overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

02 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 20 січня 2007 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивач у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у підготовчому засіданні позов визнала. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 20 січня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис № 57 (а/с 3). Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (а/с 6). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 1 статті 55 Сімейного кодексу України визначено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини, з яких позивач просить розірвати шлюб, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, а тому позов підлягає задоволенню. Також, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

02 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 02 листопада 1991 року у відділі ЗАГС Костянтинівського міськвиконкому, також зазначив, що від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, декілька років мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просив шлюб між ним та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 02 листопада 1991 року у відділі ЗАГС Костянтинівського міськвиконкому, актовий запис № 731, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії № VI-НО № 263343 (а.с.11). Сторони від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. На теперішній час сторони спільного господарства не ведуть, спільним побутом не пов'язані, майновий спір відсутній. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. \~Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.1 ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

02 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 28 вересня 2002 року у виконавчому комітеті Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, також зазначив, що від спільного проживання дітей не мають, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, декілька років мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просив шлюб між ним та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, його представник [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, з'ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 28 вересня 2002 року у виконавчому комітеті Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00021385359 від 07 листопада 2018 року (а.с.33-34). Сторони від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. На теперішній час сторони спільного господарства не ведуть, спільним побутом не пов'язані, майновий спір відсутній. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.1 ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

02 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 28 вересня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, також зазначив, що від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], шлюбно-сімейні відносини припинили з серпня 2017 року через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просив шлюб між ним та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, після розірвання шлюбу просила залишити за нею прізвище Харітонова. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 28 вересня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 329, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії № 1-НО № 255257 (а.с.7). Сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 465290, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.8). Сторони спільний побут не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили з серпня 2017 року через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. \~Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.1 ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

02 серпня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач, будучи матірю дитини в добровільному порядку матеріальну допомогу на її утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст.180 СК України зобовязана утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, позивач просить його вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав. \~ \~ \~ \~Відповідач в судовому засіданні позов визнала. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO]. \~ \~ \~ \~Відповідні обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини. \~ \~ \~ \~Відповідач, будучи матірю дитини відповідно до вимог ст.180 СК України зобовязана її утримувати до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~Ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визначено ч.2 ст.182 СК України. Судом при винесенні рішення враховуються обставини визначені ч.1 ст.182 СК України, зокрема, що малолітня дитина проживає разом із позивачем, перебуває на його повному утриманні, потребує належного утримання в розмірі достатньому для її гармонійного розвитку, та те, що відповідач, інших утриманців не має. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

02 серпня 2018 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтуванні якого зазначила, що у 2015 році у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського РУЮ Одеської області зареєструвала шлюб з [PERSON] У період спільного життя, народилось троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюб між позивачем та відповідачем офіційно не розірвано, однак сторони фактично припинили шлюбні відносини. Позивач на теперішній час не працює, тому просить суд, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на кожну дитину. Позивач в судове засідання зFявився позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання зFявився позов визнав частково. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні з пояснень відповідача, суду стало відомо, що останній працює неофіційно та має щомісячно мінливий дохід у розмірі 6000-7000 тисяч гривень, тому не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. на кожну дитину. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вище наведене, суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити частково беручи до уваги місячний мінливий дохід відповідача у розмірі 6000-7000 тисяч гривень. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути суму судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

02 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що на цей час сторонами припинено ведення спільного господарства, примирення та відновлення сім`ї є неможливими, сторони втратили почуття любові та поваги, шлюб має формальний характер. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, до суду надала заяву про визнання позову. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 квітня 1993 року, мають дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На цей час остаточно припинили ведення сумісного господарства, подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно зі ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. Суд дійшов висновку, що шлюб сторін має формальний характер, подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має для них істотне значення, тому позовну заяву слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

02 серпня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 12 квітня 2017 року у Костянтинівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, також зазначила, що від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , шлюбно-сімейні відносини припинили з 10 травня 2019 року через непорозуміння і виникаючими в зв`язку з цим сварками. Позивач вважає, що сім`ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити (а.с.30). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.28). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, з`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 12 квітня 2017 року у Костянтинівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 70, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії № [NUMBER] (а.с.8). Сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконкомом Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (а.с.9). Сторони спільний побут не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили з 10 травня 2019 року через непорозуміння і виникаючими в зв`язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.1 ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved