Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

03 листопада 2020 року [PERSON] через свого представника звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила суд визнати виконавчий напис приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною 27 січня 2020 року за реєстровим № 3606 таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог представник зазначив, що жодних кредитних зобов`язань перед відповідачем у позивача немає. Вважає, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконалась належним чином у безспірності суми, що підлягає стягненню та дотриманні стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання документів про вчинення напису з часу настання права на звернення з вимогами. Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2020 року справу передано до Долинського районного суду Івано-Франківської області за підсудністю. Відповідно до ухвали судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2020 року справу передано (повернуто) за підсудністю до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. 26 січня 2021 року суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бабій О.М. відкрито провадження у справі. У строк встановлений судом представник відповідача відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Пояснень третьої особи щодо позову відповідно до ст. 181 ЦПК України суду не надано. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з мотивів наведених у ньому. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Треті особи у судове у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 13 жовтня 2012 року між [PERSON] та акціонерним товариством «Банк Ренесанс капітал», правонаступником якого є акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» укладено кредитний договір, шляхом підписання [PERSON] пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта). Згідно умов договору [PERSON] у акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» відкрито картковий рахунок на її ім`я та встановлено ліміт овердрафту (кредитування) за картковим рахунком в розмірі 50\~000 гривень. Пунктом 2.4 договору (пропозиції) сторони погодили строк користування овердрафтом 24 місяці. 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис № 3606, про стягнення із [PERSON] в користь акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» грошових коштів в сумі 20 270 гривень 16 копійок, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 5\~171 гривень 83 копійки, прострочена заборгованість за комісією 185 гривень 83 копійки, прострочена заборгованість за процентами 7\~973 гривень 75 копійок, строкова заборгованість за сумою кредиту 28 гривень 17 копійок, строкова заборгованість за процентами 153 гривні 86 копійок, неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі 6\~756 гривень 72 копійок. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто із акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» плату в розмірі 250 гривень, яку присуджено стягнути із [PERSON] на користь стягувача. Загальна сума стягнення за виконавчим написом складає 20 520 гривень 16 копійок. У виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 19 листопада 2018 року по 19 листопада 2019 року. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок) для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. У даному випадку на підтвердження факту безспірності заборгованості представником акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» нотаріусу надано виписку з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором. Однак даний документ не містить інформації про дати та розміри погашення боржником боргу за кредитом, періодів нарахування заборгованості. Фактично дана виписка є довідкою про заборгованість, з якої можливо встановити тільки розмір заборгованості та її складові (прострочена заборгованість за сумою кредиту, прострочена заборгованість за комісією, прострочена заборгованість за процентами, строкова заборгованість за сумою кредиту, строкова заборгованість за процентами, штрафні санкції). Таким чином із наданих суду документів не встановлено що за період стягнення заборгованості за виконавчим написом, заборгованість [PERSON] по кредитному договору становила саме 20 270 гривень 16 копійок. Кредитний договір укладено 13 жовтня 2012 року, строк його дії 24 місяці. Таким чином строк дії договору закінчився 14 жовтня 2014 року. Однак виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною 27 січня 2020 року, тобто поза межами трирічного строку давності, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» Тому виконавчий напис слід визнати такими, що не підлягають виконанню. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується квитанцією № 12-1418к від 17 березня 2021 року на суму 5 000 гривень, рахунком-фактурою № 17/03, а також актом виконаних робіт від 17 березня 2021 року. Тому понесені\~позивачем витрати\~по оплаті\~судового збору\~за подання\~позовної заяви\~до суду\~в розмірі\~840\~гривень 80\~копійок,\~судового збору\~за подання\~заяви про\~забезпечення в\~розмірі 420\~гривень 40\~копійок,\~а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 12, 13, 15, 16, 524, Цивільного кодексу України,

Outcome: approved