Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

04.03.2016 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Гарант-2005» про розірвання договору оренди землі. 04.03.2016 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Гарант-2005» про розірвання договору оренди землі. 04.03.2016 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Гарант-2005» про розірвання договору оренди землі. 21.03.2016 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду було відкрито провадження по справах за позовами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та об'єднано їх в одне провадження (а.с.68). 17.05.2016 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду було прийнято відмову від позову [PERSON] та закрито провадження по справі в частині його позовних вимог (а.с.88). В направленому на адресу суду позові позивач [PERSON] зазначив, що на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку він є власником земельної ділянки загальною площею 4,53 га., яка розташована на території Вовнянської сільської ради Миргородського району. На підставі договору оренди землі укладеного в 2009 році та зареєстрованого 21 грудня 2012 року він передав вище згадану земельну ділянку в оренду Приватному сільськогосподарському підприємству «Гарант-2005». Спірний договір містить всі істотні умови та розпочав свою дію з кінця 2009 року. Після 27 лютого 2013 року позивачу було надано по одному примірнику договору оренди землі, акт про передачу та прийом земельної ділянки та додаток до договору оренди землі. Позивачка [PERSON] в позові зазначила, що вона є власницею земельної ділянки площею 4,49 га. на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], яка розташована на території Вовнянської сільської ради Миргородського району. На підставі договору оренди земельної ділянки зареєстрованого 25 грудня 2012 року вона передала належну їй земельну ділянку в оренду Приватному сільськогосподарському підприємству «Гарант-2005». Спірний договір містить всі істотні умови. Позивачі [PERSON] та [PERSON] стверджували, що в порушення п. 10 договорів оренди землі розмір орендної плати відповідачем проводився без врахування індексу інфляції, індексації тобто орендар систематично недоплачував орендну плату, що є підставою для припинення права користування земельною ділянкою. Крім того, позивачі звертають увагу суду на порушення відповідачем ст.ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі», за положеннями яких орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів. Одним із обов'язкових заходів із збереження родючості ґрунтів, які має здійснювати землекористувач, є розробка і дотримання проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь. Відповідач передбачений законом обов'язок щодо розробки проекту землеустрою не виконав. Порушення відповідачем свого обов'язку щодо розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель є істотним порушенням договорів оренди, адже наслідком такої бездіяльності буде різке зниження родючості орендованої земельної ділянки. Відповідачем порушується сівозміна, не дотримуються природоохоронні умови користування земельними ділянками, що призвело до зниження родючості ґрунтів та погіршення їх стану. Враховуючи те, що протиправна бездіяльність відповідача загрожує збереженню стану орендованої земельної ділянки, вважають, що договори оренди землі мають бути розірваними. Позивачі просили: розірвати договір оренди землі 4,53 га (кадастровий номер [NUMBER]) між [PERSON] та Приватним сільськогосподарським підприємством «Гарант-2005», що зареєстрований в Управлінні Держземагенства в Миргородському районі 21 грудня 2012 року за №532320004003271; розірвати договір оренди землі 4,49 га (кадастровий номер [NUMBER]) між [PERSON] та Приватним сільськогосподарським підприємством «Гарант-2005», що зареєстрований в Управлінні Держземагенства в Миргородському районі 25 грудня 2012 року за №532320004003387. Позивачі [PERSON] та [PERSON] будучи належним чином повідомленими про день та час судового розгляду справи в судове засідання не з'явилися. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], що діє на підставі довіреностей позов підтримав просив його задовольнити з підстав викладених в позовних заявах. Представник відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства «Гарант-2005» Шелест Н.Н., що діє на підставі довіреності позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити, оскільки представником позивачів не доведено, що погіршився стан орендованих підприємством земельних ділянок. Відповідач офіційно користується спірними земельними ділянками з грудня 2012 року, хто користувався даними земельними ділянками до нього і яким чином йому не відомо. Також відсутні офіційні відомості про те в якому стані підприємством були отримані спірні земельні ділянки, а тому стверджувати про те, що саме господарська діяльність відповідача призвела до погіршення родючості грутнів не можна. В той же час не заперечує, що в порівнянні з 1997 роком стан орендованої підприємством землі погіршився. Стосовно порушення прав позивачів на виплату орендної плати з врахуванням індексу інфляції та індексації, то стверджує, що дійсно при проведенні виплати орендної плати позивачам за 2013 рік було не в повній мірі враховано індекс інфляції, але позивачами не ставиться вимога про стягнення недоплаченої суми. В 2014 та 2015 році виплата орендної плати позивачем була проведена з врахуванням всіх вимог закону, а тому не може йти мова про допущені підприємством систематичні порушення при виплаті орендної плати. В задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] просила відмовити за недоведеністю позовних вимог. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками земельних ділянок розташованих на території Вовнянської сільської ради відповідно площею 4,53 га та 4,49 га, що підтверджується копіями державних актів на земельні ділянки (а.с.9; 51). Між позивачем [PERSON] та ПСП «Гарант-2005» та між позивачкою [PERSON] та ПСП «Гарант-2005» було укладено договори оренди землі, які набрали чинності з моменту реєстрації в Управлінні Держземагенства у Миргородському районі відповідно 21.12.2012 року та 25.12.2012 року (а.с.5-6;47-48). В подальшому 21.12.2012 року та відповідно 25.12.2012 року між позивачем [PERSON] і ПСП «Гарант-2005» та між позивачкою [PERSON] та ПСП «Гаран-2005» було укладено додатки до договорів оренди стосовно орендної плати (а.с.7;49). Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною 1 ст. 32 даного Закону визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно ст. 25 ЗУ «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов'язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів. Пунктом 38 укладеного між сторонами по справі договору встановлено, що його дія припиняється шляхом розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Підставами припинення права користування земельною ділянкою, передбаченими ст. 141 ЗК України, є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Таким чином, у справі позивач не довів факти невиконання відповідачем обов'язків, покладених на нього, як орендаря, ст. 25 ЗУ «Про оренду землі» або умовами договору чи інші передбачені законом підстави для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки. Згідно ч. 4 ст. 22 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель. (в редакції, що діяла до 05.04.2015 року) Пунктом 18 Перехідних положень ЗК України передбачено, що на період до 1 січня 2015 року вимоги частини четвертої статті 22 цього Кодексу поширюються лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів. Механізм розроблення проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь визначено Порядком розроблення проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1134 від 2 листопада 2011 року. Під час розгляду справи в суді позивачем не було надано доказів факту умисного порушення відповідачем умов договору. Адже при укладенні договорів оренди землі, які набрали чинності в грудні 2012 року, не було розроблено відповідного проекту землеустрою, що заперечують еколого-економічне обгрунтування сівозміни та впорядкування угідь, агрономічного паспорту земельних ділянок позивачів, зважаючи на що, на даний час неможливо зробити висновку про те, внаслідок чиїх дій було допущено погіршення родючості ґрунтів, якими користується підприємство-відповідач. Крім того, відсутні об'єктивні дані, які б свідчили про те, що проби ґрунту при виготовленні у 2016 році агрохімічних паспортів земельних ділянок позивачів бралися саме з земельних ділянок належних позивачам, що ставить під сумнів об'єктивність наданих паспортів (а.с. 127-128). Інформація стосовно стану земельних ділянок позивачів у 1997 році (а.с.125) не приймається судом до уваги, оскільки підприємство-відповідач орендує спірні земельні ділянки з 2012 року, а в суду відсутня будь-яка інформація стосовно стану спірних земельних ділянок на час укладення договорів оренди землі. Крім того, власниками земельних ділянок позивачі стали лише в 2004 році, зважаючи на що наявна інформація не має доказового значення по справі, яка розглядається судом. На час розгляду справи судом ст. 22 Земельного кодексу України діє у редакції від 05.04.2015 року відповідно до положень якої виключено частину четверту цієї статті в якій мова йде про використання земельної ділянки відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель. Відповідні зміни до цієї статті були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)». Суд вважає, що в судовому засіданні не зібрано безспірних доказів, які свідчать про те, що ПСП «Гарант-2005» своєю діяльністю призвів до погіршення стану орендованих земельних ділянок. Спірна земельна ділянка передавалась в оренду орендодавцями без розроблення агрохімічних властивостей ґрунту та еколого - агрохімічного паспорту земельної ділянки. Позивачами не доведено, що відповідачем порушено стан родючості землі. Стосовно допущених відповідачем порушень при нарахуванні та виплаті орендної плати за землю, як на підставу для розірвання договорів оренди землі суд приходить до наступних переконань. Згідно зі ст.ст. 629, 651, 653 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами й розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 409 ЦК України, власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Однією із істотних умов договору оренди землі (ст. 15 ЗУ «Про оренду землі») є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 12.12.2012 року по цивільній справі № 6-146цс12, у якій зокрема зроблено висновок про можливість розірвання договору оренди землі лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Судом встановлено, що позивачами кожного року отримується орендна плата за користування земельною ділянкою. Не встановлено судом, що в 2014, 2015 роках виплата орендної плати була проведена з порушенням умов договору, оскільки відповідні нарахування проведені з урахуванням індексів інфляції. Індексація сум орендної плати умовами договору не передбачена. Представником відповідача не заперечується той факт, що при визначенні орендної плати за 2013 рік не в повній мірі було враховано індекс інфляції, в той же час, позивачі не просять суд стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі, а суд не вправі вийти за межі позовних вимог, оскільки згідно ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог. Отже, позивачами не доведено, що відповідач систематично не сплачує їм орендну плату за користування землею, а тому підстави для розірвання договорів оренди землі відсутні. Незгода позивачів з розміром отримуваної орендної плати , чи не вірністю її нарахування може бути підставою для звернення позивачів з окремим позовом до суду з приводу стягнення такої заборгованості. Зважаючи на вище викладене, в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed