Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

02.11.2004 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, у якому просив суд усунути йому перешкоди у користуванні квартирою №8 по вул.Рішельєвській, 44/46 у м.Одесі та гаражем. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 20.09.2005 р. позовні вимоги [PERSON] були задоволені, а саме: [PERSON] був виселений з усіма проживаючими з ним особами з вказаної квартири та гаражу. 13.07.2006 р. Приморським відділом виконавчої служби зазначене рішення суду було виконано у примусовому порядку. 28.07.2009 р. ухвалою Київського районного суду м.Одеси, яка була постановлена за результатами розгляду заяви [PERSON], рішення Київського районного суду м.Одеси від 20.09.2005 р. було скасовано в звязку із нововиявленими обставинами (том 2, а.с.153). Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 10.09.2009 р. вказану справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м.Одеси (том 2, а.с.184-185). 07.10.2010 р. [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть від 08.10.2010 р.(том 2, а.с.260). [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала квартиру№8 по вул.Рішельєвській, 44/46 у м.Одесі, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 28.12.2013 р. (том 3, а.с.16-17). Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 19.02.2014 р. [PERSON] було залучено до участі у справі в якості правонаступника померлого [PERSON]. У звязку із викладенням [PERSON] позовної заяви у новій редакції, судом залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON], [PERSON] і [PERSON], в інтересах яких діяли їхні законні представники - [PERSON] та [PERSON], а в якості третьої особи Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. 29.05.2014 р. за клопотанням представника позивачки цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою №8 у будинку 44/46 по вул.Рішельєвській у м.Одесі та виселеннясудом було обєднано в одне провадження з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], законними представниками якого є [PERSON] і [PERSON], за участю третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод уздійсненні права користування та розпорядження квартирою №7 у будинку 44/46 по вул.Рішельєвській у м.Одесі та виселення. Після неодноразових уточнень позовів [PERSON] просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження вказаними квартирами шляхом виселення [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON]із квартири [ADDRESS] без надання їм іншого житлового приміщення та виселення [PERSON] і [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання їм іншого житлового приміщення. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що з 02.04.1977 р. вона та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час знаходження у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.1992 р. ними була придбана квартира [ADDRESS], а 10.11.1994 р. на підставі договорів купівлі-продажу від 10.11.1994 р. - квартира [ADDRESS]. 12.09.1997 р., під час перебування у шлюбі, позивачка із першим відповідачем квартиру [ADDRESS] продали [PERSON], а 18.11.1997 р. на підставі договору дарування квартиру [ADDRESS] відчужили [PERSON]. 12.04.2002 р. після смерті [PERSON] (03.10.2001 р.) [PERSON] успадкувала квартиру [ADDRESS], а після смерті [PERSON] (07.10.2010 р.) успадкувала квартиру [ADDRESS]. Однак, 29.04.2001 р. [PERSON] самоправно шляхом зламу дверей оселився у спірних квартирах, а у подальшому оселив у них свою теперішню дружину [PERSON] та двох дітей [PERSON] та [PERSON] Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28.02.2014 р., залишеним без змін ухвалою ВССУ від 05.11.2014 р., усунуто перешкоди у здійснені [PERSON] права користування та розпорядження квартирою №7 у вул.Рішельєвській у м.Одесі шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] із квартири [ADDRESS]. Проте, відповідачі до теперішнього часу без будь-яких законних підстав мешкають у належних позивачці квартирах, виселятися у добровільному порядку відмовляються, отже позивачка не має можливості користуватися належним їй майном, у звязку із чим звернулася до суду із відповідними позовами. У судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] просила у задоволені позову відмовити. Відповідач [PERSON], який також є представником [PERSON], [PERSON] та законним представником [PERSON], проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 02.04.1977 р. позивачка і відповідач [PERSON] уклали шлюб, а 17.03.1992 р. і 10.11.1994 р. вони купили відповідно квартири №7 та №8 по вул.Рішельєвській, 44/46 у м.Одесі, у звязку із чим ці квартири стали їхньою спільною сумісною власністю. Отже, з 17.03.1992 р. відповідач [PERSON] набув права користування квартирою №7 по вул.Рішельєвській, 44/46 у м.Одесі, а з 10.11.1994 р. квартирою №8 по вул.Рішельєвській, 44/46 у м.Одесі, як їхній співвласник. 12.09.1997 р. позивачка разом із відповідачем [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] Р.В., а 18.11.1997 р. квартиру №7 у цьому ж будинку подарували [PERSON] Отже, 12.09.1997 р. право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] припинилося, як і припинилися усі інші права, що з нього випливають, у тому числі право користування вказаною квартирою. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28.02.2014 р., залишеним без змін ухвалою ВССУ від 05.11.2014 р., встановлені факти, які в силу ч.3 ст.61 ЦПК України,є доведеними та не підлягають судовій оцінці. Так, вказаним судовим рішенням встановлений факт припинення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] з 18.11.1997 р., у тому числі права користування цією квартирою. У вказаній справі судом також було встановлено, що після зміни власника квартири [PERSON] права проживання у ній, з підстав передбачених законом (оренда, найом, тощо), не набув. Крім того, судом було встановлено, що відповідачі не є та не були членами сімї власника вищевказаної квартири- Кочетовської І.Г. За таких обставин, суд дійшов висновку, про те, що відповідач [PERSON] та відповідачка [PERSON] не мають законних підстав проживати у належній позивачці квартирі [ADDRESS] та підлягають виселенню. Враховуючи встановлені судовим рішенням від 28.02.2014 р. обставини, а також приймаючи до уваги те, що право проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] є похідним від права проживання їхніх батьків відповідачів [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мають законних підстав мешкати у квартирі [ADDRESS], а тому підлягають виселенню без надання їм іншого житлового приміщення. 12.09.1997 р. позивачка разом із відповідачем [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] [PERSON], у звязку із чим право власності та користування цією квартирою у [PERSON] припинилося. Як вбачається із акту, який було складено мешканцями будинку №44/46 по вул.Рішельєвській у м.Одесі (том 1 а.с.185, том 2 а.с.225), після відчуження вказаної квартири, а саме: з зими 1997 року до кінця весни 2001 року в квартирах №7 та №8, які знаходяться у цьому будинку, [PERSON] не мешкав. У спірні квартири [PERSON] вселився 29.04.2001 р. шляхом зламу вхідних дверей, що підтверджується актом огляду та опису майна, складеним [PERSON] 29.04.2001 р.(том 3 а.с.115). У судовому засіданні у якості свідка була допитана [PERSON], яка пояснила, що [PERSON] не припиняв мешкати у спірних квартирах навіть у той період, коли працював закордоном, оскільки періодично вона його бачила у цих квартирах, а також те, що вона була свідком того, як [PERSON] не міг потрапити до спірних квартир, у звязку із чим неодноразово викликав міліцію. Проте, коли саме ці обставини мали місце згадати не змогла. Крім того, свідок [PERSON] надала свідчення про те, що [PERSON] оселився в спірних квартирах шляхом зламу дверей, але особисто при цьому вона присутньою не була, звідки їй це відомо пояснити не змогла. Суд критично оцінує показання свідка [PERSON], оскільки її свідчення не відповідають обставинам, які викладені в акті, складеному мешканцями будинку №44/46 по вул.Рішельєвській у м.Одесі (том 1 а.с.185) та акті, складеному [PERSON] 29.04.2001 р., на яких міститься її підпис. Так, у акті, складеному мешканцями будинку №44/46 по вул.Рішельєвській у м.Одесі (том 1 а.с.185), зазначено, що [PERSON] з зими 1997 року до весни 2001 року в спірних квартирах не мешкав, в квартирах мешкали орендарі. Однак, у судовому засіданні свідок [PERSON] надавала протилежні свідчення. Крім того, свідок [PERSON] памятає певні події, проте не памятає коли саме вони відбувалися, у звязку із чим, суд також не може прийняти її свідчення до уваги. Показання свідка [PERSON] суд також не може прийняти до уваги, оскільки, як пояснила свідок [PERSON], при вселенні [PERSON] у спірні квартири вона присутньою не була, все, що їй відомо, вона знає зі слів свого брата [PERSON] Суд критично оцінує також показання свідка [PERSON] оскільки, з його слів, незалежно від того, що [PERSON] до 2001 року постійно працював у Російській Федерації, свідок все одно постійно бачив [PERSON] як мешканця спірних квартир та будь-яких змін у його проживанні в цих квартирах не помітив. Як часто свідок бачив [PERSON] у будинку, в якому розташовані спірні квартири, свідок відповісти не зміг. Показання свідків, допитаних у цій справі, у тому числі показання [PERSON], допитаного у якості свідка, стосовно того, що спірні квартири є обєднаними та були такими на момент вселення у них відповідачів, в силу ч.2 ст.59 ЦПК України, не є допустимими доказами. Крім того, в матеріалах справи містяться достатньо інших належних та допустимих доказів, якими наявність вищезазначеної обставини спростовується, а саме Договір купівлі-продажу №3365 від 12.09.1997 р., Договір дарування серії АВА №840825 від 18.11.1997р., Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.12.2013р, Свідоцтво про право на спадщину за законом серії АЕР №616193 від 12.04.2002р . 05.05.2001 р. [PERSON] звернувся до Прокурора Жовтневого району м.Одеси зі скаргою стосовно зламу, проникнення та самовільного (без його згоди) вселення [PERSON] у належну йому квартиру (том 3, а.с.30). Відповіддю від 13.06.2001 р. [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду у порядку цивільного судочинства (том 3 а.с.31). 25.06.2001 р. [PERSON] знов звернувся з відповідною заявою до УВБ ГУБОЗ МВС України (том 3 а.с.32), на що 11.07.2001 р. йому була дана відповідь про направлення заяви до ОМУ УМВС України в Одеській області для прийняття рішення (том 3 а.с.33). З матеріалів справи також вбачається, що з приводу незаконного вселення [PERSON] до спірних квартир [PERSON] звертався й до інших компетентних органів/посадових осіб (том 3 а.с. 34-37). Судом також встановлено, що на момент вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS], зазначена квартира була передана [PERSON] в оренду сімї Бахуринських, що підтверджується розпискою від 03.05.2001 р. та договором оренди житлової площі від 24.09.1999 р. Ці обставин було визнано у судовому засіданні й відповідачем [PERSON] З огляду на вищевикладене, суд також критично оцінює показання [PERSON], допитаного в судовому засіданні у якості свідка, стосовно того, що він оселився у квартиру [ADDRESS] зі згоди її власника [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] та інші відповідачі оселилися у квартирі [ADDRESS] самоправно, без згоди на те її власника. Суд критично ставиться до доводів відповідача [PERSON] та його представника стосовно того, що [PERSON] оселився у квартиру [ADDRESS] як член сімї власника та має житловий сервітут (право користування чужою річчю). Так, статтею 64 ЖК УРСР визначено які саме особи належать до членів сім'ї власника будинку (квартири). Зокрема, у ч.2 вказаної статті зазначено, що до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть із ним спільне господарство. Квартира [ADDRESS] на момент вселення до неї відповідачів належала [PERSON] (батьку позивачки) на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.1997 р. У розумінні ст.64 ЖК УРСР відповідачі не є та не були членами сімї власника ([PERSON]В.), а тому гарантії, визначені\~ст.156 ЖК УРСР,\~на відповідачів не розповсюджуються. Із матеріалів справи вбачається, що після припинення права власності [PERSON] на вищевказану квартиру та права користування нею, після зміни власника цієї квартири відповідач [PERSON] права проживання у цій квартирі з підстав, передбачених законом (оренда, найом тощо) не набув, як і не набули його й інші відповідачі, які є членами сімї [PERSON] Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. В силу ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ Відповідно до ч.3 ст.116 Житлового кодексу УРСР, осіб, які самоправно зайняли\~жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Неправомірні дії відповідачів, що полягають у самоправному зайнятті належної [PERSON] квартири, порушують право позивачки щодо \~володіння та користування цією квартирою, тому, у відповідності до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, її порушене право підлягає судового захисту шляхом виселення відповідачів із зазначених квартир без надання іншого житла. Таким чином, суд вважає, що з метою захисту порушеного права позивачки необхідно прийняти рішення про усунення перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження квартирою №8 у будинку 44/46 по вул.Рішельєвській у м.Одесі шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] (1998 р.н) та [PERSON] (2006 р.н.) з квартири [ADDRESS] без надання їм іншого жилого приміщення, а також усунення перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження квартирою №7 у будинку 44/46 по вул.Рішельєвській у м.Одесі шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] ([INFO]), в інтересах якого діють його законні представники - [PERSON] і [PERSON], з квартири [ADDRESS] без надання їм іншого жилого приміщення.

Outcome: approved