Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

02 березня 2016 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області та Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права на приватизацію житлового будинку та зобовязання вчинити певні дії. Позовну заяву обґрунтовано наступним. З 1979 року позивач [PERSON] проживав разом з громадянкою [PERSON] в селі Лукашеве Запорізького району Запорізької області та працював водієм/автослюсарем в колгоспі ім. Шевченка. У 1988 році житлово-побутовою комісією профкому колгоспу було складено протокол № 7, відповідно до якого [PERSON] отримала в користування житловий будинок № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області, в якому вона проживала разом з позивачем без оформлення шлюбу. 17 вересня 2009 року [PERSON] померла, а позивач [PERSON] прийняв за нею спадщину. У вказаному будинку позивач проживає вже понад 32 роки і після смерті [PERSON] має намір приватизувати цей будинок. У 2011 році позивач звернувся до [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області з заявою про розгляд питання щодо приватизації ним житлового будинку № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області. Органом місцевого самоврядування йому було запропоновано надати документи, необхідні для приватизації будинку, згідно з переліком. Позивач надав відповідачу всі документи, які були зазначені в переліку, окрім ордера про надання житлової площі. Позивач не надав відповідачу ордер, оскільки на час надання [PERSON] будинку № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве (1988 рік) ордер від колгоспу вони не отримували. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд визнати за ним право на приватизацію житлового будинку за адресою: вул. Молодіжна 17, с.\~Лукашеве, Запорізького району Запорізької області; зобовязати [PERSON] сільську раду прийняти рішення про безоплатну передачу в приватну власність позивача вказаного житлового будинку та оформити цю передачу й видати відповідний документ, що слугуватиме підставою для реєстрації позивачем права на вказаний житловий будинок у реєструю чому органі не вимагаючи від позивача ордера. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви у повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Представник відповідачів [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області та Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області в судовому засіданні заперечила проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зокрема, зазначила наступне. Позивач, всупереч вимог статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не надав доказів про використання будинку № 17 по вулиці Молодіжній в с.\~Лукашеве Запорізького району Запорізької області, на умовах найму. Договір найму вказаного будинку у позивача відсутній. Крім того, позивач не надав підтвердження тієї обставини, що вказаний житловий будинок перебуває у повному господарському віданні або в оперативному управлінні [PERSON] сільської ради. Також представник відповідачів зазначила, що позивачем не надано доказів того, що житловий будинок № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області було надано позивачу в користування. Крім того, при зверненні до [PERSON] сільської ради з заявою про приватизацію вказаного будинку, позивач не надав всіх документів, які передбачені відповідним переліком. Враховуючи викладене, представник відповідачів просила суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Суд, вислухавши представників сторін та дослідивши подані докази прийшов до наступних висновків. В матеріалах справи міститься копія Архівного витягу № 18/01-05/065 від 17 квітня 2012 року з Протоколу № 7 засідання правління колгоспу імені Шевченка Запорізького району від 22.04.1988 року, відповідно до якого громадянці [PERSON] було надано житловий будинок (а.с. 23). Факт спільного проживання [PERSON] та позивача [PERSON] однією сімєю в період з 1976 року по день смерті [PERSON] (17.09.2008 р.) встановлено рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 08 серпня 2013 року по справі № 317/1085/13-ц (а.с. 68). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 113996 від 22 вересня 2008 року, [PERSON] померла 17 вересня 2008 року (а.с. 84). У відповідності до копії довідки № 177, що видана 30 вересня 2013 року Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області, [PERSON], яка померла 17 вересня 2008 року, була зареєстрована і проживала з 1979 року по день смерті за адресою: вул. Молодіжна 17, с. Лукашеве, Запорізького району Запорізької області. Разом з нею на день смерті був зареєстрований та проживав у вказаному будинку [PERSON], [INFO] (а.с. 85). Факт реєстрації позивача [PERSON] за адресою: вул. Молодіжна 17, с. Лукашеве, Запорізького району Запорізької області з 13 червня 1980 року підтверджується також копією паспорта на його імя (а.с. 23). Як вбачається з вищенаведених документів, будинок № 17 по вулиці Молодіжній в с.\~Лукашеве Запорізького району Запорізької області було надано громадянці [PERSON] правлінням колгоспу імені Шевченка Запорізького району 22 квітня 1988 року. У відповідності до статті 19 Житлового кодексу Української РСР (в редакції, що діяла станом на момент передачі житла громадянці [PERSON]І.) управління громадським житловим фондом здійснюється органами управління колгоспів та інших кооперативних організацій, їх об'єднань, органами профспілкових та інших громадських організацій відповідно до їх статутів (положень). Згідно з ч. 2 ст. 120 Житлового кодексу Української РСР (в редакції, що діяла станом на момент передачі житла громадянці [PERSON]І.) Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. Враховуючи викладене, суд вважає, що громадянка [PERSON] 22 квітня 1988 року в порядку, встановленому законодавством на той час, отримала в користування від правління колгоспу імені Шевченка нерухоме майно житловий будинок № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області. Вказаний факт відповідачами не спростовувався. Оскільки рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 08 серпня 2013 року по справі № 317/1085/13-ц встановлено, а іншими документами, що містяться в матеріалах справи, підтверджено факт проживання [PERSON] однією сімєю з [PERSON] в будинку № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області, суд, з урахуванням вимог ст.ст. 64, 651 Житлового кодексу Української РСР приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] є належним наймачем вказаного будинку. Вказане підтверджується також квитанціями та копіями квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг за вказаною адресою саме [PERSON] (а.с. 59-65). В той же час, суд вважає недопустимим письмові пояснення [PERSON], які надані ним до суду, оскільки вони за своєю суттю являються показаннями свідка (а.с. 55-58). У відповідності до статей 63 та 180 ЦПК України, показання свідка суд отримує шляхом його безпосереднього допиту в судовому засіданні. Частиною 1 статті 59 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Оскільки громадянин [PERSON] в судовому засіданні не був допитаний в порядку статті 180 ЦПК України, суд не бере до уваги його письмові пояснення. Право особи на житло є невідємним конституційним правом будь-якого громадянина України, яке закріплено в статті 47 Конституції України. Одним зі способів реалізації права на житло є набуття права власності на нього в порядку приватизації ч. 1 ст. 345 Цивільного кодексу України. Як визначено в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До обєктів приватизації, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону, належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Одним зі способів здійснення приватизації житла є безоплатна передача громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю ч. 1 ст. 3 Закону. У відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у [PERSON] права на приватизацію житлового будинку, яким він користується з 1980 року на законних підставах. При цьому, суд відхиляє твердження представника відповідача, які зазначені ним в письмових запереченнях проти позову, оскільки вони стосуються порядку приватизації житла і не спростовують саму наявність права [PERSON] на приватизацію житлового будинку, яким він користується з 1980 року по цей час. У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Визнання оспорюваного або невизнаного права є одним із способів захисту цивільних прав особи п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. За таких обставин підлягає задоволенню частина позовних вимог про визнання права позивача на приватизацію житлового будинку № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області. Стосовно позовної вимоги про зобовязання [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області прийняти рішення про безоплатну передачу в приватну власність позивача вказаного житлового будинку, суд дійшов наступних висновків. [PERSON] сільська рада є колегіальним органом місцевого самоврядування і діє на підставі та в порядку, що визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Системний аналіз норм вказаного закону та норм Розділу ХІ Конституції України призводить суд до висновку про те, що [PERSON] сільська рада Запорізького району Запорізької області як колегіальний орган місцевого самоврядування приймає рішення в межах своєї компетенції. Втручання органів державної влади (в тому числі й судів) безпосередньо в діяльність сільської ради шляхом зобовязання прийняти конкретне рішення з конкретного питання є фактично привласненням функцій сільської ради і є неприпустимим. За таких обставин не підлягає задоволенню частина позовних вимог [PERSON] про зобовязання [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області прийняти рішення про безоплатну передачу в приватну власність позивача житлового будинку № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області. Інша частина позовних вимог є похідною від вимоги про зобовязання [PERSON] сільської ради прийняти рішення про безоплатну передачу у власність позивача житлового будинку і, відповідно, також не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог статті 88 ЦПК України.

Outcome: partial