overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

03.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 26 листопада 2010 року, актовий запис №6, місце реєстрації: виконавчий комітет Кіровської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. Мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося з вини відповідача, яка веде вільний спосіб життя, у зв'язку з чим між сторонами виникали сварки. В листопаді 2014 року відповідч покинула позивача та зараз мешкає з іншим чоловіком. На примирення не згоден, майновий спір вітсутній. Відповідач не заперечує, щоб донька [PERSON] залишиться проживати з позивачем. Просить суд розірвати його шлюб із [PERSON] [PERSON] підтримав свою позовну заяву, просив строк на примирення не призначати, оскільки відновлення шлюбних відносин з відповідачем виключається, просив шлюб розірвати, підтвердив, що дитина мешкає з ним, але у сторін є спір щодо виховання, забезпечення та проживання дитини, який вони будуть вирішувати у іншому провадженні. Оскільки він є інвалідом 2-ї групи, просив судовий збір стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] позов про розірвання шлюбу визнала та просила шлюб розірвати, строк на примирення не призначати, оскільки відновлення шлюбних стосунків з позивачем виключається, підтвердила наявність спору щодо виховання, утримання та місця проживання дитини. Згодна сплатити судові витрати по справі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступне. [PERSON], [INFO], перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами зареєстровано 26 листопада 2010 року, актовий запис №6, місце реєстрації: виконавчий комітет Кіровської сільської ради Роздільнянського району Одеської області.. Мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідач надає допомогу на утримання дитини, але не регулярно. Спільне життя між сторонами не склалося через втрату почуття кохання один до одного, різні характери та погляди на сімейне життя, в зв'язку з чим вони стали проживати окремо, жодних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, що не заперечує і позивач, і відповідач. Шлюб між сторонами носить формальний характер. Суд вважає, що сторони не мають наміру відновлювати сімейні стосунки, на примирення не згодні. Спір про поділ майна відсутній. Між сторонами існує спір про місце проживання дитини, її виховання та матеріальне забезпечення,.який буде вирішуватися у іншому провадженні. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини. Позивач є інвалідом другої групи та несплачений судовий збір за подання до суду позовної заяви підлягає стягненню з відповідача у розмірі 243,60 грн. на користь держви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

03.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь 20 531 грн. Позов мотивує тим, що 13.09.2014 р. [PERSON] позичив в нього 12000 грн. і зобов'язувався повернути вказану суму до 30.11.2014 р. На підтвердження укладення договору позики і отримання коштів написав розписку. В даній розписці вказав, що бере в безвідсоткову позику кошти в сумі 12000 грн. в [PERSON] і зобов'язується повернути дану суму до 30.11.2014 р. Однак по сьогоднішній день він цих коштів не повернув. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви. Просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції, оголошенням в газеті «Львівська пошта» № 83 від 30.07.2015 р., а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши думку представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.09.14 р. [PERSON] позичив в [PERSON] 12000 грн. і зобов'язувався повернути вказану суму до 30.11.2014 р. На підтвердження укладення договору позики і отримання коштів написав розписку. В даній розписці вказав, що бере в безвідсоткову позику кошти в сумі 12000 грн. в [PERSON] і зобов'язується повернути дану суму до 30.11.2014 р. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Обов'язок позичальника повернути позику визначено також ст. 1049 ЦК України. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене, беручи до уваги розрахунок суми позову, представлений позивачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

03.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю. Сторони в судове засідання не з'явилися, при цьому надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Своєю заявою відповідач повідомила про відсутність наміру змінювати своє прізвище на дошлюбне. Згідно положень частини другої статті 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксації судового засідання технічним засобом. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 19.11.2004 року, при цьому мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. Як убачається з позовної заяви, сторони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Наданий судом подружжю строк для примирення позитивних результатів не надав. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки сторони не бажають подальшого збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

03.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки - [PERSON], [INFO] у розмірі 900 грн, щомісячно та на своє утримання в розмірі 500 грн, щомісячно, оскільки відповідач добровільно достатньої матеріальної допомоги їй не надає. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач позов визнав частково, вважає що на утримання дитини він повинен сплачувати аліменти у розмірі ? частина від його заробітку. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі з 12.08.2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі і є батьками малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], яка на даний час мешкає разом з позивачем (а.с.3-6). Згідно до положень ст.ст.180, 181 ч.3, 184, 84 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину і за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть присуджуватись у твердій грошовій сумі за наявності обставин, що мають істотне значення. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років Суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний здійснювати виплату позивачу аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) та на утримання дружини в розмірі 1/8 частини заробітку, оскільки він працевлаштований, не має інших утриманців та має можливість виконувати такі зобов'язання. Судові втирати по справі необхідно покласти нв відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

03.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. На підтвердження позовних вимог в заяві вказав, що: 05 липня 2008 року уклав шлюб з відповідачем, від шлюбу мають малолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося по причині різних поглядів на життя і шлюбно-сімейні відносини, які між ними припинені з травня 2015 року. Між ними немає взаємопорозуміння. Спору про розподіл сумісного майна не виникає, діти проживають з відповідачкою. А тому позивач просить винести рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, так як він суперечить його інтересам. Від позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить не стягувати витрати понесені ним з відповідача. Від відповідача надійшла заява з проханням справу слухати у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд встановив: - згідно свідоцтва про шлюб, сторони 05 липня 2008 року зареєстрували шлюб; - згідно копій свідоцтв про народження сторони мають малолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В силу статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову сторони шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з травня 2015 року, тобто шлюб існує формально, проживають окремо, на примирення позивач не згоден і наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що на даний час шлюб суперечить його інтересам, відповідач згодна з позовними вимогами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

03.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 06.02.2007 року в розмірі 19105 грн 91 коп., а також 243 грн 60 коп. у відшкодування понесених судових витрат. В обґрунтування позову послався на невиконання відповідачем умов кредитного договору в частині порядку і строків розрахунку. Сторони в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Представник позивача надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, якою також повідомила про підтримання позову і згоду на заочний розгляд справи. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 06.02.2007 року сторони уклали кредитний договір на підставі якого позивач надав відповідачу кредит сумі 759 грн із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 20.40% річних від суми залишку, строком до 06.02.2008 року (далі Договір). Згідно із прийнятими на себе зобовязаннями, відповідач повинна була щомісячно, в період з 20 до 25 число, сплачувати в повернення тіла кредиту, нарахованих відсотків та комісії платіж у сумі 79 грн 67 коп. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. Відповідач умови Договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 23.06.2015 року складає 19105 грн 91 коп., зокрема: заборгованість по тілу кредиту 529 грн 18 коп., заборгованість по сплаті процентів 5436 грн 42 коп., заборгованість по сплаті комісії 63 грн 77 коп., пеня, нарахована за порушення строків розрахунків 11690 грн 54 коп., штраф за порушення строків платежів 1386 грн. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а. с. 4), правильність якого відповідачем не спростовано. Зазначене є підставою для стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту, нарахованим відсоткам та комісії, а всього 6029 грн 37 коп. /529.18 + 5436.42 + 63.77/. Вирішуючи питання стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми пені і штрафу, загальний розмір яких складає 13076 грн 54 коп. /11690.54 + 1386/, суд виходить з наступного. Згідно статті 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За змістом статті 549 Кодексу, штраф і пеня є різновидами неустойки. Частиною третьою статті 551 Кодексу встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи те, що загальний розмір неустойки (13076 грн 54 коп.) значно перевищує розмір основної суми боргу (6029 грн 37 коп.), суд вважає необхідним зменшити неустойку, що підлягає стягненню з відповідача, до 3000 грн. Тому, усього з відповідача слід стягнути 9029 грн 37 коп. /6029.37 + 3000/.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

03.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 08.09.2006 року в розмірі 7021.98 дол. США, а також 1478 грн 13 коп. у відшкодування понесених судових витрат. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Представник позивача надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, якою також повідомила про свою згоду на заочний розгляд справи у разі відсутності відповідача. Відповідач про причини неявки не повідомила, у звязку з чим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 08.09.2006 року сторони уклали договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 19.2% річних від суми залишку (далі по тексту Договір). Згідно статей 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. Відповідач умови Договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.05.2015 року складає 7021.98 дол. США, зокрема: заборгованість за кредитом 1720.14 дол. США, заборгованість про сплаті процентів 4544.84 дол. США, пеня 400 дол. США, штраф 357 дол. США. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а. с. 6-8), правильність якого відповідачем не спростовано, що є підставою для її стягнення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

03.07.2015 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 26559,40 грн. за кредитним договором б/н від 29.07.2009 року та судових витрат. Підставою позову явилось те, що 29.07.2009 року відповідач отримав кредит в розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Згідно п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлено за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Банк свої зобов'язання виконав, а відповідач на 11.06.2015 року має заборгованість у сумі 26559,40 грн., яка складається: 10522,61 грн. - заборгованість за кредитом, 13395,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1240,92 грн. - штраф (процентна складова). Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень по суті позову не надав, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України суд знаходить, що копіями заяви позичальника від 29.07.2009 р. (а.с. 7), Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 8-13) підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а розрахунком заборгованості (а.с. 3-6) підтверджено розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

03.07.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 09.12.2005 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Фактично сімейні правовідносини припинені. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені з липня 2014 року. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, але надала суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, та не заперечує проти задоволення позову. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 грудня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис за № 1148, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-НО № 031526 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

03.07.2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, пояснюючи, що в зареєстрований шлюб з відповідачем вони вступили 10.04.2010 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку до повноліття дитини. Позивачка у судове засідання не з,явилась, але надала заяву, у якій просить суд розглянути справу за її відсутністю, на позові наполягає. Відповідач у судове засідання не з,явився, але надав заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутністю, позов визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст. 180, 183 СК України батьки забов,язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини, сторони є батьками [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачкою та знаходяться на її повному утриманні, а відповідач зобов,язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітної плати та інших доходів. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. до спеціального фонду Державного Бюджету України. На підставі ст.ст. 180, 183 СК України, ст. 88 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

03.07.2015 року позивач поштою звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, оскільки відповідач добровільно достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини їй не надає. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], яка на даний час мешкає разом з позивачем (а.с.2-3). Згідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину. Суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний здійснювати виплату позивачу аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини із всіх видів його доходів, оскільки інших утриманців він не має.

Outcome: approved