Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

03 серпня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області за актовим записом №5779. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . З 01 липня 2020 року сторони разом не проживають, а малолітня дочка фактично проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Зазначає, що на теперішній час вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та не має можливості працювати та наразі перебуває у скрутному матеріальному стані, оскільки коштів, які вона отримує як допомогу на дитину, не вистачає для нормального існування, тому просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання та утримання дитини у зазначених вище розмірах. Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 18 березня 2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] : -аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; -аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох річного віку; -судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від суду від 12 серпня 2021 року за заявою відповідача [PERSON] скасовано заочне рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 18 березня 2021 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини, справу призначеного до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів прийнято до провадження судді Червонозаводського районного суду м.Харкова Демченко С.В. та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. 18 листопада 2021 року від позивача до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява, в якій остання просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] . 18 листопада 2021 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про визнання позову, в якій він зазначив, що ознайомлений зі змістом позовних вимог, викладених в уточненій позовні заяві, та не заперечує щодо їх задоволення. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, а також просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, зазначив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи та досліджених в судовому засіданні доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 27 листопада 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області за актовим записом №5779 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 27 листопада 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 01 квітня 2020 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`яському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Зі змісту Витягу із Наказу ДУ «Диканівська виправна колонія» №69О/С-20 від 04 травня 2020 року слідує, що [PERSON] , яка працює старшим інспектором (з виховної та соціально-психологічної роботи з персоналом) відділу по роботі з персоналом державної установи ДУ «Диканівська виправна колонія» з 15 травня 2020 року по 18 березня 2023 року надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] . З довідки №12/ОК-П-43, виданої 31 серпня 2021 року начальником відділу по роботі з персоналом Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» слідує, що [PERSON] проходить службу у Державній кримінально-виконавчій службі по теперішній час. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондує конституційному обов`язку батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч.1 ст.80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; Як встановив суд, малолітня донька - [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що не оспорюється відповідачем, крім того, відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітньої доньки. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд враховує матеріальний стан та стан здоров`я як дитини, так і відповідача, те що він офіційно працевлаштований та має регулярний дохід, інших непрацездатних або неповнолітніх утриманців не має, адже жодних доказів на спростування вказаної інформації відповідачем суду не надано. Враховуючи вищевикладені обставини, факт перебування дитини на утриманні позивача, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 серпня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. За змістом ч. 1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, суд зазначає таке. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Отже, позивач як дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини у розмірі 1/8 частки від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 03 серпня 2020 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , - трьох річного віку, тобто до [INFO] . Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що заявлені позивачем вимоги узгоджуються з нормами діючого законодавства, а також те, що відповідач визнав уточнені позовні вимоги у повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а відповідач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved