Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

02.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача в порядку регресу витрати в розмірі 26475,11 грн. та судовий збір в розмірі 264,76 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 22.11.2011 року між АТ «СК «НОВА» (згідно договору про куплю-продаж боргових зобов'язань право вимоги щодо стягнення коштів по зазначеному випадку перейшло до ТОВ «Інвестмент проперті протектед») та ТОВ «ОТП Лізинг» укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних із експлуатацією наземних транспортних засобів №4024, згідно якого було застраховано транспортний засіб марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER]. Зазначає, що 23.08.2012 року о 15 год. 00 хв. на 67 км автодороги Київ-Чоп в с. Небелиці, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], та автомобіля марки «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 18.09.2012 року, винним у скоєнні ДТП, що сталася 23.08.2012 року за ст. 124 КУпАП, було визнано [PERSON] та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Посилається, що на підставі заяви ТОВ «ОТП Лізинг» та страхового акту №2033 від 10.12.2012 року, АТ «СК «НОВА» здійснило зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 26475,11 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10090 від 19.03.2013 року. Таким чином вважає, що у зв'язку з виплатою страхового відшкодування позивач набув право регресної вимоги до винної у ДТП особи, яке відбулося 23.08.2012 року. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проси позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Також заявили клопотання про застосування строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно з ст. 4 Закону України «Про страхування», страхування транспортного засобу належить до майнового страхування. Відповідно ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно положень ст.ст. 1187 ЦК України шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судом встановлено, що 22.11.2011 року між АТ «СК «НОВА» (згідно договору про куплю-продаж боргових зобов'язань право вимоги щодо стягнення коштів по зазначеному випадку перейшло до ТОВ «Інвестмент проперті протектед») та ТОВ «ОТП Лізинг» укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних із експлуатацією наземних транспортних засобів №4024, згідно якого було застраховано транспортний засіб марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] (а.с.4-5). 23.08.2012 року о 15 год. 00 хв. на 67 км автодороги Київ-Чоп в с. Небелиці, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], та автомобіля марки «ЗАЗ 110247», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (а.с.6). Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 18.09.2012 року, винним у скоєнні ДТП, що сталася 23.08.2012 року за ст. 124 КУпАП, було визнано [PERSON] та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с.6). Згідно з постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 18.09.2012 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - [PERSON] п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] в тому, що він спричинив ДТП, що сталася 23.08.2012 року, доведена та доказуванню не підлягає. Вбачається, що 20.11.2012 року ТОВ «ОТП Лізинг» звернулося до АТ «СК «НОВА» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.10). На підставі заяви ТОВ «ОТП Лізинг» та страхового акту №2033 від 10.12.2012 року, АТ «СК «НОВА» здійснило зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 26475,11 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10090 від 19.03.2013 року (а.с.19). В судовому засіданні відповідач розмір страхового відшкодування не оспорював. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося відповідачем по справі, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів. Як випливає зі ст.58,57 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими, зокрема, певні обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, тобто письмовими доказами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, в даному випадку поясненнями сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 26475,11 грн. Що стосується заяви відповідача щодо застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.6 ст.261 ЦК України за регрес ними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Вбачається, що право регресної вимоги до відповідача виникло у позивача після сплати останнім страхового відшкодування потерпілій особі, а саме -19.03.2013 року. Позивачем пред'явлено позов 02.09.2015 року. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності. За таких обставин, підстав для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд не вбачає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 264,76 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved