Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

04 липня 2018 року позивач звернулась в суд з цим позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Не заперечувала проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Підставами звернення до суду з позовом стало те, що вона є власником квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності. Відповідач по справі, що є її сином, зареєстрований в належній їй на праві власності квартирі та не бажає зніматись з реєстрації з даної квартири. Вказала, що вона не володіє інформацією щодо фактичного місця проживання відповідача, який у 2016 році виїхав з України, періодично телефонує їй з різних номерів не повідомляючи фактичного місця перебування або проживання. На усне звернення до відповідача в телефонному режимі щодо добровільного зняття з реєстрації він категорично відмовляється. На даний час позивач має бажання продати належну їй на праві власності квартиру, проте наявність реєстрації у ній відповідача перешкоджає реалізації цього права, тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. 02.08.2018 року ухвалою судді відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справипровести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз'яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз'яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Як вбачається з поштового повідомлення, яке повернулось на адресу суду, 06.08.2018 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] отримали копію ухвали про відкриття провадження. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів направлялась за зареєстрованим місцем проживання. Відповідач також отримав копію позовної заяви разом з копіями доданих документів. У визначений судом строк сторони клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляли, заперечень проти розгляду спавши в спрощеному порядку до суду не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. З огляду на вищезазначене суд, на підставі частини 5 статті 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії довідки МСЕК серії 2 -18 АВ позивач [PERSON], 1950 року народження, являється інвалідом другої групи професійне захворювання безстроково (а.с.5). Як вбачається з копії свідоцтва про право власності [NUMBER] від 25.12.2009 року [PERSON] належить на праві приватної власності трикімнатна квартира [ADDRESS], свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради від 17.12.2009 року № 299 (а.с.6). Згідно копії довідки виданої головою ТВК - 4 [PERSON], [INFO], проживає за адресою [ADDRESS] її син [PERSON], [INFO], зареєстрований за даною адресою, але не проживає з лютого 2016 року (а.с.7). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. До вказаних правовідносин застосовуються норми права визначені Цивільним та Житловим Кодексами України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як визначено частиною 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статей 12,13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З огляду на дослідженні в судовому засіданні докази в суду немає сумнівів щодо справжності обставин, викладених у заяві позивачем, які свідчать про те, що відповідач понад один рік без поважної причини не проживає в належній позивачу квартирі. Підстав збереження за [PERSON] жилого приміщення понад встановлені законом строки, що передбачені частиною 3 ст. 71 ЖК України, не встановлено. Оскільки відповідач проти позову не заперечив, відзиву на позовну заяву у визначені судом строки не подав, а тому суд вважає, що він повністю погодився із позовом і не заперечував викладені в ньому обставини та не наполягав на їх доведенні згідно вимог ст. 81 ЦПК України. Право власника даного житла позивача, порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, підлягає захисту. З урахуваннямзадоволення позову відповідно достатті 141 ЦПК Україниз відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень, оскільки позивач при подачі позову як інвалід другої групи звільнення від сплати судового бору.

Outcome: approved