Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

04 вересня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що у даній квартирі крім неї зареєстровані також дочка [PERSON], син [PERSON] та її чоловік - відповідач по справі [PERSON] Позивач вказує, що відповідач у спірній квартирі зареєстрований з 31 травня 2011 року, відразу після реєстрації їхнього шлюбу, на даний час позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки їхній шлюб носить формальний характер. Фактично з серпня 2017 року відповідач не проживає зі своєю сім'єю за вказаною вище адресою та не користується даною квартирою, не оплачує комунальні послуги. Позивач вказує, що жодних перешкод у користуванні квартирою вона відповідачу не чинила, він добровільно залишив квартиру. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], стягнути судові витрати. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] до проведення підготовчого засідання подав до суду письмову заяву, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у його відсутності та у відсутності його довірительки, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до проведення підготовчого засідання подав до суду письмову заяву, просив справу розглядати у його відсутності, позов визнає, погоджується з позовною заявою про визнання його таким, що втратив право на житлове приміщення. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною другою статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст.72 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, суд позов задовольняє та визнає відповідача [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користуваня квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 1200,00 грн. понесених витрат на правничу допомогу, що підтверджується документально (а.с.19-20). Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при подачі позову до суду поніс судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., що підтверджується документально (а.с.1). З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ст.ст. 141, 142 ЦПК України позивачу слід повернути з державного бюджету 352,40 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову та стягнути з відповідача на користь позивача 352,40 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved