Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

02 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 вересня 2009 року Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 567. В обґрунтування позову вказано, що від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини припинені з січня 2019 року, мешкають окремо та спільного господарства не ведуть, подружжя має різні погляди на сімейне життя. Спору про місце проживання неповнолітньої дитини між сторонами немає, після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом з позивачкою. Питання про поділ майна не ставиться. 07 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, де вказав, що він заперечує проти розірвання шлюбу, хоче зберегти сім`ю. З позивачем по справі перебуває у шлюбі близько 10 років, вони мають сина, дружина перешкоджає йому у спілкуванні з сином. До недавнього часу їх сім`я була дружня, жила в повній злагоді та благополуччі. Протягом сумісного проживання він завжди піклувався про сім`ю, дбав про фінансове забезпечення, приймав активну участь у спільному вихованні дитини та сприяв її духовному та фізичному розвитку, створював всі необхідні умови для розвитку дитини. Причини розлучення, які вказує позивач у позовній заяві не є суттєвими, а тому вважає, що сім`ю можливо зберегти, але дружина уникає спілкування. Відповідач просить зупинити провадження у справі, звільнити його від сплати судового збору, який стягнути з позивача. Ухвалою суду від 19 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року, підготовче судове засідання закрито, справа призначена до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що шлюбні відносини припинені 25.01.2019 року з тієї причини, що вони мають різні погляди по вихованню сина. Окрім того, між ними є спір про визначення місця проживання дитини. Відповідач не наполягав на задоволенні клопотання про надання строку для примирення. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 19.06.2019 (а. с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи подружні стосунки сторони фактично припинили у січня 2019 року та відповідачем вказане підтверджено. Між сторонами є спір з приводу участі батька у вихованні сина та визначення місця його проживання. Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. При дослідженні судом фактичних взаємин між подружжям, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню дружини. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved