Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

02 грудня 2016 року позивачем подано позов про позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] та [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що є бабусею неповнолітньої [PERSON], [INFO]. З червня 2014 року, а саме з початку проведення в Донецькій області антитерористичної операції, онука проживає з нею в м. Костянтинівка, повністю знаходиться на її утриманні, вона займається її вихованням, створює для неї всі умови для розвитку та виховання, тощо. Її син, та невістка, залишились проживати на тимчасово окупованих територіях Донецької області. За цей час жодного разу не з'явилися до доньки, не відвідують її, вихованням доньки не займаються, спільно з дитиною не проживають. Взагалі, відповідачі по справі матеріально доньку не забезпечують, здоров'ям та життям останньої зовсім не цікавляться, тобто всіляко ухиляються від своїх батьківських обов'язків, тощо. Вважає доцільним позбавити відповідача по справі батьківських прав стосовно малолітнього сина і стягнути аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів кожного щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні. Представник позивача в судовому засіданні також підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надавши суду письмові заяві, в яких просили розглянути справу без їх участі. Заявлені позовні вимоги визнають повністю. Належно повідомлений представник третьої особи - органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради в судове засідання не з'явився, надавши суду письмові висновки про доцільність позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] та встановлення піклування над дитиною. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом позивача по справі. Суду підтвердив, що неповнолітня [PERSON] є онукою позивача по справі і проживає з нею в м. Костянтинівка з червня 2014 року, тобто з самого початку проведення антитерористичної операції. Спочатку батько дитини приїжджав до доньки, а потім перестав. Бабуся дуже добре ставиться до дитини, займається її вихованням, а батьки, а саме відповідачі по справі покинули дитину. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є родичкою позивача по справі. Суду підтвердила, що неповнолітня [PERSON] є онукою позивача по справі. Вона проживає разом з бабусею, яка дуже піклується про неї, матеріально забезпечує, займається її вихованням і розвитком. Завдяки бабусі дитина навчається в Донецькому вищому училищі олімпійського резерву ім. С.Бубки. Позивач по справі створює для онучки всі умови для проживання, у дитини є своя кімната. Коли вона приїжджає. Завжди допомагає бабусі. Також суду підтвердила, що до початку проведення антитерористичної операції батько дитини, тобто син позивача по справі декілька разів приїжджав до дитини, а потім перестав. Мати дитини зовсім не приїжджала, життям доньки не цікавиться. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача по справі. Суду підтвердила, що неповнолітня [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] в її будинку в м. Костянтинівка. Бабуся дуже добре відноситься до онучки і всяко піклується про неї. У дитини є всі умови для проживання, дитина навчається. Також суду зазначила, що батька дитини бачила декілька разів перед початком проведення антитерористичної операції, а потім не бачила. Мати дитини не бачила жодного разу. Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що повністю підтверджується матеріалами справи, позивач по справі [PERSON] є бабусею неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 25; 27). Відповідно до свідоцтва про народження батьками дитини є відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 33) шлюб між батьками дитини [PERSON] та [PERSON] розірвано в грудні 2005 року. Згідно довідки № 374 від 02.09.2016 року (а.с. ) неповнолітня [PERSON], 2003 року народження є ученицею 8 класу Донецького вищого училища олімпійського резерву ім. С.Бубки. Згідно довідки № 1425057803 від 14.07.2016 року (а.с. 26) неповнолітня [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою і фактично проживає в [ADDRESS]. Судом також з'ясовано, що повністю узгоджується з показаннями свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON], неповнолітня [PERSON], 2003 року народження проживає разом зі своєю бабусею [PERSON], а саме позивачем по справі. Неповнолітня дитина повністю знаходиться на утриманні бабусі, яка займається вихованням своєї онучки, матеріально її забезпечує, створює всі необхідні умови для її проживання, розвитку та навчання. Відповідачі по справі навпаки проживають окремо від неповнолітньої доньки, не займаються її вихованням, не цікавляться її здоров'ям та життям, не створюють їй умов для духовного і фізичного розвитку, участі в її вихованні не приймають, матеріально не забезпечують, тобто всіляко ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Наряду з цим, орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради у своєму висновку визнала доцільним позбавити відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини, доньки [PERSON], [INFO] (а.с. ). З огляду на це, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати та батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Стаття 165 Сімейного кодексу України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, що знайшло повне відображення в поведінці відповідачів. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про свідоме нехтування відповідачами по справі своїми обов'язками по вихованню дитини, вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не створюють належних умов для розвитку доньки, не виявляють до неї інтересу, що передбачає застосування до них, як осіб, які не виконують батьківських прав і обов'язків, такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав. Матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачами своїх обов'язків по вихованню доньки, оскільки протягом тривалого часу відповідачі не проявляють відносно своєї дитини належної турботи та уваги, не приймають участі у її вихованні та утриманні, не піклуються про стан її здоров'я та розвитку, не спілкуються з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язані це робити. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори в їх сукупності, суд може розцінювати як ухилення відповідачами по справі від обов'язків по вихованню дитини, так як вони розуміють свою поведінку та не зважаючи на це, продовжують свідомо нехтувати своїми обов'язками. За таких обставин, суд вважає, що відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав. Позбавлення їх батьківських прав по відношенню до дитини є необхідною мірою в інтересах здоров'я та виховання дитини, оскільки відповідачі своєю поведінкою оказують шкідливий вплив на дитину, її фізичний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині повністю доведеними, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки розгляд даної справи відбувався за відсутності відповідачів, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Разом з цим, органом опіки та піклування Костянтинівської міської ради суду надано подання про призначення позивача по справі [PERSON] піклувальником над її неповнолітньою онучкою [PERSON], [INFO]. Із змісту подання вбачається, що органом опіки та піклування вивчено документи, подані разом із заявою [PERSON] про визначення можливості бути піклувальником своєї онучки. Позивач по справі з наслідками встановлення піклування та обов'язками по вихованню неповнолітньої дитини попереджена. Добре розуміє всі аспекти, що пов'язані з вихованням дитини та вважає себе психологічно готовою до цього, має цілком виважені наміри виховувати в своїй родині онучку, позбавлену батьківського піклування, надати їй родинне тепло. Освіту та гідне виховання. Орган опіки та піклування дійшов висновку, що [PERSON] може бути піклувальником своєї онучки [PERSON], 2003 року народження (а.с. ). З огляду на це, суд зазначає наступне. Згідно статті 6 Сімейного кодексу України неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Статтею 55 Цивільного кодексу України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Відповідно до статті 58 Цивільного кодексу України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Частина 4 статті 60 Цивільного кодексу України передбачає, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Стаття 63 Цивільного кодексу України передбачає, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що над неповнолітньою дитиною необхідно встановити піклування та призначити її піклувальником її бабусю [PERSON], [INFO], а саме позивача по справі, що в повній мірі буде відповідати інтересам дитини. В той же час, відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Частиною 2 статі 247 Сімейного кодексу України передбачено, що встановлення піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині відповідно до законів України, а також права власності дитини на ці виплати. Відповідно до статті 249 Сімейного кодексу України піклувальник зобов'язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Цивільні права та обов'язки опікуна, піклувальника встановлюються Цивільним кодексом України. Згідно статті 69 Цивільного кодексу України піклувальник над неповнолітньою особою зобов'язаний дбати про створення для неї необхідних побутових умов, про її виховання, навчання та розвиток. Піклувальник зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище дитини, яка залишилась без батьківського піклування, відповідачів, які не є інвалідами, на утриманні ніхто не знаходиться, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надають. За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ст.183 СК України розмір аліментів на утримання дитини може складати 1/4 частину з усіх видів доходу кожного з відповідачів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині повністю доведеними, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved