Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

02.07.2021 відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, просив поновити строк для перегляду та скасувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.05.2021 у справі №756/2906/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування вимог заяви [PERSON] зазначав наступне. Про існуюче заочне рішення дізнався з сайту Судова влада України 30.06.2021. Відповідач [PERSON] надав до суду в електронному вигляді про те, що його представник (адвокат) не може прийняти участь у судовому засіданні у зв`язку з відрядженням, а особисто відповідач потребує професійної правової допомоги у цій справі. Однак, судом було ухвалено заочне рішення. Відповідач з рішенням категорично не згоден, оскільки обставини справи встановлені не у повному обсязі, суд не дослідив обставини, які кардинально можуть змінити доказову базу. Відповідач не погоджується із розміром заборгованості. Відповідач вказував у заяві про перегляд заочного рішення, що має намір надати суду відповідні пояснення (відзив) та докази сплати кредитних коштів, клопотати про призначення експертизи з приводу сум заборгованості та умов договору тощо. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду заяви, у судові засідання, призначені на 09.09.2021 та на 27.09.2021, не з`явився. Явку свого представника у судові засідання не забезпечив. При цьому, 09.09.2021 судом було постановлено задовольнити клопотання [PERSON] про відкладення судового засідання. 24.09.2021 від представника відповідача - адвоката Горб В.П. на адресу суду надійшло клопотання про перенесення слухання, мотивоване відрядженням до Херсонської області. [PERSON] зазначив, що участь представника у судовому засіданні обов`язкова, оскільки [PERSON] потребує професійної правничої допомоги. Разом з тим, а ні позивачем, а ні його представником не подано до суду жодних доказів поважності причин неявки у судові засідання. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце розгляду заяви повідомлені належним чином. Представник позивача Меркулова В.В. на адресу суду направила відзив, де просить відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення. В обгрунтування вказувала, що відповідач був належним чином повідомлений про дату судового розгляду справи, від нього не надійшло жодних клопотань, заперечень чи інших документів щодо розгляду даної справи. Відповідач у своїй заяві про перегляд заочного рішення не вказує жодних матеріальних підстав для скасування заочного рішення. Тільки за одночасної наявності процесуальних і матеріальних обставин суд може скасувати заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 285 ЦПК України визначено, що у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.05.2021 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Як убачається з рішення суду відповідач [PERSON] у судове засідання вкотре не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у справі документами. В заяві про перенесення розгляду справи, поданої 26.05.2021 засобами електронного зв`язку, відповідач просить відкласти розгляд справи, у зв`язку з неможливістю прийняти участь у даному судовому засіданні його представником, оскільки останній перебуває у відрядженні. Разом з тим, належних та допустимих доказів перебування його представника у відрядженні не надає. Крім того, відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву (а.с. 113) Викладене свідчить про те, що суд виконав покладений на нього обов`язок повідомити учасників про дату, час та місце розгляду справи, а відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не скористався своїм правом взяти участь у судовому засіданні, не подав належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки, причин неподання відзиву на позов тощо. Так, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення вказує, що не погоджується із розміром заборгованості та стверджує, що судом не у повній мірі було досліджено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, до заяви про перегляд заочно рішення жодного доказу в розумінні положень ст. 76 ЦПК України не додано. Більше того, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову, до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем не додано. Сукупності обставин, визначених ст. 285 ЦПК України, судом встановлено не було, а відповідачем їх наявність не доведена. За таких обставин суд вважає, що судом було постановлено заочне рішення з дотриманням вимог чинного законодавства. Крім того, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х). Виходячи з наведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними. Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). За таких обставин, посилання сторони відповідача не є доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи в розумінні положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а є підставою для апеляційного перегляду рішення суду, оскільки суд першої інстанції не може скасувати заочне рішення суду для надання іншої правової оцінки тим самим доказам у справі. Частиною 3 ст. 287 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.05.2021 слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed