Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

03.12.2019 [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві, [PERSON] посилається на те, що має спільних з відповідачем дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які на даний час мешкають з позивачем і знаходиться на його утриманні. Відповідач на даний час участі у вихованні дітей не приймає, матеріально не утримує в достатньому обсязі. Враховуючи викладене, позивач просив стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з грудня 2015 року та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з січня 2017 року, тобто з моменту коли діти почали проживати з позивачем. Також просив стягнути з відповідача суму сплачених ним аліментів у розмірі 42 624,40 грн. Ухвалою судді Батманової В.В. від 21.12.2019 було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін (а.с. № 27). В наданій суду 24.12.2019 заяві представник позивача - Ліфлянчик С.І позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, справу просив розглядати за його відсутністю, без фіксування процесу технічними засобами. Представник відповідача [PERSON] . 10.01.2020 надала суду заяву в якій проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві на позов, також просила розглянути справу за її відсутності та відмовити в задоволенні позову. Крім того відповідач 03.01.2020 надала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позову. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. № 7-8). 21 лютого 2014 року за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Позивача стягувались аліменти по 1/6 на кожну дитину до досягнення повноліття. В Соборному відділі державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження № 48499905 та здійснювалось примусове стягнення аліментів в межах даного виконавчого провадження. 14 грудня 2016 року за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області було визначено місце проживання дітей, відповідно до якого було встановлено місце проживання [PERSON] з позивачем, а місце проживання [PERSON] з відповідачкою. 18.02.2018 за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було припинення стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання дитини [PERSON] стягнутих на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2014. 29 листопада 2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено заочне рішення, відповідно до якого змінено місце проживання [PERSON] , [INFO] , визначивши місце проживання разом із батьком, [PERSON] . Припинено стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] , за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, по справі № 201/1318/14 від 27 лютого 2014 року з 01 січня 2017 року та припинено примусове стягнення в межах виконавчого провадження № АСВП: 48499905, що знаходиться у Соборному відділі державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Діти на даний час мешкають зі своїм батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України (в редакції від 17.05.2017) за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України (в редакції від 17.05.2017) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, варто зазначити, що статтею 192 СК України (в редакції від 17.05.2017) передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та і інших випадках передбаченим цим кодексом. За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також враховуючи те, що відповідач є працездатною, не має на утриманні інших дітей та осіб, також офіційно не працевлаштована, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1 109 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1 109 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 03.12.2019 до досягнення дитиною повноліття, відмовивши в задоволенні вимог в частині стягнення аліментів за минулий час з грудня 2015 року та січня 2017 року, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останньої від їх сплати суду не надано та судом не встановлено. Такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції від 17.05.2017). При цьому враховано, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми сплачених ним аліментів у розмірі 42 624,40 грн. суд приходить до висновку, що вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження того, що вказані кошти стягнуто з позивача саме в час проживання дітей разом з позивачем, крім того, відсутні докази й того, що вказані кошти використані не на потреби дітей, оскільки на час стягнення коштів ще існував обов`язок позивача по утриманню дітей за рішеннями суду. Крім того, позивачем не надано детального розрахунку зазначеної суми, не вказано на чому ґрунтується саме такий її розмір, не приведено жодного належного доказу з цього приводу, що також є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп., що є мінімальною ставкою судового збору на 2019 за майновими вимогами. На підставі викладеного,

Outcome: partial