Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

03 вересня 2003 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про позбавлення батьківських справ. 31.05.2016 згідно протоколу автоматизованого розподілу між суддями справа поступила в провадження судді Яворівського районного суду Теслі Б.І. У зв'язку зі звільненням судді Теслі Б.І. з посади справу передано для повторного автоматизованого розподілу. У відповідності до вимог ст.11-1 ЦПК України, автоматизованою системою документообігу суду 15.05.2017 було визначено суддю [PERSON]. для розгляду вказаної справи. У зв'язку зі звільненням судді [PERSON]., після повторного автоматизованого розподілу справа поступила в провадження судді Яворівського районного суду Львівської області Кондратьєвої Н.А. 21.12.2017 року. Ухвалою від 20.03.2018 року справу прийнято та призначеного судового розгляду. Позивач просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно їхньої неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], яка є донькою позивача. В обґрунтування позову покликається на те, що з 03.09.2003 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого народилася донька [PERSON] [INFO] Шлюб між ними було розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції Львівської області видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 07.09.2006, актовий запис № 179. Фактично шлюбні відносини припинено з серпня 2005 року, дитина проживає з позивачем. Відповідач проживає окремо, спорів стосовно місця проживання дитини не було. Відповідач життям доньки не цікавиться, не телефонуває, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Донька батька не пам'ятає, не має до нього почуттів, оскільки всі ці роки жодного разу його не бачила. Оскільки батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON]. 26.07.2018 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від них. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що після розірвання шлюбу між ним та позивачкою [PERSON], донька [PERSON] проживає разом з матір'ю. На утримання доньки він справно сплачує аліменти, заборгованості по сплаті аліментів немає. Однак, фактично з моменту розлучення, позивач [PERSON] перешкоджає йому бачитися з дитиною. Просить суд зобов'язати [PERSON] не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою [PERSON] [INFO] та визначити наступні способи участі у вихованні дитини: у кожну неділю місяця протягом чотирьох годин у зручний для дитини час; необмеженого спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримала повністю, зустрічний позов заперечила. Пояснила, що донька проживає з нею, відповідач не інтересується та не дбає про дитину з 2005 року, навіть коли донька перебувала у лікарні у вкрай важкому стані, він жодного разу її не провідав, дитина йому не потрібна. Сімейне життя у неї з відповідачем не склалося у зв'язку із зловживанням відповідачем алкоголем, проживали окремо з часу, коли дитині виповнилося 3 місяці, а через два роки офіційно розірвали шлюб, з 2005 року відповідач не цікавиться дитиною, жодного разу її не навідав, жодних перешкод йому ніколи ніхто не чинив, проживаючи у м. Новояворівську вона з донькою неодноразово бачили відповідача на вулиці, однак він жодного разу до них не підходив. Окрім того, на неодноразові прохання надати дозвіл на виїзд доньки за межі України на танцювальні виступи чи на екскурсії, відповідач безпідставно, з незрозумілих причин, не надаючи пояснень, відмовляється дати дозвіл, чим травмує доньку, оскільки вона хоче різносторонньо розвиватися та жити як її однолітки, їздити на виступи та екскурсії, однак відповідач позбавляє її цього. Відповідач жодного разу не приходив до доньки у дошкільний заклад та школу. Навіть під час розгляду питання про надання відповідачеві годин для побачення з донькою, відповідач не підійшов до доньки, хоча була така можливість і ніхто йому не забороняв. Аліменти з відповідача стягуються відповідно до рішення Яворівського районного суду Львівської області. Позов відповідача безпідставний, ніхто за жодних обставин не чинив йому перешкод бачитися з донькою, він сам ніколи не мав такого бажання та наміру. Просила позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснив, що відповідач не вчиняв заходів, щоб виконати свої батьківські обов'язки, не навідує дитини, не відвідує жодних заходів у школі, позивач ніколи не чинила йому перешкод у вільному спілкуванні з донькою, з позовом про усунення перешкод звернувся після подання позову про позбавлення батьківських прав, до цього жодним чином не заявляв про своє бажання спілкуватися з дитиною. Органом опіки та піклування 25.07.2016 було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], 27.06.2018 Органом опіки та піклування надано повторний висновок, відповідно до якого комісія теж вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], зазначив, що відповідач останні два роки, знаючи про перебування справи про позбавлення його батьківських прав на розгляді у суді, не вчинив жодних дій спрямованих на належне виконання своїх батьківських обов'язків, жодного разу не навідав дитину, не поцікавився її здоров'ям, успіхами, а відтак зустрічний позов необгрунтований і безпідставний. Відповідач [PERSON] заперечив щодо позбавлення його батьківських прав, зустрічний позов просив задоволити, у судовому засіданні пояснень з приводу первісного та зустрічного позову не надав. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечив щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], зустрічний позов підтримав, пояснив, що відповідач не відвідував доньку, оскільки дитина налаштована проти нього, а він є неконфліктною людиною та не хотів загострювати ситуацію, також з цих підстав не звертався до органу опіки піклування для встановлення йому годин побачень з донькою, аліменти на утримання доньки сплачує справно. Представник третьої особи в судовому засіданні просила первісний позов задовольнити, оскільки за результатами розгляду питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] органом опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, з врахуванням думки дитини, рекомендовано визнати за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав, також органом опіки та піклування 11.10.2016 надано висновок, відповідно до якого комісія не вважає за доцільне визначати будь-які способи участі [PERSON] у вихованні його малолітньої дитини [PERSON], а тому у зустрічному позові просила відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши інші матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, суд дійшов наступного висновку. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані серед іншого піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що сторони, шлюб між якими розірвано 07.09.2006, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції Львівської області від 07.09.2006, актовий запис № 179 є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], про що свідчить свідоцтво про її народження, видане Новояворівською міською радою серії [NUMBER] актовий запис № 21. Після розірвання шлюбу [PERSON] проживає з матір'ю, спорів стосовно місця проживання дитини не було, батько не заперечував, щоб дитина залишилася проживати з матір'ю. Відповідно до довідки виконавчого комітету Новояворівської міської ради № 713 від 30.05.2016, сім'я [PERSON] складається з [PERSON] [INFO] (доньки) та [PERSON] [INFO] (матері). Відповідно до висновків органу опіки і піклування Яворівської районної адміністрації Львівської області від 25.07.2016 № 3334/16, від 11.10.2016 № 4494/16 та від 27.06.2018 № 2490/19, подружжя [PERSON] та [PERSON] проживають окремо ще до розірвання шлюбу. З часу їх окремого проживання [PERSON] повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків відносно своєї доньки - [PERSON]: не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров'ям, не бере участі у її вихованні. Дана справа розглядалася на комісії з питань захисту прав дитини 20.07.2016 р. Висновком Яворівської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування від 25.07.2016 було визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], а згідно висновку від 11.10.2016 встановлення комісією будь-яких способів участі батька у вихованні дитини визнано недоцільним. Присутня на комісії [PERSON] повідомила, що за свої 14 років батька практично не бачила, з його родичами не знайома та не спілкується; з часу попереднього висновку органу опіки і піклування від 25.07.2016 батько свою поведінку не змінив - не виявив бажання з нею спілкуватися та приймати участь у її вихованні, не приходив на дні народження, шкільні свята, не передавав подарунки. Мати дитини - [PERSON] повідомила комісію, що з її боку відповідачу ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні з дитиною, батькові відомо про їх місце проживання та навчання доньки, проте він не виявляє вольового бажання налагодити будь-які стосунки з донькою. [PERSON] на засідання комісії не з'явився. Висновком органу опіки і піклування Яворівської районної адміністрації Львівської області від 27.06.2018 № 2490/19 повторно визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини - [PERSON] [INFO], оскільки з часу надання висновку від 25.07.2016 [PERSON] не змінив своєї поведінки стосовно доньки, не виявив бажання спілкуватися з нею, приймати участь у її вихованні, маючи фактичну можливість не виявив вольового бажання налагодити стосунки з дитиною. Відповідно до пояснень малолітньої [PERSON], наданих у судовому засіданні, вбачається, що вона проживає разом із мамою [PERSON] у [ADDRESS] Львівської області. Мама займається її забезпеченням та вихованням, з батьком - [PERSON] вона не бачиться, з ним взагалі не знайома, батько не цікавиться її життям, навчанням та вихованням, а тому вона не заперечує проти позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо себе. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.Відповідно до частин 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК України). Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно положення п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як роз'яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд встановив, що відповідач [PERSON], знаючи про місце проживання та місце навчання, не був позбавлений можливості вжити усіх необхідних заходів для знаходження контакту з дитиною, якій виповнилося 14 років, однак не спілкується з нею більше десяти років. Через тривалий час окремого проживання між відповідачем за первісним позовом та малолітньою донькою втрачено родинні зв'язки та розуміння вікових психологічних особливостей доньки. Батько донькою не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з донькою, не виявляє інтересу до неї, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов'язками. Крім того, така поведінка батька суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Вказані принципи відповідач, як батько, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх обов'язків батька по вихованню дитини. Враховуючи встановлені обставини, викладені в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні, враховуючи те, що відповідач не здійснював жодних дій, які б могли свідчити про виявлення батьківського піклування до дитини, після звернення позивача з позовом до суду, відповідач так і не проявив уваги до дитини, не вчиняє будь-яких дій щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, тобто продовжує ухилятись від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому підстави для відмови у задоволенні первісного позову про позбавлення батьківських прав відсутні. Відповідно до ч.3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Суд дійшов висновку, що у зустрічному позові слід відмовити, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано суду жодних доказів того, що відповідач чинила та чинить йому будь-які перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги в частині зобов'язання відповідачки не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO] є безпідставними, необгрунтованими та не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами, а тому не підлягають до задоволення. Щодо визначення способів участі у вихованні доньки, позовні вимоги також не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації від 11.10.2016 № 4494/16 про способи участі [PERSON] у вихованні його малолітньої доньки - [PERSON], [INFO] Яворівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, не вважає за доцільне визначати будь-які способи участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] Крім того, умовою задоволення заяви батьків, позбавлених батьківських прав щодо встановлення побачень з дитиною, є відповідність таких зустрічей інтересам дитини. Ці зустрічі мають не завдавати шкоди її життю, здоров'ю та моральному вихованню. Отже, із врахуванням віку малолітньої дитини, думки самої дитини та виходячи з балансу інтересів дитини та її батька, суд дійшов висновку, що відмова у встановленні способу участі батька у вихованні дитини на даному етапі буде максимально відповідати інтересам дитини. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON], а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір в сумі 551,20 грн., який було сплачено при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З пояснень сторін судом встановлено, що відповідно до рішення Яворівського районного суду Львівської області на користь [PERSON] з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] Отже, зважаючи на зазначене, судом не вирішується питання про присудження аліментів. Водночас суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. На підставі ст.ст. 141, 164, 166, 180-182, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved