Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

04.12.2017 представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати за [PERSON] право в порядку спадкування на земельні частки (пай), що складаються з земельної ділянки № 203 (рілля) площею 0,9296 га та земельну ділянку №291 (багаторічні насадження) площею 0,9331 га, розташованих на території Олександрівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, які на підставі розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 22.07.2008 року № 497 «Про затвердження проекту землеустрою, передачу земельних ділянок у власність та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки власникам земельних часток (паїв) на території Олександрівської сільської ради», рахуються за [PERSON], яка померла 23.08.2006 року, та витребувати з Жмеринської районної державної нотаріальної контори спадкову справу, що заведена після смерті [PERSON]. Позовні вимоги аргументовано тим, що 23.08.2006 року в с. Олександрівка Жмеринського району Вінницької області померла [PERSON], яка до дня своєї смерті проживала та був зареєстрований [INFO]. Після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з земельної ділянки № 203 (рілля) площею 0,9296 га та земельної ділянки №291 (багаторічні насадження) площею 0,9331 га, розташованих на території Олександрівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, що рахується за померлою, що підтверджуються відповіддю на адвокатський запит відділу у Жмеринському районі Головного управління Держгеокадастру у Жмеринському районі від 03.11.2017 року №0-2-0.22-469/106-17 та розпорядженням Жмеринської РДА №497 від 22.07.2008 року, яки було затверджено списки померлих власників земельних часток (паїв), до якого включено [PERSON]. Правовстановлюючі документи на земельні частки (пай) при житті [PERSON] не оформляла.. На час відкриття спадщини разом з [PERSON] проживав та був зареєстрований її внук - [PERSON], на імя якого 16.02.2001 року вона склала заповіт, а тому спадщину він прийняв. При зверненні із заявою до Жмеринської районної державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, йому було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на земельну частку (пай). 05.12.2017 року ухвалою суду відкрито провадження в справі. 17.01.2018 відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року, розгляд справи було продовжено за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 17.01.2018 було проведено та закрито підготовче провадження, та витребувано спадкову справу із Жмеринської районної нотаріальної контори. 29.01.2018 надійшла відповідь з нотаріальної контори про те, що спадкова справа після смерті з [PERSON] не заводилась. 13.02.2018 учасники справи в судове засідання не зявились. Представник позивача [PERSON] в наданій до суду заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Дану справу просив розглянути у його відсутність. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Для перевірки до заяви додав оригінали документів, які вказані в додатках до позову і надавались суду в копіях. Представник третьої особи Жмеринської районної державної адміністрації [PERSON] в судове засідання не зявився. В наданій до суду 13.02.2018 року заяві зазначив, що Жмеринська районна державна адміністрація Вінницької області позов [PERSON] визнає повністю і просив розглянути справу у його відсутність. Оскільки позивач та третя особа надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст.218 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Представник відповідача Олександрівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судовою повісткою, що підтверджується поштовим повідомленням наявним в матеріалах справи (а.с.35) в судове засідання для розгляду справи по суті не з'явився, клопотання про розгляд справи у його відсутність, про відкладення розгляду справи не надав, позов не оспорив, відзив на позовну заяву не надав. А тому слід вважати, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, свій обовязок повідомити суд про причини неявки у судове засідання не виконав. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд не вбачається. У відповідності до частини четвертої цієї статті, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) Відповідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене за умов існування усіх підставі суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню зважаю чи на таке. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії I- АМ № 055233 від 30.08.2006 року, [PERSON] померла 23.08.2006 року в с. Олександрівка Жмеринського району Вінницької області (а.с.8). Відповідно до заповіту, зареєстрованого виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області [PERSON] все своє майно заповідала [PERSON] (а.с.9). Як вбачається із Витягу зі Спадковго реєстру (заповіти/спадкові договори) станом на 02.12.2017 заповіт чинний (а.с.16). Відповідно до довідки виданої Олександрівською сільською радою Жмеринського району Вінницької області від 12.09.2017 року № 1042, [PERSON], яка померла 23.08.2006 року постійно проживала та була зареєстрована в [INFO], разом з померлою проживав та був зареєстрований внук [PERSON] (а.с.10). Відповідно до розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 22.07.2008 року № 497 «Про затвердження проекту землеустрою, передачу земельних ділянок у власність та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки власникам земельних часток (паїв) на території Олександрівської сільської ради та списку померлих власників земельних часток (паїв) спадкоємцям яких будуть передаватися у власність земельні ділянки на території Олександрівської сільської ради після оформлення спадщини у встановленому законом порядку за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка № 203 загальною площею 0,9296 га та земельна ділянка №291 загальною площею 0,9331 га (а.с.13-15). Згідно довідки Жмеринському районі Головного управління Держгеокадастру у Жмеринському районі від 03.11.2017 року №0-2-0.22-469/106-17, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на прізвище [PERSON] не видавався. За [PERSON] рахується земельна ділянка № 203 загальною площею 0,9296 га та земельна ділянка №291 загальною площею 09331 га. Земельні ділянки розташовані на території Олександрівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, цільове призначення для ведення товарного сількогсподарського виробництва. Нормативно грошова оцінка вищевказаних земельних ділянок частки (паю) станом на 01.01.2017 року, становить 45505,60 грн. (а.с.12). Відповідно до листа Жмеринської районної державної нотаріальної контори від 19.01.2018 № 85/01-16 спадкова справа після померлої 23.08.2006 року [PERSON] не заводилась (а.с.37). У відповідності до ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Відповідно до п.11 ч. 1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно із ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Такої позиції притримується Касаційна інстанція в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Як вбачається з постанови Жмеринської районної державної нотаріальної контори від 02.12.2017 року № 2052/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.11). У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 № 7 розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначається, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають (абзац 2, 3 п. 23). Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, то у цьому випадку виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до висновків Касаційної інстанції, викладених в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1.). Згідно з п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: в т.ч. рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 цієї Статті, перелік яких є необмежений. Суд вважає, що позивачем обрано правильний спосіб захисту про визнання права на земельну частку (пай) після смерті бабусі, яка за життя набула права на земельну частку (пай), однак не оформила правовстановлюючих документів. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, в межах, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час згідно ч.ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази з власної ініціативи. Враховуючи те, що позивачем надано належні та допустимі докази в обґрунтування своїх позовних вимог, які не були спростовані відповідачами в судовому засіданні, позов підлягає повному задоволенню. Судові витрати слід залишити за позивачем, як він того просив.

Outcome: approved