Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

03 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що згідно ордеру №617 від 29.11.1985 року, виданого на підставі рішення виконкому Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 22.11.1985 року № 531, було виділено для проживання матері позивача [PERSON] та членам її сімї квартиру [ADDRESS]. Разом з [PERSON] у вищезазначеній квартирі стали мешкати її чоловік [PERSON], ї донька [PERSON] та діти [PERSON] [PERSON] та відповідач [PERSON]. В 1987 році [PERSON] вийшла заміж та знявшись з реєстрації у вищезазначеній квартирі, переїхала разом із чоловіком на постійне місце проживання до Херсонської області. В 1991 році відповідач [PERSON] одружився і переїхав на постійне проживання до своєї дружини. В період часу з 1991 року і по теперішній час відповідач [PERSON], залишаючись зареєстрованим у вищезазначеній квартирі, в ній не проживає, належне йому майно в зазначеній квартирі відсутнє. 03.10.2004 року [PERSON] помер, а 09.05.2016 року померла [PERSON] На теперішній час у вищезазначеному житловому приміщенні зареєстровані троє осіб: позивач [PERSON], її син [PERSON] та відповідач [PERSON] Наразі позивач [PERSON] та її син змушені самостійно сплачувати рахунки за комунальні послуги. Позивач просила суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартири [ADDRESS], стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. 28.03.2017 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа: КП «ЖГ Самарського району «Дніпровської міської Ради» про вселення. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що квартира [ADDRESS] була надана згідно ордеру в 1985 році на сімю з пяти членів родини: батька [PERSON], безпосередньо [PERSON], його сестри [PERSON], дружини батька [PERSON] та її дочки [PERSON]. Після отримання квартири вони проживали у спірній квартирі всі разом. В 1987 році його сестра [PERSON] вийшла заміж та з чоловіком переїхала жити до нього в Херсонську область та виписалась з квартири. Коли [PERSON] вийшла заміж, вони з чоловіком почали жити у цій квартирі. Потім у них народився син [PERSON] відповідач по справі. Відповідачка не мала можливості залишити свою матір [PERSON]. Після того, як [PERSON] одружився, постало питання про те, що жити разом трьом сімям неможливо і було прийнято рішення, що він тимчасово поселиться у батьків його дружини, але за ним буде зберігатися право на житло, тому він залишився зареєстрованим в квартирі. Поки був живий батько, вони підтримували дружні відносини, він надавав кошти для оплати комунальних послуг. Відповідач [PERSON] в вересні 2016 року замінила замки, в результаті чого [PERSON] не мав можливості потрапити до квартири та замінити побиті шибки у вікнах. Він з дружиною мешкав тимчасово у квартирі, власницею якої є мати дружини [PERSON] Остання завжди вважала його тимчасовим мешканцем тому відмовляла прописати у цій квартирі, в 2013 році вона попрохала його залишити квартиру з тих підстав, що їй необхідний спокій. На даний час постійного житла він не має, крім того, в якому зареєстрований. Просив суд вселити його у квартиру [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Проти задоволення позовних вимог про вселення заперечували. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], просила задовольнити зустрічні позовні вимоги про вселення. Представник третьої особи - КП «ЖГ Самарського району» ДМР в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив ухвалити рішення по справі відповідно до норм чинного законодавства. Представник третьої особи - Дніпровської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення як первісних, так і зустрічних позовних вимог. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні підтримував первісні позовні вимоги та заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні як первісних, так і зустрічних позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що в 1985 році на сімю з пяти чоловік, а саме: [PERSON], його батька [PERSON], його сестри [PERSON], дружини батька [PERSON], та її дочки [PERSON], була надана трикімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 6) В подальшому [PERSON] одружилася та виїхала на інше місце проживання, в [PERSON] народився син [PERSON], який також був зареєстрований у спірній квартирі. В 1991 році [PERSON] одружився та оселився у батьків дружини, проте залишався зареєстрований у квартирі. 03.10.2004 жовтня [PERSON] помер. Зазначені обставини встановлені рішення суду, що набрало законної сили, а отже у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню (а.с.7-8). В обґрунтування своїх вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі позивач та її представник посилаються на положення ч.2 ст.107 ЖК УРСР, відповідно до якої у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення втому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Однак, позивачем не прийнято до уваги, що 09.06.2016 року між відповідачем [PERSON] та КП «ЖГ Самарського району» Дніпропетровської міської ради, було укладено договір найму на кімнату 10,1 кв.м. в квартирі [ADDRESS] (а.с.33-35), таким чином відповідач на підставі зазначеного договору має право користуватися частиною спірної квартири. Суд не приймає до уваги посилання позивача та його представника про те, що зазначений договір не має юридичної сили, т.я. його було укладено на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, оскільки відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Приймаючи до уваги, що зазначений вище договір найму житла від 09.06.2016 року не є нікчемним, а також не визнавався недійсним в судовому порядку, отже наразі він є дійсним та породжує певні правові наслідки для його сторін, у звязку з чим у суду відсутні правові підстави для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про вселення у спірну квартиру суд виходить з наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цією статтею. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, в порушення зазначених вимог відповідачем та його представником не було надано суду жодного доказу фактів перешкоджання йому вселення у спірну квартиру. Також, поданий відповідачем зустрічний позов взагалі не містить правового обґрунтування заявлених позовних вимог, а зазначена у позові ст.123 ЦК України взагалі регулює зовсім інші цивільні правовідносини. Крім того, захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст.16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Заявляючи вимогу про вселення, випадку відповідач [PERSON] обрав спосіб захисту своїх прав не передбачений ст.16 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed