Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

03 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який 08 січня 2019 року уточнила, до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві (далі - Управління виконавчої дирекції фонду у м. Києві), Управління державної казначейської служби України у Білогірському районі Хмельницької області, третя особа - Теофіпольське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, в якому просить стягнути з відповідача - 1145133,00 гривень суму збитків - упущеної вигоди від несвоєчасно (неналежно) сплаченої суми відшкодування шкоди в розмірі 544944,09 грн. за період з 01.08.2011 року по 31.07.2017 року, завданої трудовим каліцтвом фізичної особи, внаслідок якого настала смерть потерпілого (втратою годувальника), - 792187,17 гривень суму збитків від простроченої (несвоєчасно та неналежно сплаченої) ним суми відшкодування шкоди (грошового зобовязання) в розмірі 555971,77 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції (651935,47 гривень) та трьох відсотків річних (140251,67 гривень) за період прострочення із 01.08.2011 року по 31.09.2018 року, завданої трудовим каліцтвом фізичної особи внаслідок якого настала смерть потерпілого (втратою годувальника), 1150000,00 гривень суму моральної немайнової шкоди спричиненої ними в період із [INFO] по 31.09.2018 року:як боржником у неналежному виконанні грошового зобов`язання на її користь (150000 грн.); та як страховиком у страхуванні від нещасного випадку чи професійного захворювання спричиненого умовами виробництва, внаслідок якого настала смерть фізичної особи - потерпілого [PERSON] , 26000,00 гривень суму коштів витрачених на правову допомогу в період з 04.08.2011 року по даний час. Крім того, зобов`язати відповідача ухвалене судом рішення за даною заявою виконати в строки установлені законодавством про виконання судових рішень та стягнені грошові кошти в сумі 3113320,14 гривень перерахувати на її рахунок. 13 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою в якій вказала, що суму збитків (упущеної вигоди) становить 237673,00 грн., загальна сума відсотків, з урахуванням встановленого індексу інфляції, становить 612449,68 грн. та сума відсотків з урахуванням 3 % річних становить 128798,69 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [INFO] близько 16 години 55 хвилин на будівництві Дарницького залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро по вул..Баренбойма,8 у м. Києві, а саме на залізничній ділянці «Київ-Московський - Дарниця», де працівники мостобудівельного загону № 2 Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (далі - ПАТ «Мостобуд») виконували роботи з насування у проектне положення прогонової споруди 1П секції № 2 на залізничних опорах залізнично-автомобільного переходу через р. Дніпро, стався нещасний випадок з монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій її чоловіком- [PERSON] , а саме останній зірвався з висоти 12 метрів і впав на землю , унаслідок чого загинув. 18 [INFO] було створено спеціальну комісію із спеціального розслідування нещасного випадку, який трапився з чоловіком позивачки. За результатами проведеного спеціального розслідування, комісія дійшла висновку, що нещасний випадок з [PERSON] пов`язаний із виробництвом та склала акти за формою Н-5 та Н-1 від 18 березня 2011 року, в яких відображено обставини та причини нещасного випадку та встановлено, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. 31 березня 2011 року вона, як член сім`ї потерпілого та законний представник дітей, звернулася до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві про призначення та виплату їй та дітям покійного належних страхових виплат, у зв`язку із смертю годувальника, який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві. 28 квітня 2011 року їй відповідачем повідомлено, що для призначення та виплати страхових виплат їй необхідно подати пакет документів. 14 липня 2011 року, зібравши всі необхідні документи, вона (позивачка) повторно звернулася до відповідача із заявою про відшкодування страхових виплат. Вказала, що починаючи з [INFO] по 31 липня 2011 року Управління виконавчої дирекції фонду і м.Києві зобов`язано було сплатити на її користь: 182311,20 грн. суму одноразової допомоги сім`ї потерпілого в розмірі 5-річної його заробітної плати (3038,52 грн./міс.*5*12 міс.); 109386,72 грн. суму одноразової страхової виплати в розмірі однорічного заробітку потерпілого на кожну особу (3038,52 грн./міс.*12*3); 12102,00 грн. суму щомісячних страхових платежів за 5,5 місяців особам, які мають на це право із числа утриманців потерпілого. Всупереч вимогам закону Управління виконавчої дирекції фонду і м.Києві цих страхових виплат не відшкодувало. 25 липня 2011 року Управління виконавчої дирекції фонду у м.Києві подано позов до Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві про скасування актів спеціального розслідування нещасного випадку. 31 травня 2017 року Верховниим Судом України рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 9 вересня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року скасовано. У задоволенні позову Управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві до Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та м. Києві, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Мостобуд», [PERSON] , про скасування актів, відмовлено. За період судових розглядів вищевказаних справ останнім було спричинено ще більших матеріальних збитків. Станом на 31 липня 2011 року загальна сума незаконно утримуваних у себе грошових коштів, належних їй до сплати, становила 303799,92 грн. із яких: 182311,20 грн. суму одноразової допомоги сім`ї потерпілого в розмірі 5-річної його заробітної плати (3038,52 грн./міс.*5*12 міс.); 109386,72 грн. суму одноразової страхової виплати в розмірі однорічного заробітку потерпілого на кожну особу (3038,52 грн./міс.*12*3); 12102,00 грн. суму щомісячних страхових платежів за 5,5 місяців особам, які мають на це право із числа утриманців потерпілого. За період з 01 серпня2011 року по 15 липня 2017 року сума заборгованості відповідача перед нею складала 1247783,70 грн. Станом на 31 вересня 2018 року загальна сума заборгованості Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києвіскладає 792187,14 грн. Від несвоєчасної виплати відповідачем на її користь страхових виплат в розмірі 544944,09 грн. позивачка зазнала упущеної вигоди, що полягає у розміщенні на депозитному рахунку банку коштів в іноземній валюті, що склала 1 145 133,00 гривень. У зв`язку із простроченням виконання грошового забовязання на її користь із відшкодування шкоди заподіяної трудовим каліцтвом на виробництві, яке спричинило смерть потерпілого, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві як боржник зобов`язано сплатити їй збитки у вигляді 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення. Зазначила, що діями Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві їй заподіяно моральної шкоди, що полягало у позбавленні права на забезпечення достатнього рівня життя, можливості дітей до самореалізації розвитку їх здібностей до поглибленого їх вивчення окремих предметів, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків із оточуючими людьми , чим завдало глибоких душевних, психологічних і фізичних страждань для всіх утриманців , тобто спричинило моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат - Нагорнюк О.М. позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, суду пояснив, що всі належні страхові виплати [PERSON] проведено у відповідності до чинного законодавства. Індексація виплат проведена та виплачена позивачці. Вказав, що незначні затримки у виплаті соціальних виплат мали місце у зв`язку із оскарженням актів складених спеціальною комісією при розслідування нещасного випадку на виробництві.17 червня 2017 року управління нарахувало страхові виплати позивачці [PERSON] та членам сім`ї потерпілого: [PERSON] та [PERSON] за період - з місяця в якому стався нещасний випадок по дату винесення постанов про страхові виплати а також одноразову допомогу сім`ям та та особам, які мають на неї право у разі смерті потерпілого. Вказали, що позивачкою не оскаржується ні розмір середньомісячної заробітної плати потерпілого, ні порядок розрахунку страхових виплат, що визначений законом, спір стосується виключно самого механізму здійснення перерахунку та індексації виплат нарахованих на користь позивачки та членів сім`ї потерпілого. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві здійснило щомісячні страхові виплати на користь позивачки та членів сім`ї потерпілого, як особам, що мають право на страхові виплати у разі смерті потерпілого з застосуванням коефіцієнтів перерахунку. Водночас на користь позивачки також було виплачено одноразову допомогу сім`ї у розмірі 182311,20 грн. та одноразову допомогу кожному із членів сім`ї потерпілого у розмірі 3038,52 грн. * 12 місяців=36462,24 грн.*3 членів сім`ї =109386,72 грн. Одноразова допомога не підлягає ні перерахунку, ні індексації, оскільки має разовий характер. Що стосується індексації щомісячних страхових виплат, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві проведено індексацію страхових виплат з серпня 2017 року, а попередній період індексація нарахованих щомісячних страхових виплат не проводилася у зв`язку із відсутністю довідок про розмір пенсії утриманців та нормою права відповідно до якої, частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних демографічних груп населення, індексації не підлягає. Просили в задоволенні позову відмовити. Відповідач - представник управління державної казначейської служби України у Білогірському районі Хмельницької області в судове засідання не з`явився. Згідно поданого до суду відзиву просив в задоволенні позову відмовити враховуючи те, що управління державної казначейської служби України у Білогірському районі Хмельницької області не перебувало із позивачем у цивільно-правових відносинах, а тому не завдавало і не могло завдати останній шкоди чи будь-яких інших втрат. Представник третьої особи - Теофіпольського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області в судове засідання не зявився. Ознайомившись із письмовими доводами сторін та заслухавши їх пояснення, дослідивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи судом встановлено наступне. Судом встановлено, що [INFO] о 16 години 55 хвилин на будівництві Дарницького залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві, а саме на залізничній ділянці «Київ-Московський - Дарниця», де працівники мостобудівельного загону № 2 Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (далі - ПАТ «Мостобуд») виконували роботи з насування у проектне положення прогонової споруди 1П секції № 2 на залізничних опорах залізнично-автомобільного переходу через р. Дніпро, стався нещасний випадок з монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій [PERSON] , а саме останній зірвався з висоти 12 метрів і впав на землю, унаслідок чого загинув. 18 березня 2011 року комісія з розслідування нещасного випадку на виробництві склала акти за формою Н-5 та Н-1 від 18 березня 2011 року, в яких відображено обставини та причини нещасного випадку та встановлено, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. 31 березня 2011 року (заява від 30 березня 2011 року) дружина потерпілого [PERSON] звернулася до Управління у м.Києві із заявою про призначення страхових виплат не подавши повного комплекту документів, однак у відповідності до статей 36, 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності » Управління листом від 28 квітня 2011 року надало відповідь про необхідність надання повного комплекту документів. 14 липня 2011 року [PERSON] повторно звернулася із заявою про призначення страхових виплат. 25 липня 2011 року Управління у м.Києві звернулося із позовною заявою до окружного адміністративного суду м.Києва з вимогою про скасування актів спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-1, Н-5. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва № 2а-10854/11/2670 від 18.08.2011, яку ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012 залишено без змін задоволено позовні вимоги Управління у м. Києві акти за формою Н-1 та Н-5 скасовано. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.10.2013 у справі № 2а-10854/11/2670 рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.11.2013 у справі № 2а-10854/11/2670 позов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві до Територіального управління Держгірпромнагляду по Київській області та місту Києву про скасування актів залишено без розгляду. 27.02.2014 Управління виконавчої дирекції фонду у м. Києві звернулось з тими ж позовними вимогами до Шевченківського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.04.2014 у справі № 761/6055/14-ц в задоволенні позову Управління у м. Києві до Територіального управління Держгірпромнагляду по Київській області та м.Києву, треті особи - Публічне акціонерне товариство «Мостобуд», [PERSON] про скасування актів - відмовлено. Згідно постанови Верховного суду України від 31 травня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.04.2015 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09.09.2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 року скасовано, в задоволенні позовних вимог Управління у м. Києві про скасування актів відмовлено. Постановою Управління виконавчої дирекції фонду у м. Києві від 17 липня 2017 року №2609/852/852/15 [PERSON] призначено одноразову допомогу в разі смерті потерпілого в розмірі 182311,20 грн. та призначено суму одноразової допомоги, особам, які мають на це право в разі смерті потерпілого, а саме: [PERSON] - дружина в розмірі 36462,24 грн., [PERSON] - син в розмірі 36462,24 грн., [PERSON] - донька в розмірі 36462,24 грн. Постановою Управління виконавчої дирекції фонду у м. Києві від 17 липня 2017 року №2609/852/852/16 призначено суму щомісячної страхової виплати особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого [PERSON] - син в розмірі 1012,84 грн., [PERSON] - донька в розмірі 1012,84 грн. Постановою Управління виконавчої дирекції фонду у м. Києві від 17 липня 2017 року №2609/852/852/17 призначено перераховану суму щомісячної страхової виплати станом на 01 березня 2011 року у зв`язку із зростанням середньої заробітної плати у галузях національної економіки особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого [PERSON] - син в розмірі 1116,15 грн., [PERSON] - донька в розмірі 116,15 грн., [PERSON] - припинено. Постановою Управління виконавчої дирекції фонду у м. Києві від 17 липня 2017 року №2609/852/852/18 призначено перераховану суму щомісячної страхової виплати станом на 01 березня 2011 року у зв`язку із зростанням середньої заробітної плати у галузях національної економіки особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого [PERSON] - син в розмірі 1116,15 грн., [PERSON] - донька в розмірі 116,15 грн., [PERSON] - припинено. Постановою Управління виконавчої дирекції фонду у м.Києві №2609/852/852/21 від 25 липня 2017 року призначено перераховану суму щомісячної страхової виплати у зв`язку із зміною складу сім`ї особам, які мають на це право у разі смерті потерпілого, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в розмірі 984,45 грн. В подальшому постановами Управління виконавчої дирекції фонду у м.Києві №№2609/852/852/22, 2609/852/852/23, 2609/852/852/24 від 25 липня 2017 року призначено перераховані суми щомісячної страхової виплати у зв`язку із зростанням середньої заробітної плати у галузях національної економіки особам, які мають на це право, у разі смерті потерпілого станом на 01 березня 2013 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 01 березня 2014 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в розмірі 1220,49 грн., станом на 01 березня 2017 року [PERSON] , [PERSON] в розмірі 1508,53 грн. 18 жовтня 2014 року Управління виконавчої дирекції фонду у м. Києві постановами №2609/852.2/852.2/28 та №2609/852.2/852.2/28 припинено виплати особам, які мають на неї право [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із передачею справи за місцем проживання. Постановою Управління виконавчої дирекції фонду у м. Києві №2609/852/852.2/26 від 25 липня 2017 року призначено доплати страхових виплат особі, яка має право [PERSON] за період з квітня 2012 року по червень 2017 року в розмірі 74078,94 грн. Постановою Управління виконавчої дирекції фонду у м. Києві №2609/852/852.3/27 від 25 липня 2017 року призначено доплати страхових виплат особі, яка має право [PERSON] за період з квітня 2012 року по червень 2017 року в розмірі 74078,94 грн. Постановою Управління виконавчої дирекції фонду у м. Києві №2609/852/852.1/25 від 25 липня 2017 року призначено доплати страхових виплат особі, яка має право [PERSON] (щомісячна страхова виплата за догляд дітей до 8 років) за період з квітня 2012 року по вересень 2016 року в розмірі 61616,91 грн. Постановою Управління виконавчої дирекції фонду у м. Києві №2609/852/852.3/19 від 17 липня 2017 року призначено доплати страхових виплат особі, яка має право [PERSON] за період з [INFO] по квітень 2012 року в розмірі 15570,72 грн. Постановою Управління виконавчої дирекції фонду у м. Києві №2609/852/852.2/20 від 17 липня 2017 року призначено доплати страхових виплат особі, яка має право [PERSON] за період з [INFO] по квітень 2012 року в розмірі 15570,72 грн. 02 січня 2018 року [PERSON] звернулася до Теофіпольського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Хмельницькій області про продовження страхових виплат у зв`язку із смертю годувальника та постановами Теофіпольського відділення фонду №2206/852.2/852.2/3 та №№2206/852.3/852.3/3 продовжено [PERSON] та [PERSON] раніше призначену щомісячну страхову виплату в розмірі 1606,99 грн. та проведено донарахування щомісячних виплат за січень 2018 року в розмірі 1606,99 грн. Постановами Теофіпольського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Хмельницькій області від 14 лютого 2018 року №№2206/852/852/29 призначено суму щомісячної страхової виплати [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1606,99 грн., від 18 травня 2018 року №№2206/852/852/30 призначено суму щомісячної страхової виплати [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1627,31 грн., 2206/852/852/31 призначено суму щомісячної страхової виплати [PERSON] та [PERSON] в розмірі 2011,36 грн., 2206/852/852/32 призначено суму щомісячної страхової виплати [PERSON] та [PERSON] в розмірі 2142,65 грн., 2206/852/852/33 призначено суму щомісячної страхової виплати [PERSON] та [PERSON] в розмірі 2571,18 грн. Постановою Теофіпольського відділення фонду у м.Хмельницький №2609/852/852.2/34 від 18 травня 2018 року призначено доплати страхових виплат особі, яка має право [PERSON] за вересень 2016 року в розмірі 108,49 грн., жовтень 2016 року в розмірі 406,82 грн., листопад 2016 року в розмірі 406,82 грн., грудень 2016 року в розмірі 406,82 грн., січень 2017 року в розмірі 406,82 грн., лютий 2017 року в розмірі 406,82 грн., березень 2017 року в розмірі 502,83 грн., квітень 2017 року в розмірі 502,83 грн., травень 2017 року в розмірі 502,83 грн., червень 2017 року в розмірі 502,83 грн., липень 2017 року в розмірі 502,83 грн., серпень 2017 року в розмірі 502,83 грн., вересень 2017 року в розмірі 502,83 грн., жовтень 2017 року в розмірі 502,83 грн. листопад 2017 року в розмірі 502,83 грн., грудень 2017 року в розмірі 502,83 грн., січень 2018 року в розмірі 535,66 грн., лютий 2018 року в розмірі 535,66 грн., березень 2018 року в розмірі 642,79 грн., квітень 2018 року в розмірі 642,79 грн. Постановою Теофіпольського відділення фонду у м.Хмельницький №2609/852/852.3/35 від 18 травня 2018 року призначено доплати страхових виплат особі, яка має право [PERSON] за вересень 2016 року в розмірі 108,49 грн., жовтень 2016 року в розмірі 406,82 грн., листопад 2016 року в розмірі 406,82 грн., грудень 2016 року в розмірі 406,82 грн., січень 2017 року в розмірі 406,82 грн., лютий 2017 року в розмірі 406,82 грн., березень 2017 року в розмірі 502,83 грн., квітень 2017 року в розмірі 502,83 грн., травень 2017 року в розмірі 502,83 грн., червень 2017 року в розмірі 502,83 грн., липень 2017 року в розмірі 502,83 грн., серпень 2017 року в розмірі 502,83 грн., вересень 2017 року в розмірі 502,83 грн., жовтень 2017 року в розмірі 502,83 грн. листопад 2017 року в розмірі 502,83 грн., грудень 2017 року в розмірі 502,83 грн., січень 2018 року в розмірі 535,66 грн., лютий 2018 року в розмірі 535,66 грн., березень 2018 року в розмірі 642,79 грн., квітень 2018 року в розмірі 642,79 грн. Постановою Теофіпольського відділення фонду у м.Хмельницький №2206/852/852/36 призначено суму щомісячної страхової виплати [PERSON] та [PERSON] в розмірі 2571,18 грн. Статтею 22 ЦК визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): (1)втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); (2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням збитків, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони. Відповідно до ч. 4 ст. статті 623 ЦК при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Враховуючи припис ч. 4 ст. 623 ЦК на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. При визначенні розміру упущеної вигоди повинні враховуватися лише ті точні дані, які безперечно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум. Водночас наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Крім того,законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Отже, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував. Вказане розуміння законодавства викладено у постановах Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі № 6-237цс16, Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц, Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/422/18, від 21.11.2018 у справі№ 672/778/16-ц, від 12.10.2018 у справі № 906/824/17, від 06.12.2019 у справі № 908/2486/18. Вимоги позивачів про стягнення збитків, як упущеної вигоди від не отримання страхових виплат за період з [INFO] по 30 червня 2018 року, базуються на розрахунку можливого доходу (упущеної вигоди) у разі вкладу вказаних коштів на депозитний рахунок у доларах США. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір доходу, який могла би і повинна була отримати позивачка. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідальність за ст. 625 ЦК України застосовуються у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов`язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК про обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. Крім того, ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. П. 9 Постанови Пленуму ВС від 31.03.1995 № 4 Із змінами і доповненнями, внесеними постановою ПленумуВерховного СудуУкраїни від25.05.2001р.№ 5, Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає виходячи з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Із врахування зазначених вище правових норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається лише на ту обставину, що протиправність дій відповідача, як боржника у неналежному виконанні грошового зобов`язання полягала у неналежному виконанні зобов`язання із відшкодування шкоди заподіяної трудовим каліцтвом на виробництві внаслідок якого настала смерть потерпілого. Однак, слід зазначити, що затримка у здійсненні страхових виплат та порушення строків іх сплати мала місце не з вини відповідача - управління фонду у м.Києві, а у зв`язку із розглядом судами справ про спори щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування та не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачеві моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди (№826/10460/16 від 03.10.2019 року, №804/6922/16 від 31.07.2019 року та інші). Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, докази вимушених змін у житті позивача, тощо. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Сама по собі позовна заява містить лише цитування процесуальних рішень судів різних інстанцій, які постановлені в інших справах, в яких заявлялись вимоги про відшкодування моральної шкоди, в той же час в ній абсолютно відсутній конкретний виклад фактичних обставин, які пов`язані безпосередньо із самим позивачем, і які входять до предмета доказування в межах заявлених позивачем позовних вимог. Суд вважає, що позивач не довів, що саме внаслідок протиправних дій відповідача йому була завдана моральна шкода, що спричинила шкоду здоров`ю. Крім того, відносно стягнення з відповідача моральної шкоди, як страховиком судом встановлено наступне. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Ч.1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що основними завданнями Фонду та його робочих органів є:1) реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; 2) надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону; 3) профілактика нещасних випадків; 6) здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності; 7) здійснення контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду; 8) аналіз та прогнозування надходження коштів від сплати єдиного внеску. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Тобто, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Відповідно до частини восьмої статті 36 цього Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Проте акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України). Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Отже, з урахуванням вищезазначеного, починаючи з 1 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець. Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження№ 14-597цс18). В ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд вважає, що позивач не надав суду в обґрунтування свого позову належних, допустимих, переконливих, беззаперечних доказів в розумінні ст.80-81 ЦПК України. Порядок виконання рішення суду передбачено роздолом VІ ЦПК України. Ч.2 ст. 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. За результатами розгляду справи суд не уповноважений приймати рішення щодо його виконання, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. У відповідності до вимог ч.1,3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача ( п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК). В задоволенні позову відмовлено повністю, а отже, витрати на правову допомогу в сумі 26000,00 гривень стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed