Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

02 липня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору поруки припиненим, встановлення нікчемності договору про надання траншу. (а.с.2) 22 жовтня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору про надання траншу та договору поруки недійсними. (а.с.59) 05 березня 2014 року ухвалою суду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору поруки припиненим, встановлення нікчемності договору про надання траншу були залишені без розгляду. (а.с.173) 07 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору про надання траншу та договору поруки недійсними. (а.с.179) В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що з 10.12.2007 року по 28.05.2009 року між нею, [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено вісім кредитних договорів. Правонаступником Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». 12 липня 2011 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» був укладений договір про надання траншу № SME0024286. Зазначений кредит, у відповідності до умов договору є споживчим кредитом, згідно п. 1,2 зазначеного договору, цільове призначення кредиту - погашення заборгованості по: -кредитному договору № SME0014464-2 від 30.11.2009 року; -договору про надання траншу № SME0014464-1 від 28.05.2009 року; -договору про надання траншу № SME0006380 від 10.12.2007 року; -договору про надання траншу № SME0006396 від 17.12.2007 року; -договору про надання траншу № SME0006398 від 18.12.2007 року; -договору про надання траншу № SME0012657 від 08.05.2008 року; -договору про надання траншу № SME0014464 від 05.08.2008 року; -договору про надання траншу № SME0014698 від 05.08.2008 року, які були укладені між [PERSON] та Банком. В забезпечення виконання [PERSON] умов кредитних договорів, 28.05.2009 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» і [PERSON] були укладений договір поруки № SMERS00411/6, відповідно до якого [PERSON] поручився за виконання [PERSON] умов договорів: договору про надання траншу № SME0006380 від 10.12.2007 року; договору про надання траншу № SME0006396 від 17.12.2007 року; договору про надання траншу № SME0006398 від 18.12.2007 року; договору про надання траншу № SME0012657 від 08.05.2008 року; договору про надання траншу № SME0014464 від 05.08.2008 року; договору про надання траншу № SME0014698 від 05.08.2008 року; договору про надання траншу № SME0014464-1 від 28.05.2009 року. 12.07.2011 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали Додаткову угоду до договору поруки № SMERS00411/6 від 28.05.2009 року, відповідно до якого, [PERSON] поручився за виконання [PERSON] зобов'язань , які виникають за рамкової угоди № SMERS00411 від 10.12.2007 року , та вищезазначених договорів траншу, а також, договору про надання траншу № SME0024286 від 12.07.2011 року. Позивач зазначив в заяві, що при укладенні договору про надання траншу № SME0024286 від 12.07.2011 року, Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» порушило норми Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, ч.1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Договір про надання траншу укладений з використанням банком нечесної підприємницької практики, оскільки банк ввів її, [PERSON] в оману відносно умов договору, її прав та обов'язків. Крім того, у відповідності до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі. Позивач зазначила в заяві, що договір про надання траншу нею не був підписаний, вона не отримувала кредитних коштів. В зв'язку з наведеним, договір про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року, укладений між нею, [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» повинен бути визнаний недійсним, а в зв'язку з цим, повинна бути визнана недійсною і Додаткова угоду до договору поруки № SMERS00411/6 від 28.05.2009 року, яка укладена 12.07.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON]. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд: -договір про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року, укладений між нею, [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» визнати недійсним; -додаткову угоду до договору поруки № SMERS00411/6 від 28.05.2009 року, яка укладена 12.07.2011 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» визнати недійсною. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилалася на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просила суд задовольнити вимоги, пояснила, що між нею та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» в період 10.12.2007 року по 28.05.2009 року були укладені ряд договорів про надання кредитів (про надання траншів). Станом на 2011 рік за даними договорами виникла заборгованість, приблизно на суму 18 000 000 грн., в зв'язку з чим, вона вела переговори з банком про реструктуризацію зазначеної заборгованості. З банком була досягнута домовленість про надання траншу на суму 26 000 000 грн., частина з зазначених грошових коштів повинна бути направлена для погашення заборгованості за кредитними договорами, які були укладені раніше, списання пені та штрафів за зазначеними договорами, а частина використана нею. 12 липня 2011 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» в Дніпропетровському відділенні був підписаний договір про надання траншу, але, банк не надав їй зазначений договір, їй пояснили, що текти договорів направлені для підписання Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» до м. Київ. Тільки наприкінці 2011 року їй був наданий договір про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року, але, він був підписаний від її імені іншою особою, в тексті договору був зазначений інший порядок сплати процентів за користування кредитом. Грошових коштів за зазначеним договором траншу нею так і не було отримано. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, посилалася на те, що позивач договір про надання траншу не підписувала, з умовами договору не була ознайомлена, грошових коштів не отримувала, в зв'язку з чим, договір про надання траншу та договір поруки, який є похідним від договору про надання траншу повинні бути визнані недійсними. Судово-почеркознавчою експертизою у справі встановлено, що спірний договір траншу не підписувався [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, посилався на те, що його дружина не підписувала договір про надання траншу, на умовах, зазначених в договорі, грошових коштів не отримувала, в зв'язку з чим, додаткова угода до договору поруки, яка була укладена між ним та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» також повинна бути визнана недійсною, оскільки укладена на підставі недійсного договору. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] в період 10.12.2007 року по 28.05.2009 року були укладені договори про надання кредитів (про надання траншів). Станом на 2011 рік за договорами виникла заборгованість на понад 26 170 000 грн. [PERSON] неодноразово зверталася до банку з питанням реструктуризації заборгованості за договорами кредиту, в 2011 році кредитний комітет Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» надав дозвіл на укладення з [PERSON] договору про надання траншу, на суму 26 000 000 грн. Грошові кошти за договором надавалися за цільовим призначенням - погашення заборгованості по: кредитному договору № SME0014464-2 від 30.11.2009 року; договору про надання траншу № SME0014464-1 від 28.05.2009 року; договору про надання траншу № SME0006380 від 10.12.2007 року; договору про надання траншу № SME0006396 від 17.12.2007 року; договору про надання траншу № SME0006398 від 18.12.2007 року; договору про надання траншу № SME0012657 від 08.05.2008 року; договору про надання траншу № SME0014464 від 05.08.2008 року; договору про надання траншу № SME0014698 від 05.08.2008 року, які були укладені між [PERSON] та Банком, крім того, за домовленістю, [PERSON] повинна була сплатити ще 170 000 грн. заборгованості по раніше укладеним договорам. 12 липня 2011 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» в м. Дніпропетровську був укладений договір про надання траншу № SME0024286, оригінали договорів були направлені для підписання Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» до м. Київ, після чого один з примірників договору був вручений [PERSON] За спірним договором [PERSON] і не повинна була отримувати грошові кошти, оскільки вся сума пішла на погашення заборгованості по раніше укладеним договорам. Після підписання договору, [PERSON] виплатила 170 000 грн. заборгованості, отримала від банку довідку про те, що заборгованість по кредитному договору № SME0014464-2 від 30.11.2009 року; договору про надання траншу № SME0014464-1 від 28.05.2009 року; договору про надання траншу № SME0006380 від 10.12.2007 року; договору про надання траншу № SME0006396 від 17.12.2007 року; договору про надання траншу № SME0006398 від 18.12.2007 року; договору про надання траншу № SME0012657 від 08.05.2008 року; договору про надання траншу № SME0014464 від 05.08.2008 року; договору про надання траншу № SME0014698 від 05.08.2008 року погашена. В наступному, на виконання договору про надання траншу № SME0024286 від 12.07.2011 року [PERSON] вносила грошові кошти для погашення заборгованості за зазначеним договором. В зв'язку з наведеним, немає підстав для визнання договору про надання траншу недійсним, також немає підстав і для визнання недійсною додаткової угоди до договору поруки № SMERS00411/6 від 28.05.2009 року, яка укладена 12.07.2011 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк». Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. Згідно до ст. 1054 ЦК України, по кредитному договору банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки за його користуванням. Судом встановлено, що 10.12.2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» була укладена Рамкова угода № SMERS00411, відповідно до якої, Банк зобов'язався на умовах цієї Угоди про надання кредитної лінії, договорів про надання траншу, надає грошові кошти в сумі не більш ніж 3 000 000 (три мільйони ) доларів США. В наступному, між Банком та [PERSON] були укладені: -договір про надання траншу № SME0006380 від 10.12.2007 року на суму 207 730 доларів США; -договір про надання траншу № SME0006396 від 17.12.2007 року на суму 481 479,79 доларів США; -договір про надання траншу № SME0006398 від 18.12.2007 року на суму 520 790,21 доларів США; -договір про надання траншу № SME0012657 від 08.05.2008 року на суму 75 000 доларів США; -договір про надання траншу № SME0014464 від 05.08.2008 року на суму 850 000 доларів США; -договір про надання траншу № SME0014698 від 05.08.2008 року на суму 350 000 доларів США; -кредитний договір № SME0014464-2 від 30.11.2009 року на суму 90 540 грн.; -договір про надання траншу № SME0014464-1 від 28.05.2009 року на суму 1 710 522,51 грн. На виконання [PERSON] умов договорів про надання траншу, між нею та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» були укладені ряд іпотечних договорів. Встановлено, що Правонаступником Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». Встановлено, що станом на 06.08.2010 року за зазначеними вище кредитними договорами у [PERSON] виникла заборгованість в сумі 26 544 973,16 грн., що підтверджується довідками-розрахунками банку. Судом встановлено, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» проходили переговори з приводу реструктуризації заборгованості за вищезазначеними кредитними договорами. Так, позивач [PERSON] надала суду лист Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» від 12.03.2011 року № 16908-38-111779 на її адресу, в якому банк повідомляє, що за результатами зустрічі від 28.02.2011 року Банк розглянув пропозицію [PERSON] щодо проведення реструктуризації простроченої кредитної заборгованості за договорами, Банк готовий розглянути питання щодо збільшення суми ліміту рамкової угоди, за новим траншем встановити наступні умови: -строк дії - до 14.12.2022 року з правом дострокового погашення; -пільговий період погашення кредиту - 24 місяці; -процентна ставка перші 6 місяців від моменту реструктуризації - 2,4 % річних -процентна ставка з 7-го по 24 місяць з моменту реструктуризації - 4% річних -з 25-го місяця процентна ставка з моменту реструктуризації до строку погашення кредиту - 24% річних. -комісія за видачу траншу - відсутня; -пеня за траншами на момент реструктуризації відміняється. Судом встановлено, що 11 липня 2011 року [PERSON] оформила нотаріально посвідчену згоду, на збільшення обсягу відповідальності іпотекодавця, відповідно до договору про надання траншу в сумі не більше 26 000 000 грн. Судом встановлено, що 11 липня 2011 року [PERSON] оформив нотаріально посвідчену згоду, на збільшення обсягу відповідальності іпотекодавця, відповідно до договору про надання траншу, укладений з його дружиною [PERSON], в сумі не більше 26 000 000 грн. Судом встановлено, що 12 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений договір про надання траншу № SME0024286 на суму 26 000 000 (двадцять шість мільйонів) грн. Строк користування встановлений між сторонами до 10.12.2022 року, зі сплатою процентів за користування кредитом: -з 12.07.2011 року по 231.01.2012 року - 2,4% річних - з 01.02.2012 року по 31.07.2013 року - 4% річних -з 01.08.2013 року по 10.12.2022 року - 24% річних. Згідно п. 1,2 зазначеного договору, цільове призначення кредиту - погашення заборгованості по: -кредитному договору № SME0014464-2 від 30.11.2009 року; -договору про надання траншу № SME0014464-1 від 28.05.2009 року; -договору про надання траншу № SME0006380 від 10.12.2007 року; -договору про надання траншу № SME0006396 від 17.12.2007 року; -договору про надання траншу № SME0006398 від 18.12.2007 року; -договору про надання траншу № SME0012657 від 08.05.2008 року; -договору про надання траншу № SME0014464 від 05.08.2008 року; -договору про надання траншу № SME0014698 від 05.08.2008 року, які були укладені між [PERSON] та Банком. У відповідності до п. 2.6 договору, кредит надається шляхом перерахування коштів а транзитний рахунок ПАТ «Альфа-Банк», з подальшим перерахуванням коштів в сумі, зазначеною в п. 1.1. договору з метою повернення заборгованості за: кредитним договором № SME0014464-2 від 30.11.2009 року; договором про надання траншу № SME0014464-1 від 28.05.2009 року; договором про надання траншу № SME0006380 від 10.12.2007 року; договором про надання траншу № SME0006396 від 17.12.2007 року; договором про надання траншу № SME0006398 від 18.12.2007 року; договором про надання траншу № SME0012657 від 08.05.2008 року; договором про надання траншу № SME0014464 від 05.08.2008 року; договором про надання траншу № SME0014698 від 05.08.2008 року. Як зазначалося вище, позивач [PERSON], на обґрунтування позовних вимог про визнання договору про надання траншу недійсним, посилалася на те, що Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» ввело її в оману відносно умов договору, її прав та обов'язків, договір про надання траншу нею не був підписаний, вона не отримувала кредитних коштів. У відповідності ст. 203 ЦК України 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно вимог ст.215 ЦК України, 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 1895-14 від 16.12.2014 року, підписи від імені [PERSON] в графах позичальник на кожному аркуші договору про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року, укладений між нею, [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» виконані не [PERSON], а іншою особою. Незважаючи на те, що судом встановлена відсутність підпису на договорі про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року, це не тягне недійсності зазначеного договору. Так, у відповідності до ст. 218 ЦК України, 1. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. 2. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Крім того, у відповідності до ст. 207 ЦК України, 1. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Як зазначалося вище, судом встановлено, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» був намір та волевиявлення на укладення договору про надання траншу, що підтверджується самими сторонами, умови укладення договору підтверджуються листом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» від 12.03.2011 року № 16908-38-111779 на адресу [PERSON], в якому Банк повідомив про згоду на реструктуризацію простроченої кредитної заборгованості за договорами, зазначив відсоткові ставки, які, фактично і були внесені в умови договору траншу, ,також, про намір укласти договір свідчить і нотаріально посвідчена її згода, та згода її чоловіка на збільшення обсягу відповідальності іпотекодавця в сумі не більше 26 000 000 грн., також, внесеними 12 липня 2011 року змінами до договорів іпотеки. Судом встановлено, що грошові кошти в сумі 26 000 000 грн. були перераховані банком на погашення заборгованості [PERSON] за раніше укладеними договорами, також сама позивач проводила платежі на виконання договору про надання траншу, що підтверджується квитанціями: 15.08.2011 року - 29 466,67 грн.; 15.08.2011 року - 29 466,66 грн.; 15.09.2011 року - 25 000 грн.; 15.09.2011 року - 28 733,33 грн.; 18.10.2011 року - 30 000 грн.; 18.10.2011 року - 8 000 грн.; 21.10.2011 року - 14 000 грн. Посилання позивача на неотримання грошових коштів за кредитним договором, у відповідності до законодавства України, також не тягне за собою недійсності договору. У відповідності до ст.230 ЦК України 1. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У відповідності до ст. 229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Позивачем не надано суду жодного доказу наявності обману з боку Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» при укладенні договору про надання траншу, та наявність обставин, які могли перешкоджати вчиненню правочину. Судом також не встановлено порушень вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договору про надання траншу. Враховуючи наведене, в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсним договору про надання траншу № SME0024286 від 12 липня 2011 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» належить відмовити. Стосовно позовних вимого про визнання недійсною Додаткової угоди до договору поруки № SMERS00411/6 від 28.05.2009 року, яка укладена 12.07.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON], суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Судом встановлено, що в забезпечення виконання [PERSON] умов кредитних договорів, 28.05.2009 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» і [PERSON] були укладений договір поруки № SMERS00411/6, відповідно до якого [PERSON] поручився за виконання [PERSON] умов договорів: договору про надання траншу № SME0006380 від 10.12.2007 року; договору про надання траншу № SME0006396 від 17.12.2007 року; договору про надання траншу № SME0006398 від 18.12.2007 року; договору про надання траншу № SME0012657 від 08.05.2008 року; договору про надання траншу № SME0014464 від 05.08.2008 року; договору про надання траншу № SME0014698 від 05.08.2008 року; договору про надання траншу № SME0014464-1 від 28.05.2009 року. Судом встановлено, що 12.07.2011 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали Додаткову угоду до договору поруки № SMERS00411/6 від 28.05.2009 року, відповідно до якого, [PERSON] поручився за виконання [PERSON] зобов'язань , які виникають за рамкової угоди № SMERS00411 від 10.12.2007 року, та вищезазначених договорів траншу, а також, договору про надання траншу № SME0024286 від 12.07.2011 року. Оскільки судом не встановлена недійсність договору про надання траншу, похідним від якого є договір поруки, позивачем не надано доказів його недійсності, в зв'язку з чим, в задоволення зазначеної частини позовних вимог також належить відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed