Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

03.09.2019 Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі по тексту - позивач, МТСБУ) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 18 164 грн. 88 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.03.2017 на вул. А.Ахматової, 13-Д у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортного засобу «Сузукі», д.н.з. [NUMBER] та транспортного засобу «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21.11.2017 водія [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Власник пошкодженого транспортного засобу «Сузукі», д.н.з. [NUMBER] звернувся із заявою до МТСБУ про виплату страхового відшкодування. У зв`язку із виплатою відшкодування МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, позивач набув право звернутись до суду із регресним позовом до відповідача. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 18.09.2019 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Учасників справи повідомлено про розгляд справи, одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Скориставшись своїм правом, 10.12.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилався на те, що він ніколи не мав водійського посвідчення і самостійно не здійснював управління транспортними засобами. Протягом останніх 40 років користується послугами різних осіб, а також послугами метро, автобусів, трамваїв і тролейбусів. Автомобіль «ТОЙОТА КАМРІ», д.н.з. [NUMBER] належав на праві особистої приватної власності його дружині, але знаходився в постійному користуванні доньки [PERSON] , яка мала всі необхідні дозволи на управління вказаним ТЗ. Суддя, не дослідивши жодного доказу, не розібравшись в обставинах справи, визнав його винуватцем цієї ДТП. Послався на те, що його ніхто не повідомляв про час і місце проведення експертного дослідження автомобіля, а Моторне (транспортне) страхове бюро України, з метою отримання особистого матеріального зиску, значно завищує матеріальні збитки, та користуючись своїми службовими можливостями та недосконалими рішеннями судів, намагається отримати кошти. 13.12.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить позов задовольнити, через його доведеність належними доказами. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак в позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений двічі. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як вбачається з матеріалів справи, 21.03.2017 року приблизно о 22 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Toyota» державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] , рухаючись біля буд. № 13-Д по вул. Ахматової в м. Києві в порушення п.п. 2.3б, 10.1, 13.1 ПДР України, не був уважним, при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці руху, не витримав безпечний інтервал, у зв`язку з чим скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем «Suzuki», державний номерний знак [NUMBER] , водієм якого є [PERSON] , що призвело до пошкодження всіх зазначених транспортних засобів. Після цього, [PERSON] в порушення п. 2.10 а) ПДР України залишив місце ДТП. Відповідно до Постанови Дарницького районного суду міста Києва 753/18900/17 від 21.11.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення /а.с. 19-20/. У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Так, згідно Звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту від 10.04.2017 № 35/04/17, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу складників КТЗ та без врахування ПДВ автомобіля «Suzuki», державний номерний знак [NUMBER] становить 16864,88 грн. /а.с. 22-31/. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП відшкодована не була, при цьому 18.12.2017 [PERSON] з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою. Виплата здійснена позивачем потерпілому [PERSON] у сумі 16864,88 грн. 26.04.2018 відповідно до платіжного доручення № 904111 /а.с. 34/. Крім того позивач поніс витрати, пов`язані із залученням аварійного комісара, в розмірі 1300,00 грн. /а.с. 35/. На виконання вимог Закону України № 1961-IV цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до підп. а) п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно- правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст. 29 Закону України № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України № 1961-ІУ страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Outcome: approved