Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

02.11.2018 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з вказаною позовною заявою, яку було уточнено, у якій просив визнати недостовірною інформацію, яка була поширена 28 жовтня 2018 року [PERSON] на загальних зборах ЖБК «Ленінський-4» про те, що « [PERSON] всіх ввів в оману, оскільки тепловий лічильник насправді встановлений за кошти депутата Одеської міської ради, а [PERSON] присвоїв грошові кошти, які додатково зібрав із членів ЖБК та що труби, які були замінені у підвалі будинку насправді були замінені на кошти якогось депутата, а [PERSON] у свою чергу також привласнив кошти, які зібрав із членів ЖБК», а також просив зобов`язати [PERSON] спростувати вказану недостовірну інформацію. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн 00 коп., а також покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. [PERSON] є керівником ЖБК «Ленінський-4». 28.10.2018 р. приблизно о 16:30 на прибудинковій території будинку відбувались загальні збори ЖБК «Ленінський-4», на яких відповідач привселюдно висловила недостовірну інформацію, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію, як керівника ЖБК, а саме інформацію, яку просить спростувати позивач. Свідками події виступили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Розповсюдження зазначеної недостовірної інформації суттєво порушили його права та відобразились на його діловій репутації, оскільки він змушений доказувати протилежне, що змусило його звернутись до суду. Позивач вважав зазначену інформацію недостовірною та вказав про необхідність спростування її у спосіб, у який вона була поширена. У зв`язку з поширенням недостовірної інформації [PERSON] відчув душевні страждання, оскільки безпідставні висловлювання відповідача дали негативну оцінку його особистим якостям, як працівника та людини, поставили під сумнів його діяльність, як керівника ЖБК та спроможність займатись вищевказаною діяльністю. Позивач був змушений надавати пояснення членам правління, а також оточуючим, у нього порушились нормальні життєві зв`язки. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] у задоволенні позовних вимог просила відмовити. У наданому відзиві на позовну заяву відповідач вказала наступне. 28.10.2018 р. [PERSON] дійсно виступала на зборах ЖБК «Ленінський-4», однак в її виступі не містилася інформація, про яку зазначає позивач, що може бути підтверджено свідками. Протокол зазначених зборів не складався, докази такого твердження відсутні. Отже позовні вимоги є необґрунтованими. Щодо відшкодування моральної шкоди, то позивач не вчиняла неправомірні дії відносно позивача, а тому відшкодування моральної шкоди виключається. В позовній заяві не доводиться факт її завдання, у чому вона полягала, її розмір. Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 28.10.2018 р. приблизно о 16:30 на прибудинковій території будинку відбувались збори членів ЖБК «Ленінський-4», на яких були присутні мешканці будинку, у якому створено ЖБК, в тому числі й [PERSON] . [PERSON] на вказаних зборах був відсутній, що не заперечується відповідачем [PERSON] та іншими учасниками справи. 28 жовтня 2018 року на загальних зборах членів ЖБК «Ленінський-4» [PERSON] . поширена інформація про те, що « [PERSON] всіх ввів в оману, оскільки тепловий лічильник насправді встановлений за кошти депутата Одеської міської ради, а [PERSON] присвоїв грошові кошти, які додатково зібрав із членів ЖБК та що труби, які були замінені у підвалі будинку насправді були замінені на кошти якогось депутата, а [PERSON] у свою чергу також привласнив кошти, які зібрав із членів ЖБК». Зазначені обставини підтверджені показаннями свідків, учасників вказаних зборів членів ЖБК, а саме [PERSON]. - секретаря зборів, [PERSON] та [PERSON] , який працює в ЖБК «Ленінський-4» сантехніком. З показань [PERSON] видно, що він особисто здійснював роботи по заміні труб у підвалі будинку і за цю роботу отримав зарплату в ЖБК «Ленінський-4». Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були допитані судом за клопотанням відповідача, суду показали, що [PERSON] 28 жовтня 2018 року на загальних зборах членів ЖБК «Ленінський-4» взагалі не говорила про лічильники та труби. Разом з тим названі свідки не заперечували, що секретарем цих зборів була [PERSON] , що на зборах були присутні [PERSON] та [PERSON] , а також, що за кошти членів ЖБК «Ленінський-4» в будинку був встановлений тепловий лічильник та замінені труби у підвалі будинку. Також судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] знаходяться в добрих стосунках з [PERSON] , як з новим головою ЖБК «Ленінський-4» і в поганих стосунках з [PERSON] Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] знаходяться в нормальних стосунках. [PERSON] працює в ЖБК «Ленінський-4» сантехніком, тобто знаходиться у трудових відносинах з цим ЖБК, який очолює відповідач [PERSON] Отже у свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відсутні будь-які підстави давати неправдиві показання щодо [PERSON] Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює показання свідків, виходячи з зазначених вимог ЦПК України і вказаних обставин. Тому суд приходить до висновку про достовірність показань свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] окремо, а також про достатність і взаємний зв`язок цих показань їх сукупності для встановлення того, що 28 жовтня 2018 року на загальних зборах членів ЖБК «Ленінський-4» [PERSON] поширена інформація про те, що [PERSON] всіх ввів в оману, оскільки тепловий лічильник насправді встановлений за кошти депутата Одеської міської ради, а [PERSON] присвоїв грошові кошти, які додатково зібрав із членів ЖБК та що труби, які були замінені у підвалі будинку насправді були замінені на кошти якогось депутата, а [PERSON] у свою чергу також привласнив кошти, які зібрав із членів ЖБК. В судовому засіданні 27 березня 2019 року [PERSON] заявив клопотання про дослідження в наступному судовому засіданні відеозапису останніх 40 хвилин загальних зборів ЖБК «Ленінський-4» 28 жовтня 2018 року. Сторона відповідача категорично заперечувала проти дослідження цього відеозапису. В задоволенні зазначеного клопотання судом було відмовлено. Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з пунктом 19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Положеннями ст. 62 Конституції України закріплено один із основоположних принципів - презумпція невинуватості, а також відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, праву кожної особи на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про іншу особу/осіб недостовірну інформацію. Частиною 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань (ст.34). Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Щодо присвоєння частини коштів мешканців, то ст. 191 КК України передбачає кримінальну відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні. Відповідно до Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Вироку суду відносно [PERSON] немає. Вказані висловлювання у судовому засіданні належними доказами не підтверджені, доказів присвоєння коштів мешканців відповідачем не надано. Як підставу своїх вимог позивач зазначає те, що поширена щодо нього інформація є недостовірною, має на меті довести її до відома необмеженої кількості осіб. Вказані доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання вказаної інформації недостовірною підлягають задоволенню. Доводи представника відповідача про те що джерелом інформації у позивача і суду є лише показання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які добре все не пам`ятають, що [PERSON] не відобразила у протоколі слова [PERSON] , що показання [PERSON] є суперечливими суд відхиляє. Показання свідків є передбаченими законом засобами доказування. Названі свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за ст..ст. 384 і 385 КК України і приведені до присяги. Не відображення у протоколі зборів слів [PERSON] на адресу [PERSON] не свідчить про те, що такого не було. Крім того, в порядку денному зборів було питання про обрання нового голови ЖБК і кандидатура [PERSON] не розглядалась. Показання цих свідків не суперечливі. Задовольняючи позовні вимоги щодо спростування недостовірної інформації у визначений позавачем спосіб суд зазначає про таке. Способами захисту цивільних прав та інтересів у відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед іншого, є припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди тощо. Суд враховує те, що оприлюднена відповідачем щодо позивача інформація не відповідає дійсності, тобто, є недостовірною. Розповсюдження зазначеної недостовірної інформації широкому колу осіб, кому вказана інформація стала відомою, порушило права [PERSON] та відобразились на його діловій репутації, оскільки він змушений доказувати протилежне. Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Вирішуючи питання про вибір способу захисту особистого немайнового права необхідно керуватись роз`ясненнями, викладеними у п. 3, 25 Постанови, в яких, серед іншого зазначено наступне: вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; разом з тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а її наслідком має бути досягнення максимальної ефективності, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Так, кожна особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України. В абзаці 1 п. 24 Постанови вказано про те, що задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднене. Позивач [PERSON] обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права. З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині зобов`язання спростувати поширену інформацію у такий самий спосіб, який вона була поширена, шляхом спростування вказаної недостовірної інформації у такий же спосіб, у який вона була поширена, підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне встановити строк один місяць з дня набрання рішенням законної сили для здійснення визначених дій для спростування недостовірної інформації. Щодо вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 10000 грн. 00 коп., то слід зазначити наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Відповідно до п. 27 Постанови способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо, наприклад, редакція засобу масової інформації добровільно опублікувала спростування, яке задовольняє позивача. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК). Поняття «моральна шкода» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р. Отже під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому під немайновим шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням ділової репутації, а також вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності. Визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб`єкта. Згідно з ст. 2 Закону «Про банки і банківську діяльність», щодо фізичної особи визначено, що ділова репутація - це сукупність підтвердженої інформації про особу, яка дозволяє зробити висновок про професійні та управлінські здібності такої особи, її порядність та відповідність її діяльності вимогам закону. Приниженням ділової репутації є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його професійної діяльності, у зв`язку з чим знижується його авторитет. Зазначені дії завдають майнової та моральної шкоди, а тому ця шкода за відповідними позовами потерпілих осіб підлягає відшкодуванню за правилами ст. 1166, 1167 ЦК. У зв`язку з поширенням недостовірної інформації [PERSON] відчув душевні страждання, оскільки безпідставні висловлювання відповідача дали негативну оцінку його особистим якостям, як працівника та людини, поставили під сумнів його діяльність, як керівника ЖБК та спроможність займатись вищевказаною діяльністю. Позивач був змушений надавати пояснення членам правління, а також оточуючим, у нього порушились нормальні життєві зв`язки. Відповідно до п. 27 Постанови при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. Безперечно, суд звертає увагу на те, що будь-які негативні відомості про особу призводять до хвилювань особи, до змін в організації її життя при спілкуванні із оточуючими, необхідністю додаткових пояснень тощо. Ці хвилювання і зміни організації життя позивача мають причинно-наслідковий зв`язок. Отже, суд вважає, що достатньою сатисфакцією для [PERSON] є стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 1000 грн. 00 коп., що свідчить про часткове задоволення вказаної позовної вимоги. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд керувався таким. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси 02.11.2018 року. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи, немайнового характеру сплаті підлягає судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позовної заяви про відшкодування моральної шкоди - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України про «Державний бюджет на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1762 гривні. На підставі зазначеного, при поданні позовної заяви [PERSON] сплачено судовий збір за позовну заяву про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи немайнового характеру у розмірі по 704 грн. 80 коп. (1762 х 0,4), позовну заяву про відшкодування моральної шкоди 1762 грн. 00 коп. (10000 х 1,5 % < 1762), а всього 2466 грн. 80 коп. (704,80+1762). Вказана сума, разом з сумою моральної шкоди 1000 грн., тобто 3466 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON]

Outcome: partial