Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

02 червня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення нею повноліття. На обґрунтування своїх позовних зазначила те, що відповідач здоровий, працездатний, має власну справу - організація негабаритних перевезень по Україні та має інші додаткові заробітки, а тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу на утримання доньки. Ухвалою суду від 03 червня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12 липня 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просив позов задовольнити частково та стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., оскільки він має нестабільний, мінливий дохід та стягнення аліментів у частині від його заробітку буде неприйнятним. 19 липня 2021 року позивачка подала відповідь на відзив у якій наполягала на задоволенні заявлених позовних вимог, а саме на стягненні аліментів у частині від заробітку відповідача, оскільки в такому разі розрахунок аліментів буде проводитись виходячи із середньої заробітної плати та становитиме більше ніж 1500 грн. 26 липня 2021 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив у яких просив врахувати, що позивачка надала відповідь на відзив із порушенням процесуальних строків, а також наполягав на тому, що згодний сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1500 грн. Позивачка в судове засідання не з`явилась надала заяву про розгляд справи в її відсутності та з посиланням на підтримання заявлених позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності. Суд дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, прийшов до такого. Сторони з 28 серпня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 серпня 2020 року був між ними розірваний. Від цього шлюбу вони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка на теперішній час проживає разом з позивачем. Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] є фізичною особою підприємцем. Його обороти за карткоим рахунком за період з 01.01.2021 року по 30.06.2021 року склали 160 700 грн. Відповідач у добровільному порядку надавав матеріальну допомогу позивачу, про що ним надані суду квитанції про переказ грошових коштів на банківський рахунок позивача. Однак, виходячи з того, що ці перекази не носили постійного характеру позивачка звернулася до суду за стягненням аліментів у судовому порядку. Отже, враховуючи, що відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані у рівній мірі утримувати дитину до досягнення нею повноліття, виходячи з того, що відповідач є працездатною особою, займається підприємницькою діяльністю, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання доньки підлягають стягненню аліменти в розмірі ј частини його доходу, щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 червня 2021 року. Таким чином, позов підлягає задоволенню. При цьому, що стосується часткового визнання позивачем позову в частині стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі, у зв`язку з його мінливим доходом, то на думку суду така позиція є неприйнятною з огляду на законодавство та усталену судову практику, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст.181 СК України). Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може бути визначено судом лише за заявою одержувача аліментів (частина перша статті 184 СК України). Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18. Що стосується посилань відповідача на недотримання позивачем строків подання відповіді на відзив, то на думку вони є необґрунтованими, оскільки позивачка відповідь на відзив подала в перший робочий день (19 липня 2021 року - в матеріалах справи міститься поштовий конверт із відміткою про відправлення), після вихідного дня на який припало закінчення строку (18 липня 2021 року) на його подання, тобто відповідь на відзив була подана із дотриманням процесуальних строків, передбачених ч. 3 ст.124 ЦПК України.

Outcome: approved