Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

04.12.2014 року в суд звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання, посилаючись на те, що після досягнення повноліття він продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги, а його батько, відповідач по справі, матеріальної допомоги йому не надає, хоч має можливість надавати таку допомогу. Тому просив стягувати з відповідача на його користь для свого утримання на період навчання аліменти в розмірі 700 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, а звернувся до суду із письмовою заявою, якою просив справу розглянути у його відсутності(а.с. 14). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, але просив стягувати аліменти не із часу звернення позивача до суду, а з наступного дня після досягнення сином повноліття. Суд розглянувши матеріали справи, заслухавши відповідача, вважає позов підлягаючим до часткового задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є сином відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження на а.с.6. Позивач навчається на 1-му курсі денної форми навчання в Українській медичній стоматологічній академії з 01.09.2014 року по 30.06.2020 року(а.с.5). Відповідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Оскільки в судовому засіданні відповідач визнав факт потреби позивачем матеріальної допомоги, визнав факт можливості ним надання такої допомоги, і не заперечував проти розміру аліментів, зазначеного позивачем в своїй позовній заяві, то за змістом ст. 61 ч.1 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. За змістом ст. 11 ч.2 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги позивача, таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає необхідним задовольнити позов без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Разом з цим, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача починаючи з 09 грудня 2014 року, оскільки з дня звернення позивача до суду і до досягнення ним повноліття (з 04.12.2014 року до [INFO]) право на отримання аліментів в порядку ст. 199 СК України він ще не набув. Тому в задоволенні позовних вимог в цій частині суд вважає необхідним відмовити.

Outcome: partial