Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

04.08.2020 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи це тим, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] . 05.08.2004 року за вказаною адресою була зареєстрована її донька [PERSON] . З травня 2014 року донька не проживає в її будинку, а проживає за іншою адресою. У добровільному порядку змінити реєстрацію свого місця проживання відповідач не бажає. Просить визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування зазначеною вище квартирою. Позивач та її представник адвокат Зайцев К.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що мати не пропонувала їй знятись з реєстрації у її будинку за адресою [ADDRESS] . Вона з 2015 року за вищезазначеною адресою не проживає, бо мешкає за адресою [ADDRESS] зі своїм співмешканцем, який цей будинок купив. Втратила інтерес до домоволодіння матері, яке розташоване за адресою [ADDRESS] . Вислухавши пояснення позивача, врахувавши думку відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.01.1993 року житловий будинок за адресою [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] (а.с. 2). Згідно довідки Чкалівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області від 21.07.2020 року №635 [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.ч.2,3 ст. 64 Житлового кодексу УРСР членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що в житловому будинку по [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання [PERSON] , яка за місцем реєстрації не проживає більше року без поважних причин. Таким чином, суд приходить до висновку, що не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, викладених у позовній заяві, та враховуючи що відповідач відсутня за місцем реєстрації: [ADDRESS] , більш ніж один рік без поважної причини, домовленості з даного приводу між сторонами не було, враховуючи те, що відповідач сама пояснювала в судовому засіданні про те, що має інше житло де проживає на протязі п`яти років, суд вважає необхідним визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки порушуються права позивача, як власника будинку. На підставі вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню документально підтвердженні судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved