Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

02 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому просила визнати за нею право власності на 2/15 частини житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] та матері [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 20 листопада 2018 року відкрите провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24 січня 2019 року зобов`язано Четверту Дніпровську державну нотаріальну контору надати належним чином засвідчені копії спадкових справ після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . В подальшому [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, треті особи - Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування вимог, [PERSON] посилалася на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове нерухоме майно, зокрема 2/15 частини житлового будинку [ADDRESS], який складається з: житлового будинку - літ.А, загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., літньої кухні-літ.Б; сараю-літ.В; вбиральні-літ.Г; сараю-літ.Д; навісу-літ.д; вбиральні-літ.Е; літнього душу-літ.Ж; сараю-літ.З; літнього душу-літ.І; колодязя-літ.к; колодязя інженерних мереж-літ.я; споруд, замощень № 1-4,І. За життя 16 грудня 2004 року [PERSON] склав заповіт, яким все майно, що належало на час його смерті, заповів своїй доньці - [PERSON] . Єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивач (донька померлого) та дружина [PERSON] (мати позивача), які фактично прийняли спадщину, але не оформили своїх спадкових прав, свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно не отримували. [INFO] померла мати позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . За життя 16 грудня 2004 року [PERSON] склала заповіт, яким все майно, що належало на час її смерті, заповіла своїй доньці [PERSON] . У визначений законодавством строк позивач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини як після смерті батька, так і матері, їй були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] ; грошовий внесок в АТ «Ощадбанк» та акції ПАТ «Інтерпайп НТЗ» у кількості 1 165 шт. Проте, свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька та матері на 1/2 частини будинку [ADDRESS] позивач [PERSON] не отримала, згідно постанови державного нотаріуса Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. від 13 вересня 2018 року їй було відмовлено з тих підстав, що нею не подано правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок та рекомендовано було звернутися до суду з відповідним позовом. В той же час [PERSON] зазначила, що право власності на 2/15 частки спірного житлового будинку її батькові [PERSON] належало на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-3514 від 05.10.1995 року, виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою та було зареєстровано у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Окрім померлого батька позивача [PERSON] співвласниками даного житлового будинку з визначенням часток за кожним були: [PERSON] - 2/15 частки; [PERSON] - 2/15 частки; [PERSON] - 2/15 частки та [PERSON] - 7/15 частки. [PERSON] зазначила, що оригінал свідоцтва про право на спадщину на будинок у неї відсутній та не зберігся у батька (спадкодавця), а інші співвласники будинку відмовляються надати нотаріусу свій оригінал правовстановлюючого документу, а тому з цих підстав їй було відмовлено нотаріусом в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну їй частину житлового будинку. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві з урахуванням уточнених позовних вимог [PERSON] просила суд: - визнати за нею право власності на 2/15 частини житлового будинку [ADDRESS], який складається з: житлового будинку - літ.А з прибудовами літ.а, а1,а2, загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., допоміжною площею 17,7 кв.м, літньої кухні-літ.Б; сараю-літ.В; вбиральні-літ.Г; сараю-літ.Д; навісу-літ.д; вбиральні-літ.Е; літнього душу-літ.Ж; сараю-літ.З; літнього душу-літ.І; колодязя-літ.к; колодязя інженерних мереж-літ.я; споруд № 1-4, замощення І, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] та матері [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 10 вересня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, згідно яких просили розглядати справу без їх участі, позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити вимоги, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання, не заперечували проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача Вільненської сільської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав. Представник третьої особи Четвертої Дніпровської державної нотаріальної конторив судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 06 січня 1955 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 18 липня 1981 року. [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] у віці 87 років, про що 10 листопада 2014 року зроблено відповідний актовий запис № 1888, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 10 листопада 2014 року. За життя 16 грудня 2004 року [PERSON] , [INFO] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Леон І.О., зареєстрований в реєстрі за № 5-2929, яким все своє майно з чого б воно не складалося, і де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що належатиме йому по закону на день смерті, заповів [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 39098957 від 06 грудня 2014 року. Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилась спадщина на належну йому 2/15 частину житловогобудинку [ADDRESS]. Належна частина спірного житлового будинку належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою 05 жовтня 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-3514. Реєстрація прав власності на спадковий будинок за спадкодавцем підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 586258 від 11 вересня 2018 року, а також довідкою комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 24 лютого 2018 року за вих. № 20570/18. Зокрема, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою 05 жовтня 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-351співвласниками спірного житлового будинку окрім померлого [PERSON] з визначенням часток за кожним є: [PERSON] - 2/15 частки; [PERSON] - 2/15 частки; [PERSON] - 2/15 частки та [PERSON] - 7/15 частки, що підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 586258 від 11 вересня 2018 року, а також довідкою комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 24 лютого 2018 року за вих. № 20570/18. У відповідності до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений станом на 28 березня 2016 року, житловий будинок [ADDRESS] , складається з: житлового будинку - літ.А з прибудовами літ.а, а1,а2, загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., допоміжною площею 17,7 кв.м, літньої кухні-літ.Б; сараю-літ.В; вбиральні-літ.Г; сараю-літ.Д; навісу-літ.д; вбиральні-літ.Е; літнього душу-літ.Ж; сараю-літ.З; літнього душу-літ.І; колодязя-літ.к; колодязя інженерних мереж-літ.я; споруд № 1-4, замощення І. Роки побудови з 1950-2006. Згідно інформаційної довідки за Спадкового реєстру № 55062588 від 08 лютого 2019 року заведено спадкову справу № 1166/2014 після смерті [PERSON] за номером у спадковому реєстрі 56866683 . Зі спадкової справи вбачається, що 06 грудня 2014 року донька померлого [PERSON] - [PERSON] , [INFO] звернулася до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. В той же час, державним нотаріусом було встановлено спадкоємця - [PERSON] , 1931 р.н. (дружину спадкодавця), яка мала право отримати обов`язкову частку в спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України. Встановлено, що дружина померлого [PERSON] (мати позивача [PERSON] ) після смерті чоловіка [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася. В той же час, згідно довідки про склад сім`ї № 1300 від 14 березня 2016 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] та на день смерті з ним проживали та були зареєстрованими: дружина [PERSON] , 1931 р.н., донька [PERSON] , 1954 р.н. та онук [PERSON] , 1983р.н. З матеріалів спадкової справи № 1166/2014 свідоцтва про право на спадщину на належну померлому [PERSON] частку спірного житлового будинку [ADDRESS] не видавались. Таким чином, після смерті [PERSON] на належну йому 2/15 частини спірного домоволодіння фактично прийняли спадщину його донька [PERSON] за заповітом в частині 3/30 спірного домоволодіння та 1/30 частини обов`язкової частки у спадщині згідно ст. 1241 ЦК України дружина [PERSON] . Інших спадкоємців судом не встановлено. [INFO] померла мати позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , про що 24 липня 2017 року зроблено відповідний актовий запис № 1377, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 24 липня 2017 року та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 55062618 від 08 лютого 2019 року. Спадкова справа № 745/2017 зареєстрована в реєстрі за № 61130098. Встановлено, що померла [PERSON] за життя склала заповіт 16 грудня 2004 року , посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Леон І.О., зареєстрований в реєстрі за № 5-2930, яким все своє майно з чого б воно не складалося, і де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що належатиме їй по закону на день смерті, заповіла [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 48850805 від 22 серпня 2017 року. Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини 22 серпня 2017 року звернулася її донька [PERSON] (позивач). Інших спадкоємців судом не встановлено. В судовому засіданні було встановлено та підтвердженого матеріалами спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] , що позивач [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на: квартиру [ADDRESS] ; грошовий внесок в АТ «Ощадбанк» та акції ПАТ «Інтерпайп НТЗ» у кількості 1 165 шт. Проте, свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька та матері на частинуи будинку [ADDRESS] позивач [PERSON] не отримала, згідно постанови державного нотаріуса Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. від 13 вересня 2018 року їй було відмовлено з тих підстав, що нею не подано правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок. В той же час, як вже було вище встановлено, належна [PERSON] 2/15 частина спірного житлового будинку належала останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою 05 жовтня 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-3514, що підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 586258 від 11 вересня 2018 року, а також довідкою комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 24 лютого 2018 року за вих. № 20570/18. На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1258 ЦК України,1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. На підставі статті 1270 ЦК України, 1. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено у п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно ст.16 ЦК України він обрав правильний спосіб захисту свого порушеного права. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та матері [PERSON] , померлої [INFO] , у встановлений законодавством строк звернулася до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, право власності спадкодавця [PERSON] доведено наведеними вище обставинами та доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, у зв`язку з чим за позивачем належить визнати право власності на 2/15 частини житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті батька та матері. У відповідності до ст. 133 ЦПК України, 1. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved