Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

03.01.2020 [PERSON] звернувся до Борівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 300\~000 грн., інфляційні витрати в розмірі 4500 грн., 3 відсотки річних в розмірі 2853.60 грн. та сплачений судовий збір в сумі 3073.53 грн. Як на підставу позовних вимог [PERSON] посилається на наступні обставини. 01 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, посвідчений розпискою, яку відповідач особисто підписала. Відповідно до умов договору позики відповідач брала у позивача позику в розмірі 300\~000 грн. та зобов?язалася її повернути до 01.09.2019. Проте, станом на дату подачі даної позовної заяви грошові кошти так і не були повернуті позивачу. Виходячи з вищенаведеного, відповідачем були порушені ряд норм чинного законодавства, зокрема ст.ст. 525, 526,625 ЦК України. Беручи до уваги, що відповідач відмовляється в добровільному порядку повертати грошові кошти, єдиним способом захисту своїх прав залишається звернення до суду. Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 10.01.2020 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 13.01.2020 за заявою позивача в порядку забезпечення позову накладено арешт на майно, яке належить [PERSON] , в межах суми позову. 24.01.2020 до Борівського районного суду Харківської області від представника відповідача адвоката Волченка Г.В. надійшов відзив, в якому останній зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки підставою для виникнення позову є розписка, яку відповідач не підписувала. За клопотанням представника відповідача ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 29.01.2020 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 13.02.2020 за клопотанням представника відповідача витребувано від [PERSON] оригінал розписки від 01 вересня 2017 року, копію якої було додано до позовної заяви. За вмотивованим клопотанням представника відповідача ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 13.02.2020 призначено по справі судово-технічну експертизу, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. 17.08.2020 до Борівського районного суду Харківської області від ХНДІСЕ ім. засл. проф.М.С. Бокаріуса надійшла цивільна справа № 614/1/20 та повідомлення, згідно якого, судово-технічна експертиза документів № 5500 знята з провадження без виконання, оскільки протягом 45 днів на рахунок інституту не надійшла оплата. Ухвалою судді від 18.08.2020 провадження по справі поновлено, призначено підготовче засідання. Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 08.09.2020 підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповыдач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, наведених у відзиві. Судом встановлено, що згідно розписки від 01 вересня 2017 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти (позику) в сумі 300\~000 грн. для власних цілей, які зобов?язалася повернути до 01.09.2019. В розписці вказано, що в разі несвоєчасного повернення коштів, на вищевказану суму можуть бути нараховані інфляційні витрати та три відсотки річних за весь час прострочки (а.с.69). Згідно розрахунку індексу інфляції сума інфляційних витрат [PERSON] складає 4500.00 грн. (а.с.7). Відповідно до розрахунку 3-х процентів річних на суму 300\~000.00 грн., 3% річних основної заборгованості [PERSON] перед [PERSON] складає 2853.60 грн. (а.с.8). Враховуючи думки сторін, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку загального позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~ родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження\~ укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Згідно\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~Згідно\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 01 вересня 2017 року [PERSON] отримала від [PERSON] позику в розмірі 300 000 грн. та зобов?язалася повернути до 01 версеня 2019 року (а.с.69). Таким чином, письмова розписка, в якій сторони домовилися про всі істотні умови позики відповідає змісту\~ст. 1047 ЦК України. Тому в силу\~ст.\~1049\~ЦК України [PERSON] як позичальник зобов`язана повернути позикодавцеві\~ [PERSON] позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані їй позикодавцем 01.09.2017 з урахуванням інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Однак, [PERSON] цього обов`язку не виконала. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч обов`язку доказування, відповідачем та її представником не підтверджено обґрунтованими доказами заперечення, на які вони посилаються як на підстави для відмови в задоволенні позовних вимог. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України. Згыдно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved