Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

04.06.2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25.11.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір. Відповідно укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємицею померлого [PERSON] є [PERSON] . Позичальник зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на дату смерті має заборгованість в сумі 6392,00 грн., яка складається з 6392,00 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту. Тому, просить стягнути з відповідача вказану заборгованість. 13.08.2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки жодної спадщини від померлого [PERSON] вона не приймала. 31.10.2019 року на адресу надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, згідно якої представник позивача просить позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі, оскільки вважає що спадкоємцем померлого [PERSON] є відповідач [PERSON] , яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації місця проживання була зазначена однакова адреса, а саме: [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити, з причин зазначених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні просила в позові відмовити в повному обсязі, оскільки спадщину від померлого [PERSON] вона не приймала. З`ясувавши обставини справи, заслухавши сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору б/н від 25.11.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 10) [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.11.2016 року, актовий запис № 401 (а.с. 48). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 7-9), станом на день смерті позичальника його заборгованість перед позивачем становила 6392,00 гривень. Позивачем 25.03.2017 року була направлена претензія кредитора до Апостолівської державної нотаріальної контори та 29.06.2017 року було отримано лист-відповідь Апостолівської державної нотаріальної контори, про те, що із заявою про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався (а.с. 52-53). 14.02.2019 року позивачем було направлено лист-претензію спадкоємцю [PERSON] про повернення заборгованості померлого [PERSON] , але ніяких дій не було виконано (а.с. 54). Відповідачем, як на підставу своїх заперечень, було надано суду копію рішення Апостолівського районного суду від 21.07.2015 року з якого вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 21.07.2015 року (а.с.81-82). З рішення Апостолівського районного суду від 27.09.2018 року вбачається, що за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частку житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] , що належала [PERSON] (а.с.83-86). Відповідно розписки від 01.10.2015 року [PERSON] , 1974 року народження, отримав від [PERSON] в рахунок своєї Ѕ частини будинку, який належить йому на праві власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] грн., та зобов`язується переоформити свою Ѕ частину будинку на [PERSON] до 01.10.2016 року (а.с.89). Згідно із\~статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики не припиняються, а включаються до складу спадщини, тому спірні правовідносини мають регулюватися статтями\~1281,1282 ЦК України. Відповідно до частини третьої статті\~1268, частини першої статті\~1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною першою\~статті 1282 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно із вимогами частин першої-третьої\~статті 1281 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Частиною четвертою\~статті 1281 ЦК України\~встановлено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляються права вимоги. Отже, за змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись\~у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 квітня 2019 року по справі № 280/933/15-ц (провадження № 61-43460св18, яка відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Згідно матеріалів справи, за паспортними даними відповідача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] , адреса їх реєстрації є спільною: [ADDRESS] . Однак, наявність реєстрації відповідача [PERSON] за останньою адресою реєстрації спадкодавця, не може свідчити про те, що вона була спадкоємицею після смерті [PERSON] , оскільки рішенням суду від 21.07.15 року шлюб між ними було розірвано, а отже відповідач [PERSON] не була спадкоємицею першої черги. (а.с.81-82). У померлого [PERSON] за життя було право власності на частку у нерухомому майні, але відповідно до рішення Апостолівського районного суду від 27.09.2018 року, яке на даний час набрало законної сили, визнано дійсним змішаний договір про визначення часток у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , та договір купівлі-продажу 1/2 частки даного житлового будинку та за [PERSON] було визнано право власності на Ѕ частку житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] , що належала [PERSON] (а.с.81-86). Право власності на житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі зазначеного рішення суду, тобто вказане майно відповідач набула не в порядку спадкування. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідач є спадкоємицею померлого [PERSON] , що вона отримала в порядку спадкування належне [PERSON] майно, а тому у неї не виник передбачений ст. 1282 ЦК України обов`язок задовольняти вимоги кредитора померлого [PERSON] - позивача по справі АТ КБ «ПриватБанк». Позивач звертаючись до суду з позовними вимогами в порушення вимог\~статей 80-81 ЦПК України, не надав до суду доказів про наявність спадкового майна після смерті [PERSON] , доводи, викладені в позовній заяві, ґрунтуються на припущеннях, оскільки до суду не було надано належних і допустимих доказів на їх підтвердження. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Згідно\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до положень\~статті 141 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed