Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

02.08.2016 р. [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь 19434,44 грн., в тому числі інфляційних втрат - 16803,86 грн., 3% річних - 2630,58 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 27.06.2012 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.06.2012 року було скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь позивача 30100 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, 1500 грн. моральної шкоди та судові витрати в сумі 745 гривень, а всього - 32345 грн. З метою примусового виконання рішення позивачем було отримано виконавчий лист та подано його до виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова - за місцем реєстрації боржника. Згідно з випискою відділення № 68 ПАТ «Мегабанк», починаючи з серпня 2013 року до вересня 2015 року відповідач сплачував на відшкодування шкоди незначні суми у розмірі 500-1000 грн., погасивши таким чином частину боргу. З вересня 2015 року відповідач виплати припинив, залишок боргу 10995 грн. сплатив 07 червня 2016 року. Відповідно до розрахунку позивача, за період невиконання відповідачем судового рішення, а саме невиплати встановленої судовим рішенням суми відшкодування шкоди, інфляційній втрати та 3% річних становили 19434,44 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2016 року зазначена цивільна справа направлена за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Василинич О.А. підтримала позовні вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просила позов задовольнити. Також зазначила, що борг відповідача виник внаслідок рішення суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири. Зазначена сума боргу погашена відповідачем у повному обсязі 07 червня 2016 року. В договірних стосунках сторони не перебували. Крім того, надала суду письмові пояснення позивача в обґрунтування позовних вимог та додаткові пояснення до позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що ніякої шкоди особисто позивачу взагалі не спричиняв, оскільки є спадкоємцем квартири, яка раніше належала [PERSON] Суму боргу за рішенням суду погасив у повному обсязі. Крім того, надав суду письмові заперечення проти позову [PERSON], в яких в задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі (а.с.36-40). Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 27 червня 2012 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 червня 2012 року скасоване і ухвалено нове. Позовні вимоги [PERSON] задоволені частково та стягнуто з [PERSON] на її користь 30100 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, 1500 гривень у відшкодування моральної шкоди та судові витрати у сумі 745 гривень (а.с. 10-11). Як вбачається з зазначеного рішення суду, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.2000 року. Відповідно до акту № 1 від 30 червня 2010 року, 26 червня 2010 року в будинку [ADDRESS] трапилося залиття. Внаслідок залиття постраждало три квартири, а саме квартири: [ADDRESS]. Причиною залиття зазначених квартир були наступні несправності у квартирі [ADDRESS] а саме: несправний шарів кран, що перекриває подачу на пральну машину (в положенні «закрито») та не витримав збільшення тиску гнучкий шланг подачі води у пральну машину. За даними КП «ХБТІ» на ім'я [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, що вбачається з свідоцтва про смерть. З листа Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори від липня 2011 року вбачається, що 24 травня 2011 року було подано заяву від [PERSON] про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON], яка мешкала в [ADDRESS]. Як встановлено судом та не заперечувалося учасниками справи, сума боргу за вищевказаним рішенням суду сплачена відповідачем [PERSON] у повному обсязі 07 червня 2016 року. Згідно з Аналізом Верховного Суду України практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві та листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 № 10-74/0/4-13, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина третя статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність і визначеність. Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватися проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення на її користь з [PERSON] 19434,44 грн., в тому числі інфляційних втрат - 16803,86 грн., 3% річних - 2630,58 грн. та в задоволенні позову суд відмовляє у повному обсязі.

Outcome: dismissed