Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

04.03.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] .. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що [PERSON] є її рідною донькою, а відповідно - [PERSON] , [INFO] , є рідною онукою [PERSON] . З вересня 2019 року онука [PERSON] мешкає разом із бабусею [PERSON] та перебуває на її повному утриманні. Натомість, за твердженням позивача, мати дитини - [PERSON] зловживає спиртними напоями, покинула доньку та не виявляє інтересу до її життя. Позивач попередньо зверталась до органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області та отримала висновок, згідно з яким вбачається доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] .. [PERSON] вважає, що відповідач ухиляється від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, остаточно усунулась від участі у вихованні дитини, не піклується про здоров`я дитини, про її фізичний, духовний та моральний розвиток, позивач з огляду на це просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та навела доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] відзиву на позов до суду не надала, однак в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог позивача, зазначила, що між нею та її малолітньою донькою [PERSON] не втрачені родинні почуття та зв`язки, вона не є працевлаштованою, однак отримує кошти від разових випадкових заробітків, частину зароблених коштів витрачає на утримання своєї дитини, робить доньці подарунки на свята, відвідує доньку вдома у позивача, дитина з вересня 2019 року почала мешкати з бабусею лише тому, що там кращі умови проживання та звідти ближче дитині ходити до школи. Відповідач заявила, що вона хоча і не є ідеальною матір`ю, однак не можна стверджувати, що дитина їй зовсім не потрібна; коли [PERSON] мешкала з нею, вона готувала дитині їжу, придбавала медичні засоби та ліки для доньки, якщо та хворіла. [PERSON] пояснила, що вона інколи вживає алкоголь, але не кожного дня, не вважає себе залежною від алкоголю, тому її не варто через це позбавляти батьківських прав. Відповідач підтвердила, що дитина з вересня 2019 року мешкає у бабусі [PERSON] , вона не намагалась відбирати доньку силою, не зверталась до органу опіки та піклування для вирішення питання щодо визначення місця проживання доньки, але бажала би, щоб [PERSON] проживала з нею. За словами [PERSON] , позивач спочатку привозила дитину до неї, але після того, як на території України було запроваджено карантинні обмеження (з весни 2020 року) відповідач бачиться з дитиною лише у бабусі вдома. Третя особа, котра не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] підтримав позицію позивача, пояснив суду, що, на його погляду, [PERSON] повністю відсторонилась від виконання батьківських обов`язків, зловживає спиртними напоями, тому [PERSON] була змушена залишити дитину проживати у своїй родині та піклуватись про дитину. Опитана в судовому засіданні в присутності представника органу опіки та піклування і спеціаліста - психолога малолітня [PERSON] , [INFO] , підтвердила, що з осені 2019 року вона живе зі своєю бабусею [PERSON] , ходить до школи, їй проживати у бабусі подобається, бабуся піклується про неї, однак і мама [PERSON] відвідує у бабусі (хоча і нечасто), робить їй подарунки з нагоди свят; дитина сумує за матір`ю, бажає частішого спілкування з нею. Представники органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області Голєв С.І., Межерицька М.О. під час судового розгляду справи висловили думку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , таке рішення відповідатиме інтересам дитини. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, третьої особи, з`ясувавши думку з приводу заявлених позовних вимог малолітньої дитини, представників органу опіки та піклування Лиманської міської ради, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, з 16.08.2002 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , внесена до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків(а.с.3-4). Відповідач [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, з 22.05.2013 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , внесена до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (а.с.6). Малолітня [PERSON] народилась [INFO] у м. Красний Лиман Донецької області, її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено наданою позивачем копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.10.2012 року Відділом ДРАЦС Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.5). Як вбачається зі змісту витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 03.03.2020 року № 00025822481 (а.с.8), відомості про батька малолітньої [PERSON] в актовому записі зазначені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (записано за вказівкою матері, якщо батьківство не встановлене) Позивачем та відповідачем під час судового розгляду визнано, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , тому ця обставина доказуванню не підлягає (ч.1 ст. 82 ЦПК України). Відтак, [PERSON] є рідною бабусею малолітньої [PERSON] , [INFO] .. За адресою відповідача: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її чоловік [PERSON] (а.с. 10). Малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Позивачем та відповідачем під час судового розгляду визнано, що малолітня [PERSON] , [INFO] , з вересня 2019 року і дотепер фактично проживає в родині [PERSON] .. Фактичне проживання дитини з рідною бабусею також підтверджено особистими поясненнями малолітньої [PERSON] в судовому засіданні, змістом акта обстеження умов проживання від 31.01.2020 року, складеного представниками органу опіки та піклування Лиманської міської ради (а.с.17), актом органу місцевого самоврядування від 07.02.2020 року (а.с.14). Згідно з довідкою лікаря - педіатра КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Лиманської міської ради» від 04.03.2020 року [PERSON] , [INFO] , є соматично здоровою (а.с.9). Згідно з довідкою Лиманської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 Лиманської міської ради Донецької області від 28.01.2020 року № 40 малолітня [PERSON] , [INFO] , навчається у вказаному освітньому закладі; дитина фізично розвинена, здорова, доглянута, вихованням дитини опікується бабуся [PERSON] , вона відвідує батьківські збори, допомагає [PERSON] в навчанні, переймається проблемами дитини; мати дитини - [PERSON] школу не відвідує, успіхами дитини в навчанні не цікавиться, у батьківських зборах участі не бере (а.с.12). Територіальною громадою за місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, «ввічлива, працьовита, шкідливих звичок не має» (а.с.15). Територіальною громадою за місцем проживання [PERSON] характеризується як «добра, працьовита, не агресивна» жінка, при цьому відповідач неодноразово «була помічена у стані алкогольного сп`яніння» (а.с.13). Згідно з наданим позивачем актом обстеження умов проживання, складеним 31.01.2020 року представниками органу опіки та піклування Лиманської міської ради (а.с.16), за місцем проживання відповідача (адреса: [ADDRESS] ) умови проживання незадовільні «в кімнатах брудно, присутній сторонній запах, речі розкидані по кутках, запаси харчів мінімальні, побутова техніка відсутня». Згідно з наданим позивачем актом обстеження умов проживання, складеним 31.01.2020 року представниками органу опіки та піклування Лиманської міської ради (а.с.17), за місцем проживання [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) умови проживання дитини задовільні, «малолітня [PERSON] має окреме спальне місце, куточок для підготовки домашніх завдань та розваг, в достатній кількості є одяг та взуття дитини, в кімнатах є достатньо меблів, є побутова техніка, є запас продуктів харчування». Відповідно до висновку органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області від 17.02.2020 року № 8 є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , таке рішення відповідатиме інтересам дитини (а.с.7). Вирішуючи заявлені позивачем вимоги по суті, суд виходить з такого. Згідно зі ст. 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ст. 22 Основного Закону). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України). Нормами ст.4 СК України передбачено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї; особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Як зазначено у ст. 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. В такому разі право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відтак, загальні підстави позбавлення батьківських прав передбачені нормами ч.1 ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). П.2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п.2 ч.1 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3). Також батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони є хронічними алкоголіками або наркоманами (п.4 ч.1 ст. 164 СК України). При цьому хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3). Як зазначено у ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради 27.02.1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у п. п. 57,58 рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці; факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Верховним Судом у постанові від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) висловлена правова позиція, згідно з якою позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про існування інтересу до дитини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18). Згідно зі ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Під час розгляду справи № 236/858/20 судом встановлено, що відповідач [PERSON] бажає спілкуватися з донькою [PERSON] , проти позбавлення її батьківських прав заперечує, неможливість облаштування за своїм місцем проживання належних умов для проживання дитини пояснює нестабільним матеріальним станом та відсутністю постійної роботи. Малолітня [PERSON] , [INFO] , підтвердила, що з осені 2019 року вона живе зі своєю бабусею [PERSON] , однак мама [PERSON] її відвідує у бабусі (хоча і нечасто), робить їй подарунки з нагоди свят; дитина сумує за матір`ю, бажає частішого спілкування з нею. Позивачем, не зважаючи на приписи ст.ст. 12,81 ЦПК України, не було доведено під час судового розгляду справи належними та допустимими доказами (медичними висновками) наявності у [PERSON] захворювання на хронічний алкоголізм. За таких обставин суд не вбачає втрати інтересу з боку відповідача до дитини, будь-якої потенційної чи реальної істотної небезпеки для життя та здоров`я дитини поведінка відповідача не становить, відтак, позбавлення батьківських прав слід як крайній захід сімейно-правового характеру до [PERSON] не може бути застосований. Висновок органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області від 17.02.2020 року № 8, згідно з яким було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України). Водночас в характеристиці територіальної громади з місця проживання [PERSON] (а.с.13), в акті обстеження умов проживання за місцем реєстрації відповідача від 31.01.2020 року (а.с.16) було встановлено факти зловживання [PERSON] спиртними напоями, відсутність належних санітарно-гігієнічних умов для проживання дитини; з довідки загальноосвітнього закладу від 28.01.2020 року (а.с.12) вбачається відсутність інтересу відповідача до здобуття дитиною початкової середньої освіти. Згідно зі ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п.2-5 ч.1 ст. 164 СК, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Як зазначено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача. З огляду на це, вирішуючи по суті позов [PERSON] до [PERSON] , з огляду на винну поведінку відповідача, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, одночасно відібравши малолітню дитину у відповідача без позбавлення її батьківських прав, передати дитину позивачу, попередивши відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини. Крім того, під час судового розгляду справи встановлено, що малолітня дитина впродовж тривалого часу ( з вересня 2019 року і дотепер) мешкає в родині позивача, але [PERSON] не надає регулярної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дитини. Згідно із ч.2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, суд, передаючи малолітню дитину її бабусі [PERSON] , вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів суд вбачає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини з урахуванням її потреб. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання цього рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць; подальше оскарження цього рішення не зупиняє його виконання в цій частині. Суд роз`яснює відповідачу [PERSON] положення ч.3 ст. 170 СК України, згідно з котрими якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Суд роз`яснює позивачу та відповідачу положення ст. 192 СК України, за якими розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (квитанція Ат «Ощадбанк» від 03.03.2020 року № 56, а.с.2). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог [PERSON] витрати щодо сплати судового збору слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed