Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

04.10.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила суд: визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивавані тим, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 18 грудня 2008 р. належить квартира [ADDRESS]. Окрім позивача, в даній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який не проживає за вказаною адресою, не приймає участі в утриманні житла, оплаті комунальних платежів. Особисті речі відповідача у квартирі відсутні. Зазначила, що відповідач проживає у США. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 05.10.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд такої проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не прибула. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача в судове засідання не прибула. Направила суду письмову заяву, в якій просила розглянути дану справу за її відсутності та за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув. Через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Заперечень відповідача проти позову, відзиву на позов, до суду не надходило. У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися. Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 18 грудня 2008 р., виданого Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровано двоє осіб, а саме: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки №1899 від 16.07.2018 року, виданої ЛКП «Цитадель-Центр». Згідно з актами від 16.07.2018 року та від 15.08.2018 року, затверджених директором ЛКП «Цитадель-Центр», вказано, що зі слів сусідів [PERSON], [INFO], зареєстрований, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS]. Фактичним місцем проживання [PERSON] є США. Окрім того, судом встановлено, що [PERSON] не проживає в житловому приміщенні у зв'язку з тим, що отримав громадянство США та фактично проживає в Філадельфії, штат Пенсильванія, що підтверджується свідоцтвом про натуралізацію [NUMBER] від 05.09.2018 року. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, Інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла, втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відтак, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не заперечував проти задоволення позову, останній відсутній за місцем реєстрації понад один рік, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Оскільки позовні вимоги задоволено, а позивач при поданні позову звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved