Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

04.01.2017 року на адресу суду надійшла позовна заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам в сумі 48543,27 грн. та пені за прострочення сплати аліментів у сумі 14552,27 грн., з врахуванням збільшення позовних вимог. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області 06.12.2007 року був виданий виконавчий лист № 2н-2575/07 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача. Разом з тим, відповідач з моменту ухвалення вказаного рішення суду не в повному обсязі здійснює щомісячні платежі по сплаті аліментів, у зв'язку з чим за останнім з 26.02.2015 року по 10.03.2017 року утворилась заборгованість, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам в сумі 48543,27 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 14552,27 грн., з врахуванням збільшення позовних вимог. Позивач у судове засідання не з'явився, однак його представник через канцелярію суду подав письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Разом з тим відповідач неодноразово направляв до суду різні клопотання, заяви та заперечення з додатками, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та відсутності представника позивача. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що з 07.10.1998 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05.01.2010 року було розірвано на підставі рішення суду, при цьому, від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією рішення суду від 05.01.2010 року, копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] та копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області в справі № 2н-2575/07 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитини повноліття. 06.12.2007 року на підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області був виданий виконавчий лист № 2н-2575/07. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві [PERSON] від 18.01.2010 року відкрито виконавче провадження ВП № 16732921. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 10.03.2017 року № 142/3 заборгованість за період 26.02.2015 року по 10.03.2017 року складала 48543,27 грн. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст.ст. 194-197 СК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон). За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому, звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках. Спір щодо розміру заборгованості по сплаті аліментів (а не про стягнення заборгованості) вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч.2-3, ч.4,9 ст. 74 Закону). Таким чином діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах здійснення виконавчого провадження. При цьому, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та свободи (ст. 383 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд вважає, що позов у частині вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по аліментам не ґрунтується на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягає. Разом з тим, згідно з ч.ч.1, 2 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягання неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахування матеріального та сімейного стану платника аліментів. Такими обставинами - матеріальним та сімейним станом може бути, наприклад, наявність тяжко хворого члена сім'ї боржника, або наявність іншої неповнолітньої дитини, яких боржник зобов'язаний утримувати тощо. З врахуванням, що відповідач не виконує рішення суду зі сплати аліментів на користь позивача на утримання їх дитини, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення з останнього неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період 26.02.2015 року по 10.03.2017 року. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов'язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки. Разом з тим, з матеріали справи, а саме з наданої медичної довідки вбачається, що відповідач має незадовільний стан здоров'я. Також, відповідачем доведено, що він не має постійного офіційного заробітку, а його захворювання обмежують його можливість під час працевлаштування. За таких обставин, зважаючи на відсутність у відповідача постійного місця роботи та регулярного доходу, враховуючи його незадовільний стан здоров'я, суд приходить до висновку про застосування приписів ч.2 ст. 196 СК України та зменшує розмір пені за прострочення сплати ним позивачці аліментів з 14552,27 грн., заявлених в позові, до 8000,00 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., а всього з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 8551,20 грн. (8000,00 грн. + 551,20 грн.).

Outcome: partial