Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

03 жовтня 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON], посилаючись на те, що вона проживала у шлюбі однією сімєю з відповідачем по справі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач на теперішній час проживає окремо від них з сином, тому основний тягар матеріального забезпечення дитини несе саме вона, оскільки батько дитини нерегулярно надає їй матеріальну допомогу на утримання сина. Враховуючи передбачений законодавством обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом в якому, з урахуванням поданих уточнень, просить стягувати з відповідача на її користь на утримання їх малолітнього сина [PERSON], 17 відсотків всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнивши свої позовні вимоги (а.с.23). Відповідач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі, згоден на виплату аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 17% від усіх видів його заробітку (а.с.24). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач по справі є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], який на теперішній час проживає біля матері [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Вказане підтверджується: -копією паспорту серії КМ №870041 виданого Татарбунарським РС ГУДМС України в Одеській області від 26.11.2013 року (а.с. 2), з якого вбачається, що прізвище позивачки значиться «Аршава»; -копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за № 00018269426 від 27.06.2017 року (а.с.3), з якого слідує, що на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 05.07.2013 року, був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON]; - копією свідоцтва про народження серії І-ЖД № 045032 (а.с. 4), згідно якого батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]; - довідкою, виданою виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради Одеської області (а.с.5), із якої вбачається, що на утриманні [PERSON], [INFO], знаходиться малолітня дитина [PERSON], [INFO]. Також судом встановлено, що на утриманні відповідача [PERSON] знаходиться малолітня дитина [PERSON], [INFO] та проживає разом з ним за адресою: Одеська область, м. Татарбунари, вул. Чорноморська, 21. Вказане підтверджується рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.02.2017 року (а.с.19) . Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 30.01.2017 року, наданою відділом з питань реєстрації виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області (а.с.20) підтверджується, що малолітній [PERSON] мешкає за адресою: м. Татарбунари, вул. Чорноморська, 21 Одеської області. Враховуючи, що відповідач не регулярно надавав в добровільному порядку позивачці матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON], вона звернулась до суду з вказаним позовом про стягнення з останнього аліментів, з урахуванням уточнень, в розмірі 17% всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпе- чення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст.150 СК України обовязків батьків щодо виховання та розвитку дитини, повязане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Згідно ст.191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову, тобто у даному випадку - з 03.10.2017 року. За встановлених обставин, що підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами у їх сукупності, які узгоджуються між собою, при відсутності заперечень відповідача та наявності на його утриманні сина [PERSON], [INFO], суд вважає, що останній повинен сплачувати аліменти у розмірі 17 відсотків всіх видів заробітку щомісячно, на користь позивачки [PERSON] на утримання сина [PERSON], починаючи з 03.10.2017 року, до повноліття дитини, але мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, уточнені вимоги позову підлягають задоволенню в повному обсязі, як основані на законі. Питання судових витрат по справі суд вирішує у відповідності з вимогами ст.141 ч.1 ЦПК України. Згідно з пунктом першим частини 1 статті 430 Цивільного Процесуального Кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved