Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

02.06.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення 19 сесії 4 скликання Коропської селищної ради Чернігівської області від 03.11.2005 року «Про безоплатну передачу у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,1241 га розташованої за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В обґрунтування позову вказує, що він є спадкоємцем після батька [PERSON] та дядька [PERSON] , які були співвласниками житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, який було збудовано у 1930 році на виділеній у встановленому законом порядку земельній ділянці. Позивач спадщину прийняв після батька та дядька, однак у лютому 2020 року дізнався про існування оскаржуваного рішення, наявність якого перешкоджає оформити спадщину на житловий будинок. Отже, за захистом порушених прав звернувся до суду. 26.06.2020 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому зазначає, що земельна ділянка, яка передавалася за рішенням Коропської селищної ради від 03.11.2005 року [PERSON] була відведена із земель комунальної власності. Суміжна земельна ділянка на якій знаходиться будинок, що входить до складу спадкового майна та може бути успадкованим позивачем також перебуває у комунальній власності. Проте, позивачем не надано жодного підтверджуючого доказу, що оскаржувана ділянка була передана у користування чи у власність спадкодавців, тобто власників житлового будинку згідно свідоцтва про право на спадкування за законом. Отже, позивачем не надано доказів, що він є власником спірного житлового будинку та відповідно власником чи користувачем спірної земельної ділянки, а отже передача у власність сусідньої земельної ділянки жодним чином не порушує його прав та законних інтересів. 25.06.2020 року третьою особою подано до суду письмові пояснення на позов. Суть яких полягає в тому, що з 2000 року з родиною [PERSON] винаймали у позивача для проживання житловий будинок [ADDRESS] . Позивач за земельною ділянкою та житловим будинком не доглядав. За будинком позивача доглядала з 2000 року, перешкод для володіння та розпорядження майном позивача не створювала. Проте, в листопаді 2005 року рішенням Коропської селищної ради Чернігівської області їй була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1241 га, яка розташована в [ADDRESS] , на якій нею було побудовано житловий будинок. Отже її житловий будинок побудовано на земельній ділянці, що є суміжною із ділянкою на якій збудовано житловий будинок позивача і відбулося задвоєння адрес нерухомого майна, що не є підставою для задоволення позову. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просить задовольнити. Представник відповідача позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з підстав зазначених у відзиву на позовну заяву. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні з позовом не погодилась та просить відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням дев`ятнадцятої сесії четвертого скликання Коропської селищної ради від 03 листопада 2005 року передано безоплатно у приватну власність громадянці [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] земельну ділянку площею 0,1241 га, яка розташована: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будіть і споруд (присадибна ділянка). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ № 405494 від 07.11.2005 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1241 га, розташованої в [ADDRESS] на підставі рішення Коропської селищної ради від 03.11.2005 року дев`ятнадцятої сесії четвертого скликання. Згідно свідоцтва про право власності від 12.08.2005 року індексовий номер 42158696 [PERSON] є власником житлового будинку А-1, загальної площі 81,4 кв.м, адреса об`єкта: [ADDRESS] . Постановою Чернігівського апеляційного суду від 12 лютого 2021 року за позивачем [PERSON] визнано право власності у порядку спадкування на 2/9 частини домоволодіння: житлового будинку садибного типу, загальною площею 83,7 кв.м. житловою площею 31,6 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами (за технічним паспортом, що виконаний станом на 27.07.2020 року за інвентаризаційною справою № 383, домоволодіння складається з житлового будинку А - 1, веранди - а - 1, веранди а - 1 - 1, погребу Б), що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Крім того, постановою суду встановлено, що за наявності зареєстрованого у встановленому порядку права власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на спадкування за законом від 28.08.1939 року за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відсутності даних про спадкоємців та рішення про визнання спадщини відумерлою [PERSON] отримала у власність земельну ділянку, на якій був побудований будинок з такою ж адресою, як будинок сім`ї [PERSON] . Отже встановлено наявність двох домоволодінь, які мають однакову поштову адресу. Конфігурація даної земельної ділянки така, що ділянка примикає з трьох боків до спірного домоволодіння, щодо якого [PERSON] заявлений позов. Рішенням виконавчого комітету Коропської селищної ради № 66 від 22.03.2006 року надано [PERSON] дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] . Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (на час виникнення спірних правовідносин) до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Згідно вимог частин 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно- приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. З матеріалів інвентаризаційної справи № 383 на домоволодіння [ADDRESS] вбачається, що земельна площа присадибної ділянки складала 1686,2 га (а.с. 10). Оскільки земельна ділянка площею 0,1241 га , яка розташована в [ADDRESS] перебувала у комунальній власності таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем були здійснені усі передбачені законодавством дії, спрямовані на передачу спірної земельної ділянки із земель комунальної власності у власність третьої особи та їх документальне оформлення, а отже підстави для визнання оскаржуваного рішення незаконним відсутні. Враховуючи, що за позивачем визнано право власності на 2/9 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. За змістом статтей 125, 126 ЗК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку виникало після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт про право власності на земельну ділянку. Щодо договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, то істотною умовою його укладення є наявність кадастрового номера земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на жилий будинок, будівлю або споруду. Щодо договору про перехід права на земельну ділянку, варто звернути увагу на те, що особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками чи користувачами земельної ділянки, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відсутність права власності чи договору оренди на земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер, не є перешкодою в укладенні договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на такій земельній ділянці. Проте, в такому випадку не діятиме згадане вище положення про перехід до нового власника права власності, права користування на земельну ділянку в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), оскільки попередній власник жилого будинку, будівлі або споруди не мав жодних прав на земельну ділянку. Саме така позиція міститься у Постанові Верховного Суду України у справі №127/10011/18. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем наявності у нього законного права на спірну земельну ділянку, яка відноситься до земель комунальної власності. Між тим, згідно з принципом єдності правового статусу земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, в статті 120 ЗКУ та статті 377 ЦКУ) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно вимог ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З урахуванням того, що рішення Коропської селищної ради Чернігівської області прийняте в 2005 році та [PERSON] виданий на підставі цього рішення державний акт на право власності на земельну ділянку, отже позивач звернувся до суду поза межами встановленого загального трирічного строку. Оскільки представником відповідача було заявлене клопотання про застосування строку позовної давності, суд приймаючи рішення в цій справі, виходить з наступного. Питання, пов`язані з позовною давністю, регулюються главою 19 ЦК України, відповідно до якої: - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256); - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261); - заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. ч. 2, 3, 4, 5 ст. 267). В ході судового розгляду справи встановлено та не заперечується сторонами, що про існування оскаржуваного рішення позивач дізнався у лютому 2020 року, тому підстави для поновлення пропущеного строку позовної давності відсутні.

Outcome: approved