overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

03 грудня 2013 року позивач звернувся з даним позовом, в якому зазначив, що в липні 2013 року між ним та [PERSON]. був укладений договір позики, за яким він передав відповідачці 27200 грн. [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути борг до 30 жовтня 2013 року. Після його неодноразових звернень до Відповідачки, остання зобов'язання не виконала, суму боргу не повернула. Просить суд стягнути з [PERSON] 27200 гривень боргу та судові витрати. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача позов визнав частково, стосовно суми заборгованості позовні вимоги визнав, однак заперечив в частині стягнення судових витрат. Заслухавши сторони, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] згідно розписки від 27 липня 2013 року отримала у [PERSON] 27200 грн., які зобов'язувалася повернути до 30 жовтня 2013 року. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте Відповідачка зобов'язання не виконала, заборгованість її складає 27200 гривень, які слід стягнути на користь позивача. Питання по судових витратах слід вирішити у відповідності до ст.. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 625, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

03 грудня 2013 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилась, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний 14 березня 2013 року (а.с.4). Внаслідок шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої, батьками зазначені сторони (а.с.6). Відповідно до довідки виконкому Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 03 грудня 2013 року №1534, дитина [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем і знаходиться у неї на утриманні (а.с.4). Згідно частини 6 статті 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Мати і батько, відповідно до приписів частини 1 статті 141 СК України мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Визначаючи розмір аліментів, у відповідності до вимог, передбачених статтею 182 СК України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 03 грудня 2013 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

03 грудня 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач позов визнав, не погодившись з його мотивами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 липня 1995 року (а.с. 4). Від шлюбу мають неповнолітнього сина – [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки, позивач поновлювати їх не має наміру, примирення та збереження сім’ї вважає неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, а також визнання відповідачем позовних вимог, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

03 грудня 2013 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача, вказавши, що в зареєстрованому шлюбі вони перебувають з 10 липня 2010 року, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини припинені з липня 2013 року, з тих причин, що між ними постійно виникали сварки та конфлікти на побутовому ґрунті. Вважає, що сім'ю з відповідачем зберегти неможливо, просить шлюб розірвати, спірного майна немає. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу із позивачем. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що вимоги позивача законні і обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Із матеріалів справи судом встановлено, що 10 липня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 274 (а .с. 4). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (а. с. 8). Згідно із ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, з липня 2013 року сторони разом не проживають, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення між сторонами не можливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. На підставі статей 110 - 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

03 грудня 2013 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача, вказавши, що в зареєстрованому шлюбі вони перебувають з 25 березня 2006 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини припинені з 2009 року, з тих причин, що між ними постійно виникали сварки та конфлікти на побутовому ґрунті. Вважає, що сім'ю з відповідачем зберегти неможливо, просить шлюб розірвати, спірного майна немає. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомим обставинам, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що вимоги позивача законні і обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Із матеріалів справи судом встановлено, що 25 березня 2006 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 107 (а .с. 4). Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 26-29). Згідно із ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, з 2009 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, неповнолітня дитина залишається з матір'ю. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення між сторонами не можливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. На підставі статей 110 - 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

03 грудня 2013 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що з 15 листопада 1980 р. вони перебувають у зареєстрованому Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 103, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Через те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, між ними постійно виникали конфліктні ситуації. Сім`я розпалась, сторони не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. У судове засідання позивач не з'явилася, але надала суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, та зазначила, що вказані позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву, відповідно до якої просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Відповідно до наданого суду свідоцтва про шлюб 15 листопада 1980 р. між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, зареєстрований М.Данилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 103. Після реєстрації шлюбу подружжя обрало спільне прізвище - «[PERSON]» (а.с.4) За час спільного проживання через взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними почуття любові та поваги одне до одного, припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім'ї стало неможливим. Спільне господарство не ведеться. Спір стосовно розподілу майна відсутній. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачем [PERSON] вимога про зміну шлюбного прізвища в порядку ст. 113 СК України не заявлялася, суд дане питання не вирішує, в зв'язку з чим після розірвання шлюбу прізвище позивача залишиться без змін - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

03 грудня 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 02 липня 2003 року у Костянтинівському відділі РАГС Донецького обласного управління, актовий запис № 163, від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], також зазначила, що шлюбні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, вживанням відповідачем алкоголю. Позивачка вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання з'явилась, підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у його відсутність та на підставі наявних документів - доказів винести заочне рішення по справі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02 липня 2003 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 163, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Костянтинівським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління (а.с.3). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Костянтинівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області (а.с.4). З червня 2013 року сторони мешкають окремо, шлюбні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Суд приймав заходи щодо примирення сторін у вигляді надання строку, але примирення не відбулося. На підставі ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп. (а.с. 1). Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

03 грудня 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 12049,91 доларів США. У судове засідання 16 січня 2014 року представник позивача подала уточнену позовну заяву та просила суд стягнути з відповідача [PERSON] борг в сумі 3926,40 доларів США, а також стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по відсоткам за період з 12.08.2009 року по 22.12.2013 року в сумі 8088, 92 доларів США та штрафи в сумі 250 грн. та 572,31 доларів США. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені завчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 04 квітня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 6000 доларів США зі сплатою 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 25 вересня 2009 року. Між сторонами в забезпечення виконання кредитного договору було укладено договір поруки, за яким [PERSON] взяв на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність перед банком нарівні з [PERSON] за кредитним договором. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» 4848,57 доларів США. Відповідач [PERSON] заборгованість за кредитом не погасила, а тому за період з 12.08.2009 року по 22.12.2013 року були нараховані відсотки в сумі 8088,92 доларів США, а також штрафи в сумі 250 грн. та 572,31 доларів США, що підтверджується розрахунком (а/с 57-60). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 554 ЦК України, поручитель несе солідарний обов'язок перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

03 грудня 2014 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02.09.2013 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 7 100 грн, у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначили, що боржник свої зобов'язання по Договору не виконує. Станом на 31.10.2014 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 14 404,17 грн. З посиланням на статті 509, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не з'явився. Про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача у своїй заяві погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2013 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 7 100 грн, у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В день укладення договору боржником була отримана кредитна картка, на рахунку якої знаходилась вищезазначена сума грошових коштів. Судом встановлено, що боржник свої зобов'язання по договору не виконує, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2014 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала - 14 404,17 грн, з яких: · заборгованість за кредитом - 7 042 грн; · заборгованість по процентам за користування кредитом - 5 050,07 грн; · заборгованість по комісії - 1 150 грн; · штраф (процентна складова) - 662,10 грн; · штраф (фіксована сума) - 500 грн. · Виходячи з того, що відповідач не з'явився до судового засідання, а отже ухилився від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним. За таких обставин, наявні правові підстави щодо стягнення у безспірному порядку з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

03 грудня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1200,00 гривень щомісячно, починаючи з 03.12.2014 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з відповідачем вона проживала однією сім'єю та [INFO] р. у них народився син [PERSON]. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, відповідач офіційно не працює та має нерегулярний дохід, однак не надає їй кошти на її утримання сина. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] - сторони по справі. Сторони проживають окремо, дитина проживає та знаходяться на утриманні матері. Дані обставини стверджуються поясненнями сторін даними в судовому засіданні та долученими до справи письмовими доказами. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач ухиляється від виконання даного обов'язку, аліменти на утримання дитини не надає. Згідно ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач працює неофіційно та має нерегулярний дохід. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивача та відповідача, матеріальне забезпечення дитини від шлюбу, стан її здоров'я, інші обставини, які мають істотне значення для справи. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід частково задовольнити і стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 600,00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в користь держави в розмірі 243,60грн. Відповідно до ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: partial