Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

02 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про виселення з будинку без надання іншого жилого приміщення. Свої вимоги мотивував тим, що 28 лютого 2003 року батько позивача [PERSON] та відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] уклали договір піднайму житлового будинку [ADDRESS] строком на один рік. Після спливу строку дії договору відповідачі не виселилися та проживають до цього часу. Після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], позивач вступив у спадкові права і є власником будинку [ADDRESS], згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після оформлення спадщини позивач неодноразово пропонував відповідачам звільнити будинок, але у добровільному порядку вони знятись з реєстраційного обліку та виселитись з будинку відмовились. Як власник вказаного вище будинку, договору про оренду житлового будинку та інших договірних зобов'язань з відповідачами не укладав. Відповідачі стверджують, що вони проживають в зазначеному будинку більше 10 років, а отже набули на нього право власності, але жодних правовстановлюючих документів, підтверджуючих право власності вони не мають, не набули також і інших прав на володіння, користування або розпорядження будинком. У зв'язку з цим позивач не може повноцінно реалізувати своє право власності на житловий будинок. Посилаючись на вказані вище обставини, [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив винести рішення про виселення [PERSON] та [PERSON] з будинку [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю, просила винести рішення, яким виселити [PERSON] та [PERSON] з будинку [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Також зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з'явились, хоча належним чином були сповіщені про час, день та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили, заперечень проти позовних вимог до суду не надали (а. с.22-23, 27-28). Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши представника позивача [PERSON], яка не заперечує проти заочного вирішення справи, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Згідно із вимогами ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доведенню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін і інших осіб, які беруть у справі, виникає спір. На підставі статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Зокрема, судом встановлено, що згідно договору піднайму від 28 лютого 2003 року, посвідченого секретарем Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за № 89, квартироздадчик [PERSON], який здає в піднайм жилий будинок [ADDRESS] квартиноймачам: [PERSON] та [PERSON], які зобов'язуються проживати у зазначеному будинку строком один рік. Договір вступає в силу з моменту прописки квартинаймачів (а. с. 7). У відповідності до свідоцтва про смерть [NUMBER] батько позивача - [PERSON] помер [INFO] (а. с. 6). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2013 року за позивачем [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою : [ADDRESS] (а. с. 8). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № серії ЕАК № 735536 від 05 жовтня 2013 року, власником нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 47 кв. м., є [PERSON] на підставі рішення Білопільського районного суду (а. с. 9). У відповідності до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] власником зазначеного будинку є [PERSON] (а. с.11-14). З довідки, виданої виконкомом Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області № 279 від 06 серпня 2014 року вбачається, що в домогосподарстві за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а. с. 10). З наявної у матеріалах справи копії рішення 16 сесії 5 скликання Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 24 січня 2008 року вбачається, що сільська рада перейменувала вулицю Жовтневу на вулицю імені Григорія Кулака (а. с. 30). Як зазначено у довідці, виданої депутатом Вирівської сільської ради [PERSON], станом на 10 листопада 2014 року по [ADDRESS] проживають [PERSON], 1955 року народження та [PERSON], 1949 року народження та [PERSON], 1980 року народження (а. с. 31). У відповідності до довідки, виданої Вирівською сільською радою № 459 від 10 листопада 2014 року, в жилому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] були зареєстровані у 2003 році [PERSON] та [PERSON] на підставі договору від 28 лютого 2003 року, який на той час і був правовою підставою для реєстрації (а. с. 29). На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ЦК України, ЖК України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України, визначений перелік способів захисту не є вичерпним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, якою передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Частиною 1 ст. 821 ЦК України, передбачено, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ч.1 ст. 168 ЖК України, укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Судом встановлено, що договір найму вищезгаданого приміщення був укладений між батьком позивача [PERSON] та [PERSON], [PERSON] строком на один рік - з 28 лютого 2003 року , строк його дії закінчився 27 лютого 2004 року, угоду про продовження дії договору найму сторонами не укладали. Відповідно до ст. 169 ЖК України, у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За правилами ст. 98, 99 ЖК тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання і підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на вимогах закону, і відповідачі [PERSON] та [PERSON] підлягають примусовому виселенню з будинку, який знаходиться в с. Вири по вул. Григорія Кулака (Жовтнева), 70 Білопільського району, Сумської області, без надання іншого жилого приміщення. В силу приписів статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставами зняття з реєстрації місця проживання є остаточне рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного,

Outcome: approved