overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

02 грудня 2016 року позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом, вказавши, що їм на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В 2005 році в даній квартирі були зареєстровані відповідачі, так як їм для працевлаштування необхідна була реєстрація. Відповідачі у вказаній квартирі взагалі не проживали, однак на даний час самостійно не бажають зніматись з реєстрації. Наявність зареєстрованих осіб, які не проживають у ній, не дають змоги оформити субсидію на оплату житлово-комінальних послуг. Тому, просили задовольнити їх позов, визнати, що відповідачі втратили право користування житлом. Представник позивачів надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги підтримують повністю. Відповідачі надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечень по справі не мають, так як в квартирі не проживають. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючими підставами. З довідок Любашівського РС ГУ ДМС України в Одеській області від 06 грудня 2016 року видно, що районного сектору ГУ ДМС України в Одеській області № 1211 від 11 липня 2016 року видно, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в [INFO]. З довідки Зеленогірської селищної ради Любашівського району Одеської області № 950 від 30.11.2016 року видно, що відповідачі дійсно зареєстровані в [INFO], але фактично не проживають в ній (а.с. 3). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15328479 від 23.07.2007 року видно, що квартира [ADDRESS] на позивачам на праві спільної часткової власності, частка кожної 1/4 (а.с. 7). Відповідно до ст. 163 Житлового Кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача, або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ст. 71 ЖК України. Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як було встановлено в судовому засіданні відповідачі не проживають в квартирі позивачів більше одного року, тобто її відсутність не пов'язана з випадками, передбаченими ст. 71 ЖК України, які дають право на проживання у разі відсутності в місці проживання понад 6 місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до закону у разі винесення рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням позбавлена такого права особа підлягає зняттю з реєстрації за місцем проживання. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

02 грудня 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 січня 2012 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Від спільного життя дітей не мають. Однак, сімейне життя не склалося, тому позивачка вважає, що їх сімя розпалась, відновлювати стосунки з відповідачем не бажає. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] зареєстрований 25 січня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 08. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила шлюб розірвати, так як примирення між ними не відбулося, сімя фактично розпалася, більше 4 місяців проживають окремо, в сімї немає взаєморозуміння. Відповідач будучи повідомленим про розгляд справи в установленому законом порядку під розписку (а.с. 22) у судове засідання не зявився, будь-яких заяв від нього не надійшло, за таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити у його відсутність. Суд проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2012 року (а.с.5). Від спільного життя дітей не мають. 16 січня 2017 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області сторонам надано строк для примирення два місяці, однак примирення не відбулося, про що позивачка підтвердила в суді. \~Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Однією із підстав припинення шлюбу відповідно до ст. 104 СК України є його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. В даному випадку суд вважає, що подальше збереження шлюбу не сприятиме збереженню сім'ї, оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, тому суд прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати в розмірі 551, 20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

02 грудня 2016 року Рожнятівським районним судом розглянута цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рожнятівнафта» до Небилівської сільської ради, [PERSON] про визнання рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними. При ухваленні даного рішення суд не в повній мірі вирішив питання про судові витрати. Сторони, які належним чином були повідомлені про час та день розгляду справи, у судове засідання не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку що по справі слід ухвалити додаткове рішення, яким достягнути з відповідлачів судові витрати по справі, виходячи з наступного. Рішенням Рожнятівського районного суду від 02 грудня 2016 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рожнятівнафта» до Небилівської сільської ради, [PERSON] про визнання рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними задоволено, визнано недійсними та скасовано рішення Небилівської сільської ради від 28 листопада 2010 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в с. Слобода Небилівська [PERSON] та передачу йому даної земельної ділянки у власність, визнано недійсним та скасовано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий Небилівською сільською радою [PERSON] 22 листопада 2012 року, скасовано запис № 262480001002970 від 22 листопада 2012 року про державну реєстрацію вказаного акту в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю, стягнуто з Небилівської сільської ради Рожнятівського району Івано- Франківської області та [PERSON] в солідарному порядку в користь ТзОВ «Рожнятівнафта» 1378 гривень судових витрат по справі. При подачі до суду заяви про перегляд заочного рішення від 15 вересня 2016 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 275 гривень 60 копійок, що підтверджується копією квитанції (а. с. 37). Відповідно до підпункту 4 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що була чинною на момент подання заяви про перегляд заочного рішення, за подання до суду заяви про перегляд заочного рішення юридичною особою ставка судового збору становить 0,5 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 689 гривень. Отже при ухваленні рішення судом не в повній мірі вирішено питання про судові витрати, оскільки не стягнуто з відповідачів в дохід держави 413 гривень 40 копійок недоплаченого судового збору. Відповідно до ст. 220 ЦПК України, суд , що ухвалив рішення, може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати по справі. Зважаючи на такі обставини суд приходить до висновку, що з відповідачів у дохід держави слід стягнути недоплачені судові витрати по справі у розмірі 413 гривень 40 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

02 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04 жовтня 2003 року Капитолівською с/радою Ізюмського району Харківської області, актовий запис № 5. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] надав до суду заяву, де просив справу розглядати без його участі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 04 жовтня 2003 року Капитолівською с/радою Ізюмського району Харківської області, актовий запис № 5, зареєстровано шлюб між сторонами у справі. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] . народилася донька [PERSON] . У відповідності до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує, що розірвання шлюбу пов`язано з відсутністю взаємоповаги та взаєморозуміння подружжя. Шлюбні стосунки припинені у 2017 році. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу відповідач побажала залишити шлюбне прізвище [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

02 грудня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 03 липня 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області, актовий запис №495. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з лютого 2019 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В зв`язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, просила задовольнити позов у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, через оголошення на сайті, відзив на позовну заяву не надіслав. Суд, враховуючи думку позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані письмові докази, матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 03 липня 2009 року. Шлюб зареєстровано Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області, актовий запис №495. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. В сім`ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з лютого 2019 року через різні погляди на сімейне життя. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

02 грудня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб. Позов обґрунтовано тим, що 14 лютого 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 87. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В зв`язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. У підготовче судове засідання позивач та відповідач не з`явились, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14 лютого 2014 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 87 (а.с.6 ). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили. Вказані обставини визнані сторонами і відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для розірвання шлюбу. У відповідності до ч.ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

02 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеною заявою. Свої вимоги заявниця обґрунтовувала тим, що під час звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській областідізналася про існування розбіжностей в написанні її прізвища в дипломі про освіту, виданого на ім`я [PERSON] , у той час як її прізвище є « [PERSON] ». Посилаючись на викладене, просила встановити факт належності їй даного диплому. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, заявниця надала заяву про розгляд справи без її участі, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги, заінтересована особа про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала письмові пояснення щодо суті заяви. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд може встановлювати факти належності особі документів, у тому числі трудової книжки та іншого документа про трудовий стаж. 26 червня 1982 року було видано диплом [NUMBER] на ім`я « [PERSON] » (російською мовою), який підтверджує, що вона з 1978 року по 1982 рік навчалася у Бельцькому музичному училищі за спеціальністю «акордеон» (а. с. 4). Згідно з паспортом серії [NUMBER] , виданого 14 листопада 1996 року, прізвище заявниці - « [PERSON] » (а. с. 3). Вказані розбіжності у написанні прізвища ставлять під сумнів належність диплому саме заявниці. Факт належності [PERSON] диплому підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме свідоцтвами про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а. с. 5-8), з яких вбачається, що остання змінила прізвище у зв`язку з одруженнями з « [PERSON] » на « [PERSON] », а в подальшому на « [PERSON] ». З урахуванням викладеного, а також з огляду на необхідність встановлення юридичного факту для реалізації заявницею свого права на отримання пенсії, суд дійшов висновку, що зазначені вище докази у своїй сукупності доводять той факт, що вказаний вище дипломналежить саме [PERSON] , [INFO] , а тому вимогизаявниці про встановлення цього факту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

02 грудня 2019 року [PERSON] надіслала на адресу суду позов до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов мотивовано тим, що сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач та відповідач не досягли згоди щодо порядку та способу утримання дитини, знає, що відповідач інших утриманців не має, спілкуються рідко. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надіслав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на утриманні у позивача. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181, 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, вважає можливим позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved