Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

04 грудня 2019 року позивачі звернулись до суду із позовною заявою до Корюківської міської ради Чернігівської області третя особа на боці позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Корюківська районна державна нотаріальна контора, про визнання права спільної часткової власності на спадкове майно та просять: визнати за ними в порядку спадкування право спільної часткової власності по 1/2 частці на спадкове майно, що належало спадкодавцеві [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на: земельну ділянку площею 2,51 га, рілля, кадастровий номер 7422488300:03:000:0234 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Савинківської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; земельну ділянку площею 0,70 га, пасовище, кадастровий номер 7422488300:03:000:0610 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Савинківської сільської ради Корюківського району Чернігівської області. В судове засідання позивачі не прибули, в позові просили розгляд справи провести без їх участі. Від відповідача в судове засідання подано письмову заяву про слухання справи без їх участі, заперечень не мають. Від Корюківської районної державної нотаріальної контори в судове засідання заперечень не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. По справі встановлено, що [INFO] батько позивачів, [PERSON] у віці 49 років помер, про що виконавчим комітетом Савинківської сільської ради Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть (серія [NUMBER] ) та складено 09.09.2016 року відповідний актовий запис № 07. За життя покійний був членом колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Коцюбинського» на території Савинківської сільської ради, тому до спадкового майна належать земельні ділянки (колишня земельна частка (пай), власність на які підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 783386, до яких увійшли земельні ділянки: - земельна ділянка площею 2,51 га, рілля, для ведення особистого селянського господарства, нормативна грошова оцінка на момент смерті 34006,19 грн.; - земельна ділянка площею 0,70 га, пасовище, для ведення особистого селянського господарства, нормативна грошова оцінка на момент смерті 2557,24 грн.; Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. Відповідно до Довідки Савинківської сільської ради Корюківського району на момент смерті, [INFO] , [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] , [INFO] та сином [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На сьогоднішній день фактичними власниками спадкового майна є позивачі, так як після смерті батька прийняли спадщину та вважали, що є повноправними власниками земельних ділянок, але коли виявили бажання реалізувати своє право власності, а саме розпорядитися майном, виявилося, що без свідоцтва про право на спадщину вони цього зробити не зможуть. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Порядок проставляння відмітки про перехід права власності затверджений Постановою КМУ від 06.05.2009 року №439. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» від 05.03.2009 року, передбачено вилучення державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі якого відбувся перехід права власності, із справ нотаріальної контори, проставляння відмітки про перехід права власності, та доручення державного акту на право власності на землю до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З викладеного видно, що позивач є спадкоємцем, тобто власником майна померлого і має право успадкувати державний акт на право власності на земельну ділянку, так як відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1225 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так як позивачі є рідними дітьми спадкодавця, відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України є спадкоємцями першої черги і відповідно до ст. 1267 Цивільного кодексу України їхні частки у спадщині є рівними. Визначення часток власності кожного співвласника регламентується відповідно до Цивільного кодексу України від 16.01.2003 р. № 435-ІV (ЦК України). Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до статті 87 Земельного кодексу України спільна часткова власність виникає при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. Відповідно до статті 357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Так як спадщину прийняли позивачі в вдвох, то відповідно мають право на спадкове майно по 1/2 частці. За таких умов суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивачів про визнання за ними права власності на спадкове майно, не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачам необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, а так як позивачами при подачі позову до суду було сплачено 50% судового збору, тому сплачений позивачами судовий збір слід залишити за ними.

Outcome: approved