Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

02 вересня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Обгрунтовано позов тим, що позивач є власником 1/5 частини житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані у вказаному житловому приміщенні, однак з власної ініціативи та в добровільному порядку виїхали з нього у 2016 році, у зв`язку з чим є підстави для визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений судом строк відповідачі відзив на позов не подали. Позивач у судове засідання подала заяву, у якій просить справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідачі у судове засідання не з`явились, засобами поштового зв`язку надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, вказавши, що просять задовольнити вимоги позивача у повному обсязі. Третя особа [PERSON] до суду не зв`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що не заперечує проти задоволення позову. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 19 жовтня 1989 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . В подальшому, [PERSON] подарував [PERSON] 1/5 частину зазначеного житлового будинку, що підтверджується копією договору дарування від 24.09.1991 (а.с. 9-10). У даному будинку, крім позивача, зареєстровані також: [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 15765 від 26 серпня 2020 року, видана Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а/с 6). Позивач у позовній заяві зазначила, що її син - [PERSON] та колишній чоловік - [PERSON] з власної ініціативи та в добровільному порядку виїхали з даного будинку у 2016 році. Також, позивач вказала, що відповідачі будинком не цікавляться, участі у витратах на його утримання не приймають, чим ставлять її у скрутне фінансове становище та перешкоджають вільному розпорядженню майном. Згідно актів від 25 серпня 2020 року, засвідчених головою вуличного комітету № 28 Деснянської районної у м. Чернігові ради, зі слів [PERSON] та [PERSON] відповідачі фактично не проживають за місцем своєї реєстрації з 2016 року (а/с 7, 8). Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачами позову, вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратив право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved