Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

04.05.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна: квартири за адресою [ADDRESS], дійсним. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що згідно з договором купівлі-продажу, зареєстрованим Південною товарною біржею 06.10.1997 року [PERSON], яка також діяла від імені малолітньої доньки [PERSON] та [PERSON] продали, а позивач придбала квартиру [ADDRESS]. Договір нотаріально позивач не посвідчувала, оскільки вважала, що це не вимагається, а потім не знала де шукати відповідачів. Фактично правочин нею та відповідачем був повністю виконаний, домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: відповідачі передали позивачу майно, позивачем майно було прийнято та сплачено обумовлену суму. На підставі викладеного позивач просила позов задовольнити. До судового засідання позивач не з'явилася, суду надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.10.1997 року на Південній Товарній Біржі між [PERSON], діючої від свого імені та від імені неповнолітньої дочки [PERSON], [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір № 7435 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] без подальшого нотаріального посвідчення. В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за позивачем у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 18492 від 07.10.1997 року. При укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Проте, у відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов'язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі - позивачі сплатили відповідачу ціну договору в повному обсязі, про що зазначено у договорі, а відповідач передав позивачам предмет договору купівлі-продажу - квартиру. Також факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. На сьогоднішній момент позивачі володіють і користується спірною квартирою, ведуть господарство, сплачують необхідні платежі. Проте нотаріально посвідчити зазначений договір вони не мають можливості, через те, що місце проживання відповідача є невідомим. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Факт здійснення сторонами своїх обов'язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою та відповідною реєстрацією. На момент укладання даного договору позивач не вважав за необхідне нотаріально посвідчувати договір. На теперішній час відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. У зв'язку з цим, позивач вважає за необхідне визнати зазначений договір дійсним в судовому порядку. У відповідності до постанови №9 Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Отже, оскільки договір купівлі-продажу від 06.10.1997 року квартири [ADDRESS] було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що позивачі добросовісно помилялися щодо відсутності необхідності нотаріального посвідчення договору, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved