Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

02 червня 2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з вказаним позовом про стягнення заборгованості за договором позики. В позові зазначив, що 17 травня 2013 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за яким останній отримав у борг 70\~000 доларів СЩА під зобовязання повернути суму боргу до 31 січня 2014 року. В обумовлений договором строк [PERSON] борг у повному обсязі не повернув. За таких обставин з урахуванням поданих уточнень до позовної заяви про зменшення позовних вимог просив суд стягнути на його користь з [PERSON] залишок заборгованості у сумі 4\~300 доларів США в еквіваленті по курсу НБУ до національної валюти. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Пояснив суду, що 17 травня 2013 року за проханням [PERSON] дав у борг останньому 70\~000 доларів США на придбання обєкта нерухомості. [PERSON] зобовязався повернути борг до 31 січня 2014 року. Факт укладення договору позики підтверджено борговою розпискою, яку [PERSON] написав особисто. [PERSON] лише частково виконав взяті на себе зобовязання та повернув лише частково суму боргу у розмірі 65\~700 доларів США. Решта боргу у сумі 4\~300 доларів США відповідач не повернув та відмовляється це робити. За таких обставин просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 4\~300 доларів США. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив суду, що дійсно 17 травня 2013 року він взяв у борг у [PERSON] 70\~000 доларів США на купівлю обєкта нерухомості, про що написав боргову розписку. Вказаний обєкт вони з позивачем придбали разом. Потім вказаний обєкт позивач продав, оскільки він був зареєстрований на нього. Продаж була здійснена за 157\~000 доларів США. Вказані кошти вони мали поділити порівну, проте свою половину він не брав оскільки вона мала піти на погашення вказаного боргу. Таким чином він фактично розрахувався з позивачем на даний час у нього не існує ніякої заборгованості перед [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 17 травня 2013 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 70\~000 доларів США та зобовязався повернути борг до 31 січня 2014 року. Вказане підтверджено наданою суду розпискою позичальника. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленою розпискою посвідчено передання позивачем відповідачеві 17 травня 2013 року грошової суми у розмірі 70\~000 доларів США. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до наданої розписки [PERSON] зобовязався перед [PERSON] повернути останньому борг до 31 січня 2014 року. Згідно положень ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Як встановлено в судовому засіданні у позивача [PERSON] на теперішній час знаходиться оригінал виданої [PERSON] боргової розписки, що свідчить про те, що останній не виконав свої зобовязання та не повернув позичальнику свій борг. Будь-яких доказів належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт виконання [PERSON] перед [PERSON] свого обовязку з повернення боргу відповідачем суду не представлено. За таких обставин, вимоги позивача з приводу повернення суми позики, у межах заявлених позовних вимог, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики від 17 травня 2013 року у національній валюті України (гривні) станом на день постановлення рішення суду у розмірі, еквівалентному 4\~300 доларів США, що становить 97\~070,78 гривень (із розрахунку 1 долар США дорівнює 22,5746 гривень за офіційним курсом НБУ станом на 26 жовтня 2015 рік). Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 970,71 гривень. Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Як встановлено за подання даного позову позивачем була сплачена сума судового збору у розмірі 3654, 00 гривень виходячи із ціни позову 17\~100 доларів США (360\~551,59 гривень). Під час судового розгляду позивачем зменшено розмір позовних вимог до 4\~300 доларів США, що станом на день постановлення рішення суду еквівалентно 97\~070,78 гривень. Отже сума судового збору, що підлягає поверненню на користь позивача з державного бюджету становить 2683,30 (3654,00 970,70 )гривень . На підставі викладеного,

Outcome: approved