Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

02.12.2013року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначенимпозовом, в якому просить зобов'язати ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві зняти арешт з квартири [ADDRESS] який накладено Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою за №1404886 на підставі постанови ВДВС Ленінградського району м.Києва № 1943/6 від 29.09.2003 р., та за №1405023 на підставі постанови ВДВС Ленінградського району м.Києва № 1943/6 від 29.09.2003 р. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 22.10.2004 р. на підставі постанови ВДВС Ленінградського району м.Києва від 29.09.2004 р. № 1943/6 Дванадцятою київською державно нотаріальною конторою внесено до Єдиного реєстру обтяжень обтяження у вигляді арешту за №1404886 та №1405023 на квартиру [ADDRESS]. Як зазначає позивач, вказана квартира [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності, відповідно до договору дарування від 10.11.1994 р. Про дане обтяження йому - позивачу стало відомо в 2013 р., того часу він звернувся з письмовим зверненням до ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва з приводу з»ясування підстав обтяження, однак згідно відповіді від 06.08.2013 р. отримавши відповідь з»ясував, що виконавчих документів щодо примусового виконання боржником по яких є він - [PERSON] не перебуває, у зв'язку з чим він і звернувся до суду з заявою про зняття арешту з належного нерухомого майна. Посилаючись на ст.ст.15, 16, 391 ЦК України просив заявлені вимоги задовольнити. Позивач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розгляд справи в його відсутності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, суду надано заяву з проханням розглянути справу в відсутності представника, що суд з урахуванням обставин справи вважає за можливе. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи позивач є власником квартири [ADDRESS] відповідно до договору дарування від 10.11.1994 р. (а.с. 8). Відповідно до витягу з єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна за 10.04.2013 р. на квартиру [ADDRESS] накладено обтяження згідно до постанови ВДВС Ленінградського району м.Києва №1943/6 від 29.09.2009 р. за реєстраційними номерами обтяження за №1404886 та №1405023 ( а.с. 18,19). Згідно до наданої Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою копії постанови про відкриття виконавчого провадження за 2003 р. вбачається що арешт накладено на майно [PERSON] а саме квартиру [ADDRESS]. Відповідно до листа ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва від 06.08.2013 р. вбачається, що відкритих виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих документів щодо боржника [PERSON] на виконанні не перебуває, зняти арешт з майна боржника не вбачається можливим, оскільки виконавчі провадження в ході здійснення яких державними виконавцями накладено арешт на майно боржника були завершені й передані до архіву більше трьох років тому, а також знищені за закінченням терміну зберігання (а.с 10). Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про задоволення позовних вимог [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved