overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

03.07.2017 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, вказавши, що [INFO] року померла її тітка [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки , розташованої на території Агафіївської сільської ради Любашівського району Одеської області. Вона є спадкоємцем за законом. Інші спадкоємці за законом відмовились від прийняття спадщини. У листопаді 2016 року вона звернулась до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у оформленні права на спадщину у зв'язку з пропуском строку, встановленого законом , для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що в період прийняття спадщини вона хворіла , просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини , яка відкрилась після смерті її тітки [PERSON] Позивачка в судове засідання не з»явилась , надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність , у якій просила суд задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не з'явились, повідомивши суд про розгляд справи у їх відсутність та про те , що заперечень по справі не мають , про що в матеріалах справи є відповідні докази. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити за слідуючими підставами. Відповідно до ч .3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця , який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] року померла тітка позивачки [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Агафіївської сільської ради Любашівського району Одеської області. Дані факти підтверджуються свідоцтвом про смерть ( а.с.- 7 ) , державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.- 12 ). Родинні відносини між позивачкою та спадкодавицею підтверджуються рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26.01.2017 р., яким встановлений факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] року доводилась тіткою [PERSON] ( а.с.- 13) Як видно з листа нотаріуса № 7010/01-16 від 22.11.2016 р., останній відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини пропуску строку для прийняття спадщини і рекомендував звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.(а.с.- 5 ) З матеріалів справи вбачається , що стан здоров»я позивачки в період прийняття спадщини був незадовільний , що підтверджується лікарською довідкою від 26.04.2017 р.( а.с.- 11 ) Відповідачі у справі - [PERSON], [PERSON] - спадкоємці за законом , надали суду заяви про те , що на спадщину , яка залишилась після смерті [PERSON] не претендують і проти визначення додаткового строку позивачці для прийняття спадщини не заперечують. За таких обставин суд дійшов висновку , що причина пропущення зазначеного строку є істотною, тому належить визначити позивачці додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її тітки [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

03.07.2017 року позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 15.09.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач за вказаним договором належним чином його умови не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 17\~860,24 грн. та судові витрати. В судове засідання ПАТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направив, попередньо надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.09.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином зобовязання не виконує, в звязку з чим станом на 31.05.2017 року утворилася заборгованість в розмірі 17\~860,24 грн., яка складається з: -1989,88 грн. заборгованість за кредитом; -14\~543,68 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; -500,00 грн. штраф (фіксована сума); -826,68 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту та відсотках, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати понесені при подачі позовної заяви, а саме сума судового збору в розмірі 1 600 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

03.07.2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. Шевченко, 96, пославшись на те, що є власником зазначеного житлового будинку, в якому, окрім неї, на правах члена сімї зареєстрований відповідач, який не проживає у спірному житловому приміщенні і не користується ним понад встановлений ст.405 ЦК України строк, оскільки у 2013 році виїхав до РФ. Відповідач, повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.128 ЦПК України належним чином, у судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву суду не надав, тому за ч.1 ст.280 ЦПК суд прийняв рішення про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечувала. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків: Згідно з ч.1 ст.383\~ЦК України та ст.150\~ЖК України - громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За приписами ч.1 ст.156\~ЖК України - члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За вимогами ч.2 ст.405\~ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що спірне житлове приміщення розташоване в житловому будинку №96 по вул. Шевченко у м. Костянтинівці Донецької обл. [PERSON] є власником зазначеного житлового будинку, що підтверджено нотаріально посвідченим договором дарування від 25.12.1990 р. (копії на а.с.11-12). За адресою спірного житлового приміщення зареєстровані як позивач, так і відповідач син позивача, вселений в спірне житлове приміщення як член сімї власника, що підтверджено відповідною відміткою в паспорті відповідача (копія на а.с.7), копією домової книги (а.с.9-10) та відомостями Відділу реєстрації Костянтинівської міської ради за №2536/09 від 16.07.2018 р. (а.с.16-18). Перевіркою паспортного режиму за зазначеною вище адресою, проведеною житловим органом КП «СЄЗ Костянтинівської міської ради», встановлено, що відповідач у спірному житловому приміщенні не проживає з вересня 2013 року (а.с.8). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд виходив з тієї обставини, що, наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки відповідач не користується спірним житловим приміщенням понад встановлений діючим законодавством строк без поважних причин, про що свідчить сукупність наданих доказів по справі, і що відповідачем не спростовано, у зв'язку з чим на підставі ст.405 ЦК України має бути визнаним таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

03.07.2018 р. до суду заявлено позов, у якому позивачка просить розірвати їх з відповідачем шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, спільних життєвих інтересів, протягом останніх двох місяців з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, миритися не бажає; неповнолітня дитина проживатиме з позивачкою; спірного майна не мають. Позивачка в судове засідання не з'явилася, письмово просила справу розглянути без неї, позов задовільнити, у разі неявки відповідача проти задоволення заочного рішення не заперечувала, після розірвання шлюбу вибрала прізвище «[PERSON]»(а.с. 21). Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи не заявляв, відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України він був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином З урахуванням письмової позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з таких міркувань. Доведено, що любов, повага, взаєморозуміння, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, не проживають разом протягом останніх двох місяців, миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Спірні правовідносини регламентуються ч.2 ст.112, ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки між сторонами відсутні любов, повага, взаєморозуміння, спільні життєві інтереси, разом вони не проживають протягом останніх двох місяців, суд визнає, що сім'я сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

03.07.2018 р. до суду заявлено позов, у якому позивач просила щомісячно стягувати з відповідача на її користь для утримання їх спільної дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини, оскільки останній регулярно отримує заробітну плату, однак добровільно свій обов'язок по утриманню дитини не виконує, чим порушує її право на отримання належного матеріального забезпечення (утримання) від батька. Позивач в судове засідання не з'явилася, письмово вимоги позову підтримала, справу просила розглянути без неї (а.с. 14). Відповідач в судове засідання не з'явився, письмово позовні вимоги визнав повністю, просив їх задоволити, справу розглядати у його відсутність (а.с. 15). З урахуванням письмової позиції учасників справи, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Доведено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], але добровільно законного обов'язку по утриманню неповнолітньої дитини не виконує, регулярно отримує заробітну плату та може надавати кошти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання дочки. Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 180, 181, 182 ч. 2, 183 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного виконання законного обов'язку по утриманню своєї неповнолітньої дитини, чим порушує її права, то з нього необхідно щомісячно стягувати на користь [PERSON] для утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду і до повноліття дитини в примусовому порядку; при цьому суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним, відповідає інтересам дитини й не порушує інтересів відповідача. Висновки суду підтверджуються такими доказами: -свідоцтвом про народження серії [NUMBER], з якого видно, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO] (а.с.5); -свідоцтвом серії [NUMBER], відповідно до якого 15.06.2012 р. зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.6); -довідкою виконавчого комітету Кущинецької сільської ради № 354 від 25.05.2018 р., відповідно до якої до складу сім'ї [PERSON] входить, зокрема, дочка [PERSON], [INFO] (а.с.7). На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

03.07.2018 р. до суду заявлено позов, у якому позивач просить розірвати їх з відповідачем шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, взаємопідтримки, взаємодопомоги, спільних життєвих інтересів, з лютого 2015р. з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, майнового спору немає; вважала за необхідне після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилася, письмово просила розглянути справу без неї, позов задовольнити, після розірвання шлюбу обрала прізвище «[PERSON]», неповнолітня дітина буде проживати з нею (а.с. 15 ). Відповідач в судове засідання не з'явився, письмово позовні вимоги визнав повністю, справу просив розглянути без нього (а.с. 16). З урахуванням письмової позиції учасників справи, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Доведено, що визначені ст.ст. 51, 55 СК України взаємні любов, повага, розуміння, підтримка, допомога, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, з лютого 2015р. подружніх стосунків не підтримують, миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Спірні правовідносини регламентуються ч. 2 ст. 112, ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки між сторонами відсутні передбачені ст.ст. 51,55 СК України взаємні любов, повага, розуміння, підтримка, допомога, спільні життєві інтереси, разом вони не підтримують подружніх стосунків з лютого 2015р., суд визнає, що сім'я сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін. З ухваленням рішення про задоволення вимог позову з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

03.07.2018 р. до суду заявлено позов, у якому позивач просить розірвати їх з відповідачем шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, спільних життєвих інтересів, протягом останніх чотирьох місяців з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, малолітня дитина проживатиме з позивачем, майнового спору між ними немає. Позивач письмово просила розглянути справу у її відсутність, позов задовольнити, після розірвання шлюбу обрала прізвище «Паданюк» (а.с.20). Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи не заявляв, відповідно до ч.\~5 ст.\~128 ЦПК України він був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. З урахуванням письмової позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст.\~280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з таких міркувань. Доведено, що любов, повага, взаєморозуміння, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, не проживають разом протягом останніх чотирьох місяців, миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Спірні правовідносини регламентуються ч. 2 ст. 112, ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки між сторонами відсутні любов, повага, взаєморозуміння, спільні життєві інтереси, разом вони не проживають протягом останніх чотирьох місяців, суд визнає, що сімя сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

03.07.2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послався на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю. У підготовчому засіданні позивач позов підтримав і наполягав на його задоволенні; відповідач визнала позов повністю. В силу положень частини третьої статті 200 ЦПК України, визнання відповідачем позову дає суду підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 20.11.2013 року, при цьому мають спільну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. Як випливає з пояснень сторін, з червня 2017 року подружжя проживають окремо, вони припинили сімейні відносини та не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки натепер шлюб носить формальний характер, при цьому сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю, пред'явлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. За приписом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

03.07.2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послався на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю. У підготовчому засіданні позивач позов підтримав і наполягав на його задоволенні; відповідач не з'явилася, при цьому надіслала суду відзив на позовну заяву, в якому вказала про визнання позову, згоду на розірвання шлюбу з позивачем і просила розглянути справу за її відсутності. В силу положень частини третьої статті 200 ЦПК України, визнання відповідачем позову дає суду підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 15.07.2006 року, при цьому мають двох спільних неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. Як випливає з позовної заяви та пояснень позивача, натепер подружжя проживають окремо, вони припинили сімейні відносини та не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки шлюб носить формальний характер, при цьому сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю, пред'явлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. За приписом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved