Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

03 червня 2019 року [PERSON] звернулась до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 04 квітня 2008 року між нею та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого надано кредит у сумі 58233,12 доларів США, строком до 31 березня 2028 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 04 квітня 2008 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра» укладено договір іпотеки, за умовами якого вона передала в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 95,5 м-2 та земельну ділянку, площею 0,0656 га, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2011 року позов ВАТ КБ «Надра» задоволено, вирішено: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ КБ « Надра » заборгованість по кредиту в розмірі 64234,27 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 512878,55 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 120 грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2012 року рішення суду першої інстанції від 04 березня 2011 року в частині стягнення заборгованості по кредитному договору було залишено без змін. Рішення суду виконане в повному обсязі, про що свідчить постанова старшого державного виконавця Малинського районного відділу серії ВП № 44050535 від 13 лютого 2018 року, в якій зазначено, що борг сплачено в повному обсязі згідно заяви стягувача. За таких обставин, [PERSON] просить суд визнати припиненим договір іпотеки від 04 квітня 2008 року, припинити дію державної реєстрації іпотеки на житловий будинок та земельну ділянку, припинити дію державної реєстрації обтяження на житловий будинок та земельну ділянку. Представник відповідача позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві та просила відмовити [PERSON] у задоволенні вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Так, у відзиві [PERSON] пояснила, що станом на 02 квітня 2019 року у [PERSON] , як позичальника за кредитним договором № 04/04/2008/2008/840-ЖР/02/73 існує заборгованість в розмірі 108578,72 доларів США, а саме: основний борг - 32947,71 доларів США, відсотки - 64934,61 доларів США, пеня - 10696,40 доларів США, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Представники третіх осіб: Малинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Житомирській області та Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Матеріалами справи встановлено, що 04 квітня 2008 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» укладено кредитний договір №04/04/2008/840-ЖР/02/73, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у сумі 58233,12 доларів США , з кінцевим терміном повернення кредиту до 31 березня 2028 року. Пунктом 8.4. Договору передбачено, що даний правочин набирає чинності з дня його укладення та діє до остаточного виконання позичальником прийнятих на себе зобов`язань (а.с. 7-10). Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 04 квітня 2008 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра» укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 95,5 м-2 та земельну ділянку, площею 0,0656 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Договір іпотеки посвідчений державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Іваненко О.М. Згідно п.6.3. статті 6 Договору іпотеки, він набуває чинності з моменту нотаріального посвідчення та діє до повного виконання зобов`язання за кредитним договором (а.с. 11-13). Крім того, 04 квітня 2008 року державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку із посвідченням вищевказаного іпотечного договору, накладено заборону відчуження зазначеного в договорі житлового будинку та земельної ділянки, що підтверджується витягами з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №17941682 та №17941442 (а.с.14). За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №156507976, відносно житлового будинку та земельної ділянки, кадастровий номер 1823410100:01:005:0252, що розташовані в [ADDRESS] , 04 квітня 2008 року Малинською державною нотаріальною конторою зареєстровано іпотеку за номером 6952018. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку присвоєно номер 3447395, номер запису про обтяження - 3447876 (а.с.15). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2011 року позов ВАТ КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення боргу задоволено, вирішено: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість по кредиту в розмірі 64234,27 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 512878,55 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 120 грн. (а.с.16-18). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2012 року рішення суду першої інстанції від 04 березня 2011 року в частині стягнення заборгованості по кредитному договору залишено без змін (а.с.19-21). Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. За приписами статей 3,17 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилалася на те, що вона повністю погасила заборгованість за кредитним договором. Оскільки зобов`язання за кредитним договором припинилося його належним виконанням, то додаткове зобов`язання за іпотечним договором також слід вважати припиненим. Однак представник відповідача стверджує, що [PERSON] має заборгованість по кредитним зобов`язанням, що становить 108578,72 долари США, а тому у банка відсутні законні підстави щодо припинення обтяжень на нерухоме майно. Розрахунок заборгованості, яка за твердженням банку є наявною у позивача, суду в ході розгляду справи не був наданий. В той же час, судом встановлено, що заборгованість по кредитному договору №04/04/2008/2008/840-ЖР/02/73 відсутня, оскільки дане підтверджується постановою державного виконавця Малинського районного відділу ДВС від 13 лютого 2018 року, відповідно до якої виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1410/11, виданого 09 грудня 2013 року про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту в розмірі 64234,27 доларів США , що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 512878,55 грн., судового збору в розмірі 850 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 60 грн., закінчено у зв`язку з тим, що боржник - [PERSON] у повному обсязі сплатила борг. (а.с.22). Дана постанова не оскаржена та є чинною. Також суд звертає увагу на те, що Банк стягнувши всю заборгованість за кредитним договором судовим рішенням від 04 березня 2011 року, змінив термін дії кредитного договору. Факт повного виконання вказаного рішення, неоспорений Банком, вказує на те, що у Банка залишилось право пред`явити до відповідача лише вимоги передбачені ст. 625 ЦК України. Оскільки Банк в цій справі таких вимог не заявив, а також враховуючи те, що такі вимоги не обтяжені іпотекою, твердження позивача про повне виконання зобов`язання по кредитному договору є обґрунтованим. Зазначене відповідає висновку, викладеному в Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 564/2199/15-ц та п. 91 Постанови Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, який відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Разом з тим, загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За положеннями частини першої статті 593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується. Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12 - 15, 20 ЦК України), слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Таким чином, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом пред`явлення позову про припинення договору іпотеки. Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року у справі справа № 695/3790/15-ц. Тому суд вважає, що позивач, звернувшись до суду з позовом про визнання договору іпотеки припиненим, обрала невірний спосіб захисту свого право, а тому в задоволені позову в цієї частині вимог слід відмовити. Вимоги позивача про припинення дії державної реєстрації іпотеки на житловий будинок та земельну ділянку та припинення дії державної реєстрації обтяження на житловий будинок та земельну ділянку, також не підлягають задоволенню, оскільки їх вирішення залежить від задоволення судом основної вимоги. ( про визнання іпотеки такою, що припинена). Крім того суду зазначає, що обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору). Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з пунктом 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 року (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення. Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна. У випадку одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або за наявності рішення суду нотаріус сам повинен зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також - припинити інше речове право (іпотеку). Відповідний правовий висновок з даних правовідносин висловив Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року у справі справа № 695/3790/15-ц. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що дійсно записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Проте ефективним способом захисту порушених прав позивача було пред`явлення позову про визнання іпотеки такою, що припинена (оскільки щодо цього існував спір), а не визнання припиненим договору іпотеки, а також - про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed