Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

02.09.2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що 25.02.2014 року помер її батько [PERSON], який по день смерті проживав та був зареєстрований в [INFO], на вул. Шевченка, 1. Після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на вул. Шевченка, 1, в с. Пасинки, Шаргородського району Вінницької області. Вона є спадкоємцем майна [PERSON] по закону, як спадкоємець першої черги. Але оформити спадкові права на житловий будинок після смерті батька [PERSON] не може, оскільки державним нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадщини через те, що свідоцтво про право власності на житловий будинок, який знаходиться на вул. Шевченка, 1, в с. Пасинки, Шаргородського району, на імя її померлого батька не виписувалося та право власності на вказане домоволодіння не реєструвалося. Просить встановити факт належності житлового будинку під літерою «А», загальною площею 92,4 м. кв., в тому числі житловою площею 60,7 м. кв.; веранди під літерою «а» загальною площею 15,3 м. кв.; ганку під літерою «а1» загальною площею 6,3 м. кв., літньої кухні під літерою «Б» загальною площею 68,9 м. кв., веранди під літерою «б» загальною площею 9,7 м. кв., літньої кухні з сараєм під літерою «В» загальною площею 56,8 м. кв., погребу під літерою «В1» загальною площею 19,9 м. кв., огорожі «1-3», загальною вартістю 160064 грн., що розташовані на вул. Шевченка, 1, в с. Пасинки, Шаргородського району Вінницької області [PERSON], який помер 25.02.2014 року в с. Пасинки; визнати за нею [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом після смерті 25.02.2014 року її батька [PERSON] на означений житловий будинок з господарськими будівлями загальною вартістю 160064 грн., що розташований на вул. Шевченка, 1, в с. Пасинки, Шаргородського району Вінницької області. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 14.09.2015 року, підтримала позовні вимоги. Просила встановити факт належності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що розташовані на вул. Шевченка, 1, в с. Пасинки, Шаргородського району Вінницької області [PERSON], який помер 25.02.2014 року в с. Пасинки; визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом після смерті 25.02.2014 року її батька [PERSON] на означене спадкове майно, що складається із житлового будинку під літерою «А» загальною площею 92,4 м. кв., в тому числі житловою площею 60,7 м. кв.; веранди під літерою «а» загальною площею 15,3 м. кв.; ганку під літерою «а1» загальною площею 6,3 м. кв.; літньої кухні під літерою «Б» загальною площею 68,9 м. кв.; веранди під літерою «б», загальною площею 9,7 м. кв.; літньої кухні з сараєм під літерою «В» загальною площею 56,8 м. кв.; погребу під літерою «В1» загальною площею 19,9 м. кв.; огорожі «1-3», загальною вартістю 160064 грн. Суду пояснила, що батько позивачки мав при житті у власності житловий будинок, розміщений на вул. Шевченка, 1, в с. Пасинки, що підтверджується записами в погосподарських книгах Пасинківської сільської ради, технічним паспортом на будинок, довідками Пасинківської сільської ради, показаннями свідків. Проте, при житті [PERSON] не отримав свідоцтва про право власності на будинок при загальній інвентаризації будинків, що відбувалася у Шаргородському районі, починаючи з 1987 року, що є перешкодою для оформлення спадкових прав позивачки на вказаний будинок. Представник відповідача Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання, призначене на 29.09.2015 року не зявився, але Пасинківський сільський голова [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі (а.с.74-75). В судовому засіданні 23.09.2015 року представник відповідача Пасинківський сільський голова [PERSON] позов визнав. Суду пояснив, що дійсно позивачка є спадкоємцем по закону померлого [PERSON] Інші спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняли та на неї не претендують. Спадкодавець [PERSON] по день смерті проживав в с. Пасинки, був власником будинку та надвірних господарських будівель, які знаходяться на вул. Шевченка, 1. Вказаний факт підтверджується записами в погосподарських книгах та в Книзі нумерації будинків по с. Пасинки, що зберігаються в сільській раді. Ніколи і ніхто не претендував на вказаний будинок, в ньому завжди проживав [PERSON] із своєю сімєю. Коли в селі проходила технічна інвентаризація з метою обліку житлового фонду та встановлення власників житлових будинків, [PERSON] був записаний головою двору та власником будинку по вул. Шевченка, 1, в с. Пасинки, проте, з якихось причин свідоцтва про право власності на будинок він не отримував в сільській раді, що їй відомо із інформації, що міститься в погосподарських книгах. Відсутність свідоцтва про право власності на будинок на імя [PERSON] є перешкодою для позивачки в оформленні спадкових прав, тому Пасинківська сільська рада не має заперечень щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не зявився, але від начальника Служби надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Служби (а.с.66). [PERSON] особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, але від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують (а.с.61, 63, 76). Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.02.2014 року в с. Пасинки Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №284752 (а.с.10). [PERSON] по день смерті, що сталася 25.02.2014 року, постійно проживав та був зареєстрований в [INFO] на вул. Шевченка, 1, на час відкриття спадщини із померлим ніхто не проживав, що підтверджується довідкою Пасинківської сільської ради за №468 від 27.07.2015 року (а.с.12). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на вул. Шевченка, 1, в с. Пасинки Шаргородського району. Єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] є дочка останнього [PERSON], оскільки інші спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до норм цивільного законодавства України, спадщини не прийняли і на неї не претендують. Позивачка [PERSON] спадщину після смерті батька прийняла, що підтверджується її заявою до нотаріальної контори (а.с.47). Вказані факти також підтверджуються свідоцтвом про народження позивачки, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.11). Також, вказані обставини підтверджуються поясненнями представника відповідача [PERSON] в судовому засіданні 23.09.2015 року. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в с. Пасинки на вул. Шевченка, 1, позивачці [PERSON] відмовлено державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори [PERSON], про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.14). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями двома верандами, ганком, двома літніми кухнями, сараєм, погребом, огорожею, загальною вартістю 160064 грн., що знаходяться в с. Пасинки Шаргородського району Вінницької області, на вул. Шевченка, 1. Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні представників позивачки та відповідача, підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], іншими доказами, дослідженими судом. Так, свідок [PERSON] суду показав, що народився в 1960 році в с. Пасинки, де і проживає по даний час неподалік від домогосподарства [PERSON], який помер у 2014 році. Йому достовірно відомо, що будинок, який знаходиться на вул. Шевченка, 1, в с. Пасинки, будували батько та матір позивачки, оскільки в 1976 року він з матірю приймав участь у толоці, яка зібралася з приводу того, що будинок, який вже був збудований, обмащували глиною всередині і зовні. При цьому, на толоку просив приходити саме [PERSON], який був головою господарського двору і власником будинку. Інших власників цього будинку ніколи не було. В цьому ж будинку народилася і позивачка. Свідок [PERSON] суду показала, що народилася 1950 року в с. Пасинки, де і проживає [INFO], тобто по сусідству із батьками позивачки. Їй достовірно відомо, що батькові позивачки [PERSON] було надано земельну ділянку для будівництва будинку, який він розпочав будувати в 1965 році. Будинок [PERSON] збудував спільно із дружиною [PERSON], але саме [PERSON] був записаний головою двору, так як земельна ділянка виділялася йому. Інші власники цього будинку їй не відомі. Позивачка [PERSON] є донькою [PERSON], народилася у цьому будинку, проживала з матірю та батьком до одруження. Згідно з даними з погосподарських книг з 1976 року по 2014 рік, які досліджені в судовому засіданні, в тому числі на 1987 рік, коли проводилася загальна інвентаризація житлового фонду в населених пунктах Шаргородського району, [PERSON] записаний головою господарського двору та власником будинку, що знаходиться в с. Пасинки, на вул. Шевченка, 1. За даними погосподарських книг за період з 2011 року по 2015 рік, тобто на час смерті спадкодавця в 2014 році, [PERSON] так само зареєстрований як власник житлового будинку з господарськими будівлями та голова двору по вул. Шевченка, 1, в с. Пасинки (а.с.28-35). Із даних погосподарських книг вбачається, що будинок, який є особистою власністю господарства, головою якого є [PERSON], 1965 року забудови. В особистому користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,60 га, у тому числі під будівлями 0,03 га, що підтверджується записами в погосподарських книгах та записами в Книзі нумерації будинків, що зберігається в Пасинківській сільській раді (а.с.23-24). Будинок на вул. Шевченка, 1, знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га, яка перебувала в користуванні батька позивачки [PERSON], що підтверджується довідкою за №473, виданою 27.07.2015 року виконавчим комітетом Пасинківської сільської ради, з якої вбачається, що земельна ділянка, розташована в с. Пасинки по вул. Шевченка, 1, орієнтовною площею 0,60 га, а саме 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства дійсно належить [PERSON], який помер 25.02.2014 року на підставі рішення 13 сесії 21 скликання від 05.01.1994 року та витягом з рішення 13 сесії 21 скликання Пасинківської сільської Ради народних депутатів від 05.01.1994 року (а.с.22, 25). Відповідно до довідки Пасинківської сільської ради за №396 від 22.07.2015 року, власником житлового будинку, який розташований у с. Пасинки на вул. Шевченка, 1, є [PERSON], котрий помер 25.02.2014 року (а.с.13). Також, відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське міжрайбюро технічної інвентаризації» від 15.07.2015 року № 141, згідно з архівними даними БТІ, на імя [PERSON] будинок в с. Пасинки по вул. Шевченка, 1, не зареєстровано (а.с.15). Із інвентаризаційної справи, оглянутої в судовому засіданні, вбачається, що будинковолодіння в с. Пасинки на вул. Шевченка, 1, складається з: житлового будинку під літерою «А» загальною площею 92,4 м. кв., в тому числі житловою площею 60,7 м. кв. та господарських будівель веранди під літерою «а», ганку під літерою «а1», літньої кухні під літерою «Б», веранди під літерою «б», літньої кухні з сараєм під літерою «В», погребу під літерою «В1», огорожі «1-3» загальною вартістю 160064 грн. Будинок має 33% зносу. Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, 21-40% зносу означає, що технічний стан будинку задовільний, елементи будівлі в цілому придатні для експлуатації, але потребують ремонту, який найдоцільніший на цій стадії, що підтверджується також довідкою КП «Могилів-Подільське МБТІ» про технічний стан житлового будинку від 06.08.2015 року (а.с.20) та Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.17-19). Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в с. Пасинки на вул. Шевченка, 1. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.78). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6,7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у пять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№ 32 та 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1965-1976 роки (роки початку та завершення забудови житлового будинку та господарських будівель [PERSON]І.) в сільській місцевості, державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася. Відтак, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в с. Пасинки по вул. Шевченка, 1, підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Встановлення факту належності спадкодавцю [PERSON] будинку з господарськими будівлями на праві власності має для позивачки [PERSON], що є спадкоємцем останнього, юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація її права на отримання спадщини після смерті [PERSON] Іншого порядку встановлення даного факту немає. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON], оскільки є його донькою, і прийняла спадщину після смерті батька, що підтверджується матеріалами даної цивільної справи та матеріалами спадкової справи №152/14 (а.с.46-56) поясненнями в судовому засіданні представників позивачки, відповідача, свідків. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на майно померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved