Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

03 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «КА-ВЄЛЄС», в якому просила визнати недійсним договір про надання послуг від 20.04.2016 року №0000070, укладений між [PERSON] та ТОВ «КА-ВЄЛЄС», застосувати до правовідносин, зо виникли між ТОВ «КА-ВЄЛЄС» та [PERSON] наслідки, передбачені ст.. 216 ЦК України, а саме повернути їй 19 437,00 грн. Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: 20.04.2016 року між ТОВ «КА-ВЄЛЄС» та [PERSON] укладений договір про надання послуг №0000070. Предметом такого договору, відповідно до п.1.1 є надання інформаційно-брокерських послуг. Відповідно до п. 1.2. оскаржуваного договору під послугами сторони розуміють: усні консультації з умов споживчого кредитування; аналіз та перевірку достовірності інформації, що була надана заявником, у тому числі його кредитної історії; пошук та підбір організації кредитора для замовника відповідно до інформації, наданої у письмовій заявці; ведення переговорів з організаціями-кредиторами в інтересах замовника у відповідності до умов даного договору; надання послуг з підготовки необхідного пакету документів для оформлення кредиту. Оплата здійснення послуг та штрафні санкції за неналежне виконання обов'язків за договором передбачена розділом 4 оскаржуваного договору. Так, замовник за договором мав сплатити 600,00 грн. за початкову консультацію, 20% від суми вказаної в заявці на отримання кредиту протягом одного робочого дня, у разі отримання більшої суми кредиту ніж заявлено - 20% від кожної погодженої (ухваленої суми на отримання кредиту). У разі відмови від заявки на отримання кредиту, заявник все одно мав сплатити виконавцеві 20% від суми вказаної в заявці на отримання кредиту. При цьому, відлік строків сплати винагороди виконавцеві умовами договорами не визначався. Окрім того, за порушення строків сплати винагороди на замовника оскаржуваним договором було покладено обов'язок сплати штрафу 200% від суми винагороди. За п.5.11 фактом виконання послуг за договором та датою їх виконання є підписання сторонами останнього акту виконаних робіт. Договір про надання послуг від 20.04.2016 року не відповідає вимогам статті 203, 205, 207 ЦК України та положенням ЗУ «Про захист прав споживачів», в зв'язку з чим є недійсним з наступних підстав. У квітні 2016 року вона, прочитавши об'яву, розміщену ТОВ «КА-ВЄЛЄС» про надання послуг отримання швидкого споживчого кредит, маючи складне фінансове становище та намір отримати гроші в позику, звернулась до відповідача. Відповідач запропонував їй підписати договір, який не був направлений на реальне настання правових підстав передбачених таким правочином для неї, не відповідав її внутрішній волі щодо отримання послуг з надання споживчого кредиту. Так, відповідач шахрайським способом, скориставшись її необізнаністю позивача в галузі права та фінансів, ввівши її в оману, надав для підписання угоду, яка не могла забезпечити її реальним отриманням позики, а ставила в ще більш скрутне фінансове становище. Виходячи з умов оскаржуваного правочину вона мала сплатити відповідачу 1000,00 грн. за первинну консультацію, у будь-якому разі, від факту надання послуг сплатити відповідачу винагороду 20% від суми заявки на кредит та 200% штрафу за порушення строків сплати такої винагороди. Окрім того, на неї покладено тягар сплати банку кредиту та відсотків за нього. Однією з умов відповідача щодо отримання кредиту була присутність працівника ТОВ «КА-ВЄЛЄС» під час отримання нею грошових коштів. 20.04.2016 року вона звернулась до офісу ТОВ «КА-ВЄЛЄС», розташованого за адресою: [ADDRESS], з метою отримання кредиту у сумі 20 000,00 грн. У даному приміщенні співробітник ТОВ «КА-ВЄЛЄС», виконуючи наказ [PERSON], який представився керівником ТОВ «КА-ВЄЛЄС» оформили з нею договір про надання послуг №0000070 від 20.04.2016 року, після підписання кого її направили в магазин «ARSI», який розташований за адресою: [ADDRESS], де її зустріли [PERSON] та [PERSON], які діяли за попередньою змовою з [PERSON], виконуючи роль пособників, усуваючи перешкоди та сприяючи вчиненню грабежу, запевнили її в необхідності оформлення кредиту в ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» для купівлі у фізичної особи - підприємця [PERSON] товару - телевізор «Samsung LG 55UF771V» вартістю 33 300,00 грн., гідно рахунку №12-006 від 20.04.2016 року, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] [NUMBER], які вона отримає після оформлення кредитного договору. Після чого, вона будучи впевнена в законних діях [PERSON] та [PERSON], які діяли спільно з керівниками ТОВ «КА-ВЄЛЄС», направилась разом з [PERSON] до відділення ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул.. Леоніда Бородича, 1, де вона уклала кредитний договір з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» №6301126184 від 20.04.2016 року на загальну суму 36 836, 60 грн. Після чого, вона повернулась до приміщення магазину «ARSI», який розташований за адресою: [ADDRESS], де вона повинна була чекати поки їй виплатять гроші. Через деякий час [PERSON] покликав її до свого кабінету, в якому вже знаходився [PERSON], який діючи за попередньою змовою спільно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON], демонструючи посвідчення з написом «СБ», представившись працівником служби безпеки ТОВ «КА-ВЄЛЄС», в присутності [PERSON], погрожуючи застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя і здоров'я, відкрито викрав у неї грошові кошти в сумі 18 837,00 грн. які вона отримала в цей же день. Таким чином, вона сплатила відповідачу 600,00 грн. за підписання оскаржуваного договору та 18 837, 00 грн. співробітники відповідача після отримання нею кредиту забрали за ніби-то виконані послуги за договором. Вона, зрозумівши, що її ввели в оману та шахрайським чином заволоділи її майном, звернулась до Центрально-Міського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення відносно неї злочину. Її заяву приєднано до зведеного кримінального провадження №12015230100000663 від 27.08.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.. 146 ч. 2, ст.. 186 ч. 2, ст.. 187 ч. 2, ст.. 197 ч. 2, ст.. 257 КК України. На підставі наведеного просить позовні вимоги задоволити. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти постановлення заочного рішення по справі не заперечують. Представник відповідача у судове засідання не з'явився повторно і про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без участі представника відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від останнього не надходило. У зв'язку з цим, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: 20 квітня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «КА-ВЄЛЄС» та [PERSON] укладено договір про надання послуг №0000070, відповідно до п.1.1 якого виконавець надає замовнику, а замовник приймає інформаційно-брокерські послуги, умови банківських програм підбору на власний розсуд фінансово-кредитної установи (організації-кредитора) за найбільш вигідними умовами кредитування у відповідності до письмової заявки і потреб замовника (а.с.5). Пунктом 1.2 зазначеного договору визначено, що під послугами сторони розуміють наступне: усні консультації з умов споживчого кредитування; аналіз та перевірку достовірності інформації, що була надана заявником, у тому числі його кредитної історії; пошук та підбір організації кредитора для замовника відповідно до інформації, наданої у письмовій заявці; ведення переговорів з організаціями-кредиторами в інтересах замовника у відповідності до умов даного договору; надання послуг з підготовки необхідного пакету документів для оформлення кредиту. При цьому, п. 1.3 договору передбачено, що замовник після отримання послуг, які є предметом договору, які надані виконавцем, сплачує йому винагороду у повному розмірі, вказаному у даному договорі за кожний погоджений (ухвалений) кредит в фінансовій кредитній установі та надану послугу. Пунктом 4.1 вказаного договору визначено, що за початкову консультацію та отриману від виконавця оперативну інформацію щодо умов кредитування та проведений аналіз кредитного ринку після заповнення фірмового бланку (анкети, заявки) замовник зобов'язаний сплатити агенту одноразово протягом 1 дня з моменту підписання даного договору 600,00 грн. За надання послуги, після безпосереднього заповнення та ухвалення заявки на отримання суми кредиту у фінансовій установі (банку), замовник зобов'язаний сплатити виконавцю винагороду в розмірі 20 % суми вказаної в заявці на отримання кредиту протягом одного робочого дня, а у випадку можливості отримання суми більшої ніж вказано в заявці то 20% від кожної погодженої (ухваленої) суми на отримання кредиту замовником. У разі якщо замовник відмовляється від оформлення заявки на отримання кредиту у фінансово-кредитній установі (банку), виконавець має право потребувати винагороду, спираючись на п. 4.6. Разом із тим, судом встановлено, що 20 квітня 2016 року [PERSON] підписано заяву №6301126184 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до вказаної заяви сума кредиту складає 36 836,60 грн. Згідно з п. 3 зазначеної заяви позивачка доручила ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувати, за рахунок отриманого нею кредиту, такі суми грошових коштів: 27 300, 00 - отримувач ФОП [PERSON], код ЄДРПОУ [NUMBER]; 9 336,60 грн. - отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС», код ЄДРПОУ 30929821; 200,00 грн. - отримувач ТОВ «майСейфеті», код ЄДРПОУ 35690429 (а.с.10). При цьому, п. 4 зазначеної заяви визначено графік платежів (а.с.11). Крим того, з зазначеної заяви вбачається, що [PERSON] ознайомлена з кредитним договором до його укладення і згодна з усіма його умовами (а.с.11 зворотній бік). Також, з довідки, наданої слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області вбачається, що [PERSON] перебуває у статусі потерпілої в кримінальному провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015230100000663 від 27.08.2015 року за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, 257 КК України. Особи, які вчинили кримінальне правопорушення відносно [PERSON], встановлені: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12). Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За змістом ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК (435-15) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ( 435-15 )), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. При цьому, п. 20 зазначеної Постанови Пленуму визначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК (435-15) не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Так, під час дослідження матеріалів справи судом встановлено, що з умовами договору про надання послуг №0000070 від 20.04.2016 року та з заявою №6301126184 від 20.04.2016 року на отримання кредиту від ТОФ «ФК «ЦФР» [PERSON] була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис у відповідних графах зазначених документів. При цьому, позивачем не надано доказів введення її в оману, а тому за таких обставин позовні вимоги [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed