Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

03 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», у якому просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, в тому числі компенсацію за невикористані дні відпустки та вихідну допомогу, за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 26 486,67 грн. з утриманням з цієї суми передбачених чинних законодавством України податків та обов`язкових платежів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 22 липня 1996 року по 17 липня 2017 року працював на різних посадах на Донецькій залізниці у м. Дебальцеве. 12 липня 2016 року відбулася реорганізація Державного підприємства «Донецька залізниця» шляхом його злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про що маються відповідні записи у трудовій книжці. 15 липня 2016 року Локомативне депо Дебальцеве - пасажирське «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про що містяться записи в трудовій книжці. 17 липня 2017 року на підставі наказу № 4832 Дн/Ос від 10 липня 2017 року позивач звільнений у зв`язку зі скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України. 10 липня 2017 року видано наказ № 4832/ДН-ОС про припинення трудового договору. При звільненні позивачу повинні були виплатити компенсацію за 67 днів відпустки та вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку. У день звільнення з відповідачем повний розрахунок з позивачем проведено не було. Загальна сума нарахування по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року складає 26 486,67грн., загальна сума до виплати складає - 20 399,07 грн. Ухвалою від 03 квітня 2020 року справу прийнято до провадження, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (а.с. 85-86). 02 січня 2020 року представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог. Зазначив, що АТ «Укразалізниця» (ідентифікаційний код 40075815), як нова юридична особа утворена згідно з Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови КМ України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Вважає, що у зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця», у відповідача відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної тощо). Крім того, у відповідача існують сумніви щодо достовірності наданих документів. На підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження №12017050420000286 за ознаками ст.341 КК України. Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно АТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території , непідконтрольній українській владі, у тому числі Донецькій та Луганській областях. Отже, відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м. Дебальцево, м. Донецьк, Луганськ місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поважними причинами. При цьому, позивач 14 серпня 2017 року отримав заробітну плату за березень 2017 року у сумі 1 423,32 грн. згідно видаткового касового ордеру від 14 серпня 2017 року у касі Донецької дирекції залізничних перевезень м. Лиман. У зв`язку з викладеним відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В позовній заяві позивач просив розглянути цивільну справу без його участі, 10 вересня 2020 року, 20 жовтня 2020 року, 24 листопада 2020 року позивач надав суду заяви аналогічного змісту. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з відзивом надав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача (а.с.62). З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності зазначає наступне. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки [NUMBER] , заведеної на ім`я позивача, востаннє 23 березня 2005 року позивач був переведений слюсарем з ремонту рухомого складу 3 розряду в автомобільний цех. Локомотивне депо Дебальцеве-пасажирське Донецької залізниці з 28 липня 2006 року перейменовано на Локомотивне депо Дебальцеве-пасажирське Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно наказу № 509/Н від 28 липня 2006 року. Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» згідно Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-іV, постанови КМУ від 25 травня 2014 року № 200. На підставі відповідного наказу, 15 липня 2016 року Локомативне депо Дебальцеве - пасажирське «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про що містяться записи в трудовій книжці (а.с. 16-20). 17 липня 2017 року [PERSON] було звільнено у зв`язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці та копією наказу (розпорядження) від 10 липня 2017 року (а.с. 20, 15). Зі змісту вказаного наказу вбачається, що відповідачем було прийнято рішення про виплату компенсації за 67 днів відпустки, вихідної допомоги та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Згідно розрахунку заробітної плати за березень 2017 року, проведеного ВП ТЧ Дебальцеве СП «ДДЗП» філії «Дон.зал.» ПАТ, ЄДРПОУ 40150216, сума заробітної плати, нарахованої до виплати, склала 3 211,18 грн. (а.с. 21), згідно розрахунку за квітень 2017 року - 2 102,30 грн. (а.с. 22), згідно розрахунку за травень 2017 року - 995,84 грн., згідно розрахунку за червень 2017 року - 0 грн. (а.с. 24), згідно розрахунку за липень 2017 року 14 089,75 грн. (а.с. 25). Згідно довідки виданої позивачу, яка підписана головним інженером Дмитренко Ю.О. та головним бухгалтером Трускаловою О.І. , [PERSON] працював слюсарем з ремонту рухомого складу виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 15 липня 2016 року по 17 липня 2017 року. Сума нарахованої заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року складає 26 486,67 грн. Сума до виплат з березня 2017 року по липень 2017 року складає 20 399,07 грн. Відсутнє документальне підтвердження про виплати заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року зі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 26). Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з частиною першою статті 113 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахунково-платіжна відомість. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 3, 4 ст. 12, ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. За змістом положень ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача обов`язку доведення наявності права отримання певних сум (висновок Верховного Суду в постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 227/5138/18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) дійшла висновку, що АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ «Укрзалізниця» (21 жовтня 2015 року). Позивачем на підтвердження розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати надано довідку підписану головним інженером та головним бухгалтером Трускаловою О.І. та розрахунки заборгованості. Оцінюючи надані докази суд зазначає, що останні не можуть бути належними доказом нарахування заробітної плати, оскільки вони не містять підпису уповноваженої особи та штампу чи печатки підприємства. Разом з тим, до відзиву відповідачем надана копія наказу від 15 травня 2017 року про звільнення головного бухгалтера Трускалової О.І. (а.с. 59). Тому, суд вважає доводи відповідача щодо сумнівності інформації, яка міститься довідці, такими що заслуговують на увагу, оскільки, вказана довідка не містить дати її складання, а інформація про заробітну плату, яка належить до виплати за період з травня 2017 року по липень 2017 року не могла бути відома бухгалтеру, оскільки останню звільнено з роботи 15 травня 2017 року. З довідки про доходи (а.с. 56) вбачається, що позивачу нарахована заробітна плата за січень 2017 року - 4 494, 82 грн.; лютий 2017 року - 4 243,07 грн.; березень 2017 року - 1 789,93 грн.; квітень 2017 року - 0; травень 2017 року - 0; червень 2017 року - 0; липень 2017 року - 0. З довідки-розрахунку оплати середньої заробітної плати середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 212,88 грн., середньомісячна - 4 350,74 грн. (а.с. 57). Суд також приймає до уваги доводи відповідача про проведення нарахування та часткову виплату заробітної плати за першу половину березня 2017 року, оскільки в матеріалах справи міститься копія видаткового касового ордеру від 14 серпня 2017 року про отримання позивачем 14 серпня 2017 року коштів в розмірі 1 423,32 грн. (а.с. 58). Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати працівникам підприємства було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а також відсутність передачі з непідконтрольної території первинних документів, які є підставою бухгалтерського обліку господарських операцій. Тому суд вважає, що позивачем не доведене існування у відповідача перед позивачем заборгованості по заробітній платі за березень-липень 2017 року, оскільки надані позивачем відомості (табуляграми) не є належними та допустимими доказами, що підтверджують наявність заборгованості по заробітній платі підприємства перед [PERSON] у зазначеному у позовній заяві розмірі. Сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Подібний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц (провадження № 61-36644св18). Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 10 Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. У постанові Верховного Суду 05 жовтня 2020 року у справі № 235/3889/18 (провадження № 61-6951св19) вказано, що зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до ст. 117 КЗпП підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). У постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 266/4637/18 (провадження № 61-7583св19) вказано, що встановивши, що у трудових правовідносинах між позивачем та відповідачем з 20 березня 2017 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати, у зв`язку з чим правильно відмовив у задоволенні позову. Такі ж висновки висловлені у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2020 року у справі № 266/6853/18 (провадження № 61-9549св19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно АТ «Укрзалізниця», засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Луганську. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно АТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі на території Донецької області, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів про затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початком дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання АТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території Донецької області, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором. Враховуючи викладене, оскільки з 20 березня 2017 року виникли форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які відповідач не міг передбачити чи відвернути, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, ухвалою від 10 листопада 2020 року відстрочено [PERSON] сплату судового збору до ухвалення рішення, суд вирішує питання про сплату судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 43 Конституції України, ст. 47, 110, 113, 116, 117 КЗпП України, ст. 12, 81, 141, 258-259, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 263, 617 ЦК України, ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в України», суд -

Outcome: approved