Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

04.08.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошові сумі в розмірі по 800 грн. щомісячно на кожного. В обґрунтування позову зазначила, що діти повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, оскільки неофіційно працевлаштований та отримує нерегулярні мінливі доходи. Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 22.09.2015 року, ухваленим у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги позивача були задоволені частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 (шістсот) грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 04.08.2015 року до повноліття дітей. 06.10.2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яке ухвалою від 25.12.2015 року було скасовано та справа призначена до розгляду в загальному порядку. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачка в письмовій заяві до суду підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач, будучи повідомленим про день та час розгляду справи, до суду не прибув, жодних заяв чи клопотань не надав. В своїй заяві про перегляд заочного рішення від 06.10.2015 року позовні вимоги не визнавав, мотивуючи тим, що не має постійного місця роботи та сталого доходу. Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, вони зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обов'язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.10.2009 року та є батьками двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]. Діти проживають спільно з позивачем окремо від відповідача, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Тупальської сільської ради з місця проживання від 31.07.2015 року. Домовленості про утримання спільних дітей сторони не досягли. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування або будь-яких доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою особою 37 років; постійного місця роботи не має, але при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває тане вчиняє будь-яких дій щодо пошуку роботи; інших дітей чи непрацездатних батьків не має; не приймає участі в вихованні неповнолітніх дітей та не створює необхідні умови для їх розвитку і життя, відтак він спроможний сплачувати аліменти на їх утримання. Неможливість працевлаштування відповідача не підтверджує неспроможність останнього надавати утримання своїм дітям. Разом з тим, обов'язок по утриманню неповнолітніх дітей не може бути покладений виключно на їх матір, оскільки вона має також незадовільний матеріальний стан та ніде не працює. На думку суду, позовні вимоги дещо завищені, а тому враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» 1 167 грн. - для дітей віком до 6 років); розміру середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за серпень 2015 року вона становила 3217 грн.); відсутність у позивачки інших джерел фінансування та її потребу у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, - задовольняє їх частково та стягує аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, що буде відповідати, як інтересам дітей, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивачки надають їй можливість забезпечити дітям дошкільного віку належний життєвий рівень при отриманні аліментів у розмірі меншому, ніж 500 грн. щомісячно на кожну дитину, що дорівнює 43 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А позивачем, в свою чергу, не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби кожної дитини і матеріальний стан відповідача, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обов'язку утримувати своїх дітей, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобов'язання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх сина та доньку до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,2 грн.

Outcome: partial