Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

03.03.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 23.01.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушенням зобов'язань за договором відповідач станом на 31.012018 року має заборгованість у розмірі 103115,36 грн., яку позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами в розмірі 1762,00 грн. Ухвалою суду від 10.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 08.05.2018 року за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 08.05.2018 року за клопотанням відповідача витребувано у позивача докази. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, з урахуванням позиції, викладеної в поясненнях. Згідно до пояснень, відповідач частково визнає суму заборгованості в розмірі 7386,14 грн. Проти стягнення відсотків у вказаному позивачем розмірі заперечує через неправомірні дії позивача стосовно підвищення процентної ставки, в проти штрафу та пені заперечує через сплив позовної давності. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язанняце правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення виконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідкипрострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 23.01.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно до п.3.1 Умов та правил надання банківських послуг, датою укладення договору є дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітки банку» заяви. За користування кредитом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році (п.5.5 Умов та правил надання банківських послуг). Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування рахунків, за умови інформування позичальника, в тому числі шляхом надання виписки по картковому рахунку згідно п.4.9 Умов та правил надання банківських послуг. У випадку незгоди позичальника зі зміною Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити всю заборгованість перед банком (п.6.4 Умов та правил надання банківських послуг). Пунктом 6.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачений обов'язок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник зобов'язався повернути кредит, оплатити винагороду банку (п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг). Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. В пункті 5.5.1 Умов та правил надання банківських послуг вказано, що за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань, позичальник оплачує проценти по підвищеній відсотковій ставці або додаткову комісію, розміри яких визначаються тарифами. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого позивачем відповідно до умов договору станом на 31.01.2018 року нарахована заборгованість у розмірі 103115,36 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 3495,55 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 90970,12 грн., заборгованості по пені- 3501,34 грн., фіксованої частини штрафу - 250,00 грн., процентної складової штрафу - 4898,35 грн. Стосовно заборгованості по процентах за користування кредитом суд вважає, що заявлена позивачем сума у розмірі 90970,12 грн. є частково необґрунтованою з огляду на таке. Згідно частини першої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до статті 2056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У відповідності до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12, боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Матеріали справи доказів належного повідомлення позивача про підвищення відсоткової ставки не містять. Тому суд погоджується із твердженнями відповідача щодо необґрунтованості підвищення процентної ставки по кредиту. Тому розрахунок процентів за кредитним договором за період з 01.04.2015 року (дата підвищення відсотків) буде виглядати наступним чином. Станом на 31.03.2015 року позивачем була нарахована сума відсотків у розмірі 4499,55 грн. та була наявна сума боргу за наданим кредитом в розмірі 3495,55 грн., яка з цієї дати перестала збільшуватися. Таким чином, розмір процентів за період з 01.04.2015 року по 31.01.2018 року складає 3589,93 грн. (3495,55 грн./100*0,1% на день*1027 днів=3589,93 грн.). Отже, загальна заборгованість відповідача за процентами за вказаний період складає 8089,48 грн. (4499,55 грн. + 3589,93 грн.). За вказаний період відповідачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості 848,66 грн., тому сума відсотків за вирахуванням цієї суми буде складати 7240,82 грн. Таким чином, нарахована позивачем сума заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 90970,12 грн. є необґрунтованою, завищеною та такою, що не підтверджена проведеним судом розрахунком. Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 3501,34 грн., суд виходить з такого. Згідно довідки про умови кредитування, сторони узгодили, що пеня складається з двох частин: перша =(базова процентна ставка за договором)/30, та нараховується за кожен день прострочки, друга - 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць та нараховується один раз в місяць. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що сума комісії та пені нарахована в розмірі 100,00 щомісяця. В позовній заяві не зазначено, яким пунктом Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів, передбачено нарахування та стягнення пені у розмірі 100,00 грн. щомісяця Крім того, в тексті позовної заяви зазначено про заборгованість за пенею у розмірі 3501,34 грн., а у розрахунку -зазначена сума вказана як комісія. Усунути цю розбіжність під час судового розгляду не виявилось можливим. Таким чином, щомісячні нарахування у розмірі 100,00 грн. у різних документах позивача зазначаються як різні за своєю правовою природою грошові зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Позивачем не доведено, що вказаний розмір пені був передбачений умовами договору між сторонами. Крім того, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 5148,35 грн. підлягають задоволенню частково, виходячи з такого. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, боржник сплачує штраф, що складається з твердої суми у розмірі 250,00 грн., та суми, що розраховується як 5% від заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Позивач нарахував процентну складову штрафу як 5% від суми, що складається з заборгованості по основній сумі кредиту та нарахованим ним процентам у сумі 90970,12 грн. Однак, оскільки стягненню з відповідача підлягають проценти лише у розмірі 7240,82 грн., вказана процентна складова штрафу має складати 362,04 грн., а всього штраф має складати 612,04 грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом - 3495,55 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 7240,82 грн., штрафу - 612,04 грн. є законними та обґрунтованими, у зв'язку із чим підлягають задоволенню, а в задоволенні інших позовних вимог слід відмовити. Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial