Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

03 липня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись, що вона з відповідачем має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому просила суд стягнути з нього аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 ч. з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, про підстави та обставини якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав, згоден сплачувати аліменти. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала. В відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в зв`язку з визнанням позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Суд, заслухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши надані матеріали і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням вимог ст. 182 СК України, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її матеріальному утриманні. Відповідач з сім`єю не проживає, працездатний, сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . З огляду на викладене, враховуючи, що мати i батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, слід стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Так як позов задоволено, то в відповідності до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір на рахунок держави.

Outcome: approved