Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

03.08.17. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення, мотивуючи свої вимоги наступним. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.11.16. за позивачем було визнано право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON]. Право власності позивачем було зареєстровано у встановленому законом порядку. При заселенні в квартиру позивач виявив, що в ній без жодних правових підстав перебував відповідач [PERSON] Позивач неодноразово вимагав звільнити приміщення, оскільки дана квартира необхідна йому для проживання разом з сім'єю, однак відповідач добровільно житло не звільняє. Відповідач в квартирі не зареєстрований, комунальні платежі не сплачує, договору найму з ним не укладалось, приміщення ним зайнято самовільно. Просив виселити відповідача [PERSON] з квартири [ADDRESS], яка належить йому без надання іншого жилого приміщення; судовий збір в сумі 640 гривень стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Додатково пояснили, що відповідач не є членом сім'ї позивача, та проживає в належній йому квартирі без його згоди. Відповідач [PERSON] відмовився добровільно виселитися зі спірної квартири. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Додатково пояснив, що він проживає в спірній квартирі зі згоди колишнього власника, яка є його сестрою. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.11.16. було задоволено позовну заяву [PERSON] до Чернігівської міської ради (третя особа - Перша Чернігівська державна нотаріальна контора) про визнання права власності в порядку спадкування, та вирішено визнати за [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.5-6). Заочне рішення набуло законної сили 09.12.16. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 14.12.16., вбачається, що квартира, об'єкт житлової нерухомості загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 15,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності (розмір частки 1) [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради від 20.01.17. за № 357 вбачається, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]; у квартирі ніхто не зареєстрований (а.с.8). Відповідно до акту про проживання особи за адресою без реєстрації, наданого особами, які проживають в будинку [ADDRESS], вони засвідчують те, що за адресою: [ADDRESS], фактично проживає гр. [PERSON] (а.с.15). Даний факт відповідачем не заперечується. Відповідно до ст.ст. 317, 321 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В силу ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 155 Житлового Кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідач вселився в спірну квартиру зі згоди колишнього власника квартири - [PERSON], однак [PERSON] не є членом сім'ї наступного власника - позивача [PERSON], договір найму житла з ним не укладав, а отже будь-які правові підстави для набуття права користування житловою площею квартири, у відповідача відсутні. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи, що [PERSON] на даний час є власником спірної квартири, і в порушення ст.ст. 317, 319, 321, 383 ЦК України не може володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому житлом на власний розсуд, тому відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, його порушене право підлягає захисту заявленим способом - шляхом виселення [PERSON] зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення. За правилами ст. 88 ЦПК України про розподіл судових витрат, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 640,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved