Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

03 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] .В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що він є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 26 січня 2018 року. У вказаній квартирі з 06 вересня 2018 року зареєстрована відповідач, яка є колишньою співмешканкою [PERSON] , однак з 01 липня 2019 року у квартирі не проживає, ніяких витрат з утримання житла не несе, її місцезнаходження позивачу невідомо. З причин формальної реєстрації відповідача у квартирі [PERSON] вимушений нести додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг, крім того, він також позбавлений можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, з огляду на що вимушений звернутись до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 08 годину 15 хвилин 22 вересня 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 22 вересня 2020 року ухвалою суду судове засідання відкладено на 08 годину 00 хвилин 16 жовтня 2020 року, у зв`язку з неявкою оскільки відповідача. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України - засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою. 23 серпня 2020 року на адресу суду позивач надав заяву, у якій зазначив, що просить розглядати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає, щодо заочного розгляду не заперечує. Відповідач [PERSON] , яка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином: у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явилась за невідомою суду причиною. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про судове засідання, але причин неявки суду не повідомила, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без її участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26 січня 2018 року (а.с. 10-11), що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 111876564 від 26 січня 2018 року (а.с. 12). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 16 жовтня 2020 року за № 228307027, власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 28-29). З довідки від 31 липня 2020 року, виданої директором приватного товариства «Наш дім плюс» [PERSON]. та паспортистом приватного товариства «Наш дім плюс» [PERSON] , вбачається, що [PERSON] зареєстрована разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] з 06 вересня 2018 року (а.с. 9). Згідно відповіді першого заступника міського голови Бахмутської міської ради Савченко Т.М. за вх. № 26342 від 10 серпня 2020 року, відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 06 вересня 2018 року (а.с. 16). З акту від 31 липня 2020 року, складеного комісією у складі бухгалтера приватного товариства «Наш дім плюс» [PERSON] та паспортиста приватного товариства «Наш дім плюс» [PERSON] , вбачається, що [PERSON] дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] з 01 липня 2019 року, що підтверджують сусіди: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника та членів його сім`ї такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останніх з реєстрації. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач з 01 липня 2019 року не користувалась житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та не є членом сім`ї власника вказаного будинку, і тому у відповідності до норм статті 71 ЖК УРСР за нею не зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі без поважних на те причин знайшов своє підтвердження при розгляді справи, у зв`язку з чим за [PERSON] не може бути збережено право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved