Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

04.01.2018 року позивач звернувся до Вінницького районного суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Позов позивачем , після його уточнення ( а.с.13,36), умотивований тим, що [PERSON] 20 січня 2015 року взяв у нього в борг 59500 доларів США , що по офіційному курсу НБУ станом на 04.12.2017 становить 1 619 590 гривень, який зобов`язався повернути до 20 лютого 2015 року, який до даного часу відповідачем добровільно не повернутий. Зазначає, що факт отримання відповідачем вказаної суми підтверджується його власноручною розпискою від 20.01.2015 року. Вказує, що за прострочення виконання грошових зобов`язань відповідач, крім повернення суми боргу зобов`язаний сплатити йому за період з 20.01.2015 по 20.01.2018 3% річних, що становить: 1619590 грн. X 3 : 100 X 3 роки = 145761 грн. Зазначає, що ним неодноразово проходили усні та телефонні розмови з відповідачем відносно повернення боргу, однак відповідач у вказаний строк боргових зобов`язань не виконав, тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду, яким просить стягнути з відповідача суму заборгованої в розмірі 1 619 590 грн., 3% річних за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 145 761 грн., що разом становить 1 765 351 грн. 07.05.2018, через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.29-31), згідно якого позовну заяву відповідач не визнає, вважає її необґрунтованою. Вказує, що в позовній заяві зазначено, що ціна позову складає 1 765 351 гривень , яка складається з заборгованості основного боргу у розмірі 1 619 590 гривень та 3% річних за невиконання грошового забезпечення у розмірі 145 761 гривень, однак відповідно до розписки, на яку посилається позивач, він брав в у нього кошти у розмірі п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот доларів США. Зазначає, що [PERSON] посилається на офіційний курс НБУ станом на 05.12.2017 , хоча позовна заява датована 23.01.2018 , крім цього, будь- яких документів, в яких зазначено офіційний курс долара США, позивач не надав. Вказує, що позивачем по справі подана розписка, відповідно до якої він бере у борг у [PERSON] кошти у розмірі 59 500 доларів США та позивач посилається на ст. 1046 ЦК України і зазначає, що фактично між ним та позивачем був укладений договір позики. Вважає, що за своїм правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладання договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Зазначає, що будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому, не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен підтверджений розпискою позичальника. Вказує, що в даному випадку будь якої розписки про отримання грошей позивачем не було надано, та будь - яких коштів він від [PERSON] не отримував, була домовленість про надання йому коштів, але передачі грошей не відбулось. Просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлялися належним чином. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез`явившихся осіб та постановити процесуальне рішення на підставі наданих позивачем письмових доказів у справі. Вивчивши позов, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що 20.01.2015 відповідач [PERSON] склав розписку, відповідно до якої він отримав в борг від позивача [PERSON] кошти в сумі 59 500 доларів США , які зобов`язався повернути до 20.02.2015 (а.с.11). У зазначений строк [PERSON] взяте на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти у повному обсязі не повернув. За клопотанням представника відповідача- [PERSON] у даній справі ухвалою суду від 15.04.2019 призначена судово-почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставлено питання : 1) Чи виконаний рукописний текст розписки від 20 січня 2015 року [PERSON] ? 2) Чи виконаний підпис в розписці від 20 січня 2015 року [PERSON] ? Відповідно до висновку експерта №219 від 12.08.2019 (а.с. 118-128), убачається, що рукописний текст, що починається словами: «20 січня 2015 рік Я [PERSON] …» та закінчується «…зобов`язуюсь повернути 20 лютого 2015 року», у розписці від 20.01.2015 від імені [PERSON] , виконаний [PERSON] .Підпис, що розміщений праворуч від дати, у розписці від 20.01 2015 від імені [PERSON] , виконаний [PERSON] . Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Судом установлено, що між сторонами виникли та існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, тому враховуючи встановлену ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором, тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача -59 500 доларів США за розпискою від 20.01.2015 підлягає до часткового задоволення, без зазначення еквіваленту суми боргу у національній валюті України. Доводи відповідача про те, що розписка була безгрошовою, оскільки коштів він фактично не отримував, а тому договір позики не укладався є безпідставними, оскільки такі твердження відповідачем недоведені перед судом належними, допустимими та достатніми доказами. З викладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики, оскільки наявність розписки у позикодавця свідчить про невиконання зобов`язання позичальником, а доказів про повернення коштів, а також про вимушеність в написанні розписки під тиском відповідачем суду не надано. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми боргу, яка зазначена в розписці у доларах США, із перерахунком вказаної суми у гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим на день платежу до задоволення не підлягають, оскільки судом установлено, що за умовами договору позики від 20.01.2015 позикодавець передав у власність позичальнику строком до 20.02.2015 грошові кошти в розмірі 59500 доларів, тобто зобов`язання виражене у валюті - доларах США, а грошовий еквівалент - сума коштів у національній валюті України, -не визначався. Вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 59500 доларів США за офіційним курсом НБУ у суду не має. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми боргу, то вона підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 59 500 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 21.02.2018 до дати проведення розрахунків ціни позову позивачем в уточненому позові - 20.01.2018, що становить 1065 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто, 59 500 доларів США х 1065 день х 3 : 100 : 365 = 5 208, 29 доларів США, без її зазначення еквівалент у національній валюті України. Таким чином, сума боргу, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, складає 64 708,29 доларів США: з яких: 59 500 доларів США, - борг за договором позики у розмірі , 5 208,29 доларів США - 3 % річних від простроченої суми боргу. Тому позов підлягає до часткового задоволення без зазначення еквіваленту суми боргу у національній валюті України. Також, у відповідності до положень, ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволений у повному обсязі, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, понесені ним витрат по сплаті судового збору по даній справі в сумі- 8000 гривень.

Outcome: partial