Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

04.06.2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] і просить ухвалити рішення, яким розірвати між ними шлюб, зареєстрований 16 лютого 2010 року у виконавчому комітеті Соколівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2, - дітейзалишити проживати разом з нею. З протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2019 року, дана справа передана для розгляду судді Юсип І.М. З позовної заяви, поданої позивачем вбачається, що 16 лютого 2010 року у виконавчому комітеті Соколівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області між сторонами зареєстровано шлюб. У шлюбі народилося двоє дітей: донька, [PERSON] , [INFO] та донька, [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різних поглядів на сімейне життя. На даний час шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведуть. Вважає збереження шлюбу недоцільним, а призначення будь-яких строків для примирення недоцільним. Просить шлюб розірвати, малолітніх дітей залишити проживати разом із нею. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, проте через канцелярію суду нею подано заяву, в якій просить розгляд даної справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо винесення заочного рішення. [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзиву на позов не подано, заяв про відкладення розгляду справи теж. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ч.1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, ч.4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом установлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.02.2010 року -16 лютого 2010 року у виконавчому комітеті Соколівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 2 (а.с. 8). У шлюбі народилося двоє дітей: донька, [PERSON] , [INFO] та донька, [PERSON] , [INFO] (а. с. 9, 10). Сімейне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини фактично припинилися, оскільки в кожного із них різні погляди на сімейне життя. Сімейні стосунки не підтримують. Спільне господарство не ведуть. Сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не змогли зберегти сім`ю, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог, відповідно до яких: шлюб між сторонами слід розірвати, дітей залишити проживати з матір?ю. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved