Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

03.12. 2013 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», [PERSON], [PERSON], про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності. У позовній заяві, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить суд визнання недійсним Свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння № 6 по вул. Залізничній в с. Борщовичі, Пустомитівського району, Львівської області на ім'я [PERSON], видане 08 грудня 1995 року [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області; визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 08.12.1995 року в частині визнання права власності на житловий будинок № 6 по вул..Залізничній в с. Борщовичі за [PERSON]. У позовній заяві позивач як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: рішення [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 08.12.1995 року в частині визнання права власності на житловий будинок № 6 по вул..Залізничній в с. Борщовичі за [PERSON] є незаконним, оскільки таке прийняте органом місцевого самоврядування після смерті [PERSON]. В свою чергу Свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння № 6 по вул. Залізничній в с. Борщовичі, Пустомитівського району, Львівської області на ім'я [PERSON], видане 08 грудня 1995 року [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області видані на підставі зазначеного рішення є також незаконним. До зазначених правовідносин позивач вважає необхідним застосувати ст. 25 ЦК України в частині припинення правоздатності з часу смерті; ст. 15 ЦК України в частині права особи звернутися за захистом свого цивільного права; ст. 392 ЦК України в частині в частині визнання незаконним акту органу місцевого самоврядування, який порушує права власника. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд позовні вимоги задоволити. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився. Представника позивача [PERSON] [PERSON] у судому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просить суд їх задоволити із підстави викладених у позовній заяві, пояснення дала аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області у судове засідання не зявився. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» у судове засідання не зявився. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судове засідання не зявилася. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судове засідання не зявилася. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги заперечив, оскільки оскаржувані акти не порушують прав позивача. У процесі судового розгляду справи представник третьої особи [PERSON] подав суду письмову заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача з якої слідує, що позивач пропустив строк позовної давності, який складає три роки згідно ЦК України та ЦК України 1963 року. Зясувавши думку учасників процесу, які прибули у судове засідання, суд постановив здійснювати судовий розгляд справи без участі осіб, які були повідомлені про час та місце судового розгляду справи, проте у судове засідання не зявилися. Заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 31 від 29.11. 1995 року «Про оформлення права власності громадянам на житлові будинки в с. Борщовичі за № 47 та 179» (а.с. 36) ухвалено погодитися з висновками Львівського МЮТІ та вважати можливим оформити право власності на житловий будинок № 47 в с. Борщовичі за гр. [PERSON] та житловий будинок в с. Борщовичі № 179 за гр. [PERSON]; провести реєстрацію та видати свідоцтва на права власності на будинок згідно даного рішення. Згідно виписки з погосподарських книг [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області за 1991 1995 рік (а.с. 37 39) головою господарства за номером № 179, був [PERSON]. Сторонами суду не представлено, проте із Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.02. 1996 року, видане [PERSON] державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 508, слідує, що житловий будинок № 179 в с. Борщовичі, Пустомитівського району, Львівської області належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, видане виконкомом [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області 08.12. 1995 року, яке зареєстроване у Львівському МБТІ 08.12. 1995 року за № 43. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21.10. 2010 року у справі № 2-651/10 (а.с. 16 -18), яке набрало законної сили, згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 17.02. 2011 року (а.с. 19 - 21) встановлено та згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не потребує той факт, що позивач [PERSON] не має жодних майнових прав на житловий будинок № 179 в с. Борщовичі, Пустомитівського району, Львівської області. З урахуванням норм частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (\~Закон України від 17.07.1997 року № 475/97\~- ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Враховуючи те, що норми ч. 4\~ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України\~визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих ним повноважень судом створені належні умови для надання сторонами доказів, заявлення клопотань витребування додаткових доказів. Встановлено, що при розгляді справи позивачем та його представник всупереч вимог ч.ч. 1, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів, що стверджували б порушення не визнання чи оспорювання прав позивача відповідачем. На підставі зазначеного вище, суд прийшов до переконання про відсутність порушення прав позивача із сторони відповідача, тому заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.02. 2011 року (а.с. 19 - 21) встановлено, що [PERSON] став власником спірного будинку у 1995 році в період чинності ЗУ «Про власність». Ця обставина була відома [PERSON], який не оспорював з 1995 року права власності [PERSON] на спірний будинок. Згідно п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ст. 71 ЦК України 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки, а за позовами державних організацій, колгоспів та інших кооперативних та інших громадських організацій одна до одної в один рік. Враховуючи, що із цим позовом позивач звернувся до суду 03.12. 2013 року, останній строк позовної давності пропустив. У п. 11 Постанови № 14 від 18.12. 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум ВСУ розяснив наступне: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, до заявлених позивачем позовних вимог строк позовної давності застосуванню не підлягає. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed