї дитини, ухиляється від її утримання, не приймає участі у її вихованні, фізичному та духовному розвитку, не цікавиться її здоров`ям, та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, що підтверджує той факт, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. За таких обставин суд вважає, що позивачем належним чином доведено, що на теперішній час є обґрунтовані підстави для застосування крайнього заходу відносно відповідача та позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При ухваленні даного рішення суд не вирішує питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки, оскільки рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Одночасно, враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в повному обсязі в сумі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved