Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

02.12.2014 року [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 22.01.2015 року уточнила та просить встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в період часу з 31.07.1996 року по 11 жовтня 2005 року та визнати за ними в рівних частках право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірним спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відповідно до п. 1.13 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, місце відкриття спадщини (реєстрація та проживання спадкодавця на день його смерті) та факт проживання спадкоємців разом із спадкодавцем підтверджується записом у будинковій книзі. Відсутня будинкова книга в якій міститься відомості про реєстрацію спадкодавця [PERSON] на день її смерті, реєстрацію разом з нею її спадкоємців, а також відомості про реєстрацію разом із спадкодавцем [PERSON] на день його смерті його спадкоємців. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить 1/2 частина незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 13.11.1981 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2/5592. Крім цього, на підставі рішення Ізмаїльського міського суду Одеської області від 19.02.2003 року, за [PERSON] було визнано право власності на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS]. Згідно до довідки № 161 від 09.02.2015 року, наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», вищезазначений житловий будинок не належить до об'єктів самочинного будівництва та не підлягає прийняттю в експлуатацію. Відповідно до актового запису про смерть № 1044, складеного Ізмаїльським міськрайонним управлінням юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO] року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 38540543 від 03.10.2014 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - син [PERSON], що підтверджено записом акта про народження № 1180 від 19.10.1976 року, складеним відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих Одеської області; - син [PERSON]. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] в період часу з 31.07.1996 року по 11 жовтня 2005 року мешкав разом із [PERSON], за адресою: [ADDRESS], що підтверджено показаннями, допитаних в якості свідків [PERSON] та [PERSON], тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] разом із спадкодавцем не мешкав та з заявою про прийняття спадщини не звертався, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 38540519, виданим 03.10.2014 року Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, тобто вважається таким, який фактично не прийняв спадщину. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджено свідоцтвом про смерть, повторно виданим 02.02.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 34673818 від 26.07.2013 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 17.10.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області; - донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 03.08.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до Ізмаїльської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Згідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України - малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня [PERSON] вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М. № 2237/02-14 від 03.10.2014 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відповідно до п. 1.13 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, місце відкриття спадщини (реєстрація та проживання спадкодавця на день його смерті) та факт проживання спадкоємців разом із спадкодавцем підтверджується записом у будинковій книзі. Відсутня будинкова книга в якій міститься відомості про реєстрацію спадкодавця [PERSON] на день її смерті, реєстрацію разом з нею її спадкоємців, а також відомості про реєстрацію разом із спадкодавцем [PERSON] на день його смерті його спадкоємців. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved