overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

03 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин і неможливістю збереження сім'ї. Спільне з відповідачкою життя виявило, що вони різні за характером люди, що привело до втрати порозуміння, поваги і любові один до одного. В судове засідання позивач [PERSON] не прибув, звернувся до суду із заявою в якій просив розглядати справу за його відсутністю, підтримав позовні вимоги, на обґрунтування яких послався на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась надала до суду заяву в якій просила слухати справу за її відсутністю, позов про розірвання шлюбу визнала повністю та пояснила. Погоджується з обставинами, викладеними позивачем. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. Громадяни України [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04 серпня 2000 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 976. Від шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. У разі визнання відповідачем позову, як визначено в частині 4 статті 174 ЦПК України, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON] збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам. За таких обставин заява позивача відповідає дійсній волі подружжя, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

03 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 18 травня 2012 року перебуває з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Зазначає, що на даний час сімя розпалася, спільне господарство вони не ведуть, шлюбні відносини поступово погіршились з 2015 року, а з січня 2017 року сторони стали проживати окремо. Позивач вважає неможливим подальше спільне проживання та збереження шлюбу, просить шлюб розірвати. Спору про місце проживання дитини сторони не мають. Позивач в судове засідання не зявилась, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 18 травня 2012 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 24, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 5). Сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.8). На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

03 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 26 січня 2008 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через те, що він веде аморальний спосіб життя; з січня 2017 року вони припинили подружні відносини та ведення спільного господарства. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, спору щодо поділу спільного майна немає. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов підтримала, просила строк на примирення не надавати, оскільки вичерпані всі можливості для примирення та вказала, що після розірвання шлюбу діти залишаються проживати разом з нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позов визнав повністю, просив термін на примирення не надавати, оскільки вичерпані всі можливості для збереження сімї та вказав, що після розірвання шлюбу діти будуть проживати разом з позивачкою. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, 26 січня 2008 рокуміж сторонами укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницькій області, актовий запис № 11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БВ № 047133. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії 1-БВ № 079144 від 05.06.2008 року та серії І-БВ № 119994 від 02.03.2010 року, виданими Судилківською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області. Судом встановлено, що\~сім'я фактично розпалась, поновлення подружнього життя між сторонами виключається, а тому збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить вимогам закону та не порушує прав та інтересів інших осіб. Діти після розірвання шлюбу проживатимуть разом з позивачкою, спору щодо цього у сторін немає. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір, сплачений позивачкою в сумі 640,00 грн. згідно квитанції № 32 від 31.03.2017 року, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

03 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 вересня 1992 року Відділом РАЦС Приморського РВК міста Одеси, за актовим записом №683, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-ЖД №373334. У позові вона зазначила, що у них з відповідачем не склалось спільне життя у звязку з несумісністю характерів, різними інтересами та поглядами на життя, втратою взаємопорозуміння та почуттів один до одного. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином рекомендованими повідомленнями, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та малолітньої дитини. На підставі викладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

03 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною заявою в якій просить надати їй право на шлюб із [PERSON], [INFO]. Вказує, що сама вона не досягла шлюбного віку (народилася [INFO]), однак між нею та [PERSON] склалися близькі стосунки і вони обоє мають намір одружитися. Крім того, заявниця зазначає, що вона вагітна, термін вагітності на час подання заяви 6 тижнів, а тому укладення шлюбу відповідає її інтересам і є для неї необхідним. В зв'язку з вищенаведеним, просить заяву задовольнити. Заявниця [PERSON]в судове засідання не з'явилася, при цьому подала до суду заяву, в якій просить суд задовольнити її вимогу та провести розгляд справи за її відсутності (а.с. 27). Заінтересовані особи: [PERSON], [PERSON], у судове засідання не з'явилися, при цьому подали до суду відповідні заяви в яких просять розглядати справу за їх відсутності та про те, що вони не заперечують проти задоволення заяви [PERSON]про надання їй права на шлюб з [PERSON] (а.с. 25, 26). Представники Коломацького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Харківської області таоргану опіки та піклування Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області у судове засідання не з'явилися, про час та місце його проведення були належно повідомлені. (а.с. 33, 34). Суд, врахувавши думки сторін, викладені в їх відповідних заявах, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до положень ч. 3 ст. 234 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про надання права на шлюб. У відповідності до вимог ст. 22 СК України шлюбний вік для жінок та чоловіків встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. У відповідності до ч. 2 ст. 23 СК України за заявою особи, яка досягла чотирнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Як вбачається із наданих суду копій паспорта [PERSON] серії [NUMBER], виданого Коломацьким РС ГУДМС України в Харківській області 22 липня 2015 року, та свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Коломацьким районним відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області 09 липня 1999 року, [PERSON] народилася [INFO], про що 09 липня 1999 року було зроблено відповідний актовий запис за № 18 (а.с. 04, 06). Згідно довідки, виданої КЗОЗ «Коломацька центральна районна лікарня» за № 2 від 31.03.2017 року, [PERSON], [INFO], поставлено діагноз: вагітність строк якої станом на 31 березня 2017 року складав 6 тижнів (а.с. 03). З огляду на позиції сторін, врахувавши всі обставини справи, зокрема те, що заявниця є вагітною та має бажання і стійкі наміри найближчим часом створити сім'ю, уклавши шлюб із біологічним батьком зачатої, але ще не народженої дитини, суд приходить до висновку, що укладення шлюбу відповідатиме інтересам заявниці, в зв'язку з чим вважає за доцільне надати їй право на шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

03 квітня 2017 року до суду надійшла заява завідувача 2-А відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені [PERSON] [PERSON] про примусову госпіталізацію до психіатричного стаціонару [PERSON], заява обґрунтована тим, що 02.04.2017 року о 17 год. 10 хв., за направленням лікаря-психіатра швидкої медичної допомоги Рєпіна було госпіталізовано [PERSON], [INFO] з діагнозом: «шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, загострення, ускладнена зловживанням алкоголем». У звязку з чим, просили суд госпіталізувати [PERSON] до психіатричного стаціонару. В судовому засіданні лікар [PERSON] заяву підтримала та просила задовольнити. [PERSON] не був доставлена в судове засідання в зв»язку зі станом здоров»я. Прокурор Сазонова О.В. в судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити. Суд, заслухавши думку лікаря [PERSON] та прокурора Сазонову О.В., вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 02.04.2017 року о 17 год. 10 хв., за направленням лікаря-психіатра швидкої медичної допомоги Рєпіна було госпіталізовано [PERSON], [INFO] з діагнозом: «шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, загострення, ускладнена зловживанням алкоголем». 03.04.2017 року висновком комісії лікарів-психіатрів ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева [PERSON] встановлено клінічний діагноз: шизофренія, параноїдна форма,параноїдний синдром, ускладнена психічними розладами і розладами поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, активна залежність. Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв»язку з положенням частини другої цієї статті стосовного госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. У звязку з вищевикладеним, суд вважає за можливе госпіталізувати [PERSON], [INFO] до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

03 квітня 2017 року до суду надійшов позов [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], оскільки: ними втрачено почуття любові, взаєморозуміння і поваги один до одного, всі духовні та фізичні зв'язки; шлюб носить формальний характер, фактично шлюбні відносини припинені вже десять років, протягом яких вони проживають окремо, подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. Позивач надала письмову заяву про підтримку позову, просила справу розглянути за її відсутності, надала згоду на заочний розгляд справи, виявила бажання залишити шлюбне прізвище. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 11), про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки, копії позову з доданими до нього документами (а.с. 15), однак в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, поважності причин неявки не убачається, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Тому, зі згоди позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення відповідача участі в розгляді справи. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 06 серпня 1983 року в Балаклійському райвідділі записів актів громадянського стану за актовим записом № 212 сторони зареєстрували шлюб (а.с. 3). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, проживають окремо. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач заперечень проти позову не надав, до суду не з'явився, що розуміється судом як небажання зберегти шлюб і фактичне визнання позову. Окрім того, сам факт розірвання шлюбу не може бути перешкодою для примирення сторін, якщо у них є таке бажання. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

03 квітня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 01.04.2017 р. о 23 год. 13 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для себе і оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 01.04.2017 р. о 23 год. 13 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий мутичний, негативістичний. На запитання не відповідає, мичить, інструкції не виконує, плюється. Відмовляється їсти, пити воду. Напружений. Під час розмови заплющує очі, відвертається. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

03 квітня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Ю.Савченко, 97/17. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 31.03.2017 р. о 20 год. 32 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 31.03.2017 р. о 20 год. 32 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням фельдшера Диньки лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, підозріла, відмовляється від їжі, вважає, що її «труять». [PERSON] було поставлено попередній діагноз хронічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved