Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

02.12.2020 позивач звернулася до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 08.06.2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що разом з відповідачем та дитиною переїхали проживати в Україну, та проживали в квартирі позивача в [ADDRESS] . Однак спільне сімейне життя між ними з відповідачем не склалося, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, вони різні люди за характерами. Також зазначає, що близько двох років тому відповідач покинув сім`ю та виїхав проживати до Туреччини, за невідомою їй адресою. З цього часу вони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, сімейного життя та спального господарства не ведуть, а тому шлюб має суто формальний характер та підлягає розірванню. У судове засідання сторони не з`явились. Позивач подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзиву, заяви про розгляд справи без його присутності не направив. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08 червня 2012 року, який був зареєстрований Управлінням з питань реєстрації населення та громадянства провінції Анталія, Головного управління Міністерства внутрішніх справ з питань народонаселення і громадянства Турецької Республіки, запис №2012/653 від 08.06.2012, що підтверджується Міжнародним свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER], виданим 08.06.2012 (а.с.9-14). Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується випискою зі свідоцтва про народження №51 від 14.05.2013 (а.с.17-18) Таким чином встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований на території Турецької Республіки. Разом з цим, згідно з довідкою №997 про реєстрацію особи громадянином України від 23.01.2014 , виданої територіальним органом ДМС України, [PERSON] , 06.10.12 набула громадянство України на підставі рішення УДМС України в Київській області від 14.01.2014 року (а.с.22). Згідно з довідкою Бориспільського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Київській області №17/2019 від 18.03.2016 громадянин Туреччини [PERSON] , 1981 року народження, здав документи 29.12.2015 року за №64 до Бориспільського РВ УДМС України в Київській області, для отримання дозволу на імміграцію в Україну, згідно п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» як «одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України» (а.с.32). За змістом довідки №11/1 від 25.11.2020 року Житлового кооперативу «Жовтень» та Акту про не проживання особи за місцем реєстрації: [PERSON] , [INFO] , за адресою : [ADDRESS] , починаючи з квітня 2019 року, фактично не проживає (а.с.29,30). Згідно з даними паспорта позивача, а також вищевказаної довідки №11/1 від 25.11.2020 року Житлового кооперативу «Жовтень» позивач зареєстрована та проживає в належній її на праві власності квартирі в [ADDRESS] (а.с.6,30) Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. З урахуванням вкладеного, правові наслідки шлюбу, зокрема підстави та порядок розірвання шлюбу визначаються правом держави України, а саме: відповідними положеннями Сімейного кодексу України. має щодо розірвання суд Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом ч.4 цієї статті сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття шлюбу визначено ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, за змістом якого шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За змістом ч. 9,10 ст.7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Так, за змістом п.3 ч.2 ст.18 Сімейного кодексу України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом позовної заяви сторони подружніх стосунків тривалий час не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Позивач вважає, що відновлення шлюбних стосунків неможливе. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При цьому суд враховує вимоги ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вимоги щодо відшкодування понесених судових витрат позивач не заявляє. На підставі викладеного,

Outcome: approved