Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

04.07.2017 [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровано двоє людей: вона та її колишній чоловік [PERSON] Шлюб з відповідачем розірвано згідно з рішенням Волочиського районного суду від 14.02.2017. Останній з червня 2015 року за місцем реєстрації не проживає. 31 грудня 2016 року відповідач востаннє зявився за даною адресою для того, щоб забрати речі і з тих пір більше не навідувався. Оскільки за вищевказаною адресою [PERSON] не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за нього, чим обєктивно порушуються права позивача, тому вона змушена звернутися за захистом до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовільнити з підстав у ньому наведених. Клопотання про допит свідків [PERSON] та [PERSON] позивачем заявлено не було. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про судовий розгляд справи був повідомлений належним чином. Жодних заяв від нього до суду не надходило. Представники третіх осіб також не зявилися подавши суду відповідні заяви про розгляд справи у їх відсутності, при її вирішення покладаються на розсуд суду. Суд вважає можливим, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянути справу у відсутності відповідача по наявних у ній доказах та ухвалити заочне рішення суду. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновків, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 87862539 від 06.07.2005 [PERSON] на праві приватної власності володіє квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Підставою виникнення права власності на вказану квартиру був договір купівлі-продажу від 06.06.2000 і договір дарування від 08.06.2000 (а.с. 6). З 18.11.1989 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 14.02.2017. Рішення набрало законної сили 14.03.2017 (а.с. 8). Відповідач з 23.04.2002 зареєстрований у належній позивачу квартирі (а.с. 9, 19). З акту обстеження матеріально-побутових умов на предмет визначення фактичного проживання громадян № 1 від 14.06.2017 слідує, що [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, однак інформація про те з якого часу останній не проживає в акті відсутня. (а.с. 10). Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] з червня 2015 року, як заявляє [PERSON] Оскільки в ході судового розгляду не знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач понад один рік за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, суд приходить до висновку про неможливість визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed