Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

04 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] посилалася на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 3,920 га, кадастровий номер 1223284000:01:043:0571, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДП № 036410, виданого 12 березня 2001 року на підставі рішення 18 сесії XXIII скликання Миколаївської сільської ради № 3 від 13 лютого 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 14458. Також до складу спадщини входить житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані по [ADDRESS] . За життя, [INFO] грудня 2006 року, [PERSON] залишила заповіт, відповідно до змісту якого, житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані в [ADDRESS] , гроші, які знаходяться на ощадних книжках, вона заповіла дочці\~ [PERSON] , а земельну ділянку площею 3.920 га, розташовану на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, належну їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДП № 036410, виданого 12 березня 2001 року Миколаївською сільською радою - сину [PERSON] . У встановлений\~ст. 1270 ЦК України\~строк, [PERSON] та [PERSON] звернулися до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В свою чергу, позивач [PERSON] , як спадкоємцем за законом звернулася у строки, передбачені чинним законодавством до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , як спадкоємець, що має право на обов`язкову частку в спадковому майні, у відповідності до\~вимог ст. 1241 ЦК України, оскільки на день відкриття спадщини вона є непрацездатною особою, а саме інвалідом ІІІ групи з дитинства. Враховуючи те, що у разі спадкування за законом, у відповідності до\~ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги після смерті є позивач [PERSON] , її брат [PERSON] та її сестра [PERSON] , то частка кожного з спадкоємців становила б 1/3 частину спадкового майна. Враховуючи вимоги\~ст. 1241 ЦК України\~та наявність заповіту спадкодавця, позивач [PERSON] вважає, що її обов`язкова частка повинна становити 1/6 частину спадкового майна (1/3 : 2 = 1/6). В 2018 році [PERSON] звернулася до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом на обов`язкову частку в спадковому майні, проте у вчиненні нотаріальних дій їй було відмовлено без надання письмової відповіді з тих підстав, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів. В подальшому 22 січня 2020 року [PERSON] повторно звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом на обов`язкову частку в спадковому майні після смерті матері, проте листом нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій їй було відмовлено з тих підстав, що не надані документи, які б підтвердили факт родинних відносин між нею та спадкодавцем, окрім цього відсутні відомості щодо реєстрації будь-яких прав власності за спадкодавцем [PERSON] . В зв`язку з наведеним, в позовній заяві позивач [PERSON] суд: - визнати за нею право власності на 1/6 частини земельної ділянки площею 3,920 гектарів, кадастровий номер 1223284000:01:043:0571, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом на обов`язкову частку в спадковому майні, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 03 травня 2019 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 28 серпня 2019 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору надати належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 08 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена досудового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви просили розглядати справу без їх участі, позов підтримують в повному обсязі, просили суд задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те,\~що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області народилася позивач [PERSON] , про що 16 січня 1964 року складено відповідний актовий запис № 5. Її батьками зазначені: мати [PERSON] та батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого повторно 25 січня 2020 року. 28 січня 1984 року Софіївським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровської області між [PERSON] і [PERSON] був укладений шлюб, актовий запис № 9, після укладення шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 28 січня 1984 року. Таким чином, позивач [PERSON] є донькою [PERSON] . Встановлено, [INFO] померла мати позивача [PERSON] [PERSON] у віці 69 років, про що зроблений відповідний актовий запис за №73 від 01 грудня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого повторно 30 березня 2010 року, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 57372301 від 29 серпня 2019 року та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 23142115 від 15 березня 2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема і на земельну ділянку площею 3,920 га, кадастровий номер 1223284000:01:043:0571, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Зазначена земельна ділянка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДП № 036410, виданого 12 березня 2001 року на підставі рішення 18 сесії XXIII скликання Миколаївської сільської ради № 3 від 13 лютого 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 14458. До складу спадщини входить також житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані по [ADDRESS] . За життя, 21 грудня 2006 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Полтавець І.П., зареєстрований в реєстрі за № 351, відповідно до змісту якого, житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані в [ADDRESS] , гроші, які знаходяться на ощадних книжках, вона заповіла дочці\~ [PERSON] , а земельну ділянку площею 3.920 га, розташовану на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, належну їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І [NUMBER] № 036410, виданого 12 березня 2001 року Миколаївською сільською радою - сину [PERSON] . З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , 15 березня 2010 року до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулися діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що 07 квітня 2010 року позивач [PERSON] також звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] . Згідно довідки серія [NUMBER] від 24 січня 2000 року [PERSON] , 1963 р.н. має третю групу інвалідності з дитинства з 01 січня 2000 року. В матеріалах спадкової справи міститься пенсійне посвідчення № 121026 позивача [PERSON] , 1963 р.н., відповідно до якого остання отримує пенсію як інвалід ІІІ групи з дитинства з 23 грудня 1992 року. З наведених вище обставин, постановою нотаріуса від 18 березня 2016 року за вих. № 537/02-14 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті матері [PERSON] , оскільки за наявними в нотаріальній конторі відомостями, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась дочка спадкодавця позивач [PERSON] , яка має право на обов`язкову частку в спадщині. Із представлених документів неможливо визначити вартість обов`язкової частки у спадщині відповідно до вимог\~ст.1241 Цивільного кодексу України, тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчений 21 грудня 2006 року секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за р.№351, на спадкову земельну ділянку, належну [PERSON] , померлій [INFO] , видане бути не може. Встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року за [PERSON] визнано право власності (з урахуванням обов`язкової частки [PERSON] , на яку вона має право успадкувати за законом) на 5/6 частин земельної ділянки площею 3,920 га, кадастровий номер 1223284000:01:043:0571, розташованої на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Рішення набрало законної сили 05 грудня 2016 року. Згідно\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України\~визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно до ч. 1\~ст. 1235 ЦК України\~Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Отже, Цивільним кодексом України визначені\~обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов`язкову частку у спадщині, де право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Таким чином, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак, застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 цього Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сімї чи найближчих родичів спадкодавця. Приписами частини першої статті 1241 ЦК України надано офіційне тлумачення\~Рішенням Конституційного Суду України від 11.02.2014 р. N 1-рп/2014, згідно з яким в аспекті конституційного звернення положення частини першої\~статті 1241 Цивільного кодексу України\~щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Як встановлено судом та не заперечувалося іншими учасниками справи, позивач [PERSON] у встановленому законом порядку визнана особою з інвалідністю третьої групи. Оскільки вона є особою з інвалідністю 3 групи з дитинства, в силу норм\~ст. 1241 ЦК України\~остання після смерті матері [PERSON] спадкує незалежно від заповіту половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом від усього спадкового майна. Спірні правовідносини регулюються\~ст.1241 ЦК України, за приписами якої малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене\~статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тлумачення абзацу другого частини першої\~статті 1241 ЦК України\~свідчить, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення. Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом\~ЦК України\~не передбачено, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до\~статті 1224 ЦК України. Отже, за змістом даної норми суд має насамперед врахувати, що особами, які мають право на обов`язкову частку, є певне коло специфічних суб`єктів, як в силу віку чи стану здоров`я є непрацездатними. Ст.1268 ЦК України\~передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1\~ст.1269 ЦК України\~визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що 22 січня 2020 року позивач [PERSON] повторно звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом на обов`язкову частку в спадковому майні після смерті матері, проте листом нотаріуса від 22 січня 2020 року за вих. №95/02-14 у вчиненні нотаріальних дій останній було відмовлено з тих підстав, що неюне надані документи, які б підтвердили факт родинних відносин між нею та спадкодавцем, окрім цього згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 197254039 від 22 січня 2020 року відсутні відомості щодо реєстрації будь-яких прав власності за спадкодавцем [PERSON] . В судовому засіданні знайшли підтвердження факту родинних відноси між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] , наведеними вище обставинами. В той же час, як вже встановлено вище, спадкова земельна ділянка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДП № 036410, виданого 12 березня 2001 року на підставі рішення 18 сесії XXIII скликання Миколаївської сільської ради № 3 від 13 лютого 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 14458. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. На підставі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» з метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування судам надані такі роз`яснення:Відповідно до\~статті 1225 ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно положень\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно\~ст.16 ЦК України\~він обрав правильний спосіб захисту свого порушеного права. За встановлених\~обставин,\~зважаючи на\~те,\~що право\~власності спадкодавця\~ [PERSON] \~доведено наданими\~доказами,\~а також\~враховуючи те,\~що окрім\~ [PERSON] \~і [PERSON] ,\~які є\~спадкоємцями за\~законом,\~іншим спадкоємцем\~за законом\~є також\~позивач -\~донька померлої\~ [PERSON] ,\~яка звернулася у строки передбачені чинним законодавством до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, і яка будучи непрацездатною особою, має право на обов`язкову частку в спадковому майні, охопленому змістом заповіту, з огляду на те, що у разі спадкування за законом, у відповідності до\~ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивач, відповідач та третя особа, частка кожного зі спадкоємців у разі спадкування за законом становила б 1/3 частину спадкового майна, внаслідок чого, враховуючи вимоги\~ст. 1241 ЦК України\~та наявність заповіту спадкодавця, обов`язкова частка позивача [PERSON] повинна становити 1/6 частину спадкового майна. Наявності іншого майна, яке б впливало на частку у спадщині та могло б змінити розмір обов`язкової частки суду не доведено, у зв`язку з чим позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 133 ЦПК України, 1.\~Судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. 2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved