Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

02 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на її користь витрати, понесені на правову допомогу в сумі 1874 грн. 40 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з березня 2014 року вона зустрічалася з відповідачем і мала з ним близькі стосунки. В період вагітності відповідач допомагав їй, турбувався про неї, адже очікував стати батьком їхньої спільної з ним дитини, проте, шлюб у встановленому законодавством порядку вони не реєстрували. 26 грудня 2014 року у них народився син - [PERSON] [PERSON]. Зазначала, що відповідач є батьком дитини, однак він відмовився офіційно визнати його своїм сином і подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Стверджувала, що батьківство відповідачем визнавалося, оскільки після народження сина відповідач турбувався про неї та сина, а саме постійно був біля них, матеріально утримував сина, купував необхідне малюку та продукти харчування, оплачував послуги няні, при цьому особисто передавав їй кошти, що може бути підтверджено показаннями свідків. В подальшому відповідач почав віддалятися від них із сином, а згодом заявив, що дитина не від нього. Вказувала, що починаючи з жовтня 2015 року відповідач повністю, безпричинно припинив оплачувати послуги няні, на даний час не приймає участі у вихованні дитини, а тому про сина їй доводиться піклуватися та виховувати одній. Позивач зазначала, що встановлення зазначеного факту, а саме батьківства, їй потрібне для стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, яка нині знаходиться виключно на її утриманні. Стверджувала, що допомоги на утримання сина відповідач не надає, участі у вихованні сина не приймає, оскільки не визнає своє батьківство, а тому вона вимушена звернутися до суду із даним позовом. Оскільки відповідач має задовільний стан здоровя, працевлаштований, непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання їхньої спільної дитини до її повноліття просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менші ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскаржуваним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення є незаконним, постановленим з порушенням норм процесуального права, а саме без зясування всіх обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що судом не було враховано, що вона не змогла заявити клопотання про проведення судово-генетичної експертизи з обєктивних причин скрутного матеріального становища, в якому вона перебуває разом з малолітньою дитиною, яка перебуває виключно на її утриманні. Тобто, вона не мала можливості оплатити таку експертизу. Суд не сприяв встановленню обєктивних даних у справі, а навпаки дійшов помилкового висновку про необхідність відмови в позові. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, оскільки така експертиза є найважливішим, а можливо, і єдиним способом доказування в справі про визнання батьківства. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 липня 2016 року належить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову частково, зважаючи на таке. По справі встановлено, що 26 грудня 2014 року народився [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. У вказаному свідоцтві про народження батьком дитини зазначено [PERSON], матірю [PERSON] (а.с.8). Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України згідно заяви матері дитини, що вбачається з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька дитини відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00014921442 від 13.01.2015 року та копії актового запису про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 9, 28). Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] зазначала, що [PERSON] є батьком її дитини [PERSON] [PERSON], однак він відмовився подати в органи РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства, у звязку з чим вона змушена була звернутися до суду з відповідним позовом. Під час розгляду справи в суді першої інстанції ставилося питання про призначення по справі судової генетичної експертизи для встановлення батьківства, проте позивач відмовилась від її проведення. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи відмову позивача від проведення по справі судової генетичної експертизи для встановлення батьківства, позивачем у відповідності до ст. 60 ЦПК України не надано суду належних доказів, що можуть стати підставою для визнання [PERSON] батьком дитини [PERSON], [INFO]. Показання свідків, яких було допитано у судовому засіданні, достовірно не підтверджують визнання відповідачем батьківства, спільного проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільного виховання або утримання ними дитини. Враховуючи відмову у задоволенні вимоги щодо встановлення батьківства, в задоволенні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини було також відмовлено. Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може, враховуючи наступне. Судом апеляційної інстанції встановлено, що в суді першої інстанції позивач [PERSON] відмовилась від проведення судової генетичної експертизи для встановлення батьківства через скрутне матеріальне становище, в якому вона перебуває, оскільки вона одна утримує сина [PERSON], [INFO], з яким проживає у найманій квартирі, внаслідок чого, маючи право на перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років, тобто до 26 грудня 2017 року, вийшла на роботу, де отримує заробітну плату 5200 грн. (а.с.10,7,15,14). [PERSON] також зазначає, що вимушена працювати, щоб винаймати житло та утримувати свого сина, щоб забезпечити його необхідними продуктами харчування та одягом, а також сплачувати послуги няні; що вона не має іншого джерела доходів, окрім заробітної плати, оскільки вона є сиротою (а.с.62). Судом першої інстанції не було враховано, що позивач не змогла заявити клопотання про проведення судово-генетичної експертизи з обєктивних причин скрутного матеріального становища, в якому вона перебуває разом з малолітньою дитиною, яка перебуває виключно на її утриманні, оскільки вона не мала можливості оплатити таку експертизу. Суд першої інстанції належним чином не сприяв встановленню обєктивних даних у справі та не зясував можливість вирішення питання про призначення експертизи з покладенням витрат за її проведення на відповідача або на обидві сторони порівну. Зважаючи на наведені вище обставини, з метою сприяння в реалізації процесуальних прав сторін та для зясування обєктивної істини у справі, ухвалою апеляційного суду від 17 серпня 2016 року по справі було призначено судову біологічну (генетичну) експертизу із застосуванням методики генотипоскопії (аналізу ДНК), проведення якої доручено експертам відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (а.с.73). На вирішення експертизи було поставлено питання: чи є [PERSON], [INFO], біологічним батьком народженої у [PERSON], [INFO], дитини [PERSON], [INFO]. Було зобов'язано сторони [PERSON] і [PERSON] не перешкоджати експерту (експертам) в проведенні експертизи, а також зявитись разом з дитиною [PERSON] в зазначений експертом час для здачі відповідних аналізів. [PERSON] і [PERSON] попереджено про наслідки ухилення від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, передбачені ст.146 ЦПК України. В даному судовому засіданні брав участь представник відповідача адвокат [PERSON]; відповідачу [PERSON] копія зазначеної ухвали була направлена поштою (а.с.74). На відбір зразків крові, призначений експертною установою на 23 вересня 2016 року, відповідач [PERSON] не зявився, повідомивши суд про поважність причин своєї неявки в експертну установу, та просив перенести проведення експертизи (а.с.76-82). Тому експертною установою було призначено повторно відбір зразків крові на 28 жовтня 2016 року, про що повідомлено учасників судового розгляду, проте відповідач [PERSON] повторно не зявився до експертної установи без повідомлення причин своєї неявки, і експертною установою було повернуто ухвалу суду про проведення експертизи без виконання (а.с.85-89). Зважаючи на те, що в засідання апеляційного суду представник відповідача адвокат [PERSON] надав довідку про тимчасову непрацездатність [PERSON] в період з 26.10.2016 року (а.с.95), тобто в той період, на який було призначено відбір зразків крові в експертній установі, ухвалою апеляційного суду від 21 листопада 2016 року по справі було призначено судову біологічну (генетичну) експертизу із застосуванням методики генотипоскопії (аналізу ДНК), проведення якої доручено експертам відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (а.с.97-98). На вирішення експертизи було поставлено питання: чи є [PERSON], [INFO], біологічним батьком народженої у [PERSON], [INFO], дитини [PERSON], [INFO]. Було зобов'язано сторони [PERSON] і [PERSON] не перешкоджати експерту (експертам) в проведенні експертизи, а також зявитись разом з дитиною [PERSON] в зазначений експертом час для здачі відповідних аналізів. [PERSON] і [PERSON] попереджено про наслідки ухилення від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, передбачені ст.146 ЦПК України. В даному судовому засіданні брав участь представник відповідача адвокат [PERSON]; відповідачу [PERSON] копія зазначеної ухвали була направлена поштою (а.с.99). На відбір зразків крові, призначений експертною установою на 12 січня 2017 року, відповідач [PERSON] не зявився, без повідомлення причин своєї неявки, і експертною установою було повернуто ухвалу суду про проведення експертизи без виконання (а.с.103-105). На підставі викладено суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від проведення судово-генетичної експертизи у справі про визнання батьківства, а без надання ним зразків крові експертизу провести неможливо, суд визнає факт, для зясування якого експертиза була призначена, тобто факт батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. По справі встановлено, що [PERSON] сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей синів [PERSON] та [PERSON], які народились 28 лютого 2006 р., в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14 липня 2008 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.45-46). Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, які належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], суд враховує, що [PERSON] вже є платником аліментів в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку щомісячно, а тому вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на сина [PERSON] в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.06.2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу адвоката [PERSON] в сумі 1874 грн. 40 коп. (а.с.11-13), а також стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial