Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

03.12.2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [INFO] \~ про поновлення його на роботі на посаді стрільця окремої команди воєнізованої охорони (з місцем дислокації в смт. Вакуленчук Чуднівського району Житомирської області) військової частини [NUMBER] [INFO] з 05.11.2010 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.\~ 22.01.2015 року до суду позивач\~ подав заяву про уточнення позовних вимог, а саме про їх зменшення шляхом відмови від вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи це тим, що позивачу було виплачено втрачений заробіток в розмірі 7054 грн., а також тим, що у зв`язку з проведенням антитерористичної операції на сході України є недостатнім фінансуванням Державної прикордонної служби України. В обґрунтування своїх вимог про поновлення на роботі позивач зазначає, що його було звільнено із займаної посади стрільця окремої команди воєнізованої охорони Житомирського прикордонного загону відповідно до наказу начальника прикордонного загону № 520-ОС від 05.11.2010 року на підставі п.7 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв`язку із набранням законної сили вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 14.09.2010 року, згідно якого позивача було засуджено за ч.2 ст.190, ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України до двох років виправних робіт з відрахуванням у дохід держави 20% заробітку, хоча вказаний вид покарання не перешкоджав йому продовжувати виконувати роботу стрільця, а скоєний ним злочин не був пов`язаний із його роботою. Також позивач зазначає, що він не є матеріально відповідальною особою, у його віданні вогнепальна зброя не перебуває та посада стрільця не відноситься до посади державного службовця. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах даної цивільної справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до наказу № 249-ОС від 23.09.2008 року позивач був переведений на посаду стрільця окремої команди воєнізованої охорони [INFO] за місцем дислокації у смт. Вакуленчук в зв`язку з організаційно - штатними заходами (а.с.11). Згідно вироку Чуднівського районного суду Житомирської області від 14.09.2010 року позивача було засуджено за ч. 2 ст.190, ч. 3\~ст. 358\~ \~Кримінального кодексу України\~до двох років виправних робіт з відрахуванням у дохід держави 20% заробітку (а.с.15-19). Відповідно до\~ наказу № 520-ОС від 05.11.2010 року позивача було звільнено із займаної посади\~ на підставі п. 7 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у\~ зв`язку із набранням законної сили вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 14.09.2010 року (а.с.20). Відповідно до пункту 7 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи. Згідно п.2.1 Положення про воєнізовану охорону об`єктів Прикордонних військ України (далі - Положення),\~ затвердженого наказом Державного комітету у справах охорони державного кордону № 293 від 13.05.2002 року, яке було чинне на момент виникнення спірних правовідносин, до воєнізованої охорони приймаються громадяни України у віці від 21 до 60 років, які пройшли військову службу, не були засуджені за вчинення злочину і здатні за своїми діловими і моральними якостями та станом здоров`я до несення служби зі зброєю, спроможні виконувати обов`язки, що випливають з умов та особливостей несення служби на кожному об`єкті, що охороняється.\~ Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд приходить до висновку, що звільнення позивача було проведено у повній відповідності з вимогами п.7 ч.1 ст.36 КЗпП України, адже подальше перебування на посаді позивача, якого було засуджено за вчинення умисного злочину, є неможливим, оскільки відповідно до Положення умовою проходження служби в Прикордонних військах України є відсутність судимості. З огляду на викладене, у суду відсутні правові підстави для поновлення позивача на роботі На підставі наведеного вище та

Outcome: dismissed