Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

03 липня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом,в якому вказала, що 07 грудня 2012 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді, зокрема, 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0915 гектара (далі га), кадастровий номер 2324983000:03:001:0002, що розташована на території с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області та призначена для комерційного використання, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на землю серії ЯГ №311355, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №010727900020 від 22 жовтня 2007 року. Позивач [PERSON] у встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері, однак державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану частку земельної ділянки, посилаючись на відсутність правовстановлюючого документа на зазначену земельну ділянку на імя спадкодавця, який було втрачено, та витягу з Державного земельного кадастру. Посилаючись на відсутність можливості отримати дублікат державного акту, позивач [PERSON] прохає суд визнати за нею право власності на спірну частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] у письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує позов у\~повному обсязіпо тих підставах, які були викладені в позовній заяві. Разом з тим, позивач справу прохала розглянути без її участі(а.с.30). Позицію позивача [PERSON] підтримав її повноважний представник [PERSON], який надав судові відповідну письмову заяву (а.с.31-34). Відповідач [PERSON] письмово повідомив судові про те, що ним визнаються обставини, зазначені у позовній заяві, та він їх не оспорює, а також вказав, що він не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с.35-36). Позицію відповідача [PERSON] підтримала його повноважний представник [PERSON], яка надала судові відповідну письмову заяву (а.с.37-39). Представник нотаріальної контори як третьої особи без самостійних вимог завідувач нотаріальної контори [PERSON] у письмовій заяві, поданій до суду, не заперечувала проти позову, погодившись із доводами, наведеними у ньому (а.с.46). Сторони у судове засідання не зявились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.25-29), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.30,31,35,37).\~ Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, зясувавши позицію позивача у справі, викладену у позовній заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] народилася 26 січня 1996 року в с.Новомлинівка Розівського району Запорізької області. Батьком позивача є [PERSON], а матірю [PERSON] (а.с.4-5). 07 грудня 2012 року в с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області у віці 38 років померла мати позивача [PERSON] (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, земельна ділянка площею 0,0915 га, кадастровий номер 2324983000:03:001:0002, що розташована на території с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області та призначена для комерційного використання, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯГ №311355, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №010727900020 від 22 жовтня 2007 року (а.с.7-9). Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру та листа завідувача нотаріальної контори встановлено, що після померлої 07 грудня 2012 року [PERSON] нотаріальною конторою 10 квітня 2013 року за заявою спадкоємця за законом [PERSON] в особі її представника заведена спадкова справа № 37/2013 за номером у спадковому реєстрі 54361539. Інші заяви щодо прийняття або відмови від спадщини до нотаріальної контори не надходили, випадків усунення спадкоємців померлої від права на спадкування не встановлено. Інформація щодо наявності заповіту та спадкових договорів в Спадковому реєстрі відсутня (а.с.47-49). Проте, постановою державного нотаріуса від 31 березня 2017 року №258/02-71 [PERSON] в особі її представника відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 спірної земельної ділянки, розташованої в с.Новомлинівка Розівського району Запорізької області по вул.Центральна (раніше - Леніна), буд.62, що залишилась після померлої 07 грудня 2012 року [PERSON]. Державний нотаріус розяснив, що [PERSON] може отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку лише за умови надання правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру (а.с.14). Згідно з п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (з відповідними змінами), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а відповідно до п.4.20 глави 10 цього порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Частинами 1,4 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За правилами частини 1 статті 125 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-2303290832017 від 10 липня 2017 року встановлено, що земельна ділянка площею 0,0915 га з кадастровим номером 2324983000:03:001:0002, що розташована по вул.Центральна (раніше вул.Леніна), буд.62в с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для іншої комерційної діяльності), належить на праві власності [PERSON] (а.с.41-45). Згідно рішення Розівського районного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року спірну земельну ділянку визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON], визнано право власності на 1/2 частку земельної ділянки за [PERSON] та припинено право спільної сумісної власності (а.с.10-13). Відповідно до ч.3. ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що оригінал державного акту серії ЯГ №311355 на право власності на земельну ділянку на імя спадкодавця [PERSON] втрачено, копія державного акту в відділі у Розівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області відсутній (а.с.9). Проте, виготовлення, видача та реєстрація державних актів (дублікатів) з 01 січня 2013 року не передбачена. Разом з тим, суд враховує, що свідоцтво про право на спадщину це процесуальний нотаріальний документ, який посвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців. За таких обставин, неможливість отримання дубліката державного акта замість втраченого не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV (зі змінами) державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем предявленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved