Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

02 липня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики на підставі розписки. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10.02.2021 року він дав в борг 48450 грн. [PERSON] . Останній зобов`язався повернути вказані кошти до 10.03.2021 року. Проте у вказаний строк [PERSON] не виконав зобов`язання, у зв`язку з чим позивач неодноразово звертався до останнього з усною вимогою про повернення боргу, однак відповідач не реагує та ухиляється від вирішення спору. А тому, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 48450 грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 10 лютого 2021 року, 565 грн. 47 коп. три процента річних за користування грошовими коштами та 2315 грн. 91 коп. інфляційних втрат, а всього 51331 грн. 38 коп. та 908 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2021 року відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 11 год. 00 хв. 24 вересня 2021 року, який за клопотанням відповідача відкладено на 13 год. 00 хв. 21 жовтня 2021 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі, надавши при цьому оригінал розписки від 10.02.2021 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав в повному обсязі. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши думки учасників справи, викладені у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з огляду на наступне. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 й підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18. Як встановлено в суді, 10.02.2021 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів в сумі 48450 грн., які останній зобов`язався повернути до 10.03.2021 року, про що надав відповідну розписку. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом усних перемовин з [PERSON] щодо повернення боргу. Однак, останній зобов`язання за договором так і не виконав. Отже, оригінал розписки знаходиться у позивача [PERSON] , яку останній надав до суду, а тому суд вважає доведеним той факт, що між [PERSON] та [PERSON] склалися зобов`язання із договору позики, і що останній свої зобов`язання за ним не виконав. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розписки відповідач [PERSON] зобов`язався повернути суму позики до 10.03.2021 року. В розписці сторонами не зазначено розмір процентів. Взяті на себе зобов`язання відповідач у визначений строк не виконав. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, розмір інфляційних втрат за період з 10.02.2021 року по 01.07.2021 року становить 2315 грн. 91 коп., розмір 3 % річних за період з 10.02.2021 року по 01.07.2021 року становить 565 грн. 47 коп., які [PERSON] просив стягнути на його користь з [PERSON] . З ч. 4 ст. 206 ЦПК України вбачається, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. А тому, враховуючи вищевикладене та диспозитивність цивільного судочинства, суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 48450 грн., три проценти річних за несвоєчасне виконання зобов`язання в розмірі 565 грн. 47 коп. та 2315 грн. 91 коп. інфляційних втрат, оскільки наявність боргу саме у вказаному розмірі підтверджується належними та допустимими доказами та визнані відповідачем в повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує прав інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду. На підставі ст.ст. 202, 207, 526, 545, 610-612, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved