Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

04.08.2020 [PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Вимоги мотивує тим, що він є власником 51/200 частки житлового будинку по [ADDRESS] . У будинку зареєстровані, крім позивача, його двоюрідний брат [PERSON] . Відповідач по справі [PERSON] зареєстрований в даному будинку з 13 серпня 2009 року по даний час, але фактично в ньому не проживає з 2015 року. В 2015 році відповідач поїхав до Республіки Польща, там проживає і працює. Відповідач не приймає участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг, не допомагає підтримувати будинок в належному технічному стані. Речей відповідача у будинку не має, будь-якого інтересу до житла він не виявляє, намірів проживати в ньому не має. Позивач змушений нести витрати з оплати нарахувань за комунальні послуги, які проводяться через наявність реєстрації відповідача в його житлі. Формальна реєстрація [PERSON] у житловому будинку, який належить позивачу на праві спільної часткової власності, обмежує його право власності, перешкоджає в повній мірі користуватися та розпоряджатися цим майном, а тому вважає, що є всі підстави визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. У судове засідання [PERSON] не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Не заперечує щодо постановлення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через засоби масової інформації (а.с.31). Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в зв`язку з наступним. 51/200 частина житлового будинку [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.07.2020 року та копією будинкової книги (а.с.3-9) . Відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] з 13.08.2009 року, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.7,8). [PERSON] не заперечує щодо зняття його з реєстрації з місця проживання з адреси [ADDRESS] з причини переїзду, про що свідчить довіреність видана останнім від 15.01.2020 (а.с.17-19). Предметом спору розглядуваної справи є питання захисту права приватної власності позивача на житло, яке вирішується судом в межах цивільно-правових відносин. Житловий будинок [ADDRESS] , зокрема його 51/200 частини належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , будучи зареєстрованим за вказаною адресою відповідач [PERSON] порушує його право власності, в т.ч. можливості на свій розсуд здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження своїм майно. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, в суді встановлено, що [PERSON] понад один рік без поважних причин відсутній по місцю постійного проживання, і не належить до переліку осіб, за яким, у відповідності до ст.71 ЖК України, зберігається житло понад зазначений строк. Судом не встановлено поважних причин відсутності відповідача у спірній квартирі, а тому суд визнає [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, відповідно до вимог ст.405 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved