Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

02 вересня 2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.06.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DN/282. Відповідно договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 60000 дол. США на термін до 25.06.2008 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Свої зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором виконав в повному обсязі надавши відповідачу кредит у розмірі 60000 дол. США. Однак, відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 10.07.2014 року має заборгованість - 280139,13 дол. США, яка складається з наступного: 45872,89 дол. США - заборгованість за кредитом, 109510,61 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 124755,63 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язання за договором № DN/282 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] Позивач просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № DN/282 у розмірі 280139,13 дол. США, що еквівалентно 3274826,43 грн. та судовий збір у розмірі 3654,00 грн. Представник позивача надав до суду заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 27). Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, відповідно до розрахунку заборгованості за договором № DN/282 від 25.06.2005 року станом на 10.07.2014 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 280139,13 дол. США, яка складається з: 45872,89 дол. США - заборгованість за кредитом, 109510,61 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 124755,63 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 4-5). Відповідно до повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25.07.2014 року №30.1.0./2-316 [PERSON] та [PERSON] запропоновано погасити прострочену заборгованість та роз'яснено наслідки несплати (а.с. 7). 25 червня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DN/282. Відповідно умов кредитного договору № DN/282 від 25 червня 2005 року та договору про внесення змін № 1 до кредитного договору позивач зобов'язався за наявності вільних грошових коштів надати відповідачу кредит у розмірі 60000 дол. США на термін до 25.06.2008 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 9-11). Відповідно до договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від і суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом (а.с. 9-10). 25 червня 2005 року укладено договір поруки № DN/282-4 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно п. 6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання (а.с. 12). Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконується у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов'язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що банк виконав свої зобов'язання за даним договором в повному обсязі, а відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів не виконала, у зв'язку з чим у банка виникло право вимагати повернення кредиту та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного, суд вважає звернення позивача з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтованим, та таким що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин. Крім того, суд вважає, що з відповідачів необхідно стягнути сплачений судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved