Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

04 вересня 2015 року ПАТ «Укрсиббанк» звернулося в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги банк мотивував тим, що 04 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11123388000, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 115000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 04 квітня 2017 року та сплачувати протягом (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13 % річних. Банк виконав свої зобов'язання належним чином, проте відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 27 серпня 2015 року становить 40498,38 доларів США - заборгованість по кредиту та процентам та 22235 гривень 59 копійок - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, в тому числі: заборгованість по кредиту строкова - 32429,10 доларів США, заборгованість по кредиту прострочена - 3342,56 доларів США, заборгованість по процентах поточна - 410,88 доларів США, заборгованість по процентах прострочена - 4315,84 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності 875 гривень 24 копійки, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 21360 гривень 35 копійок. [PERSON] було направлено вимогу про погашення простроченої заборгованості, яка залишилась без реагування. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11123388000 від 04 квітня 2008 року в розмірі 40498,38 доларів США - заборгованість по кредиту та процентам та 22235 гривень 59 копійок - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості. У судовому засіданні представник позивача підтримував заявлений позов та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Після завершення з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, у стадії судових дебатів, для надання можливості відповідачу підготуватись до цієї стадії, судом у розгляді справи була оголошена перерва. У судове засідання 18 грудня 2017 представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач вважала, що позов не підлягає задоволенню. Надала суду письмові заперечення проти позову (а.с. 88-89, 213-217). Посилається на безпідставність вимог про дострокове повернення кредитних коштів, у зв'язку з ненаправленням їй повідомлення (вимоги) в порядку, передбаченому п. 11.2. кредитного договору. Розрахунок заборгованості не відповідає умовам договору та чинному законодавству, оскільки він підписаний не уповноваженою особою. Меморіальний ордер не відповідає вимогам первинного документу та протирічить виписці від 04 квітня 2007 року, так як в них вказано різні рахунки по дебету рахунка, а виписка є узагальнюючим документом, що відображає записи згідно усіх первинних документів. Виписка також не відповідає домовленості між сторонами, оскільки розрахунок заборгованості ведеться згідно п. 1.2.2. на рахунку № [NUMBER] як такому, на якому ведеться облік усіх нарахувань та оплат по кредиту й не відповідає вимогам НБУ. Зазначала, що в зв'язку з відсутністю первинних документів неможливо встановити факт видачі кредиту, суми виданого кредиту, існування заборгованості, розміру заборгованості. Фактично банк не довів належними доказами сам факт отримання нею грошових коштів. У стадії судових дебатів [PERSON] зазначила, що нею сплачено 157161,80 доларів США та вважає, що заборгованості по тілу кредиту вона не має. Відсотки нараховані невірно, оскільки банк не має права нараховувати проценти у доларах США. Нарахування пені також є безпідставним. Також вказала, що у виписці не відображено платежі, здійснені 21 жовтня 2008 року на суму 800 доларів США, 05 березня 2009 року на суму 460 доларів США, 05 березня 2009 року на суму 2500 гривен, 18 серпня 2009 року на суму 600 доларів США та 28 січня 2011 року на суму 1100 доларів США (а.с. 225-231). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 04 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11123388000, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 115000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 04 квітня 2017 року та сплачувати протягом (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13 % річних (а.с. 4-11). Кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] у банку для подальшого використання за цільовим призначенням. Пунктом 1.2.2. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов договору на рахунок № [NUMBER] в АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Банк виконав свої зобов'язання належним чином, зарахувавши кошти в сумі 115000 доларів США на поточний рахунок позичальника № [NUMBER], що підтверджується меморіальним ордером № [NUMBER] від 04 квітня 2007 року (а.с. 154). Факт виконання банком своїх зобов'язань підтверджується також випискою за кредитним договором та частковим погашенням заборгованості [PERSON] (а.с. 103, 164-185). Судом не приймаються до уваги заперечення [PERSON] щодо невідповідності меморіального ордеру та виписки вимогам закону, оскільки факт отримання [PERSON] коштів у розмірі 115000 доларів США фактично не оспорювався. Вона вчиняла дії по виконанню умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків. Меморіальний ордер та виписка по рахунку по формі відповідають нормативно-правовим актам а по змісту - умовам кредитного договору. 23 липня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1, згідно якої сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту. Також домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме: № 11123388000, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку № 11123388001. При цьому при здійсненні погашення заборгованості за кредитом сторонами використовується реєстраційний номер цього договору (а.с. 19). 25 лютого 2010 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1, згідно умов якої сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту (а.с. 16). Звертаючись в суд з даним позовом сторона позивача посилалась на те, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом. Не ґрунтуються на приписах чинного законодавства та умовах договору посилання відповідача на безпідставність вимог про дострокове повернення кредитних коштів, у зв'язку з не направленням повідомлення (вимоги) в порядку, передбаченому п. 11.2. кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому. У пункті 5.5. кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього договору. Розділом 11 кредитного договору визначено порядок дострокового повернення кредиту, зокрема зазначено, що відповідно до статей 525, 611 Цивільного кодексу України сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п.п. 2.3., 4.9, 5.З., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. Повідомлення (вимога) банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур'єром на адресу позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору. 30 травня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» надіслало [PERSON] вимогу від 29 травня 2015 року за вих. № 30-11/25712 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, яка була отримана позичальником 13 червня 2015 року (а.с. 53-53, 55), проте залишилась без реагування. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань утворилася заборгованість, яка станом на 27 серпня 2015 року становить 40498,38 доларів США - заборгованість по кредиту та процентам та 22235 гривень 59 копійок - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, в тому числі: заборгованість по кредиту строкова - 32429,10 доларів США, заборгованість по кредиту прострочена - 3342,56 доларів США, заборгованість по процентах поточна - 410,88 доларів США, заборгованість по процентах прострочена - 4315,84 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності 875 гривень 24 копійки, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 21360 гривень 35 копійок (а.с. 28-33). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У статті ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Посилання [PERSON] на те, що розрахунок заборгованості не відповідає умовам договору та чинному законодавству, оскільки він підписаний не уповноваженою особою судом не приймаються до уваги, оскільки розрахунок заборгованості відповідає руху коштів (виписці по рахунку). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч. 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. [PERSON] на виконання вимог закону не надано власного розрахунку заборгованості з обґрунтуванням його правильності та повноти, її заперечення проти розрахунку позивача ґрунтуються лише на її поясненнях. Посилання [PERSON] на те, що у виписці не відображено платежі, здійснені 21 жовтня 2008 року на суму 800 доларів США, 05 березня 2009 року на суму 460 доларів США, 05 березня 2009 року на суму 2500 гривен, 18 серпня 2009 року на суму 600 доларів США та 28 січня 2011 року на суму 1100 доларів США судом не приймаються до уваги. Такі заперечення висловлені відповідачем у стадії судових дебатів, що суперечить вимогам закону, й не наведено обставин неможливості подачі доказів до зазначеної стадії судового процесу, враховуючи, що справа перебуває в провадженні значний час - з вересня 2015 року. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, в суду відсутні підстави для визнання розрахунку заборгованості, наданого банку неналежним чи недостатнім доказом підтвердження розміру заборгованості відповідача перед банком. Посилання [PERSON] на відсутність заборгованості по тілу кредиту спростовується розрахунком заборгованості, який судом взято за основу, у зв'язку з ненаданням іншого розрахунку. Доводи про безпідставність нараховування процентів у доларах США також є безпідставними, оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено нарахування процентів на суму кредиту, що фактично надані банком позичальнику, і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору (п. 1.3.3.), тому разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти в іноземній валюті. Не ґрунтуються на вимогах закону та умовах договору посилання на безпідставність нарахування пені виходячи з наступного. Пунктом 7.1. кредитного договору визначено, що порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: -в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; -в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; -пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого цим договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочій день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем. При цьому, позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою банку. Враховуючи встановлення факту порушення позичальником термінів погашення грошових зобов'язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту, термінів сплати процентів за кредит, тому банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. У ч. 3 ст. 533 ЦК України зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції чинній на час отримання кредиту) на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Пунктом 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено право банку на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) здійснювати валютні операції, в т.ч. надавати кредити у іноземній валюті фізичним особам, та відповідно вимагати виконання зобов'язання в іноземній валюті. Посилання позивача на незаконність видачу кредиту в іноземній валюті не ґрунтуються на законі. У підпунктах «в», «г» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» зазначено, що індивідуальної ліцензії потребує така операція, як надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Чинним законодавством не визначено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483), використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМ України є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість вимог банку про стягнення заборгованості з повному обсязі, тому позов підлягає задоволенню. З [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» підлягає стягненню заборгованість: по кредиту строкова в розмірі 32429 доларів 10 центів США (за курсом НБУ станом на 18 грудня 2017 року становить 896178 гривень 18 копійок), заборгованість по кредиту прострочену в розмірі 3342 долари 56 центів США (за курсом НБУ станом на 18 грудня 2017 року становить 92371 гривню 65копійок), заборгованість по процентам поточну в розмірі 410 доларів 88 центів США (за курсом НБУ станом на 18 грудня 2017 року становить 11354 гривні 67 копійок), заборгованість по процентам прострочену в розмірі 4315 доларів 84 центи США (за курсом НБУ станом на 18 грудня 2017 року становить 119268 гривень 24 копійки), пеню за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 875 гривень 24 копійки, пеню за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 21360 гривень 35 копійок та 3654 гривні судового збору. З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 3654 гривень.

Outcome: approved