Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

03.03.2020 року до суду звернувся [PERSON] з позовом про зняття арешту з майна. В позові позивач посилається на те, що в липні 2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Демченко Т.М. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак, нотаріусом було виявлено, що в реєстрі заборон нерухомого майна міститься заборона (арешт) на спадкове майно, а саме: земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5.3688га, розташовану на території Гуляйпільської міської ради, накладену на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 23.02.2011року старшим державним виконавцем відділу ДВС Гуляйпільського РУЮ. В зв`язку з цим, позивач не може оформити своє право на спадщину, тому прохає винести рішення, яким зняти арешт з нерухомого майна - земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 5.3688га, розташованої на території Гуляйпільської міської ради, та виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна запис про арешт вказаної земельної ділянки. Позивач, представник позивача Рябко І.В., які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явилися, представник подала суду заяву, в якій прохала розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача, який належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи у свою відсутність не надавали. Третя особа - Гуляйпільський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в судове засідання представник не з`явився, надіслали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини. [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.01.2019року (а.с.12). Ще за життя остання склала заповіт, яким, належну їй на праві приватної власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 5.3688га, розташовану на території Гуляйпільської міської ради, заповіла своєму синові (позивачу) [PERSON] (а.с.26). В липні 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Демченко Т.М. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак, нотаріусом було виявлено, що в реєстрі заборон нерухомого майна міститься заборона (арешт) на спадкове майно, а саме: земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5.3688га, розташовану на території Гуляйпільської міської ради, накладена на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 23.02.2011року старшим державним виконавцем відділу ДВС Гуляйпільського РУЮ (а.с.6-9). Вказана постанова винесена державним виконавцем в рамкам виконавчого провадження № 24613886 з виконання виконавчого листа № 2н-79, виданого Гуляйпільським районним судом Запорізької області 17.06.2008року про стягнення з [PERSON] на користь КБ «Приватбанк» боргу в сумі 1839,88грн. У 2001році вказаний виконавчий лист було повернуто КБ «Приватбанк», скільки [PERSON] сплатила суму заборгованості, що підтверджується наданим на запит суду скріншотом з програмних комплексів банку щодо усіх рахунків, які були відкриті на ім`я [PERSON] , з яких вбачається, що остання заборгованості перед банком не має. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно роз`яснень, що містяться в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про захист його прав на майно, оскільки арешт, накладений на земельну ділянку перешкоджає йому у здійсненні свого права оформити право власності на спадщину. Рішення суду, на виконання якого державним виконавцем було накладено арешт, виконане, а тому правова підстава для примусових дій виконавця, які полягають в арешті майна, відсутня. Відтак, суд вважає, що право позивача, як спадкоємця за заповітом, порушується накладеною забороною, а тому підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту, який накладений на земельну ділянку, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про її арешт. А тому позов підлягає задоволенню як такий, що грунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved