Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

04 12.2018 р. позивач звернувся в суд з указаним позовом (уточнені вимоги подані в заяві від 04.01.2019 року), який обґрунтовано таким. Позивач є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,0495 га в [ADDRESS] відповідно до рішення Колочавської сільської ради №25 від 18.07.1995 р. і державного акта на право постійного користування землею серія [NUMBER] від 20.12.1995 р. (позивач у заяві зазначив, що оригінал державного акта втратив). 21 грудня 2015 року комісія Колочавської сільської ради склала акт обстеження цієї ділянки про те, що позивач самовільно зайняв більшу площу, ніж зазначена у вищевказаному державному акті, а саме на 0,0076 га і цю площу вирішено перевести в резерв сільської ради. Цей документ позивач вважає таким, що посягає на його право постійно користуватися земельною ділянкою, наданою йому у встановленому законом порядку. Відповідач - Колочавська сільська рада винесла рішення № 23 від 15.02.2016 р., яким надала дозвіл відповідачу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0076 га по [ADDRESS] . Згідно рішення цієї ж ради від 14.08.2016 року № 7 затверджено проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність [PERSON] 06.09.2016 року зареєстровано право власності на цю земельну ділянку за № 16307277 з кадастровим номером [NUMBER] . Позивач зазначив, що проект землеустрою в частині погодження меж земельної ділянки [PERSON] і належної позивачу земельної ділянки ним не погоджено як суміжним землекористувачем. Окрім цього, ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області на письмове звернення позивача повідомило, що відповідачу [PERSON] надано земельну ділянку для садівництва без зміни цільового призначення. Позивач вважає земельну ділянку площею 76 кв. метрів, яка передана у власність [PERSON] своєю і вимагає захистити його права з покликанням на норми цивільного законодавства. Відповідач - Колочавська сільська рада позов заперечила повністю і свою позицію обґрунтувала таким. Відповідно до Земельного кодексу України надання земельних ділянок, що знаходяться на території Колочавської сільської ради, у власність чи користування є виключною компетенцією цієї ж ради. Окрім цього, уповноважений представник відповідача (сільський голова) пояснив, що позивач фактично використовував земельну ділянку, яка йому була надана у 1995 році в більшому розмірі на 76 кв. метрів, ніж це зазначено в державному акті про постійне користування, оригінали яких не збереглися. Натомість [PERSON] має багатодітну сім`ю і до передачі йому у власність спірної земельної ділянки використовував невелику площу земельної ділянки біля власного будинку з обмеженим доступом, тому сільська рада прийняла рішення надати саме йому земельну ділянку площею 76 кв. метрів, яка прилягає до дороги вулиці Шевченка, для ведення садівництва. У зв`язку з небажанням позивача погодити межі цієї ділянки відповідачу [PERSON] Колочавська сільська рада це питання вирішила на сесії на підставі матеріалів проекту землеустрою і ухвалили рішення № 39 від 27.03.2016 року «Про погодження меж земельної ділянки». Відповідач [PERSON] позов заперечив повністю на основі позиції та обґрунтувань, наданих Колочавською сільською радою. Судом ухвалено в справі такі процесуальні рішення за заявами та клопотаннями сторін. Ухвалою від 11.12.2018 року відкрито провадження в справі і призначено підготовче судове засідання. Ухвалами від 10.01.2019 року прийнято збільшені (уточнені) позовні вимоги позивача; задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 28 січня 2018 року позивач подав суду заяву про відвід судді Кривка В.П. Ухвалою від 30.01.2019 року заяву про відвід визнано необґрунтованою і зупинено провадження в справі до вирішення питання про відвід судді іншим суддею в установленому порядку. Ухвалою судді Гайдур А.Ю. від 07.03.2019 року відмовлено позивачу [PERSON] у задоволенні відводу судді Кривка В.П. Ухвалою судді Кривка В.П. від 14.03.2019 року відновлено провадження в справі та призначено розгляд справи в підготовчому судовому засіданні на 02 квітня 2019 року. Позивачем [PERSON] 02 04.2019 р. повторно подано заяву про відвід судді Кривка В.П. Ухвалою від 02.04.2019 року постановлено заяву позивача про відвід судді залишити без розгляду. Згідно ухвали суду від 02 квітня 2019 року залучено до участі в справі ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області як орган державного управління у сфері земельних відносин для виконання своїх повноважень з контролю за використанням та охороною земель. Згідно ухвали суду від 02.04.2019 р. закрито підготовче провадження в справі і призначено справу до судового розгляду по суті 07 травня 2019 року. Позивач позовні вимоги підтримав на підготовчому судовому засіданні, в подальшому участь у розгляді справи не брав, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа Міжгірська районна адміністрація в особі сектору з питань державної реєстрації подала заяву про заперечення позову з мотивів подання відповідачем [PERSON] необхідних і достатніх документів для державної реєстрації речового права на нерухоме майно - земельну ділянку, що зазначена в позові предметом спору за приналежністю та проведення записів державної реєстрації цього нерухомого майна у відповідності до вимог закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також заяву про розгляд справи без участі представника цієї особи. Оцінивши позиції сторін, третьої особи, письмові заперечення та усні доводи представників, письмовий висновок та пояснення в суді органу державного земельного кадастру, подані в справу докази, суд дійшов такого висновку. Судом установлено наступні обставини. Згідно рішення Колочавської сільської ради № 25 від 18 липня 1995 року [PERSON] видано державний акт на право постійного користування землею [NUMBER] від 20.12.1995 року з реєстрацією в Книзі записів видачі таких актів за № 6 про надання у постійне користування земельної ділянки площею 0,0495 га без зазначення цільового використання цієї землі в державному акті та зазначення в рішенні сільської ради про видачу цього акту для використання земельної ділягки під ринок в [ADDRESS] Ці обставини підтверджені архівною копією зазначеного рішення сільської ради та ксерокопією державного акту, які надані позивачем. Натомість оригінали державного акту за довідками з Колочавської сільської ради і з Міжгірського відділу ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області не збереглися, відомості про дану земельну ділянку не внесені до Державного земельного кадастру і їй не присвоєно кадастровий номер, відсутня технічна документація (технічний звіт) до зазначеного державного акта. Відповідачі ці обставини і докази на їх ствердження не оспорюють. Актом комісії від 21.12.2015 р., яка створена Колочавською сільською радою у складі депутатів [PERSON] (районної ради), членів земельної комісії сільської ради [PERSON] , [PERSON] , землевпорядника [PERSON] встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку, зазначену в державному акті на постійне користування за реквізитами, які зазначені вище, за межами наданої площі 0,0495 га, а саме самовільно зайняв площу 76 кв. метрів більше, ніж це зазначено в державному акті. Комісією вирішено надлишкову площу перевести в резерв сільської ради. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили в суді обстеження та обміри земельної ділянки [PERSON] , встановлення надлишкової площі 76 кв. м, а також те, що [PERSON] два рази повідомлявся про комісійний обмір і обстеження земельної ділянки (покази свідка [PERSON] Свідки також повідомили, що [PERSON] використовує земельну ділянку фактично не за цільовим призначення, тобто не для потреб ринку. Згідно рішення Колочавської сільської ради № 23 від 15.02.2016 року [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0076 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення: землі, які знаходяться в користуванні [PERSON] в [ADDRESS] , - для ведення садівництва. На підставі зазначеного рішення [PERSON] замовив і виготовив в ТзОВ «Експерт» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність для ведення індивідуального садівництва в [ADDRESS] з відповідним дозволами, висновками і погодженнями. Згідно рішення Колочавської сільської ради № 39 від 27.03.2016 року на основі матеріалів цього проекту вирішено затвердити розміри земельної ділянки щодо відновлення меж площею 0,0076 га згідно кадастрового плану в [ADDRESS] від т.2 до т. 3 - 14,6 м, тобто погоджено розміри і розмежування суміжних земельних ділянок, які надані [PERSON] і [PERSON] Згідно рішення Колочавської сільської ради № 7 від 14.08.2016 р. затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] у власність [PERSON] для індивідуального садівництва в [ADDRESS] площею 0,0076 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення Колочавської сільської ради у межах населеного пункту для індивідуального садівництва. Згідно інформаційної довідки від 09.09.2016 р. № 67722332 земельна ділянка з реєстраційним номером нерухомого майна 1022165021224 , кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0076 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва в [ADDRESS] , номер запису про право власності 16307277 - зареєстрована за власником [PERSON] на підставі рішення Колочавської сільської ради від 14.08.2016 року державним реєстратором Міжгірської РДА Галай В.В. від 06.09.2016 року. Оцінивши встановлені обставини, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке обґрунтування та підстави. До встановлених обставин та правовідносин суд застосовує таке нормативно-правове врегулювання. Згідно з п. 2 прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У справі не оспорюється (визнається) належність позивачу земельної ділянки площею 0,0495 га в [ADDRESS] на правах постійного користування. Натомість пунктом 6 Розділу Х Перехідних Положень ЗК України в редакції закону № 2768-111 від 25.10.2001 р. передбачено, що громадяни, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 року переоформити у встановленому законом порядку право власності або право оренди на них. Згідно з статтею 92 ЗК України громадяни не можуть мати на праві постійного користування земельні ділянки (за винятком громадян, які є співвласниками та наймачами багатоквартирних будинків для обслуговування таких будинків). Отже, станом на час розгляду справи позивач належно не переоформив права на використовувану ним земельну ділянку. Згідно з ч.2 статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, яке оформляється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 126 ЗК України). Відповідно до ч.1 статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель, зокрема комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно з статтями 81, 118 ЗК України визначено порядок набуття права на землю, а також порядок передачі земельної ділянки у власність із земель комунальної власності, зокрема на підставі відповідних рішень органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту відведення та передачу земельної ділянки у власність. З обставин справи видно, що [PERSON] одержав земельну ділянку у власність, яка є предметом спору, в установленому земельним законодавством порядку, тобто у відповідності до вищезазначених норм ЗК України та ЗУ «Про землеустрій», тобто на підставі дозвільних рішень, які винесені Колочавською сільською радою (оскаржуються позивачем), виготовленого в установленому законом порядку проекту землеустрою з відведенням наданої земельної ділянки (76 кв. м) на місцевості (у натурі). Отже, відповідно положень статті 14 Конституції України, яка гарантує право власності на землю, яке набуто і реалізовано громадянином виключно відповідно до вимог закону, статті 321 Цивільного кодексу України, яка встановлює непорушним право власності і заборону протиправного позбавлення цього права чи обмеження у його здійсненні, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог, бо в справу не подано жодного доказу про те, що наданням і приватизацією земельної ділянки [PERSON] порушено права позивача щодо використовуваної ним земельної ділянки. Зокрема, суд не встановив самовільного захоплення, накладання, порушення меж суміжних ділянок Буркало і Худинця, посягання на інші права позивача щодо землекористування (завдання шкоди, обмеження доступу, неможливість використання за цільовим призначенням тощо). Такий же висновок надано суду в письмових поясненнях на виконання ухвали суду від 02.04.2019 ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області від 15.05.2019 року . Суд відхиляє доводи позивача, що ним не погоджено акт встановлення меж земельної ділянки в проекті землеустрою відведення земельної ділянки [PERSON] з огляду на таке обґрунтування. По перше, ця межа погоджена Колочавською сільською радою, що стверджено актом від 22.03.2016 року і рішенням Колочавської сільської ради № 39 від 27.03.2016 року, які наявні в проекті землеустрою. По-друге, до цих обставин та правовідносин суд застосовує правовий висновок, за яким ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача/землевласника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічного документації (проекту землеустрою), що прийнятий в постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року (справа № 580/168/16-ц). Таким чином, позивач не довів належними і допустимими доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Натомість відповідачі наданими ним доказами, запереченнями та їх обґрунтуванням спростували позов (стаття 81 ч.1 ЦПК України). Судових витрат у виді судового збору не має, до стягнення чи повернення з огляду на те, що позивач не оплачував позов внаслідок пільги, передбаченої законом «Про судовий збір», як особа з інвалідністю другої групи. Отже, ці витрати слід віднести на рахунок держави згідно положень статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed