Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

03.08.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання за [PERSON], померлим 12.05.2008 року, права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], визнання за нею право власності на 1/2 частку вищевказаної квартири, у звязку з прийняттям спадщини після [PERSON], померлої 09.08.2016 року, як за спадкоємцем за заповітом, та визнання за нею право власності на 1/2 частку квартири, у звязку з прийняттям спадщини після племінника [PERSON], померлого 16.12.2013 року, як за спадкоємцем третьої черги за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що її двоюрідному брату [PERSON], згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.01.2001, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. 12.05.2008 [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на зазначену квартиру. Спадкоємцями першої черги за законом є його мати [PERSON] та син [PERSON]. [PERSON] спадщину на 1/2 частку квартири [ADDRESS] прийняла фактично, оскільки на час відкриття спадщини була зареєстрована та постійно проживала зі спадкодавцем. [PERSON] спадщину на 1/2 частку квартири [ADDRESS] прийняв шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви. 16.12.2013 [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частку квартири [ADDRESS], яку він успадкував після батька [PERSON] померлого 12.05.2008. Спадкоємцями першої черги за законом є мати померлого [PERSON] відповідач по справі, яка спадщину прийняла подавши до нотаріальної контори відповідну заяву, проте свідоцтва про право на спадщину не отримувала. 09.08.2016 [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частку квартири [ADDRESS], яку вона успадкувала після сина [PERSON] померлого 12.05.2008. Ще за життя, а саме 26.11.2008, [PERSON] склала заповіт на імя позивача. Інших спадкоємців щодо спірної квартири немає. Але нотаріусом було відмовлено, як позивачу [PERSON], так і відповідачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкова квартира була набута [PERSON], померлим 12.05.2008, за час перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який розірвано, а відтак повинна бути виділена шлюбна половина. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить визнати за [PERSON],\~померлим 12.05.2008, право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартиру [ADDRESS] у звязку з прийняттям спадщини після [PERSON], померлої 09.08.2016, як за спадкоємцем за заповітом, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартиру №52, загальною площею 31,2 кв.м., житловою площею 18, в будинку №96 по вул. Сергія Колачевського в м. Кривому Розі Дніпропетровської області у звязку з прийняттям спадщини після племінника [PERSON], померлого 16.12.2013, як за спадкоємцем третьої черги за законом. Позивач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.263 ч.6 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206\~цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ч.ч.1, 4 ЦПК України,\~позивач може\~відмовитися від\~позову,\~а відповідач\~-\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнала, відповідно до ст.206 ч.4, 263 ч.6 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Наявність родинних відносин, смерть спадкодавця, належність йому спадкового майна на праві особистої приватної власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, підтверджується наданими позивачем доказами, а також вказані обставини не заперечувалась відповідачем в судовому засіданні. Правовідносини між сторонами регулюються наступними правовими нормами. Відповідно до\~ст.328 ЦК України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами\~ст.392 ЦК України,\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до\~Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року №17-рп/2012, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Водночас, відповідно до п.1 ч.1\~ст.57 СК України,\~особистою власністю дружини, чоловіка є майно, зокрема набуте нею, ним до шлюбу. За змістом п.3 ч.1 цієї статті особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. При розгляді 16 грудня 2015 року Судовою палатою у цивільних справах ВСУ справи №6-2641цс15 про поділ майна подружжя було підтверджено правову позицію щодо незастосування презумпції права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане в шлюбі. Цією правовою позицією визначено, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1, 3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Оскільки відповідач позов визнала, суд не входить в обговорення обставин справи, та у звязку з наявністю в матеріалах справи достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості та законності позовних вимог, вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі. На підставі ст.ст.328, 392, 1222, 1223, 1263, 1267, 1268 ЦК України, ст.57 СК України,

Outcome: approved