Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

03.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 1526880,00 гривень боргу за договором позики від 03.07.2012 року. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що [PERSON] та [PERSON] 03.07.2012р. був укладений договір позики на суму 60000 доларів США. На даний момент гроші позивачу не повернуті. У відповідності до ухвали Галицького районного суду м. Львова від 13.11.2015р. по кримінальному провадженню відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.192 КК України, встановлено, що [PERSON] діючи з корисливих мотивів заволодів коштами [PERSON] у сумі 60000 доларів США, що складало на той час 479550 грн. [PERSON] кошти [PERSON] не повернув, внаслідок своїх злочинних дій [PERSON] заподіяв потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду у великих розмірах. На 02.02.2016р. офіційний курс долара складає 25.448 грн. Таким чином [PERSON] має сплатити [PERSON] 25.448 х 60000 = 1.526880 грн. Оскільки позивачка не отримала своїх позичених коштів, а у добровільному порядку відповідач відмовляється повернути, вона змушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. Просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надавши аналогічні пояснення тим, які зазначені в позовній заяві та додатково пояснили, що відповідачем на день розгляду справи борг не повернений. Відповідач у судове засідання не зявився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Судом встановлено, що 03.07.2012р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до умов договору позивач передав, а відповідач отримав 60000,00 доларів США. Факт одержання грошей підтверджується договором, власноручно підписаним позивачем та відповідачем (а.с.3). Проте, відповідач своїх зобовязань не виконав та отримані кошти не повернув. Крім того, у відповідності до ухвали Галицького районного суду м. Львова від 13.11.2015р. по кримінальному провадженню відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.192 КК України, встановлено, що [PERSON] діючи з корисливих мотивів заволодів коштами [PERSON] у сумі 60000 доларів США, що складало на той час 479550 грн. Відповідач [PERSON] кошти [PERSON] не повернув та внаслідок своїх злочинних дій заподіяв потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду у великих розмірах. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на це позивач правомірно звернувся з позовом до відповідачів. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Стаття 1047 даного кодексу передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Слід також відзначити, що при розгляді справи № 6-63 цс 13 Верховний Суд України 18 вересня 2013 року зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Станом на 02.02.2016р. офіційний курс долара складає 25.448 грн. Таким чином, на думку суду [PERSON] зобовяаний сплатити [PERSON] 25.448 х 60000 = 1.526880 грн. Виходячи з наведеного, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення боргу в розмірі 1526880 грн. є підставною та обґрунтованою і підлягає до задоволення. Крім того, в силу дії ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в доход держави судові витрати.

Outcome: approved