Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

03 березня 2020 року, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 21 вересня 2010 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції , актовий запис № 1373. Від вказаного шлюбу не мають дітей. Після одруження вони мали спільні плани проживати на території Лівану , вона навіть поїхала до Лівану . Але надовго вони там не затрималися, в 2011 році почалися військові дії в Сирії і їй з відповідачем, прийшлося терміново виїжджати в Україну. Через деякий час відповідач поїхав додому в Сирію, так як він не оформляв проживання в Україні, і йому можна було проживати тільки 90 днів. Таким чином відповідач уїхав в Ліван у 2011 році і більше вони не бачилися і не спілкувались. Всі ці роки вона сподівалась, що відповідач дасть про себе знати, чи приїде, але марно, ніяких відмостей про нього нема. Останнє місце перебування відповідача їй не відомо. Через стільки часу у неї склалося своє життя, і вона має намір оформити стосунки з іншим чоловіком, тому їй потрібно розлучення. Подружні стосунки з відповідачем відсутні. А останні вісім років не проживають разом і не ведуть спільного господарства. Тому позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1373. Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність, позов про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає, Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Оскільки відповідач належним чином повідомлявся про дату розгляду справи і позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, виніс ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 21 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1373, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 21 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Від спільного життя дітей не мають. На підставі ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини з 2011 року, і однією сім`єю на даний час не проживають, позивач відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже позивач категорично налаштована на розірвання шлюбу, на примирення не згодна, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] », що підтверджується її письмовою заявою. Спір стосовно поділу майна подружжя відсутній. Частина 3 ст. 115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved