Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

04.01.2021 р. до Новобузького районного суду Миколаївської області надійшов позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.08.2014 року, у розмірі 23903,86 грн. станом на 09.09.2020 р. та понесені ним судові витрати у справі. 11.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 15.08.2014 р. між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15000,00 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконувала, унаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом, яка станом на 09.09.2020 року становила 23903,86 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 16489,61 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 7414,25 грн., яку в добровільному порядку відповідач не погашає. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно 15.08.2014 року нею була підписана заява, згідно якої вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вона кожного місяця погашала кредит, періодично суму кредиту на картці банк збільшував. Вона періодично знімала гроші з картки та погашала борг по цій картці. Останній раз зняла кошти з кредитної картки ще у серпні 2017 року. Повністю розрахувалась з позивачем у листопаді 2019 року. Після цього взагалі не користувалась кредитною карткою. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 15.08.2014 р. між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якого відповідачка отримала платіжну картку, за допомогою якої розпоряджалася кредитними коштами. В анкеті-заяві від 15.08.2014 р. зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді на момент підписання нею даної анкети-заяви (а.с.15). До позовної заяви крім анкети-заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку з посиланням на ресурс: розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms| (а.с. 16-42). Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 09.09.2020 р. складає 23903,86 грн., з яких: 16489,61 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7414,25 грн. - заборгованість по простроченим відсоткам. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. В даному випадку надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За такого, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису [PERSON] , то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 15.08.2014 р. шляхом підписання заяви-анкети, яка також не містить розміру відсотків за виданою кредитною карткою. За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Суд ставить під сумнів розмір заборгованості відповідача перед позивачем по тілу кредиту у розмірі 16489,61 грн. Так, тіло кредиту становлять виключно ті грошові кошти, які були взяті в борг. У нього не входять інші складові:відсотки, комісія, пеня, штрафи та інше. Як видно з виписки з особового рахунку відповідача, остання користувалась (знімала готівкою, здійснювала покупки, поповнювала мобільний, переказувала в «Скарбничку», здійснювала регулярний платіж та інше) кредитними коштами на загальну суму 15812,65 грн., тобто в меншому розмірі, ніж зазначив позивач, як суму тіла кредиту( а.с.51-56). Дослідивши та проаналізувавши розрахунок заборгованості за договором б/н від 15.08.2014 року, судом встановлено, що, крім грошових коштів, якими дійсно користувалась відповідач, як до тіла кредиту, банком щомісячно (періодично) зараховувались грошові кошти, нараховані як відсотки за користування кредитом, у зв`язку з чим тіло кредиту збільшувалось на таку суму. На це вказує наявність у розрахунку заборгованості графи 4 «Відсотки погашені за рахунок кредита», з якого також вбачається, що кожного 1 числа місяці графа 5 «Тіло кредиту поточне на звітну дату», збільшується на суму відсотків, погашених банком за рахунок кредиту. Наприклад: 30.11.2017 року тіло кредиту складає суму 14100 грн.; 1.12.2017 тіло кредиту збільшується до 14733,98 грн., оскільки на вказану дату нараховані відсотки 633,98 грн., при цьому з 30.11.2017 року по 01.12.2017 року витрати клієнта з кредитної карти не здійснювались (Графа 3). Такі дії банку здійснювались без узгодження з клієнтом, в односторонньому порядку, а тому не можуть бути прийняті судом. Виходячи з викладеного, шляхом арифметичних розрахунків, судом самостійно підраховано суму тіла кредиту ( в графі 3 «Витрати клієнтом кредитних коштів»), яка складає суму в розмірі 15812 грн. 65 коп. Крім зазначеного, з розрахунку заборгованості слідує, що Банк нарахував відповідачу відсотки на прострочений кредит згідно з ч.2 ст.625 ЦК України з розрахунку 84% річних з посиланням на п.2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг. Однак, як зазначалось вище, позивачем не надано доказів, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, які додані позивачем до позовної заяви, містить підпис позичальника, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Суд не може прийняти, як належні докази, надані Банком розрахунки заборгованості відсотків за прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України . З розрахунку заборгованості вбачається, що Банк нарахував відсотки у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України на суму простроченого грошового зобов`язання за простроченим тілом кредиту у розмірі 7414,25 грн., за період з 01.10.2019 року по 09.09.2020 року. Однак, виходячи з розміру заборгованості за тілом кредиту, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, 3% річних від простроченої суми складає 447 грн. 09 коп. (15812 грн. 65 коп. - заборгованість за тілом кредиту х 3% х 344 дні (період з 01.10.2019 року по 09.09.2020 року) /365). Тобто суми, які відповідачем належало б сплатити позивачу - 15812 грн. 65 коп. тіла кредиту, 447 грн. 09 коп. 3% річних від простроченої суми заборгованості, а всього 16259 грн.74 коп. Разом з тим, як видно з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 15.08.2014 р. (а.с.9-11) за період з 21.09.2017 р. (часу виникнення заборгованості) по 20.01.2020 р. (остання сплата відповідачем по кредиту) відповідач внесла грошові кошти по кредитній картці на загальну суму 21308,63 грн. Порівнявши вказані суми, суд приходить до висновку про те, що сума знятих відповідачкою грошових коштів є меншою від суми, яку остання сплатила . Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ст.79, ч.1 ст.80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З урахуванням викладеного, виходячи з того, що в судовому засіданні не доведено належними і допустимими доказами наявності зобов`язань у відповідача перед позивачем за договором по сплаті відсотків у нарахованому позивачем розмірі, а сплата по тілу кредиту та відсоткам, нарахованим за ч.2 ст.625 ЦК України, здійснена нею повністю, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у обсязі, пред`явленому позивачем не можуть бути задоволені. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати (судовий збір) у розмірі 2102 грн., понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed