Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

03 березня 2020 року [PERSON] звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що позивач та її син - [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач також є її сином, який зареєстрований у вказаній квартирі, проте не проживає в ній з 2017 року. Відповідач часто змінює адреси проживання. Стосунки позивача з відповідачем напружені, на даний час вони не спілкуються. Добровільно знятись з місця вказаної реєстрації відповідач відмовляється. Позивач є пенсіонером, розмір пенсії не дає їй можливості самостійно сплачувати комунальні послуги та нести витрати на утримання будинку. Реєстрація відповідача порушує право позивача вільно розпоряджатися та користуватися її майном, а саме вказаною вище квартирою, яку позивач бажає продати та придбати менше житло, за яке позивач матиме змогу сплачувати кошти за спожиті комунальні послуги. Крім того, відповідач та його дружина постійно звертаються за отриманням кредитних коштів, зазначаючи в кредитних договорах адресу: [ADDRESS] , внаслідок чого на адресу позивача постійно надходять листи з вимогою повернення отриманих кредитних коштів; приходять працівники різних організацій, які вимагають у позивача сплатити заборгованість за відповідача за кредитними договорами, що негативно відображається на стані здоров`я позивача. В зв`язку з тим, що відповідач не проживає з 2017 року без поважних причин у вказаній вище квартирі, не бере участі в у витратах на утримання квартири, позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у вищевказаній справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просить розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу його реєстрації, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі Судової влади України. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує, просить їх задовольнити. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання без поважних причин двічі не з`явився, відзиву чи заперечень щодо позовної заяви суду не надав. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 09 березня 1998 року, виданого органом приватизації Соснівського районного виконавчого комітету, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить на праві власності в рівних частинах квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі розпорядження від 04 березня 1998 року № 111 (а.с. 11). Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.02.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої черкаської державної нотаріальної контори Цинда Л.М., [PERSON] успадкувала 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] . (а.с. 12). Відповідно до витягу № 200327781 від 14 лютого 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 13). Згідно копії витягу № 201628351 від 25 лютого 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 14). Відповідно до копії технічного паспорту на приватизовану квартиру [ADDRESS] , [PERSON] є власником 2/3частини та [PERSON] є власником 1/3 частини вказаної квартири .(а.с. 15-16). Згідно довідки № 10613о, виданої 07 лютого 2020 року [PERSON] , станом на 01 січня 2013 року квартира [ADDRESS] зареєстрована у Черкаському обласному бюро технічної інвентаризації за [PERSON] - 2/3 частини, за [PERSON] - 1/3 частина квартири.(а.с. 18). Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої Головою правління ОСББ «Перемоги 22» 22 січня 2020 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано дві особи: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який за вказаною адресою не проживає. (а.с. 20). Згідно з актом опитування сусідів від 22 січня 2020 року № 21, складеним головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Південний», засвідченим сусідами: [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає за цією адресою три роки. Особистих речей в помешканні немає.(а.с. 24). Відповідно до довідки № 10 від 28 серпня 2020 року, виданої Головою правління ОСББ «Перемоги - 22» [PERSON] , власниці квартири [ADDRESS] , за вказаною адресою дійсно не проживає її син - [PERSON] 1968 року народження. Згідно з актом опитування сусідів від 28 серпня 2020 року № 28/20, складеного Головою правління ОСББ «Перемоги - 22», засвідченого сусідами: [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає за цією адресою понад рік. Його особистих речей в квартирі немає. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилими приміщеннями нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно правового висновку Верховного Суду у постанові від 24 жовтня 2018 у справі № 490/12384/16-ц, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. В позовній заяві позивачзазначає, що відповідач у вказаній квартирі не проживає з 2017 року, відповідач добровільно вибув з квартири і постійно проживає в іншому, не відомому позивачу місці, з 2017 року, тобто більше року, що підтверджується актами опитування сусідів та довідками ОСББ. Разом з тим, отримання рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням необхідне для зняття його з реєстрації з метою реалізації позивачем свого права на вільне користування та розпорядження належним їй нерухомим майном. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач після звернення позивача до суду з даним позовом знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , матеріали справи не містять. Крім того, матеріали справи не містять та відповідачем не надано жодного доказу, який свідчить про його проживання в квартирі [ADDRESS] з 2017 року та вчинення перешкод будь-якими особами в його проживанні за зареєстрованим місцем проживання. На підставі викладеного, позивачем доведено факт постійної відсутності відповідача - [PERSON] , [INFO] , понад шість місяців без поважних причин в квартирі [ADDRESS] . Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника та/або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У справі «Sejdiж and Finci v. Bosnia and Herzegovina» (№27996/06 34836/06, рішення від 22 грудня 2009 року) ЄСПЛ визнав порушенням наявність законодавчо обумовлених передумов, які б перешкоджали заявнику реалізувати свої права у разі, якщо останній виявить бажання реалізувати свої права у майбутньому. Суд виходив з того, що сукупність об`єктивних обставин справи дозволяє зробити припущення, що існує реальна можливість того, що Заявник може забажати реалізувати свої права у майбутньому (пар. 29). Виходячи з викладеного, факт реєстрації відповідача в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу та третій особі - [PERSON] , порушує право власників на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції №3 від 03 березня 2020 року позивачем - [PERSON] при поданні позовної заяви до Соснівського районного суду м. Черкаси про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням сплачено судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений нею при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.41 Конституції України, згідно ст.ст.15, 16, 182, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР та

Outcome: approved