Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

04.04.2018 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулося в Корабельний районний суд міста Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26.08.2014 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено кредитний договір №140826-165810, за умовами якого позивач надав позичальникові кредит в розмірі 900,00 грн. зі сплатою відсотків за користування ними в розмірі 1 152,00 грн. у строк до 08.09.2014 року. Свої зобов'язання відповідач за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 14.03.2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 21 402,20 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 1762,00 грн. та комісію витрат у розмірі 17,62 грн. Позивач свого представника в судове засідання не направив, надав заяву про розгляд справи у його відсутість. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні у справі поштові повідомлення про вручення судової повістки, доказів про поважність причин неявки суду не надала. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 26.08.2014 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено кредитний договір №140826-165810, за умовами якого позивач надав позичальникові кредит в розмірі 900,00 грн. зі сплатою відсотків за користування ними в розмірі 1 152,00 грн. у строк до 08.09.2014 року. На виконання умов п.2.3 договору 24.09.2014 року позичальник частково сплатив відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 288,00 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 252,00 грн. та пролонгував договір строком до 08.10.2014 року. Пізніше, 17.10.2014 року позичальник сплатив відсотки за пені за прострочення заборгованості в сумі 162,00 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 252,00 грн., частково сплатив суму кредиту у розмірі 1,00 грн. та пролонгував дію договору строком до 31.10.2014 року. При цьому, 27.11.2014 року [PERSON] сплатив відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 486,00 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 251,50 грн., пролонгувавши дію договору до 11.12.2014 року, Потім, 19.12.2014 року сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 396,00 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 0,22 грн., частково сплатив суму кредиту у розмірі 198,80 грн. та пролонгував договір строком до 02.01.2015 року. 23.12.2014 року відповідач сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 56,00 грн., частково сплатив суму кредиту у розмірі 100,00 грн., та пролонгував договір строком до 06.01.2015року, зобов'язавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 598,92 грн., а 21.03.2015 року сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 300,00 грн., після чого жодних дій на погашення кредиту не здійснював, на телефонні дзвінки не відповідав. Свої зобов'язання відповідач за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 14.03.2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 21 402,82 грн., з яких: - 600,20 грн. - основний борг; - 168,00 грн. - проценти за договором; - 20 634,00 грн. - пеня за договором. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК). Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст.526 ЦКзобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 12 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, яка відповідно до положень статті 263 ЦПК України враховується судом при ухваленні рішення по справі при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Проте, як зазначається у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. З огляду на вищезазначене, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплати судового збору.

Outcome: approved