Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

04.12.2019 року Козельщинська районна державна адміністрація Полтавської області звернулася до суду з позовом, в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Мати дитина [PERSON] померла [INFO] . Після смерті матері дитина залишилася проживати з повнолітнім братом, [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . З 2008 року відповідач проживає окремо, перестав приймати участь у вихованні та утриманні дочки, не відвідував дочку, не відвідував класні збори у школі, не відвідував ліцей, спілкувався з дочкою при випадкових зустрічах або коли вона навідувалася до нього додому. За місцем проживання відповідача відсутні умови для проживання дитини. Таким чином, відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків. Співбесіди, які проводилися із відповідачем фахівцем із соціальної роботи Козельщинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, позитивного результату не надали. Ухвалою суду від 16.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Відповідач відзиву не надав. Ухвалою суду від 20.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, прохав позов задовольнити. Відповідач в судовому засідання заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що є інвалідом другої групи, отримує невелику пенсію, тому за станом здоров`я та скрутним матеріальним становищем не може виховувати та утримувати дочку. До смерті матері дитини за рішенням суду сплачував аліменти, дочку та школу не відвідував, оскільки матір була проти спілкування. Декілька разів, коли дочка приходила до нього, давав невелику суму грошей, в минулому році купив дочці куртку та штани. Третя особа, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, в судове засіданні представника не забезпечила, надала суду заяву про розгляд справи без участі її представника, не заперечує проти взяття опікунства на період навчання над неповнолітньою [PERSON] у разі прийняття судом такого рішення (а.с.42). Неповнолітня дитина, [PERSON] , в судовому засіданні просила задовольнити позов. Пояснила, що за життя матері батько покинув сім`ю, проживає окремо, шлюб розірвано. З того часу батько не приймає участь у її вихованні та утриманні. Після смерті матері вона продовжує проживати в квартирі матері разом із своїм повнолітнім братом (по матері), [PERSON] , який утримує її. Крім цього, вона отримує пенсію по втраті годувальника (батько віддав їй банківську картку, куди надходять гроші), близько 2000 грн, та стипендію близько 500 грн. Після закінчення школи вона поступила до ліцею, де і навчається на даний час. Батько її не відвідує взагалі, не цікавиться її життям. Раніше вона декілька разів приходила до нього, батько давав невелику суму грошей. В минулому році батько купив куртку. Після цього, вони не зустрічалися, допомоги батько не надавав. Позбавлення батьківських прав відповідача дозволить їй отримати статус дитини, позбавленої батьківського піклування, отримувати державну допомогу, безкоштовне харчування у ліцеї. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, думку дитини, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. З свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , вбачається, що батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). За поясненнями відповідача, дитини, свідка [PERSON] , відповідач покинув сім`ю та проживає окремо з 2010 року. Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 03.03.2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та позивачу після розірвання шлюбу залишено дівоче прізвище [PERSON] (а.с.15). Іншим рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 03.03.2011 року з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки, [PERSON] (а.с.86). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с.14). На виконання рішення суду відповідач сплачував аліменти з 01.05.2011 року по 31.03.2018 року. Утримання аліментів припинено, за поясненнями відповідача, у зв`язку із смертю [PERSON] (а.с.84, 85). Після смерті матері дитина залишилась проживати в квартирі матері разом із повнолітнім братом, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-18). На даний час навчається в ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей», м.Кобеляки, перебуває на неповному державному утриманні (а.с.23, 24). Відповідач є інвалідом 2 групи, з 2010 року проживає окремо за адресою: [ADDRESS] (а.с.9, 87). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідач вихованням дочки не здійснює, не відвідує її, не відвідував школу, не відвідує ліцей, взагалі не цікавиться її життям (а.с.24, 25, 27). Після припинення сплати аліментів не надає жодної матеріальної допомоги (окрім придбання куртки та штанів у минулому році). Вказані факти визнані відповідачем в судовому засіданні. Суд відхиляє посилання відповідача на стан здоров`я та скрутне матеріальне становище, оскільки відповідачем тривалий час не здійснюються навіть мінімальні та доступні йому заходи з виховання та утримання дитини, фактично відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказані обставини підтверджено також показаннями свідків [PERSON] (брат) та [PERSON] (соціальний працівник та працівник школи). Негативні наслідки самоусунення відповідача від виховання та утримання дитини посилюються тим, що відповідач після смерті матері дитини залишився єдиним законним представником дитини, тому фактично дитина позбавлена можливості реалізовувати свої права. Так, свідок [PERSON] показала, що відповідач не займався навіть оформленням пенсії дитині по втраті годувальника (матері), тому оформленням займалися соціальні працівники, які за власний кошти наймали автотранспорт для того, що доставити відповідача як законного представника для підписання необхідних документів. Суд вважає таку ситуацію неприпустимою, такою що не відповідає інтересам дитини, оскільки фактично дитина взагалі позбавлення піклування як фактичного, так і в юридичному сенсі представництва. Орган опіки і піклування надав висновок від 29.11.2019 щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.5-6). Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно абзацу другого п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] тривалий час самоусунувся від виховання своєї доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться її життям та здоров`ям, не турбується про її забезпечення, лікування, не спілкується з дитиною, тобто відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що буде відповідати найкращому забезпеченню прав дитини. В свою чергу, вимоги щодо стягнення аліментів не можуть бути задоволенні, оскільки під час судового розгляду встановлено, що аліменти на утримання дитини вже стягнуті рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 03.03.2011 року (а.с.86). Оскільки отримувачем аліментів є дитина, тому органу опіки та піклування або піклувальнику необхідно здійснити дії по поновленню стягнення аліментів на підставі вищевказаного судового рішення. Відповідач є інвалідом другої групи (а.с.87). Відповідно до п.9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, тому з відповідача судовий збір стягненню не підлягає (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 01.03.2017 року у справі №6-152цс17). На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial