overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

03.07.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послався на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. Позивач у судове засідання не з'явився, при цьому надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності; відповідач у суді позов визнала. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 02.11.1991 року, при цьому мають спільну неповнолітню дочку [PERSON], 2000 року народження. Як випливає з пояснень позивача, які відповідач підтвердила, внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. З 2007 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство, подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю, пред'явлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

03.07.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послався на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сімєю. Сторони в судове засідання не зявилися, при цьому надіслали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Згідно положень частини другої статті 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксації судового засідання технічним засобом. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 09.06.1990 року, при цьому мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як випливає з позовної заяви, внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. Хоча сторони й проживають спільно, проте вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки сторони не бажають подальшого збереження шлюбу та спільного проживання однією сімєю, предявлений позов підлягає задоволенню, а шлюбу розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

03.07.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтовував тим, що він з відповідачкою [PERSON], зареєстрував шлюб 20.08.1988 року. Від шлюбу у них дітей не має, але відповідачка відмовляється розірвати шлюб через РАГС. Позивач вже у 2015 році звертався до Апостолівського районного суду з позовоною заявою про розірвання шлюбу, але ж таки намагалися зберегти шлюб, але з цього нічого не вийшло. Практично з 2015 року вони проживають окремо. На протязі останніх років у них були постійні сварки, позивач та відповідач не розуміють один-одного, вони різні за характерами, різні погляди на життя. Позивач вважає, що їх шлюб розпався остаточно, просить на примирення строку не надавати. Позивач в судове засідання не зявився, про день, місце та час слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про день, місце та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка зареєстрували шлюб 20.08.1988 року, про що в Книзі реєстрації актів про шлюб 20.08.1988 року зроблено відповідний актовий запис № 34, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). При вирішенні спору суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст.\~21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст.\~24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст.\~110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст.\~112 СК\~України визначає, що Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, що шлюбні відносин сторони припинили, спільне господарство не ведуть, належних заходів щодо збереження шлюбу та примирення сторони не вчиняли. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому примирення між сторонами не можливе. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примушення якого до шлюбу законом не допускається,\~\~тому позов слід задовольнити. На підставі ст.. 110,112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

03.07.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтовував тим, що він з відповідачкою [PERSON]. зареєстрував шлюб 24.08.2002 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачкою. Сімейні стосунки з відповідачкою припинили у травні 2017 року. На протязі останніх років у них були постійні сварки, вони не розуміють один-одного, мають різні характери, у них різні погляди на життя. Зараз позивач та відповідачка проживають окремо. Позивач вважає, що їх шлюб розпався остаточно, прошу на примирення строку не надавати. Позивач в судове засідання не зявився, про день, місце та час слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про день, місце та час слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка зареєстрували шлюб 24.08.2002 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 24.08.2002 року зроблено відповідний актовий запис № 66, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 3). При вирішенні спору суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст.\~21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст.\~24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст.\~110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст.\~112 СК\~України визначає, що Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, що шлюбні відносин сторони припинили, спільне господарство не ведуть, належних заходів щодо збереження шлюбу та примирення сторони не вчиняли. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому примирення між сторонами не можливе. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примушення якого до шлюбу законом не допускається,\~\~тому позов слід задовольнити. На підставі ст.. 110,112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

03.07.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 4183 грн 60 коп. у відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригоду (далі ДТП), а також 1600 грн у відшкодування сплаченої суми судового збору. У судовому засіданні представник позивача предявлений позов підтримав і наполягав на задоволенні; відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 18.01.2017 року в м. Чернігові відбулася ДТП з участю відповідача, який керуючи автомобілем «Geely СК», реєстраційний номер [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху та не вжив усіх заходів аж до зупинки транспортного засобу або безпечного обїзду перешкоди, внаслідок чого відбулося зіткнення з тролейбусом № 416, що знаходиться на балансовому обліку позивача. Внаслідок ДТП тролейбус № 416 було пошкоджено, чим позивачеві завдано майнової шкоди. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.03.2017 року відповідача визнано винним у порушенні вимог пунктів 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, що стало причиною та умовою настання ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за статтею 124 КУпАП (а. с. 4). Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої вона ухвалена, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача в ДТП, яка спричинила пошкодження належного позивачеві тролейбусу, є доведеною. Як випливає з матеріалів справи (а. с. 5, 7), вартість ремонту пошкодженого тролейбусу № 416 складає 4183 грн 60 коп. Згідно пункту 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Зазначене є підставою для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 4183 грн 60 коп. відшкодування майнової шкоди та 1600 грн у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

03.07.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області України, за актовим записом № 167, мотивуючи свій позов тим, що життя з відповідачем не склалося, подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного, в сімї постійно виникали сварки. Подружжя припинило шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, сімя розпалась остаточно, подальше сумісне життя і збереження сімї вважає неможливим. Від шлюбу подружжя має двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден. Враховуючи наявність заяв від сторін про розгляд справи без їх участі суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки причини розпаду сімї на які посилається позивач, є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-18 00:00:00

03.07.2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання до досягнення дитиною 3-х років у розмірі 1/6 частини з усіх доходів відповідача щомісячно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 жовтня 2016 року, між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований у Пригарівській сільській раді Козельщинського району Полтавської області, актовий запис №05. Під час даного шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на утриманні останньої. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, в судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовльнити позов. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 29 жовтня 2016 року у Пригарівській сільській раді Козельщинського району Полтавської області, актовий запис №05 (а.с.4) Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], 18 квітня 2017 року, батьком якого у свідоцтві про народження вказано відповідача, (а.с.3). Також дитина проживає разом з відповідачем та перебуває на утриманні останньої (а.с.7). Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання дружини. Враховуючи вимоги ст.80 СК України, суд вважає розмір аліментів, заявлений позивачкою обґрунтованим, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно. Враховуючи те, що позивачка відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів, суд відповідно до ст.88 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 75-84 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

03.07.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 28 січня 2012 року у Московському відділі держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 57, посилаючись на те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття кохання та поваги один до одного. Шлюбно-сімейні відносини фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть. Вважає, що сім'я розпалась остаточно та відновлена бути не може. Від спільного життя з відповідачем мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], яка залишається проживати з позивачем. Просить також стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 400 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн., а всього 1040 грн. Позивач позов підтримала, просила задовольнити, справу слухати за її відсутністю, проти винесення по справі заочного рішення не заперечувала, після розірвання шлюбу просила змінити їй прізвище на «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд визнає неявку відповідача неповажною і зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2012 року, актовий запис № 57 у Московському відділі держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття кохання та поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини припинені, спільне господарство сторони не ведуть. Вважає, що сім'я розпалась остаточно та відновлена бути не може. Від спільного життя з відповідачем мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], яка залишається проживати з позивачем. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені витрати на правову допомогу в розмірі 400 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

03.07.2017 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення сімейних відносин із відповідачем та його обовязок здійснювати матеріальне утримання дочки. Сторони в судове засідання не зявилися, при цьому надіслали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності; своєї заявою позивач повідомила суду про підтримання позову, а відповідач про його визнання. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в шлюбі і мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Як убачається із змісту позовної заяви, натепер сторони припинили сімейні відносини та розпочали процедуру розірвання шлюбу в судовому порядку. Факт звернення позивача до суду з цим позовом свідчить про те, що сторони питання матеріального утримання дитини між собою не врегулювали. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) батьки зобовязані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення. Частиною другою статті 182 Кодексу в редакції, що до діяла на час звернення позивача до суду, було встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З 08.07.2017 набрав чинності Закон від 17.05.2017 № 2037, яким частина друга цієї статті викладена в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно з частиною першою статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня предявлення позову. Виходячи з вищевикладеного, правової позиції сторін щодо предявленого позову та враховуючи законодавчі зміни, внесені до частини другої статті 182 Кодексу, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] в розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову, тобто з 03.07.2017 року. При цьому в період з 03 по 07 липня 2017 року включно розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а починаючи з 08.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, предявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

03.07.2017 року позивачка [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду Донецької області з позовною завою до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, з дня подачі позову до суду до закінчення нею навчання, але не більше 23 років. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що її батьками є [PERSON] та [PERSON], які розірвали шлюб та проживають окремо, після розірвання шлюбу вона залишилася проживати разом з матірю. Вона з 01.10.2014 року по теперішній час навчається на 3 курсі денного відділення (після закінчення 9 класів) Маріупольського механіко-металургійного коледжу Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет». Термін навчання з 01.10.2014 року по 30.06.2018 рік, і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, але надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі, згідно наступних підстав: Відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО №116078 (а.с.3), [PERSON] є дочкою [PERSON] Як вбачається з довідки № 248 від 02.06.2017 року, виданої Маріупольським механіко-металургійним коледжем Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет», про те що [PERSON] дійсно навчається в зазначеному навчальному закладі, на денній формі навчання та буде навчатися до 30.06.2018(а.с.4). Згідно ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, що продовжують навчання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на її утримання, у звязку з навчанням, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03.07.2017 року і до закінчення навчання, а саме до 30.06.2018 року, задовольнивши позов у повному обсязі. Крім того, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved