Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

03 вереснz 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про встановлення фаrту, що має юридичне значення та поділ майна. Свої вимоги мотивувала тим, що з листопада 2007 по листопад 2010 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Від цих відносин у них народилbся донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON], [INFO] . Під час спільного проживання на ім`я відповідача була придбана квартира [ADDRESS] . Також сторони придбали рухоме майно: холодильник, дитячі ліжка, пилосос. Зазначене майно є їх спільною сумісною власністю. Після припинення спільного проживання на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2013 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Такий розмір аліментів на утримання дітей є недостатнім, тому вона вважає за необхідне відступити від рівності часток, поділивши спільну сумісну власність в частках 2/3 та 1/3. З урахуванням заяви про збільшення розміру заявлених вимог, просила суд ухвалити рішення, яким: -встановити факт, що має юридичне значення, а саме: проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2007 року по листопад 2010 року; -визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину вказаної квартири; -виділити їй дитяче двохярусне ліжко моделі «Каріна» темно-коричневого кольору; -виділити [PERSON] дитяче двохярусне ліжко моделі «Каріна» темно-коричневого кольору (т. 2, а.с. 7-10). Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року повернуто апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року залишено без руху апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року повернуто апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи: ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», ПАТ «УкрСиббанк» про встановлення факту, визнання права власності, поділ майна, стягнення коштів. Вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] мотивує тим, що сторони проживали разом з листопада 2007 року по липень 2010 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] Лев, [INFO] . Під час спільного проживання була придбана спірна квартира [ADDRESS] . Вартість квартири склала 606000 гривень, з яких 114000 гривень було сплачено продавцям готівкою під час укладання договору, а 492000 гривень було сплачено за рахунок кредитних коштів, отриманих [PERSON] на підставі кредитного договору № 6099494 від 06 лютого 2008 року, укладеного з ЗАТ «ПУМБ». Після припинення спільного проживання [PERSON] не сплачує коштів на погашення вказаного кредиту, тому спільною сумісною слід визнати лише ту частину спірної квартири, яка відповідає коштам, сплаченим сторонами по справі у період їх спільного проживання, що становить 181689 гривень 91 копійку або по 90844 гривні 96 копійок кожним, що відповідає 15/100 частин квартири на кожного. Іншу частину спірної квартири [PERSON] вважає своєю особистою приватною власністю. Також під час їх спільного проживання [PERSON] приховала від нього існування у неї свого особистого кредитного зобов`язання перед ПАТ «УкрСиббанк» від 15 лютого 2007 року. Без його відома та згоди [PERSON] використовувала їх спільні кошти на погашення вказаного кредиту, тобто використовувала їх кошти не в спільних інтересах сторін по справі та їх дітей. З листопада 2007 року по листопад 2010 року нею було сплачено 14950,19 швейцарських франків, з яких половину він просить стягнути на його користь у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день ухвалення рішення судом. З урахуванням уточненої зустрічної позовної заяви, та визнання в судовому засіданні 23 січня 2020 року вимог первісної позовної заяви в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2007 року по листопад 2010 року, просив суд ухвалити рішення, яким: -встановити факт спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2007 року по липень 2010 року; -визнати за [PERSON] право приватної власності на 72/100 частини квартири [ADDRESS] ; -визнати спільною сумісною власністю сторін: 1. 28/100 частин квартири [ADDRESS] ; 2.грошові кошти, внесені від імені [PERSON] протягом листопада 2007 року-липня 2010 року в порядку погашення споживчого кредиту № 11118041000 від 15 лютого 2007 року, оформленого на [PERSON] ; -у порядку поділу спільного сумісного майна сторін визнати за [PERSON] право приватної власності на 14/100 частини квартири [ADDRESS] ; -у порядку поділу спільного сумісного майна сторін визнати за [PERSON] право приватної власності на 14/100 частини квартири [ADDRESS] ; -у порядку поділу спільного сумісного майна сторін визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину грошових коштів, внесених від імені [PERSON] протягом періоду спільного проживання сторін на погашення споживчого кредиту № 11118041000 від 15 лютого 2007 року; -у порядку поділу спільного сумісного майна сторін визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину грошових коштів, внесених від імені [PERSON] протягом періоду спільного проживання сторін на погашення споживчого кредиту № 11118041000 від 15 лютого 2007 року; -стягнути з [PERSON] на його користь 1/2 частину грошових коштів, внесених від імені [PERSON] протягом періоду спільного проживання сторін на погашення споживчого кредиту № 11118041000 від 15 лютого 2007 року (т. 1, а.с. 242-247). Також позивач [PERSON] просив застосувати позовну давність до вимог [PERSON] за первісним позовом. Посилається на те, що з листопада 2010 року [PERSON] у спірній квартирі не проживала, витрат по її утриманню та сплаті кредитного зобов`язання за неї не несла, що свідчить про втрату інтересу до цього майна. З листопада 2010 року по день звернення [PERSON] до суду з первісним позовом сплинуло майже 5 років, тому вона пропустила строк позовної давності за своїми вимогами. [PERSON] також подала до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог зустрічної позовної заяви. Зазначила, що під час їх спільного проживання [PERSON] знав про існування її особистого кредитного зобов`язання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року вирішено питання про витребування доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року вирішено питання про витребування доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2016 року вирішено питання про витребування доказів. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник у судовому засідання підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечували та просили застосувати до його вимог строки позовної давності. Зазначили, що про її особистий кредит [PERSON] було відомо. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] підтримала вимоги зустрічного позову та просила задовольнити в повному обсязі. Вважає, що вимоги первісного позову не доведені належними доказами та не ґрунтуються на законі. Зазначила, що її довіритель визнає вимоги первісного позову в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2007 року по листопад 2010 року. Зазначила, що під час спільного проживання сторони працювали та отримували дохід, проте [PERSON] частину спільних коштів витрачала не на потреби сім`ї, а для погашення власного кредитного зобов`язання, без відома [PERSON] . Представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» пояснив суду, що між [PERSON] та банком триває судовий спір, оскільки [PERSON] не сплачує кредит. Третя особа ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. У матеріалах справи міститься заява банку, в якій зазначено про необхідність відмови в задоволенні первісного позову (т. 1, а.с. 169-171). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено та не оспорювалось учасниками судового розгляду, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (т. 1, а.с. 7, 8). 06 лютого 2008 року між [PERSON] та [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , на укладання якого [PERSON] , яка проживала разом з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, дала згоду (т. 1, а.с. 139-140). Факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2007 року по листопад 2010 року визнаний учасниками судового розгляду. У судовому засіданні 23 січня 2020 року представник [PERSON] подала заяву про визнання такого факту спільного проживання в цей період. У ч. 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. (ч. 1 ст. 82 ЦПК) Відповідно до частин 1, 2 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] придбана 06 лютого 2008 року на ім`я [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу (т. 1, а.с. 139-140). [PERSON] надала свою згоду на придбання зазначеної квартири. Вартість квартири складала 660000 гривень, з яких 114000 гривень було сплачено продавцям готівкою під час укладання договору, а 492000 гривень було сплачено за рахунок кредитних коштів, отриманих [PERSON] на підставі кредитного договору № 6099494 від 06 лютого 2008 року, укладеного з ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» (т. 1, а.с. 141-143). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає сторін у справі. [PERSON] його сестра, а [PERSON] її колишній чоловік. У оспорюваний період вони проживали спільно та разом придбали квартиру на [ADDRESS] . Обставини придбання квартири йому точно не відомі, але він знає вона купувалась частково за спільні кошти сторін та частково за кошти взяті в кредит. З наведеного вбачається, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, оскільки набута за рахунок спільних коштів у період спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивач за первісним позовом [PERSON] просить відступити від рівності часток та визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , а за [PERSON] - на 1/3. З урахуванням уточнень у судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить визнати за ним право приватної власності на 70/100 частини спірної квартири [ADDRESS] та визнати та визнати право власності на 15/100 частини спірної квартири в порядку поділу спільного сумісного майна сторін. Суд вважає, що не ґрунтується на законі посилання [PERSON] , що спільною сумісною власність сторін є лише 30/100 частин квартири, а інші 70/100 є його особистою власністю, оскільки лише він сплачував кошти на погашення кредиту після листопада 2010 року. Вбачається, що квартири [ADDRESS] бала придбана в період спільного проживання сторін однією сім`єю. У це же період у сторін виникло й спільне боргове зобов`язання за кредитним договором № 6099494 від 06 лютого 2008 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» (т. 1, а.с. 141-143). Набута у власність квартира та зобов`язання по виплаті кредиту є окремими предметами правового регулювання. Так, виконання правочину з придбання спірної квартири припинене належним виконанням, а саме: майно передане покупцю, який оплатив за нього продавцям 606000 гривень. Боргове зобов`язання сторін за кредитним договором передбачає виплату відповідної суми коштів сторонами по справі на користь фінансово-кредитної установи. У судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що після листопада 2010 року вона виплат на погашення кредитного договору № 6099494 від 06 лютого 2008 року не здійснювала. Виплати за спільним кредитним зобов`язанням здійснював лише [PERSON] , що не оспорювалось представником ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» (т. 1 а.с. 169-171). Сплачені [PERSON] за кредитним договором (як спільним зобов`язанням сторін у справі) кошти не підлягають зарахуванню під час поділу спірної квартири при визначення часток сторін, оскільки закон визначає порядок їх стягнення з іншого учасника зобов`язання в порядку регресу. При визначенні розміру часток, які належать сторонам при поділі майна, суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога [PERSON] про відступ від рівності часток. Стороною позивача не надано доказів, що розмір аліментів, які отримують діти сторін, недостатній для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування, як те передбачено ч. 3 ст. 70 СК України. Сімейний кодекс України (ст. 172) передбачає можливість звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, проте таким правом [PERSON] не користувалась. Посилання на недостатній розмір аліментів фактично ґрунтуються лише на поясненнях, оскільки надані чеки, квитки та консультативні висновки лікарів не свідчать про недостатній рівень для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей (т. 2, а.с. 17-29). Обов`язок доказування в такому випадку законом покладений саме на позивача. На спростування таких доводів відповідач за первісним позовом [PERSON] надав суду письмові докази. За рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання їх дітей у розміроі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 серпня 2013 року. Також було вирішено при стягненні аліментів врахувати сплачену [PERSON] суму за період серпень-грудень 2013 року включно в розмірі 6000 гривень. Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів (виконавчий лист № 759/12206/13) станом на березень 2018 року існує переплата по аліментах в розмірі 51372 гривні 17 копійок (т. 2, а.с. 201). З наданої медичної документації вбачається, що [PERSON] разом з дітьми відвідує приватну медичну установу ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка», де діти отримують відповідні медичні послуги, які оплачує відповідач [PERSON] . Також він оплачує придбання іграшок, речей, з грудня 2016 по грудень 2017 року оплачував відвідування дітьми басейну (т. 2, а.с. 202-254). За таких обставин у порядку поділу майна за кожною із сторін підлягає визнанню право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 47,00 кв. метрів, житловою площею 33,30 кв. метрів. Позивач за первісним позовом [PERSON] також просить здійснити поділ між сторонами двох ліжок моделі «Каріна» темно-коричневого кольору. Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження наявності такого спірного майна на час розгляду справи надано не було, тому ця вимога задоволенню не підлягає. [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності до вимог [PERSON] про поділ квартири, проте така заява задоволенню не підлягає, оскільки заявником не доведено належними та допустимими доказами, що протягом листопада 2010 року (закінчення періоду спільного проживання) до вересня 2015 року (звернення до суду з позовом) [PERSON] знала або повинна була знати про її порушене в цій частині право. У зустрічній позовній заяві [PERSON] також просить: -визнати спільною сумісною власністю сторін грошові кошти, внесені від імені [PERSON] протягом листопада 2007 року-липня 2010 року в порядку погашення споживчого кредиту № 11118041000 від 15 лютого 2007 року, оформленого на [PERSON] ; -визнати за кожним з них право власності 1/2 частину цих грошових коштів; -стягнути з [PERSON] на його користь 1/2 частину грошових коштів, внесених від імені [PERSON] протягом періоду спільного проживання сторін на погашення споживчого кредиту № 11118041000 від 15 лютого 2007 року. Посилається на те, що під час їх спільного проживання [PERSON] приховала від нього існування у неї свого особистого кредитного зобов`язання перед ПАТ «УкрСиббанк» від 15 лютого 2007 року. Без його відома та згоди [PERSON] використовувала їх спільні кошти на погашення вказаного кредиту, тобто використовувала їх кошти не в спільних інтересах сторін по справі та їх дітей. З листопада 2007 року по листопад 2010 року [PERSON] було сплачено 14950,19 швейцарських франків, з яких половину він просить стягнути на його користь у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день ухвалення рішення судом. Судом встановлено, що 15 лютого 2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11118041000, згідно якого позивач [PERSON] отримала кредит в розмірі 44000 швейцарських франків (т. 2, а.с. 129-136). У період спільного проживання сторін однією сім`єю (з листопада 2007 по листопад 2010 року) на погашення тіла та процентів по кредиту [PERSON] сплатила 14950,19 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 23 січня 2020 року (25,0887 гривень за 1 швейцарський франк) становить 375081 гривню 08 копійок. Зазначені кошти є спільною сумісною власністю сторін у справі. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] посилалась на те, що про сплату її особистого кредиту за рахунок спільних коштів [PERSON] було відомо, що підтверджується анкетою-заявою на отримання кредиту на придбання нерухомості (т. 2, а.с. 93-95), де вказано про обізнаність [PERSON] про наявність [PERSON] боргових зобов`язань на суму 729 гривень 81 копійки. Разом з тим, у договорі про надання споживчого кредиту № 11118041000 від 15 лютого 2007 року заборгованість повинна була погашатися рівними частинами по 366,67 швейцарських франків, що за курсом НБУ на 06 лютого 2008 року (04,5852 гривні за один швейцарський франк) становило 1681 гривню 25 копійок на місяць. Сума щомісячного платежу та валюта боргового зобов`язання, вказані в заяві-анкеті, не відповідають кредитному договору № 11118041000 від 15 лютого 2007 року. Суд вважає, що не доведено належними та допустимими доказами факт обізнаності [PERSON] про наявність у [PERSON] боргових зобов`язань саме за кредитним договором № 11118041000 від 15 лютого 2007 року. У такому випадку, виплачені з листопада 2007 по листопада 2010 року на погашення тіла та процентів по особистому кредиту [PERSON] в розмірі 375081 гривні 08 копійок є спільною сумісною власністю сторін у справі. Зазначені кошти були витрачені [PERSON] не в інтересах сім`ї, 1/2 частина цих коштів належить [PERSON] , тому з [PERSON] на його користь підлягає стягненню 187540 гривень 54 копійки. [PERSON] подала до суду заяву про застосування строків позовної давності до цих вимог [PERSON] (т. 2, а.с. 3-4) в зв`язку з підписанням ним анкети-заяви на отримання кредиту (т. 2, а.с. 93-95), проте така заява не підлягає задоволенню, оскільки з матеріалів справи вбачається, що суми вказані в заві-анкеті не відповідають розміру боргових зобов`язань за кредитним договором № 11118041000 від 15 лютого 2007 року. З огляду на наведене, первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає 3897 гривень 60 копійок судового збору, а з [PERSON] на користь [PERSON] - 4685 гривень 20 копійок судового збору.

Outcome: partial