Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

02.12.2013 року позивач звернувся до суду із позовом, яким просив стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 23000,00 грн., розмір інфляційний у сумі 241,53 грн., три проценти річних у розмірі 1950,90 грн., процентів за користування боргом в сумі 3363,49 грн., а всього 28555,92 грн., та судові витрати покласти на відповідача. Позивач у судове засідання не з'явився, просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, просив розгляд справи відкласти, у зв'язку з занятістю на роботі. Судом не прийнято до уваги та не задоволено заяву відповідача про відкладення з мотивів занятості на роботі, оскільки зазначена заява не підтверджена об'єктивними доказами, у зв'язку з чим неявка відповідача, належним чином повідомленого, у судове засідання визнана без поважних причин та на підставі п. 4 ст. 169 ЦПК України, суд ухвалив: справу розглянути у його відсутності на підставі наявних у ній матеріалів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що в період з листопада 2010 року по січень 2011 року [PERSON] позичав грошові кошти у [PERSON] на загальну суму у розмірі 23000,00 грн., які зобов'язався повернути до 15.01.2011 року та на даний час не повернув, що підтверджується матеріалами цивільної справи та дослідженими судом матеріалами про відмову в порушенні кримінальної справи №3624 від 09.06.2011 року та №955 від 14.02.2012 року. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язуєте повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дії, направлені на досягнення певного правового результату, таким чином, направлені на придбання, зміну чи припинення прав і обов'язків. Згідно з ч.5 ст. 203 ЦК України правочин повинен бути направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. Відповідно пояснень [PERSON], що знаходяться в матеріалах про відмову в порушенні кримінальної справи №3624 від 09.06.2011 року та №955 від 14.02.2012 року, він не заперечує факт отримання грошей від позивача. За наявності сукупності перелічених доказів та обставин, суд дійшов до висновку, що між сторонами фактично був укладений договір позики, як це передбачає ст. 1046 ЦК України, оскільки позивач передав відповідачу грошові кошти у власність, що не оспорювалося відповідачем, згідно його письмового пояснень у матеріалах про відмову в порушенні кримінальної справи №3624 від 09.06.2011 року та №955 від 14.02.2012 року. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором позики у розмірі 23000,00 грн. є законними та обґрунтованими, а тому в цій частині позовні вимоги задовольняються судом повністю. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційний нарахувань та стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошових зобов'язань, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу (ст. 1054 ЦК України), інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 Цивільного Кодексу України передбачено зобов'язання підлягають виконанню у вказаний в договорі строк, а якщо строк визначений моментом вимоги, то протягом семи днів з моменту отримання вимоги кредитора. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернуту суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку індекс інфляції за весь час прострочення повернення позики становить 100,8/100*100,4-100*99,8/100*99,8/100*23000/100=241,53 грн. Три проценти річних від простроченої суми становлять 23000*3:100:365*1032=1950,90 грн. Таким чином, з урахуванням наведеного, в цій частині позовні вимоги також визнаються судом законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується позовних вимог про стягнення процентів за користування позикою, суд приходить до наступних висновків. За правилами ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позивач має право згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України на одержання додатково, окрім трьох процентів річних за користування коштами та інфляційних нарахувань, від відповідача процентів за користування позикою, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України від суми позики та складає відповідно до розрахунку позивача 3363,49 грн. В цій частині позовні вимоги, також задовольняються судом. А в цілому позов задовольняється судом у повному обсязі. На підставі ст. 88 ч. 3 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому з відповідача на користь держави підлягають стягненню 1 відсоток від ціни позову, ставка судового збору за подання позову майнового характеру, що передбачено ст. 4 ч. 2 п.1 п.п.1 ЗУ «Про судовий збір», а всього у розмірі 285,56 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved