Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

02 лютого 2021 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі представника за довіреністю Гребенюка О.С., посилаючись на ст. ст.509, 525-527, 530, ч.1 ст.598, 599, 610, ч.2 ст.615, 629, 1050, 1054 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 30.01.2009 року в розмірі 18 896,39 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач послався на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 30.01.2009 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які були отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. 13.02.2009 року відповідачем була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений. Банком на підставі Договору про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додана до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 500,00гривень. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, 3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У порушення п. 6.5 договору, а також ст. ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 31.10.2020 року в загальній сумі 23583,77 гривень, яка складається з наступного: 499,20 гривень заборгованість за тілом кредиту, 18307,19 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 4777,38 гривень нарахована пеня; 0,00 нараховано комісії. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 18896,39 гривень, яка складається з наступного: 499,20 гривень заборгованість за тілом кредиту, 18307,19 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 90,00 гривень нарахована пеня. Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 28 квітня 2021 року позовні вимоги були задоволено в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.01.2009 року в сумі 18 896 гривень 39 копійок, яка складається з заборгованості за наданим кредитом у сумі 499 гривень 20 копійок, заборгованості за простроченими відсотками у сумі 18 307 гривень 19 копійок, заборгованості по пені у сумі 90 гривень., а також стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2270 гривні. Ухвалою суду від 10 серпня 2021 року за заявою представника відповідача за довіреністю [PERSON] було скасовано заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 28 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначено призначити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 27.08.2021 року. Ухвалою суду від 27 серпня 2021 року розгляд справи відкладено на 28.09.2021 року. 28.09.2021 року позивач у призначене судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача на адресу суду надіслав заперечення на заяву про застосування строків позовної давності в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від представника відповідача до суду подано клопотання, в якому він просив проводити судове засідання за його відсутності та відсутності відповідача та заяву про застосування строків давності, посилаючись на те, що кінцевий строк виконання зобов`язань 31 січня 2013 року, початок перебігу строку позовної давності почався з 01 лютого 2014 року. Оскільки між сторонами кредитного договору не збільшено строк позовної давності, то застосовується ст. 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність у три роки. Інші доводи позивача щодо пролонгації договору на підставі п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг є безпідставними, оскільки відсутній підпис відповідача, а тому не є складовою кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 30 січня 2009 року між Публічним акціонерним товариством КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначив свої персональні дані, такі як: ПІБ, дата народження, ІПН, дані свого паспорта, освіту, сімейний стан, адресу проживання, номер мобільного телефону, інформацію про працевлаштування. Анкета-заява містить застереження про згоду Клієнта з тим, що ця анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт. Банк інформує клієнта щодо розміру спершу встановленого кредитного ліміту в Пам`ятці клієнта. Крім того, анкета-заява містить також наступну інформацію про те, що позичальнику надається кредитка «Універсальна» «55 днів пільгового періоду»; кредитний ліміт 500,00 гривень; базова відсоткова за кредитом 2,5 % на місяць на залишок заборгованості. У разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень + 5 % від суми позову. До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яку 13.02.2009 року було підписано [PERSON] , базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 2,5 % на місяць, розмір щомісячних платежів становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня (1) = (базова процентна ставка по договору) / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 10 грн. за місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочки по кредиту чи процентам 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. та більше. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачений договором більше, ніж на 120 днів становить 500 гривень + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , вбачається наступне: 30.01.2009 року - старт карткового рахунку № [NUMBER] ; 13.02.2009 року - встановлення кредитного ліміту 500,00 гривень; 06.11.2019 року зменшення кредитного ліміту до 0,00 гривень. Відповідно до довідки про надані [PERSON] кредитні картки, останній отримав від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитну картку: № [NUMBER] , дата відкриття - 30.01.2009 рік, термін дії 01/13. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, що доданий до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором б/н від 30.01.2009 року станом на 31.10.2020 року становить в загальній сумі 23583,77 гривень, яка складається з наступного: 499,20 гривень заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту), 18307,19 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 4777,38 гривень заборгованість по пені. Заборгованість до стягнення всього становить 18896,39 гривень, яка складається з наступного: 499,20 гривень заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту), 18307,19 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 90,00 гривень заборгованість по пені. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ч. 2 п. 1). Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1). Згідно з вимогами частини четвертої статті 203 цього Кодексу правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. З розрахунку заборгованості, який доданий до позовної заяви, виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 30.01.2009 року, але несвоєчасно погашав заборгованість, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість на загальну суму 23583,77 гривень. Позивач в позовній заяві зазначив, що він вимагає стягнення з відповідача заборгованість у загальному розмірі 18896,39 гривень, яка складається з наступного: 499,20 гривень заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту), 18307,19 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 90,00 гривень заборгованість по пені. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначається актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначається сторонами в самому договорі). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В той же час відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною другою статті 264 ЦПК України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до положень частини 4 статті 267 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору і має заборгованість перед позивачем, проте пред`являючи даний позов, позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» («Yukos shareholders v. Russia»), п. 570). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed