Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

03.11.2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. В позові позивач посилався на те, що 22.06.2013 року відповідач у нього взяв в борг 6600 грн. строком до 22.06.2014 року, який зобов'язався повернути щомісячним платежами по 550 грн., борг не повернув, прохає стягнути на свою користь 16680 грн., з яких суму боргу по договору позики в сумі 6600 грн., пеню за 16 місяців в сумі 10080 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. 18.12.2014 року до суду звернувся позивач з заявою про збільшення позовних вимог, в якій посилався на те, що відповідач 02.06.2013 року у нього взяв в борг 8808 грн. строком до 02.06.2014 року, який зобов'язався повернути щомісячним платежами по 734 грн., борг не повернув, прохає стягнути на свою користь 40255,20 грн., з яких суму боргу з пенею по договору позики від 22.06.2013 року в сумі 16923,60 грн., а також борг 23331,60 грн. за договором позики від 02.06.2013 року, з яких борг в сумі 8808 грн. та пеню в сумі 14523,60 грн. та судовий збір в сумі 402,55 грн. 13.01.2015 року до суду звернувся відповідач з письмовими запереченнями на позов, в яких посилався на те, що розписки надані позивачем він бачить уперше, посилаючись на законодавство України вважає, що неустойка не може перевищувати 50 % від основної суми боргу, прохає задовольнити позов частково на суму 6600 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовити. У судовому засіданні позивач збільшений позов підтримав, суду пояснивши, 22.06.2013 року відповідач у нього взяв в борг 6600 грн. строком до 22.06.2014 року, який зобов'язався повернути щомісячним платежами по 550 грн., 02.06.2013 року відповідач у нього взяв в борг 8808 грн. строком до 02.06.2014 року, який зобов'язався повернути щомісячним платежами по 734 грн., борг не повернув, прохає стягнути на свою користь 40255,20 грн., з яких суму боргу з пенею по договору позики від 22.06.2013 року в сумі 16923,60 грн., а також борг 23331,60 грн. за договором позики від 02.06.2013 року, з яких борг в сумі 8808 грн. та пеню в сумі 14523,60 грн. та судовий збір в сумі 402,55 грн. Відповідач позов визнав частково, суду пояснивши, що не заперечує повернути 6600 грн., вважає, що надані позивачем суду розписки не є оригіналами, однак пропозицію суду заявити клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи залишив без уваги, прохав застосувати строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 02.06.2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв в борг у позивача 8808 грн. на строк до 02.06.2014 року та зобов'язався погашати його щомісячно платежами по 734 грн., що підтверджується оригіналом розписки (а.с.4). Після закінчення строку договору і на момент розгляду справи судом відповідач позику не повернув, що підтверджується поясненнями сторін. 22.06.2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв в борг у позивача 6600 грн. на строк до 22.06.2014 року та зобов'язався погашати його щомісячно платежами по 550 грн., що підтверджується оригіналом розписки (а.с.5). Після закінчення строку договору і на момент розгляду справи судом відповідач позику не повернув, що підтверджується поясненнями сторін. Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного: Між позивачем та відповідачем склалися правовідносини по договору позики, які регулюються параграфом 1 Позика та умовами договору позики від 22.06.2013 року, укладеного між сторонами, та умовами договору позики від 02.06.2013 року, укладеного між сторонами. Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін є договір позики, укладений 02.06.2013 року між сторонами, та договір позики, укладений 22.06.2013 року між сторонами. Відповідно до умов договору позики від 02.06.2013 року відповідач взяв в борг у позивача 8808 грн. на строк до 02.06.2014 року та зобов'язався погашати його щомісячно платежами по 734 грн. Відповідно до умов договору позики від 22.06.2013 року відповідач взяв в борг у позивача 6600 грн. на строк до 22.06.2014 року та зобов'язався погашати його щомісячно платежами по 734 грн. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач зобов`язаний згідно договорів позики погашати борг щомісячно платежами порушив зобов`язання по його поверненню частинами, чим допустив неналежне виконання зобов`язання щодо повернення боргу. Відповідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до договору позики від 02.06.2013 року та договору позики від 22.06.2013 року у випадку прострочення платежу стягується пеня в розмірі 7 грн. з кожної тисячі суми договору за кожний день прострочення платежу. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за договорами позики з позовом за захистом свого порушеного майнового права, передбаченого договором позики, шляхом відшкодування збитків в зв`язку з тим, що відповідач як позичальник неналежним чином виконав свій обов`язок щодо повернення боргу. Суд доходить висновку, що майнове право позивача, передбачене договорами позики: повернення боргу, порушене відповідачем внаслідок його неналежного виконання обов'язку, передбаченого договорами позики, підлягає захисту судом способом відшкодування збитків у виді повернення боргу та пені, передбаченої умовами договору, у разі їх порушення. Суд, вирішуючи питання про розмір неустойки за договорами позики, виходить з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.2 п.1 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що відповідач відповідно до договору позики від 22.06.2013 року зобов'язався повертати борг щомісячно платежами по 550 грн. до 22.06.2014 року порушив грошове зобов`язання і з 23.06.2013 року не повертав щомісячні платежі по 550 грн. в рахунок погашення позики, то відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України строк позовної давності за даним договором позики почався 23.06.2013 року, в тому числі і щодо позовних вимог про стягнення неустойки в сумі 10080 грн. Так як відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені (неустойки), а позивач звернувся до суду 03.11.2014 року, то спеціальний строк у один рік по вимогам про стягнення неустойки повинен бути застосований з 03.11.2013 року по 03.11.2014 року, тоді як в частині вимог про стягнення пені (неустойки) за період з 23.06.2013 року по 03.11.2013 року відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України необхідно відмовити, так як відповідач відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України зробив заяву про застосування строку позовної давності. Суд, визначаючи розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача за договором позики від 22.06.2013 року, виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, позивач прохає стягнути пеню за 16 місяців з розрахунку 630 грн. на місяць на суму 10080 грн. Суд приймає до уваги один рік, а саме 12 місяців за 03.11.2013 року по 03.11.2014 року, а тому визначає розмір пені з урахуванням розрахунку позивача за цей період в сумі 7560 грн. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд, зважаючи на тяжкий майновий стан відповідача: відповідач не має постійного джерела доходів, що визнає обставиною, яка має істотне значення, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до 6600 грн. Судом встановлено, що відповідач відповідно до договору позики від 02.06.2013 року зобов'язався повертати борг щомісячно платежами по 734 грн. до 02.06.2014 року порушив грошове зобов`язання і з 03.06.2013 року не повертав щомісячні платежі по 734 грн. в рахунок погашення позики, то відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України строк позовної давності за даним договором позики почався 03.06.2013 року, в тому числі і щодо позовних вимог про стягнення неустойки в сумі 14523,60 грн. Так як відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені (неустойки), а позивач звернувся до суду 03.11.2014 року, то спеціальний строк у один рік по вимогам про стягнення неустойки повинен бути застосований з 03.11.2013 року по 03.11.2014 року, тоді як в частині вимог про стягнення пені (неустойки) за період з 03.06.2013 року по 03.11.2013 року відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України необхідно відмовити, так як відповідач відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України зробив заяву про застосування строку позовної давності. Суд, визначаючи розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача за договором позики від 02.06.2013 року, виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, позивач прохає стягнути пеню в сумі 14523,60 грн. Суд приймає до уваги один рік, а саме 12 місяців за період з 03.11.2013 року по 03.11.2014 року, а тому визначає розмір пені з урахуванням розрахунку позивача за цей період в сумі 10892,70 грн. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд, зважаючи на тяжкий майновий стан відповідача: відповідач не має постійного джерела доходів, що визнає обставиною, яка має істотне значення, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до 8808 грн. Таким чином, розмір позовних вимог, що підлягають задоволенню, становить: 6600 грн. + 6600 грн. + 8808 грн. + 8808 грн. = 30816 грн. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що до того, що розписки не є належними доказами, так як він підписував лише одну розписку на суму 6600 грн. з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідач не надав суду доказів того, що розписки від 02.06.2013 року та 22.06.2013 року ним не підписувались, пропозицію суду щодо отримання доказів шляхом проведення судових почеркознавчих експертиз залишив без уваги. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так як позов задоволено частково на суму 30816 грн., то витрати на сплату судового збору в сумі 308,16 грн. понесені позивачем і документально підтверджені підлягають стягненню відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача. А тому позов підлягає задоволенню в тій частині яка грунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими доказами.

Outcome: partial