Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

03 грудня 2013 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені, в зв'язку з заборгованістю по аліментам, посилаючись на те, що вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення суду було стягнуто аліменти на утримання сина з відповідача [PERSON] в розмірі ? частини доходу, починаючи з 28 травня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання по сплаті аліментів на утримання дитини, а також ігнорує вимоги діючого законодавства і державних виконавців, тому з його вини утворився борг з виплати аліментів, він сплачував в меншому розмірі, чим було обумовлено в рішенні суду про стягнення аліментів, в зв'язку з чим виникла заборгованість по аліментам, і відповідно до рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2013 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам в розмірі 19375,10 грн. Крім того, відповідач не надає інформацію щодо свого місця роботи, всіляко ухиляється від сплати аліментів. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2013 року, рішення Добропільського міськрайонного суду від 16 травня 2013 року змінено, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам в розмірі 17370,46 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вважає, що заборгованість по аліментам визначена рішенням Добропільського міськрайонного суду від 16 травня 2013 року, відкоригована рішенням Апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2013 року, і складає 17370,46 грн. Відповідач сплачував аліменти у тій сумі, яку він вважав достатньою для утримання дитини. Заборгованість по аліментам не сплачує. Просить суд стягнути з відповідача пеню за кожний день прострочки несплати аліментів в сумі 63400,50 грн., відповідно до чинного законодавства, та витрати на правову допомогу в сумі 300 грн. та на сплату судового збору. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі угоди, позовні вимоги [PERSON] підтримує, вважає, що вони в повному обсязі обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню. Рішення Апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2013 року набрало чинності, відповідач не застосував заходів щодо сплати заборгованості, тому вимоги [PERSON] відповідають чинному законодавству. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнає, суду пояснив, що після винесення судом рішення про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], йому в відділі державної виконавчої служби повідомили, що він як не працюючий повинен сплачувати аліменти в сумі 380 грн., він так і платив. Про збільшення прожиткового мінімуму йому не відомо, його нікуди не викликали і не повідомляли. Він не згоден з заборгованістю по аліментам, яку визначив Апеляційний суд Донецької області, тому вважає, що нарахована пеня, і позов, який розглядається в даному судовому засіданні не підлягають задоволенню. В судовому засіданні допитаний свідок: Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що в ВДВС знаходилось виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] в розмірі ? частини на утримання дитини [PERSON] Після виповнення 18 років, за заявою [PERSON] була нарахована заборгованість по аліментам [PERSON] Були враховані всі квитанції про сплату аліментів, які надані в ВДВС, виходячи з цього була нарахована заборгованість. Боржник [PERSON] не працював, тому він повинен був сплачувати з розрахунку по середньому заробітку по статистиці, але він сплачував не визначену суму. Вислухавши думку позивача, представника позивача, відповідача, допитавши свідка, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Позиція суду підтверджується наступним. Правовідносини по даній справі регулюються Сімейним Кодексом України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення суду було стягнуто аліменти на утримання сина з відповідача [PERSON] в розмірі ? частини доходу, починаючи з 28 травня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2013 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам в розмірі 19375,10 грн. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2013 року, рішення Добропільського міськрайонного суду від 16 травня 2013 року змінено, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам в розмірі 17370,46 грн. Згідно зі ст. 196 ч. 1 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми сплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Суд дійшов висновку, що відповідач знав про наявність заборгованості по аліментам, оскільки вказаний факт вирішувався в судовому порядку, відповідно до рішенням Апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2013 року, рішення Добропільського міськрайонного суду від 16 травня 2013 року змінено, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам в розмірі 17370,46 грн. Дій щодо погашення заборгованості відповідачем не здійснено з моменту набрання вказаним рішенням законної сили. У судовому засіданні відповідач не довів факт того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин (у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою, неправильним перерахуванням аліментів банками, іншими причинами, тощо). Суд критично відноситься до пояснень відповідача, який заперечував проти стягнення з нього пені по заборгованості по аліментам, посилаючись на не застосування позовної давності відповідно до ст. 258 ЦК України, хоча відповідно до позовних вимог позивач [PERSON] при нарахуванні пені застосувала позовну давність 1 рік, що передбачена ст. 258 ЦК України. Таким чином, в зв'язку з тим, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася з вини відповідача, тому Позивач має право на стягнення неустойки. Щодо розрахунку суми пені, зробленого позивачкою та викладеного в позовній заяві від 03 грудня 2013 року, суд погоджується з методикою розрахунку, але відповідно до арифметичної операції, яка викладена в позовній заяві, суд перевіривши розрахунок: 17370,46 грн. х 1% = 173,70 грн. х 365 днів = 63402,18 грн., вважає, що допущена неточність, бо відповідно до розрахунку в позовній заяві сума пені складає 63400,50 грн. Щодо арифметичної операції, проведених позивачем, суд також вважає формулу розрахунку вірними. Розрахунок проводився за формулою: Сума пені = Сума боргу ? Кількість днів прострочення ? 0,01, сам розрахунок позивач вказав в позовній заяві, і який складає 63400,50 грн. (заборгованість по аліментам, визначена рішенням Апеляційного суду від 31 липня 2013 року). Суд вважає, що відповідно до позовних вимог - стягнення пені, в зв'язку з заборгованістю по аліментам, заявлених позивачем [PERSON] неможливо застосовувати ст. 258 ЦК України щодо позовної давності вимог позивачки, а необхідно застосовувати ст. 20 Сімейного Кодексу України, 1. До вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. 2. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Суд, враховуючи той факт, що пеня на утворену заборгованість по аліментам - це вимоги, що випливають із сімейних відносин, тому позовна давність не застосовується. Суд приймає розрахунок позивача та застосування спеціальної позовної давності відповідно до ст. 258 ЦК України, бо відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі, тому збільшити позовні вимоги суд не має можливості. Як встановлено в ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Беручи до уваги той факт, що Відповідач не працюючий, та зважаючи на негативний вплив світової фінансової кризи, яка спричинила, зокрема, безробіття, суд вважає можливим зменшити в порядку наведеної статті розмір пені (неустойки) до 35 000,00грн. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому суд в виконання ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору в сумі 349,97 грн., з урахуванням пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Як обумовлено до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем витрати за надання юридичної допомоги 300 грн., що підтверджується довідкою (арк. справи 11).

Outcome: partial