Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

04.08.2020 [PERSON] звернулась в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] з позовними вимогами про розірвання шлюбу укладеного з відповідачем 07.08.2005 та про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання двох дітей: сина [PERSON] , 2011 р.н. та дочки [PERSON] , 2013 р.н. у розмірі Ѕ частини від усіх заробітків (доходів) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позов обґрунтований тим, що 07.08.2005 між нею та відповідей укладений шлюб, від якого вони мають двоє дітей: сина [PERSON] , 2011 р.н. та дочку [PERSON] , 2013 р.н. Проте, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, так як і їх примирення. Жодних сумнівів у необхідності розірвати шлюб вона не має, шлюб носить формальний характер. Спільні діти постійно проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні Стан здоров`я відповідача добрий, на утриманні інших дітей він немає, має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, який вважає таким, який необхідний для гармонійного розвитку дитини. Ухвалою суду від 21.08.2020 відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач в судове засідання не прибула, проте подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, на розподілі судових витрат не наполягала. Відповідач в судове засідання не прибув, проте подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд розглянув справу за відсутності сторін. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. 07.08.2005 [PERSON] та [PERSON]. зареєстрували шлюб (а.с. 7). [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с. 10). [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача вбачається, що сторони не бажають перебувати у шлюбі, дійшли до вказаного висновку виважено, а тому його збереження неможливе та буде суперечити їхнім інтересам. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Сторонами не заперечувалось, що спільні діти проживає разом з матір`ю та перебувають на її утриманні, батько не має наміру ухилятися від утримання дітей, проте до подання позову до суду, добровільно узгодити розмір матеріального утримання дітей сторони не змогли. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1-3 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Жодних заперечень проти позову та доказів неспроможності сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі відповідач не подав, а навпаки визнав заявлений до стягнення розмірі, а тому суд вважає цілком обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів у розмірі Ѕ частини від усіх заробітків (доходів) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у зазначеному розмірі щомісячно на дітей є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права. За таких обставин, суд вважає необхідним позов задовольнити. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, зміни способу стягнення аліментів, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, відповідач визнав позов, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved