Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

04.01.2018 року позивачка подала до суду позовну заяву до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій просить суд визнати відповідача [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з липня 2010 року проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу. [INFO] у них з відповідачем народився син [PERSON] , запис про батька в свідоцтві про народження якого вчинено відповідно до ст. 135 СК України за її (позивачки) заявою. Відповідач спочатку визнавав сина, проявляв до нього батьківські почуття, приймав участь у його вихованні. Однак через два роки після народження сина відповідач зазначив, що дитина його не цікавить. На даний час вона (позивачка) з сином проживає окремо від відповідача та не має змоги самостійно утримувати дитину, в зв`язку з чим звернулася до суду з позовом. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Позивач в судовому засіданні пояснила, що з липня 2010 року вона спільно проживала разом з відповідачем у її (позивачки) батьків як чоловік та жінка, однак шлюбу не реєстрували. [INFO] у них народився син [PERSON] , вона разом з відповідачем вибирали ім`я дитині, разом обирали хрещених батьків дитині, відповідач купував дитині речі та продукти, називав своїм сином. Однак через два роки після народження сина відповідач зазначив, що дитина його не цікавить, та заявив, що це не його дитина, перестав матеріально допомагати дитині. Тому вона змушена була звернутись з позовом в суд. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, мотивуючи свої заперечення тим, що відповідач [PERSON] не є батьком [PERSON] , [INFO] , а висновок судово- генетичної експертизи, проведеної по справі, викликає сумніви в його правильності. Представник третьої особи служби у справах дітей Охтирської районної державної адміністрації в судовому засіданні вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Представник третьої особи Чупахівської селищної ради Охтирського району в судове засідання не зявився, в письмовій заяв просить справу розглядати у відсутності представника, рішення прийняти на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, його представника, представника третьої особи, покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.05.2014 року виконкомом Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області, та про що 20.05.2014 року складено відповідний актовий запис за №12 (а.с.6). Відповідно до актового запису про народження № 12 від 20.05.2014 р. відомості про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , у Книзі реєстрації народжень записані на підставі ст. 135 СК України за вказівкою матері (заява № 12/03-05-10 від 20.05.2014 р.) (а.с. 138). Відповідно до висновку експерта № 155 від 09.08.2018 року, складеного експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко О.В., вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, згідно Hummel К at all «Biosta-tistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden» Stuttsart, 1971., біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено (а.с. 80-83). Відповідно до ч. 2\~ст. 125 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Батьки і діти мають взаємні особисті немайнові та майнові права та обов`язки. Згідно зі\~ст. 121 Сімейного Кодексу України\~права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленомустаттями 122\~та\~125\~цього Кодексу. Отже, юридичною підставою відносин між батьками та дітьми є кровне походження дітей від певних осіб (матері та батька), яке засвідчене державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому нормами\~Сімейного Кодексу України. Відповідно до статті\~128\~СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Позов\~про визнання\~батьківства може\~бути пред`явлений\~матір`ю,\~опікуном,\~піклувальником дитини,\~особою,\~яка утримує\~та виховує\~дитину,\~а також\~самою дитиною,\~яка досягла\~повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до\~частини першої статті 135\~цього Кодексу. Доказами у такій справі можуть бути\~будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved