Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

03 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом і просила суд ухвалити рішення про знаття з реєстраційного обліку [PERSON], вказуючи, що вона є власником квартири [ADDRESS], в якій з її згоди був зареєстрований син [PERSON], однак згодом діти виросли, син [PERSON] уклав шлюб, виїхав на постійне проживання в м.Москву, де проживає з дружиною і донькою, є громадянином РФ, однак добровільно виписуватися з квартири не бажає, що створює їй обмеження у безперешкодному їй використанні на свій розсуд. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення, як ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В суді апеляційної інстанції представник позивача підтримала апеляційної скаргу просила задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві і в апеляційній скарзі доводи. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню часткового за таких підстав. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] звернулася до суду за захистом свого права по усуненню перешкод у користуванні житловим приміщенням у спосіб, не передбачений законом, що належним способом захисту прав є предявлення позову про виселення, що є в свою чергу і є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими особами. Однак з таким рішенням апеляційний суд погодитися не може у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Дійсно, позовна заява [PERSON] за своїм змістом не в повному обсязі відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, містить певні недоліки. Разом з тим, суд у порядку, передбаченому ст.121 ЦПК України, ці недоліки не усунув, попереднє судове засідання з метою вирішення питань, передбачених ст.1309 ЦПК України, не призначав, розглянув справу 04.04.2016 року, також без уточнення змісту позовних вимог, без усунення невідповідностей описовою і прохальної частини позовної заяви, ухвалив рішення, побудоване на недоліках позовної заяви. Разом з тим, згідно вимог частини ч ст.10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, а при ухваленні рішення суд зобовязаний вирішити питання, передбачені ст.214 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користування належного їй на праві приватної власності житлового приміщення і зняття відповідача з реєстрації, вказуючи, що їй на праві приватної власності належить квартира №8 житловою площею 42,4 м.кв. в будинку №17 по вул.Урицького 17 в м.Харкові на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.1998 року. В цій квартирі проживала з дітьми, згодом діти виросли, дочка разом чоловіком проживає в м.Дергачі, а син відповідач [PERSON] [INFO], уклав шлюб і переїхав проживати в м.Москву, де на теперішній час працює лікарем, проживає зі своєю дружиною і дочкою, має громадянство РВ, але з її квартири не виписується. На підтвердження вказаних у позовній заяві обставин [PERSON] подала суду копію договору купівлі-продажу квартири з відміткою про її державну реєстрацію, копію свого паспорту, складені комісією за участю мешканців будинку №17 по вул.Урицького акти про фактичне не проживання в спірній квартирі відповідача [PERSON]П., починаючи з грудня 2009 року, копію паспорту відповідача [PERSON], громадянина РФ, зареєстрованого [INFO] з 08.10.2014 року. (а.с.3-8, 18). Вказані обставини не спростовані, підстав для відмови у їх визнанні у суду не було. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член власника сімї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності член сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що вона просить усунути перешкоди в користуванні квартирою, якою є формально залишена реєстрація проживання в цій квартирі її сина [PERSON], який фактично з 2009 року в цій квартирі не проживає, тобто визнати його таким, що втратив право на проживання. Саме таке рішення, з огляду на положення статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-1У, є підставою для зняття відповідача з реєстрації за адресою місця знаходження належної позивачу квартири відповідним органом виконавчої влади, який за законом уповноважений на вчинення вказаних дій. За таких обставин у суду не було перешкод для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням і визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою Підстави для задоволення позову [PERSON] в частині вимог про зняття з реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS] відсутні, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили, що вона чи її син у передбаченому законом порядку зверталася до відповідного органу, який вчиняє реєстраційні дії, але отримали відмову у задоволенні такого звернення. Крім того, реєстрація особи чи зняття її з реєстраційного обліку за певним місцем проживання є похідними від права цивільного і вчиняються в залежності від наявності поданих до цього органу у передбаченому законом порядку звернення зацікавленої особи та подання нею належним чином завіреної копії рішення суду про визнання особи такою, що втратила право проживання за місцем реєстрації. Відповідач [PERSON] за законом не уповноважений на здійснення реєстраційних дій, які покладені на відповідний орган виконавчої влади щодо реєстрації місця проживання особи, чи зняття такої реєстрації.

Outcome: partial