Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

02 грудня 2014 року позивачка, [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним ,мотивуючи його тим, що 22 грудня 2011 року між нею та [PERSON] було укладено договір дарування будинку, який знаходиться в м.Дунаївці вул.К.Маркса,8 Хмельницької області. Вважає, що даний договір був укладений з порушенням норм цивільного законодавства, а саме під впливом помилки. В 20-х числах грудня 2011 року до неї звернулися діти [PERSON] та [PERSON] і попросили її посприяти в отриманні кредиту, а для цього необхідно було поїхати до нотаріуса в м.Хмельницький разом з ними та зустрітися з кредиторами в нотаріуса для оформлення договору застави будинку, який знаходиться в м.Дунаївці вул.К.Маркса,8. Після приїзду в м.Хмельницький вона зустрілася з невідомим раніше [PERSON], його дружиною та чоловіком, який назвав себе [PERSON]. З цими людьми зайшли до нотаріуса,її дітей попросили почекати на вулиці. [PERSON] запевнив її, що будинок переходить до нього в заставу на тиждень-два ,проте для цього необхідно укласти договір. Погодилася та підписала договір, вважаючи, що будинок переходить до [PERSON] в якості застави, проте згодом виявилося це був договір дарування. Після укладення договору жодних документів, ключів та інших речей нею не передавалося нікому. Примірник договору нею не отримувався. Укладаючи договір дарування її зовнішнє волевиявлення не відповідало її внутрішній волі, оскільки помилялася щодо обставин, які мають істотне значення. Підписуючи договір нотаріус не розяснив правову природу наслідків договору, адже після підписання фактично втрачала своє майно. Після оформлення договору вийшли від нотаріуса і поїхали до офісу [PERSON], де [PERSON] повинен був передати кошти її дочці у звязку з передачею майна. Надалі з дітьми поїхали додому в м.Дунаївці і більше з [PERSON] не зустрічалася. Укладаючи договір помилялася щодо прав та обовязків ,які переходять до відповідача, і з огляду на її похилий вік та довіру до людей ,помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, адже наміру подарувати будинок людині, яку вперше бачила не було, а мала намір допомогти своїм дітям в отриманні кредиту. Саме [PERSON] переконав її щодо укладення саме договору дарування, а не договору застави, а тому просить визнати договір дарування №4162від 22.12.2011 року недійсним. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали і просили його задовольнити. Зокрема позивачка [PERSON] пояснила, що [PERSON] не знала, бачила один раз, коли він приїжджав до дочки, щоб позичити їй кредит. Думала, що хату не заберуть, бо діти повернули [PERSON] гроші. При укладанні договору, нотаріус нічого не розяснював . Договір не читала. Показали де підписатися, бо погано бачить. Домовленості з [PERSON], щоб виїхати з будинку не було. По даний час прописана в даному будинку. Все зроблено проти її волі, іншого житла немає. На даний час проживає на батьківщині, там умов немає. Хто збирав документи для нотаріуса не знає, приїхала до нотаріуса без документів. Знала, що дітям потрібні гроші, дочка хотіла відкрити якийсь бізнес. Хотіла допомогти дітям. Представник відповідача [PERSON], третіх осіб : [PERSON] ,[PERSON],[PERSON] по довіреності [PERSON] позов не визнала і в задоволенні просила відмовити, оскільки вважає, що позивачка не помилялася щодо укладення договору, підписала його і подарувала будинок [PERSON] , виїхала з будинку з власної волі. [PERSON] передала відповідачу технічний паспорт на будинок і розуміла , що укладає договір дарування. Звернення позивачки з позовом до суду , це спосіб повернути борг [PERSON] по кримінальній справі. Через два місяці після договору дарування син позивачки продав будинок [PERSON] Третя особа: приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про день і час судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення, однак надіслала до суду листа від 21.04.2017р. №459/01-16 в якому зазначила, що при посвідченні договору дарування між [PERSON] та [PERSON] нею було зясовано всі обставини, однакове розуміння та наслідки вчинення нотаріальної дії, зясовано те, що дарувальник діє добровільно без фізичного чи психічного тиску та можливість сторін особисто прочитати та власноручно підписати договір дарування. Договір був прочитаний сторонам і підписаний. Заперечень у сторін не було. Третя особа: [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали і просили його задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку, представників сторін, третю особу, свідків, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 грудня 2011 року в м.Хмельницькому був укладений між [PERSON] та [PERSON] договір дарування домоволодіння №8 ,що розташоване на земельній ділянці ,яка знаходиться за адресою: Хмельницька область Дунаєвецький район м.Дунаївці вул..К.Маркса, загальною площею 142,3 кв.м., житловою площею 54,5 кв.м.. Договір посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 4162 . Згідно п.7 договору право власності в обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняттям дарунку вважається одержання обдаровуваним примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Факт укладення даного договору підтверджується копією договору та іншими копіями документів, які стали підставою для посвідчення договору, що надані суду приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу . Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як:вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Такий правовий висновок міститься в постанові ВСУ у справі № 6-1124цс15 від 11.11.2015р. та у справі № 6-93цс16 від 16.03.2016р., у справі № 6-372цс16 від 27.04.16р. Аналогічний висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 19 березня і 18 червня 2014 року та 21 жовтня 2015 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що її дочка попросила дати в заставу хату,бо хотіла розпочати бізнес. На прохання дітей поїхала в м.Хмельницький до нотаріуса. До нотаріуса запросили одну. В нотаріуса був [PERSON], його дружина і чоловік, який представився [PERSON]. Дали розписатися в книжці, сказали, що так буде краще, якщо вона зробить дарування. Коли їхала назад додому, то мали дати дітям гроші, але не бачила чи дали гроші. Не розраховувала, що будинок перейде до [PERSON]. Зараз дочка померла, син був в тюрмі, залишилася одна в селі, де немає умов для проживання. Наміру дарувати будинок не мала. Дочка повернула гроші [PERSON]. До укладення договору бачила [PERSON] два рази, але з ним особисто не була знайома. Документи на будинок готовила дочка. Ключі від будинку [PERSON] не передавала. [PERSON] обіцяв, що не буде переводити на себе будинок, поверне його, як тільки повернуть йому гроші. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи ,виданої відділом реєстрації місця проживання ЦНАП апарату виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради, копії паспорта [PERSON] вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [INFO] (нині [PERSON]), 8 Хмельницької області. Свідок [PERSON] пояснив суду, що мав бути договір застави майна під взяття коштів. Про договір дарування взнав пізніше. В нотаріуса не був. Мати ніякі кошти не отримувала від [PERSON]. Гроші від [PERSON] отримала покійна сестра. Сестрою була написана розписка, що отримує гроші під заставу будинку. Кожен місяць возив гроші (відсотки) [PERSON]. Розрахувався повністю. [PERSON] забрав у нього автомобіль, який продав. Була домовленість, що після повернення грошей, [PERSON] переоформить хату на маму. Потім він повідомив маму, що має намір продати хату, вже отримав частину коштів. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2016 року встановлено, що в лютому 2012 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] була досягнута усна домовленість про продаж будинку в м.Дунаївці вул. К.Маркса,8 за 24500 дол.США, за що [PERSON] отримано аванс в розмірі 15000 дол.США. Протягом півтора року [PERSON] сплачував [PERSON] решту обумовленої суми, за що обіцяв переоформити будинок. З початку 2012 року в будинку проживає сімя [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини. Вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 10.12.2013 року [PERSON] визнано винним за ч.3 ст.190 КК України за заволодіння майном потерпілого [PERSON] шляхом обману і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки із стягненням на користь потерпілого матеріальної шкоди 193814,80 грн. та 20000 моральної шкоди. Доказів того, що позивачка після укладення договору дарування передала відповідачу документи на будинок або ключі, судом не встановлено і такі не надала суду представник відповідача. Враховуючи вищенаведене ,суд дійшов висновку, що позивачка на час укладення договору дарування була особою похилого віку ; після укладення оспорюваного договору дарування будинку [PERSON] залишилася в ньому по даний час зареєстрована; іншого житла для проживання немає ;передача будинку фактично не відбулася, ключі залишилися у позивачки ; даний договір встановив обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника дію майнового характеру ( дарування будинку взамін отримання кредиту (грошей) для дітей),що не є договором дарування тобто погодилася на передачу будинку, який є її єдиним житлом та у якому вона проживала і яким розпоряджалася після укладення договору дарування, у власність [PERSON] лише за умови отримання від нього коштів, які останній мав передати дочці позивачки в день укладення договору. Укладаючи спірний договір, позивачка помилялася щодо правової природи правочину, прав та обовязків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачем. Тому суд вважає, що спірний договір дарування спрямований на настання реальних наслідків, але не за договором дарування, а за договором застави. Отже існує помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, тому суд дійшов висновку про те, що спірний договір дарування підлягає визнанню недійсним на підставі статті 229 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп..

Outcome: approved