Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

04 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 15 вересня 2007 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білопільського районного суду від 20 січня 2016 року. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO]. Рішенням Білопільського районного суду від 08 лютого 2016 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частики усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття, які він регулярно сплачує у примусовому порядку. Після розірвання шлюбу з відповідачкою уклав шлюб з [PERSON], яка має дитину від попереднього шлюбу. Крім того, у шлюбі у них народилась донька, [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідачка разом з сином має середній дохід на одну особу в розмірі 2 571 грн. 70 коп., а його середній дохід на кожного члена сімї після сплати комунальних платежів становить 1 114 грн. 89 коп., просить зменшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] з 1/4 частини до 1/6 частини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визнати виконавчий лист №573/2673/15-ц таким, що підлягає поверненню до суду. Видати новий виконавчий лист. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи в її відсутність та письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що у липні 2017 року [PERSON] звертався до суду з аналогічним позовом, за результатами розгляду якого останньому відмовлено в задоволенні позовних вимог. Вказала, що власником домоволодіння, де проживає позивач, є [PERSON] Останній отримує субсидію, а надані [PERSON] копії квитанцій не містять у собі інформації про оплату ним комунальних послуг. До того ж, на думку відповідачки, її працевлаштованість у ТОВ АФ «Вікторія» не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки дана обставина вже була врахована судом при ухваленні рішення про стягнення аліментів. Вважає, що так як матеріальне становище позивача не змінилося, позов останнього про зменшення аліментів є безпідставним, а отже таким, що не підлягає задоволенню (а. с. 33-34). Заслухавши позивача [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було розірвано рішенням Білопільського районного суду від 20 січня 2016 року. У шлюбі у них народилася дитина - [PERSON], [INFO] (а. с. 4, 11). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 08 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 05 квітня 2016 року, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом із матірю [PERSON] З [PERSON] на користь останньої стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а. с. 5-9). 03 травня 2017 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON]. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] (а. с. 11 зворотній бік, а. с. 12). Як підтвердив у судовому засіданні позивач, його дружина на даний час перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Білопільської РДА, де отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн. на місяць. З довідки АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» вбачається, що [PERSON] працює на даному підприємстві токарем третього розряду. В період з 01 лютого по 31 липня 2017 року йому була нарахована заробітна плата у середньому розмірі 8 469 грн. 48 коп. на місяць, з них середньомісячний розмір утриманих аліментів склав 1 691 грн. 07 коп. (а. с. 13). За інформацією Миколаївської селищної ради від 22 вересня 2017 року до складу сімї позивача входять: дружина [PERSON], [INFO], яка перебуває в декретній відпустці, донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], учень 4 класу Миколаївської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів, падчерка - [PERSON], [INFO], учениця 1 класу Миколаївської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів (а. с. 15). Згідно з довідкою відділу ЦНАП Миколаївської селищної ради позивач зареєстрований у будинку, розташовану за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Миколаївка, вул. Центральна, 89, власником якого є його батько - [PERSON]. Окрім останніх за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а. с. 14). Разом з тим, як підтвердив у судовому засіданні позивач, його син [PERSON], [INFO] фактично проживає із відповідачкою і лише зареєстрований за вказаною вище адресою. Зняти дитину з реєстрації у будинку, який належить його батькам, він не може, так як відповідачка не дає на це свою згоду. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Сумському районному відділі ДВС ГТУЮ в Сумській області перебуває виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, [PERSON], [INFO]. У період з 01 листопада 2016 року по 31 травня 2017 року [PERSON] аліменти не сплачував (а. с. 12). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України №789 Х11 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №143цс13, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як на підставу для зменшення розміру аліментів позивач посилається на те, що він самостійно оплачує всі комунальні послуги, бо його батьки, з якими він, його дружина, донька та падчерка проживають однією сім'єю та мають спільний побут, є пенсіонерами і отримують невелику пенсію. Крім того, він утримує дитину дружини від першого шлюбу, батько якої не сплачує аліменти, а також дружину, яка на даний час немає самостійного заробітку так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною та новонароджену доньку. З огляду на викладене суд відмічає, що надані позивачем квитанції по нарахуванню комунальних платежів, виписані на імя його батька не є беззаперечними доказами того, що вони взагалі оплачені, в тому числі [PERSON] Крім того, з доданих до матеріалів справи повідомлень про надання субсидій вбачається, що на період опалювального сезону з січня по квітень 2017 року [PERSON] призначалася субсидія на оплату житлово-комунальних послуг (а. с. 19-25). Разом з цим суд також відмічає, що наявність у позивача обовязку сплачувати витрати на житлово комунальні послуги не виключають наявність такого обовязку у відповідачки. Наявність на утриманні у позивача дитини його дружини від попереднього шлюбу не є підставою для зменшення розміру аліментів для утримання його дитини від попереднього шлюбу та не звільняє батька цієї дитини від обовязку утримувати дитину та сплачувати аліменти. Народження дитини у другому шлюбі, а також тимчасова відсутність у дружини власного заробітку внаслідок догляду за дитиною не є підставою для зменшення розміру аліментів, які були стягнуті з позивача на утримання дитини від першого шлюбу. Стосовно доводів позивача про те, що його дохід після відрахування всіх податків, аліментів та сплати комунальних послуг становить 4 459 грн. 59 коп. на сімю, яка складається з чотирьох чоловік, тобто по 1 114 грн. 89 коп. на кожного, тоді як дохід відповідачки, яка проживає у двох із сином, на одну особу становить 2 571 грн. 70 коп. суд зазначає наступне. Так, визначаючи дохід своєї сімї [PERSON] вказує лише свою заробітну плату, не враховуючи при цьому дохід дружини у виді отримуваної допомоги при народженні дитини у розмірі 860 грн. на місяць. Разом з цим, як зазначалося вище, позивач не довів факт сплати ним комунальних платежів, а також не надав жодного належного і допустимого доказу на підтвердження своїх доводів про розмір доходу, який отримала відповідачка. При цьому суд також відмічає, що батьки несуть рівні обовязки по утриманню дитини. Доводи позивача про те, що аліменти, які ним сплачуються, відповідачка використовує не за призначенням суд вважає безпідставними, оскільки вони не підтвержені жодними доказами. Крім того, [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що його син забезпечений усім необхідним. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого сімейного життя. При цьому, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст. 5 протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Отже, при зменшенні розміру аліментів та при фактично збільшеному розміру доходів позивача, дитина від першого шлюбу буде отримувати аліменти в меншому розмірі, ніж витрати, які несе позивач на утримання дитини від другого шлюбу. З огляду на вищевказані норми національного права та встановлені обставини справи, суд вважає, що зменшення розміру аліментів не відповідає інтересам сина сторін у справі [PERSON], ставить його у несприятливі умови в частині матеріального забезпечення, погіршуючи положення самої дитини в порівнянні з тим рівнем аліментних виплат, які визначені рішенням суду. За таких обставин, фактичне втручання держави у спосіб зменшення сплачуваних на дитину аліментів в судовому порядку не є необхідним ні в інтересах самої дитини, ні в інтересах дотримання розумного балансу між виплатами для всіх неповнолітніх дітей, які сукупно здійснює платник. Крім того, суд не вбачає сукупності виняткових та істотних обставин, які б на боці позивача обґрунтовували підстави для зменшення розміру сплачуваних ним аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], натомість за встановленими обставинами справи спостерігається покращення майнового становища платника, що виключає наявність обґрунтованих підстав для зменшення розміру аліментів. У звязку з викладеними обставинами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed