Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

03.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, коштів за прострочення виконання зобов»язання. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі протягом тривалого часу надавали відповідачам у позику грошові кошти, які останні повертали. 20.03.2010р. позивачі в черговий раз надали відповідачам у позику належні їм грошові кошти на загальну суму 40000 грн. строком на 6 місяців, на умовах повернення протягом місяця при необхідності коштів для позивачів. Кошти у сумі 40000 грн. позивачами були передані відповідачам 20.03.2010р. Кошти відповідачі брали у позику для ведення бізнесу. На підтвердження чого, відповідач-2 власноручно написала розписку 20.03.2010 р. Через 6 місяців, як було визначено умовами договору між сторонами, відповідачі кошти не повернули, тому 20.09.2010 року сторони досягли згоди про продовження строку дії договору позики до 20.03.2011 року, про що відповідач-2 власноручно про це дописала в розписці. Однак після спливу строку повернення боргу відповідачі з надуманої причини кошти повернути відмовилися. Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період прострочення з 21.03.2011 р. по 03.03.2014 р. складає 20340 грн. на кожні 20000 грн. боргу. З % річних за прострочення виконання зобов'язання за період прострочення з 21.03.2011 р. по 03.03.2014 р. складає 1773,70 грн. на кожні 20000 грн. боргу, на підставі чого просить стягнути солідарно з [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]) на користь [PERSON] ([ADDRESS]; ІПН [NUMBER]) суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 20 340 грн, та 1 773,70 грн. за прострочення виконання зобов'язання (3% річних), а всього 22 113,7 грн. та стягнути солідарно з [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]) на користь [PERSON] ([ADDRESS], ІПН [NUMBER]) суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 20 340 грн, та 1 773,70 грн. за прострочення виконання зобов'язання (3% річних), а всього 22 113,7 грн. Заявою від 27.04.2015 р. позивачі збільшили розмір позовних вимог та просили стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 30485,88 грн, та 2464,11 грн. за прострочення виконання зобов'язання (3% річних), а всього 32949,99 грн. та стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 30485,88 грн, та 2464,11 грн. за прострочення виконання зобов'язання (3% річних), а всього 32949,99 грн.(а.с. 113-114). Позивач-1 [PERSON], який діє самостійно та як представник позивача-2, в судове засідання з'явився, позовні вимоги, з урахуванням змін, підтримав в повному обсязі. Суду пояснив, що він та позивач-2 надали відповідачам 40000 грн. строком а шість місяців, про що була складена розписка від 20 березня 2010р. В зазначений строк відповідачі не розрахувалися та просили продовжити строк позики ще на шість місяців, тобто до 20 березня 2011 року, на що позивачі погодилися та зробили відповідну запис на розписці. Проте в зазначену дату відповідач також не повернули борг. Підтвердив, що відповідачами була написана ще одна розписка від 20 вересня (без зазначення року), в якій на зворотній стороні позивач-1 розписувався в триманні від відповідачів відсотків за користування позикою. Наполягав, що розписка від 20 вересня не має відношення до справи, проте підтвердив, що гроші у сумі 40000 грн. він передавав відповідачам тільки один раз. Заперечує, що відповідачі повертали йому основну суму боргу в розмірі 40000 грн., стверджує, що запис в розписці про повернення боргу відповідачі зробили після того, як він розписався в отриманні відсотків, вписав її перед його підписом. Підтвердив, що усі підписі на зворотному боці розписки належать йому. Зазначав, що відповідачі беруть кредити в кредитних установах та постійно займають гроші у жителів міста, але не повертають своєчасно, що свідчить про їх матеріальну неспроможність повернути усю суму боргу. Позивач-2 в судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання з'явилися, проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Суду пояснили, що вони брали позику у позивачів сумі 40000 грн. тільки один раз та дійсно написали розписку від 20.03.2010р. Оскільки вони не змогли повернути гроші до 20 вересня 2010р., то термін позики був продовжений ще на шість місяців, про що вони написали в Розписці від 20 вересня 2010р. та склали нову розписку від 20 вересня (без зазначення року). Вони сплачували відсотки за позикою; дату та суму переданих грошей зазначали в розписці, де в отриманні грошей розписувався позивач. 20.03.2011 року вони віддали суму основного боргу та сплатили відсотки позивачу, про що свідчить його підпис на зворотному боці розписки. Заперечували, свою неспроможність у поверненні боргу, посилаючись на дохід, який вони отримали від підприємницької діяльності, а також доходи від продажу автомобіля, дивіденди від цінних паперів. Вказували, що свідки є боржниками позивача, тому й дають свідчення на його користь. Оригінал розписки від 20 вересня (без зазначення року) знаходився у відповідачів та був вилучений працівниками міліції під час проведення перевірки з заявою позивача. Свідок [PERSON] суду показала, що декілька років тому до неї підходив [PERSON] та з'ясовував, відносинами між свідком та [PERSON], щодо надання свідком [PERSON] позики та своєчасність повернення позичених сум. Свідок зазначив, що відповідачка також позичала у неї гроші у сумі 1000 грн., повернула з запізненням. Зазначала, що відповідачка завжди слідкувала, щоб розписки, по яким вона віддала гроші були їй повернути, а також кожна сума, яка була повернута записувалася в розписку, або про це складалася нова розписка. Після того, як свідку стало відомо про невиконані відповідачкою грошові зобов'язання перед позивачем, свідок вирішив більше не надавати гроші відповідачці. [PERSON], яка була допитана в кості свідка, суду показала, що вона раніше торгувала на ринку, де також займалися торгівлею відповідачі. Свідок свого часу також позичав гроші у позивача, тому позивач, коли приходив на ринок заходив за грошима до свідка, а потім шов до відповідачів. Зі слів позивача, свідку стало відомо, що відповідачі не віддають йому гроші в повному обсязі. Суд, заслухавши позивача та відповідачів, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 березня 2010 року позивачі позичили відповідачам 40000 грн., на строк шість місяців, зі сплатою відсотків у розмірі 4% на місяць, про що відповідачами була складена розписка. Також в розписці зазначалося, що у разі необхідності повернення грошей гарантують в місячний строк; у разі зміни грошової одиниці зобов'язуються повернути борг по курсу НБУ (а.с. 14). В зазначений строк відповідачі не повернули суму позики позивачам, у зв'язку з чим, за згодою сторін, строк позики був продовжений ще на шість місяців, про що сторони 20.09.2010р. зазначили на зворотному боці розписки від 20 березня 2010 року. Одночасно з цим 20 вересня (без зазначення року), відповідачами складена ще одна розписка, в якій також зазначено, що відповідачі позичають у позивачів 40000 грн. на строк шість місяців, зі сплатою відсотків у розмірі 4% на місяць; у разі необхідності повернення грошей гарантують в місячний строк; у разі зміни грошової одиниці зобов'язуються повернути борг по курсу НБУ. Зазначена розписка підписана відповідачами, а також містить підпис позивача-1 з зазначенням «Розписка вірна» (а.с.21). Зворотний бік зазначеної розписки містить записи про сплату відповідачами позивачу-1 відсотків з зазначенням суми та дати сплати, а також особистий підпис позивача-1, справжність якого сторонами не заперечується. Перша сплата процентів відбулася 20.10.2010р. (зворотна сторінка а.с.21). Відповідно до ст. ст. 11, 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів та інших правочинів. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Враховуючи, що 20 березня 2010 року позивачі передали відповідачам грошові кошти у сумі 40000 грн., згідно Розписки, в якій також зазначені інші умови, зокрема строк, на який надані гроші, розмір відсотків за користування грошима, то таким чином, сторони уклали договір позики в розумінні ст.ст. 11, 509, ч. 1 ст. 638, 1046, 1047 ЦК України. Оцінюючи зміст розписки від 20 вересня (без зазначення року), суд приходить до висновку що ця розписка ні є самостійним договором позики, оскільки 20 вересня гроші не передавалися, що підтвердили сторони в судовому засіданні, а по суті є зміною умов договору позики від 20 березня 2010 року щодо строку повернення позики та є похідною від договору позики від 20 березня 2010 року. Цей висновок також ґрунтується на тотожності відомостей зазначених в розписках, а саме: в розписці від 20 березня 2010 року, зазначено, що борг продовжений на шість місяців до 20 березня 2011року, одночасно з цим в розписці від 20 вересня (без зазначення року), зазначено що позика надається на шість місяців, тобто також до 20 березня 2011року, тому на думку суду складанням другої розписки сторони продовжили строк позики, яка була надана 20 березня 2010 року, що також знайшло своє відображення розписці від 20 березня 2010 року. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як убачається із змісту записів, здійснених на зворотній сторінці Розписки від 20 вересня, відповідачі сплатити позивачеві відсотки в загальної сумі 6900 грн., а також 20.03.2011р. повернули загальну заборгованість в сумі 45000 грн. Усі зазначені записи скріплені підписую позивача, що підтвердив позивач в судовому засіданні. Таким чином відповідачі виконали свої зобов'язання за договором позики та повернули суму боргу в повному обсязі, в межах строку позики - 20 березня 2011р. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідачі повернули суму боргу своєчасно, то відсутні підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України. За такими обставинами позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Суд відхиляє доводи позивача, про те, що запис у розписці про повернення основного боргу була виконана після того, як він поставив свою підпис в отриманні процентів, з огляду на наступне. Статтею 10, 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд неодноразово роз'яснював сторонам положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України та пропонував, зокрема, позивачеві надати докази в підтвердження обставин щодо підробки запису про повернення боргу в розписці, зокрема шляхом проведення відповідної експертизи, як стороні, що посилається на цю обставину. Проте сторони відмовилися від пропозиції про призначення експертизи, а інших доказів, які підтверджують підробку запису в розписці, позивачем не надано. Також не знайшли свого підтвердження доводи позивача про матеріальну неспроможність відповідачів повернути борг, оскільки відповідно до Листа Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 27.04.2015 р., відповідачі отримали дохід від підприємницької діяльності за 2011 рік в сумі 36000 грн. кожен (а.с.109), що достатнє для повернення боргу в сумі 45000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Враховуючи, що позивачеві відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав не обґрунтованості позовних вимог, що виключає стягнення судових витрат з відповідача в силу ст. 88 ЦПК України, тому зазначені витрати відносяться за рахунок позивача.

Outcome: dismissed