Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

04.08.2015 року представник [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить відновити становище, яке існувало до порушення прав позивача, та визнати договір від 28.03.2014 року про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території житлового будинку №34 по вул. Кричевського, м. Харків, укладений між нею та відповідачем недійсним з дати укладання; стягнути судові витрати. В своїх доводах посилається на те, що вважає незаконними діями (бездіяльністю) відповідача порушені права позивача як споживача комунальних послуг, відповідач уклад договір про надання житлово-комунальних послуг без достатньої правової підстави. Позивачка є власницею квартири [ADDRESS]. Згідно листа департаменту житлового господарства виконкому Харківської міської ради від 20.02.2015 р., житловий будинок № 34 по вул. Кричевського, м. Харків, перебуває на балансі та обслуговуванні у ТОВ «Керуюча компанія «Жилсервіс-МЖК». Згідно рішення виконавчого комітету ХМР від 13.08.2014 р. № 484, ТОВ «Керуюча компанія «Жилсервіс-МЖК» визначена виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді. Між позивачем та відповідачем було укладено договір від 28.03.2014 р. про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території вказаного житлового будинку. Тобто позивач є споживачем житлово-комунальних послуг, а саме послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території житлового будинку № 34 по вул. Кричевського, м. Харків, які надає відповідач. Відповідач на час укладання договору від 28.03.2014 р. не був визначений виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді у м. Харкові, не затверджені тарифи. Тобто відповідач не мав законних підстав для укладання договору від 28.03.2014 р. Такі дії відповідача є незаконними та такими що порушують права як споживача житлово-комунальних послуг. Відповідач був визначений виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді 13.08.2014 р., але договір був укладений 28.03.2014 року. Отже, спірний договір укладений між відповідачем та позивачем є незаконним з дати його укладення. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував повністю, зазначив, що підстави для визнання договору недійсним відсутні, пояснив, що станом на день укладання спірного договору ТОВ «Керуюча компанія «Жилсервіс-МЖК» було зареєстровано у встановленому порядку, основний вид діяльності якого є «комплексне обслуговування обєктів», тому ТОВ мало всі правові підстави для надання таких послуг. Відносно вартості наданих послуг, то позивач при укладанні договору отримала відомості про тарифи, вартість послуг, будь-яких зауважень чи доповнень з приводу тарифів до ТОВ не надходило від позивачки. Надав письмові заперечення. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачці (а.с. 65-66). 28.03.2014 року між ТОВ «Керуюча компанія «Жилсервіс-МЖК» (виконавець) та [PERSON] (споживач) укладено договір про надання послуг з утримання обєкту, предметом якого є забезпечення Виконавцем надання послуг з утримання квартири №37 та приміщення загального користування (в рівній частці відносно кожного власника квартири в будинку) в житловому будинку №34, розташованому по вул. Кричевського в м. Харкові, а споживачем забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Договір дії до 28.03.2017 року (п. 7.1) (а.с. 8-9). Як вбачається з Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 28.01.2014 року, наданому безкоштовному пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 28.10.2015 року, ТОВ «Керуюча компанія «Жилсервіс-МЖК» зареєстрована (код ЄДРПОУ 39062499) зареєстрована 22.01.2014 року, видами діяльності якої є: Комплексне обслуговування об'єктів (основний) (Код КВЕД 81.10); Загальне прибирання будинків (Код КВЕД 81.21); Забір, очищення та постачання води (Код КВЕД 36.00); Каналізація, відведення й очищення стічних вод (Код КВЕД 37.00); Збирання безпечних відходів (Код КВЕД 38.11); Оброблення та видалення безпечних відходів (Код КВЕД 38.21) (а.с.48-49,71-73) Відповідно до Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 13.08.2014 р. № 484, ТОВ «Керуюча компанія «Жилсервіс-МЖК» визначена виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Харкова (а.с. 34) Як вбачається з листа Юридичного департаменту ХМР від 11.09.2015 року №8725/9-15, житловий будинок по вул. Кричевського, 34, в м. Харкові, не є обєктом комунальної власності територіальної громади м. Харкова, та знаходиться на балансі ТОВ «Керуюча компанія «Жилсервіс-МЖК» з 09.04.2014 року (а.с. 67). Відповідно до Листа ТОВ «Керуюча компанія «Жилсервіс-МЖК» від 19.01.2015 року №273, Тарифи на утримання будинку та прибудинкової території будинку № 34 по вул. Кричевського були розраховані згідно постанови Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869. Розрахунки вартості надання послуг на утримання будинку та прибудинкової території були представлені [PERSON] разом з договором на обслуговування нашою компанією. На даний момент ТОВ «Керуюча компанія «Жилсервіс МЖК» нараховує плату не в повному обсязі, а лише за послуги, які надаються, в розмірі 1 грн. 43 коп, а саме: прибирання прибудинкової території; техобслуговування систем водопостачання, водовідведення та зливової каналізації; дератизація та дезінфекція; ремонтний фонд (а.с. 51) На думку представника позивача, підставою для визнання недійсним з дати укладання договору від 28.03.2014 року про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території житлового будинку №34 по вул. Кричевського, м. Харків, є те, що відповідач на час укладання спірного договору не був визначений виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді у м. Харкові, та лише рішення виконавчого комітету ХМР від 13.08.2014 р. № 484 був визначений таким. З приводу вказаних доводів представника позивача суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно з ч. 1 ст. 19 вказаного Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Як вбачається з Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 13.08.2014 р. № 484, яким відповідача було визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Харкова, при прийнятті рішення виконавчий комітет керувався ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Наказом Держкомітету України з питань житлово-господарського господарства від 25.04.2005 року №60. Відповідно до п. 1.3 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженого Наказом Держкомітету України з питань житлово-господарського господарства від 25.04.2005 року №60 (в редакції Наказу на час укладання спірного договору), виконавцем житлово-комунальних послуг, визначених у пункті 1.1 Порядку, може бути суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг та який може забезпечити виконання обов'язків, визначених у частині другій статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Як зазначалось, відповідач має право надавати відповідні житлово-комунальні послуги з 22.01.2014 року, тобто на час укладання спірного договору 28.03.2014 року відповідач був суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого було надання вказаних послуг. Відповідно до п. 1.4 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно. Органи місцевого самоврядування чи власник (власники) житлових будинків може (можуть) визначати виконавців всіх або окремих житлово-комунальних послуг. Власник (власники) житлових будинків може (можуть) уповноважити на визначення виконавців житлово-комунальних послуг виконавця послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (п. 1.5 Порядку) Враховуючи, що власник (позивач) самостійно на договірних основах обрав, визначив виконавця житлово-комунальних послуг - ТОВ «Керуюча компанія «Жилсервіс-МЖК», то відсутність визначення виконавчим комітетом ХМР виконавцем послуг відповідача на час укладення договору не є підставою для визнання спірного договору недійсним. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875IV від 24.06.2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Цивільний Кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Так, позивачка, будучи вільною у вирішенні питання при укладенні спірного договору від 28.03.2014 року, виборі контрагенту та погодженні умов договору, добровільно звернулася та уклала з ТОВ «Керуюча компанія «Жилсервіс-МЖК» договір від 28.03.2014 року про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території житлового будинку. При укладанні спірного договору сторони дійшли згоди щодо всіх умов договору, в добровільному двосторонньому порядку визначили розмір щомісячної плати за послуги, їх вид та строки надання. Таким чином, підписавши договір сторони досягли домовленості стосовно форми і змісту договору, визначили предмет договору, права та обов'язки, визначили істотні умови, які в свою чергу лише регулюють взаємовідносини сторін при наданні, споживанні житлово-комунальних та інших послуг, передбачених договором. Не може бути само по собі підставою для визнання недійсним вказаного договору, те що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2015 року визнано незаконною нараховану ТОВ «Керуюча компанія «Жилсервіс-МЖК» плату за особистим рахунком [PERSON] за період з 01.06.2014 року по 28.02.2015 року, та зобовязання відповідача провести перерахунок за вказаний період вартості послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території квартири позивачки. Спір щодо нарахованої плати за надані послуги знаходиться в площині виконання договору від 28.03.2014 року, та не тягне за собою визнання вказаного договору незаконним з дати укладання договору. Посилання представника позивача на те, що позивачка уклала спірний договір недобровільно, у вимушеному порядку, належними та допустимими доказами не доведено. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). В судовому засіданні не встановлено, що спірний договір від 28.03.2014 року суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або ж буди порушені інші вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину (ст. 203 ЦК України). Враховуючи, що підстави для визнання недійсним спірного договору відсутні, то відсутні й підстави для задоволення вимог про відновлення порушених прав позивачки. На підставі викладеного, позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то судовий збір 243,60 грн. необхідно компенсувати за рахунок Держави. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 875 грн. задоволенню не підлягають. Суд постановляє рішення в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed