Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

03 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасувати п. 20 рішення пятдесят другої сесії шостого скликання Чернігівської міської ради від 28.08.2015 року «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва, будівництва індивідуальних гаражів та городництва» щодо відмови [PERSON] у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по вул. Фікселя, 28 в натурі (на місцевості), орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); визнання незаконним та скасувати п. 8 рішення Чернігівської міської ради від 31.05.2018 року №31/VІІ-22 Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, передачу земельних ділянок у власність та оренду громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального садівництва, будівництва індивідуальних гаражів» щодо відмови [PERSON] у затвердженні технічної документації та передачі у власність безоплатно земельної ділянки по вул. Фікселя, 28 площею 0,0774 га (кадастровий номер 7410100000:02:025:0192) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); зобовязати Чернігівську міську раду повторно розглянути заяву позивача про затвердження технічної документації та передачу у власність безоплатно земельної ділянки по вул. Фікселя, 28 площею 0,0774 га (кадастровий номер 7410100000:02:025:0192) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); стягнути судові витрати. У судовому засіданні позивач та представник позивача просили позов задовольнити. Представник відповідача просив відмовити в позові з підстав викладених у відзиві. Треті особи [PERSON], [PERSON] та їх представник просили відмовити в задоволенні позову. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братами. [PERSON] за договором купівлі-продажу від 31 липня 1979 року №1-6344 придбав у [PERSON] будинок з належними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований у м. Чернігові по вул. Жданова (на даний час Фікселя), 28 на земельній ділянці розміром 1000 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради депутатів трудящих «Про наслідки обміру земель до будівельного кварталу №326 міста Чернігова №1023 від 07.07.1953 року за [PERSON] попереднім землекористувачем цієї земельної ділянки було зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою площею 1000 кв.м., а лишки площею 265 кв. м. залишені у тимчасовому користуванні. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 серпня 2010 року, власником будинку за вказаною адресою є [PERSON], який є користувачем земельної ділянки розміром 1000 кв.м., що також встановлено Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.09.2012 року (а.с. 23-25). Відповідно до вимог статей 11, 86 Земельного кодексу УРСР в редакції 1970 року( що діяла на момент набуття [PERSON] права власності на житловий будинок) міські ради народних депутатів, виконавчі комітети в межах і порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на території міста, зокрема надають у користування земельні ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною 3 ст. 116 ЗК України встановлено, що \~безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно норми ч. 5 ст. 116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Приписами пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, положення Цивільного кодексу України застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Приписами ч. 3 ст. 415 ЦК України, визначено, що особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому є обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право користування земельною ділянкою площею 1000 кв.м. в обсязі і на умовах землекористування попереднього землекористувача, що підтверджується також перевірками Управління з контролю за використанням та охороною земель від 22.07.2014 року (а.с. 44) та незаконністю рішення Чернігівської міської ради від 31.08.2012 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою на земельну ділянку [PERSON], що встановлено постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2015 року (а.с. 59-62). У 1983 році на даній земельній ділянці самочинно, без належних дозволів та виготовлення відповідної документації були збудовані: житловий будинок, прибудова, погріб цегляний, ганок, сарай. Постановою адміністративної комісії при виконкомі Деснянської районної [PERSON] народних депутатів за №44 від 26.11.1983 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільно збудовані будівлі та споруди. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 березня 2012 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на матеріали та обладнання, які були використані в процесі самовільного будівництва, житлового будинку та господарських споруд, розташованих по вул. Фікселя, буд. 28-А в м. Чернігові. В решті позовних вимог відмовлено. Вказаним рішенням відмовлено [PERSON] в задоволенні позовних вимог щодо визнання за ним прав забудовника, оскільки будівництво здійснювалося без належного виділення земельної ділянки під таке будівництво. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.06.2017 року визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку матеріалів і обладнання, що були використані в процесі самочинного будівництва житлового будинку №28-а по вул. Фікселя в м. Чернігові, в порядку спадкування майна [PERSON], який помер 04.12.2015 року. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку матеріалів і обладнання, що були використані в процесі самочинного будівництва житлового будинку №28-а по вул. Фікселя в м. Чернігові, що раніше належали їй на праві спільної сумісної власності з [PERSON], який помер 04.12.2015 року. Згідно ч. 2 ст. 1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Оскільки до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] не перейшло право власності на житловий будинок №28а по вул. Фікселя в м. Чернігові, так як за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.03.2012 року за [PERSON] визнано право власності на матеріали та обладнання, які були використані в процесі самовільного будівництва буд. №28а по вул. Фікселя в м. Чернігові, тому до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] не переходить право користування земельною ділянкою за вказаною адресою. 13.11.2013 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про безоплатну передачу у власність земельної ділянки площею 1000 кв.м по вул. Фікселя, 28 в м. Чернігові, якою користується з часу придбання будинку, а саме з 31.07.1979 року. Пунктом 20 рішення пятдесят другої сесії шостого скликання Чернігівської міської ради від 28.08.2015 року «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва, будівництва індивідуальних гаражів та городництва» відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по вул. Фікселя, 28 в натурі (на місцевості), орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В червні 2017 року [PERSON] звернувся до Чернігівської міської ради про затвердження технічної документації і передачі у власність земельної ділянки площею 0,0774 га по вул. Фікселя, 28 в м. Чернігові. Пунктом 8 рішення Чернігівської міської ради від 31.05.2018 року №31/VІІ-22 Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, передачу земельних ділянок у власність та оренду громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального садівництва, будівництва індивідуальних гаражів» відмовлено [PERSON] у затвердженні технічної документації та передачі у власність безоплатно земельної ділянки по вул. Фікселя, 28 площею 0,0774 га (кадастровий номер 7410100000:02:025:0192) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Як убачається з тексту оскаржуваних позивачем рішень (а.с. 7 зв., 9 зв.), при прийнятті рішення щодо відмови в задоволенні заяви позивача відповідач керувався Земельним Кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про оренду землі», «Про землеустрій», проте без зазначення конкретних норм цих правових актів, які надають йому право відмови в задоволенні заяв. Згідно частини 3 статті 123 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановлених законом порядку. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна [PERSON] Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Таким чином, ЗК України визначає чіткий перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобовязує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частина перша статті 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини другої\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Оскаржувані позивачем рішення відповідача зазначеним вимогам закону не відповідають, що є безумовною підставою для визнання їх незаконними та скасування. \~ Як встановлено вище, позивачу вже вдруге відмовлено у затвердженні технічної документації та передачі у власність безоплатно земельної ділянки по вул. Фікселя, 28 площею 0,0774 га (кадастровий номер 7410100000:02:025:0192) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У випадку невиконання обов'язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача, у тому числі шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, зокрема, розглянути заяву позивача повторно про затвердження технічної документації та передачу у власність безоплатно земельної ділянки по вул. Фікселя, 28 площею 0,0774 га (кадастровий номер 7410100000:02:025:0192) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Разом з тим, стаття 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає: органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього прав, за винятком випадків, коли таке втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших. У рішенні Європейського Суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п.п.47,48, Суд зазначив, що втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що передбачені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним в демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом, чи були мотиви, наведені для виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. \~Враховуючи положення\~статі 8\~Конвенції та\~рішення Європейського\~суду,\~які є\~джерелом права,\~\~суд приходить\~до висновку,\~що рішення\~ Чернігівської\~міської ради про\~відмову у\~наданні [PERSON],\~який з\~1979\~року користується\~земельною ділянкою\~та сплачує\~за неї\~податки,\~дозволу на\~розроблення технічної\~документації із\~землеустрою щодо\~встановлення \~(відновлення)\~меж земельної\~ділянки по\~вул.\~Фікселя,\~28\~в натурі\~(на\~місцевості),\~у наданні\~дозволу на\~розроблення технічної\~документації із\~землеустрою щодо\~встановлення \~(відновлення)\~меж земельної\~ділянки по\~вул.\~Фікселя,\~28\~в натурі\~(на\~місцевості)\~та відмову\~у затвердженні\~технічної документації\~та передачі\~у власність\~безоплатно земельної\~ділянки по\~вул.\~Фікселя,\~28\~площею 0,0774\~га (кадастровий\~номер 7410100000:02:025:0192)\~для будівництва\~і обслуговування\~жилого будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка) є неправомірними, оскільки не відповідає інтересам [PERSON]. Разом з тим, відповідач не довів, що його відмова у прийнятті рішень відповідає законним цілям, передбаченим у п.2 статті 8 Конвенції. Стаття 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене вище, заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий\~ збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру\~ задоволених\~позовних вимог,\~отже з\~відповідача на\~користь позивача\~належить стягнути\~судовий збір\~в розмірі\~2114\~грн.\~40\~коп.

Outcome: approved