Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

03 червня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , в якій вказує, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 31 січня 2009 року. Від шлюбу з відповідачем вони мають двох неповнолітніх дітей дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти знаходяться на її утриманні та вихованні. В 2015 році відповідач виїхав до Російської Федерації на заробітки та з того часу сімейно-шлюбні відносини між ними припинені, сумісне господарство між ними не ведеться. Спору про поділ майна немає. Вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам. Примирення між ними неможливе. Позивач просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу змінювати прізвище на дошлюбне вона не бажає. Ухвалою суду від 13 червня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] у підготовчому засіданні на вимогах позовної заяви наполягала та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Зазначила, що шлюбні відносини між ними припинені з 2015 року, відповідач проживає в Російській Федерації, діти проживають з нею та будуть проживати разом з нею після розірвання шлюбу. Сплачений нею судовий збір з відповідача просить не стягувати, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився. 10 вересня 2019 року телефонограмою повідомив суд, що він знає про те, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу. Однак, з`явитися до суду не може, оскільки знаходиться на заробітках у Російській Федерації. Просить справу розглядати без його участі, з позовними вимогами згоден у повному обсязі. Крім того, пояснив, що діти проживають з матір`ю, він їм надає допомогу. Витрати, пов`язані з розірванням шлюбу, просить розподілити на розсуд суду. Згідно зі ст. 223 ЦПК України, неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, наслідки визнання позову йому зрозумілі, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч. 4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому засіданні. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 31 січня 2009 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який було зареєстровано виконкомом Вуглегірської міської ради м. Єнакієве Донецької області, актовий запис № 8. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-9). Судом достовірно з`ясовано, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з 2015 року та за цей час примирення між сторонами не відбулося. Після розірвання шлюбу неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] будуть проживати разом з матір`ю [PERSON] . Згідно зі ст. 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачається, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З огляду на викладене, оскільки сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити. Відповідно до свідоцтва про шлюб, при одружені позивач змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». При цьому, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку із тим, що позивачем заявлено клопотання про залишення після розірвання шлюбу прізвища чоловіка, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, набуте у шлюбі, « [PERSON] ».

Outcome: approved