Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

02 лютого 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] в якому просить виключити запис про його батьківство дитини - [PERSON] , [INFO] , з актового запису № 323 від 26 вересня 2017 року про народження дитини в Самарському районному у м. Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Виключити запис про його батьківство дитини - [PERSON] , [INFO] , з актового запису № 43 від 18 лютого 2020 року про народження дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Стягнути з відповідача на його користь судові витрати (а.с.2-6). І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 10 січня 2017 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою, який був зареєстрований 10 січня 2017 року Самарським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис №4. [INFO] відповідачка народила дитину - [PERSON] , а 26 вересня 2017 року зареєструвала її у Самарському районному відділі ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №323. [INFO] відповідачка народила дитину - [PERSON] , а 18 лютого 2020 року зареєструвала її у Самарському районному у місті Дніпрі відділі ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №43. Батьком народженої дитини, згідно з ч.1 ст. 122 Сімейного кодексу України було записано позивача, так як сторони перебувають у шлюбі. Однак позивач з цим не згоден, оскільки в листопаді 2020 року він дізнався від відповідача, що вона народила другу дитину і зареєструвала на нього, і вона повідомила, що і перша дитина - не від нього. На момент дати зачаття першої дитини сторони не проживали разом, а зустрічалися. Відповідач повідомила позивача, що вагітна від нього, тому і було зареєстровано шлюб. На момент зачаття другої дитини, вони не проживали разом, і навіть не зустрічалися і не бачились. Тому позивач вважає, що не може бути біологічним батьком Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому частково заперечувала проти задоволення позовних вимог. На момент зачаття першої дитини, вони з позивачем проживали разом, вели спільно домашні справи, будували плани на майбутнє. Проживали разом з серпня 2016 року. Зареєструвати шлюб вирішили до вагітності. Однак хотіли подати заяву до Самарського районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції в Дніпропетровській області на 19 грудня 2016 року, але це святкові дні, тому вирішили перенести на перший робочий день після свят на 10 січня 2017 року. Вагітність наступила у кінці грудня 2016- на початку січня 2017 року. Після народження [PERSON] , [INFO] з жовтня 2017 року з позивачем як чоловік та дружина не проживали, не вели спільного господарства, не підтримували нормальних шлюбних відносин. [PERSON] не працював, споживав канабіс і спиртні напої, відбувалися скандали в присутності дитини, які негативно впливали на психіку немовляти. З листопада [PERSON] перестав допомагати їй утримувати спільну дитину, тому відповідач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] . 13.08.2019 року відповідач звернулась до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу, але дізнавшись про другу вагітність, згідно чинного законодавства, 12.09.2019 року надіслала на адресу суду заяву про залишення позовної заяви про розірвання шлюбу без розгляду. [PERSON] не є біологічною дитиною позивача, батьком він був записаний в свідоцтво про народження, тому що був у шлюбі з матір`ю дитини (а.с.23-26). Третя особа - Самарський районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стані Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) просив справу розглядати без присутності представника відділу ДРАЦС у зв`язку із неможливістю його явки в судове засідання. Відділ ДРАЦС не заперечує проти вимог заяви та просить винести рішення згідно чинного законодавства (а.с. 22). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила виключити відомості про батька з актового запису про народження [PERSON] . У відповідності з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 03.03.2021 року ухвалою судді по даній справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання (а.с.19). Ухвалою судді від 28 квітня 2021 року клопотання позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи задоволено. Призначено по цивільній справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення експертизи доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР (площа Соборна, 14, м. Дніпро, 49005). На вирішення експерта поставлені наступні питання: -чи являється [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? - чи являється [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (а.с.36). 05 липня 2021 року від КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» до суду надійшов висновок експерта (а.с.41-45). У зв`язку з чим, ухвалою від 05.07.2021 року поновлено провадження у цивільній справі та призначено судове засідання (а.с.47). Під час розгляду справи судом заслухано позивача, відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 04.08.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 10 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.01.2017 року (а.с.13). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 323, виданого 26 вересня 2017 року (а.с.12). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 43, виданого 18 лютого 2020 року (а.с.29). З рішення Самарського районного суду м. Дніпропетроська від 25.01.2019 вбачається, що позов задоволено повністю - стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), аліменти в твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1300,00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с.32-33). Відповідно до висновку експерта № 506 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 23.06.2021 року [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] , [INFO] . Батьківство [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] , виключається (а.с.41-45). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до п. 1, 5 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком, і дитиною. У разі доведення цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства відповідно до ст. 136 Сімейного Кодексу України є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведення цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до положень ч. 2 ст. 136 СК України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення по виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Таким чином, враховуючи вказані вимоги закону, надані позивачем докази, висновок експерта, суд вважає доведеним факт відсутності кровного споріднення між дитиною [PERSON] , [INFO] та позивачем [PERSON] Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені норми законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових втрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України уразі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи частково задоволення позову та визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 грн. (а.с.1,2) та 50% витрат на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (а.с.49) в розмірі 5297, 20 грн.

Outcome: partial