Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

03.10.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 лютого 1990 року міським відділом ЗАГС м. Ізюма Харківської області, актовий запис № 58. Від шлюбу мають дорослу доньку [PERSON] . Вказує, що з 2012 року шлюбні стосунки з [PERSON] припинені і він не має наміру їх поновлювати. Мешкають окремо за вищезазначеними адресами. Сімейне життя не склалося. Мають різні погляди на життя та стосунки подружжя. Відповідачка не бажає розірвати шлюб через органи ДРАЦСу, а тому він вимушений звернутися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася надала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Просила шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] . У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 16 лютого 1990 року Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Ізюмської міської Ради депутатів трудящих Харківської області зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 58.(а.с. 8) У відповідності до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує, що сумісне подружнє життя не склалось через різні погляди на життя та стосунки подружжя. Шлюбні стосунки припинені. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачка побажала залишити шлюбне прізвище [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір в сумі 768,40 грн. залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved