Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

04.07.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом право власності на земельну ділянку площею 2,94 га, яка розташована на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення фермерського господарства, мотивуючи тим, що вищевказана земельна ділянка належить [PERSON] 02.11.2015 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 2,94 га, яка розташована на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. 11.08.2008 року [PERSON] залишив заповіт, згідно умов якого вищевказану земельну ділянку заповів позивачу. [PERSON] прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачу було відмовлено, у звязку із тим, що відповідно до п. 4.15 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. У Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ОД № 036773, виданому на імя [PERSON] [PERSON] районною державною адміністрацією Одеської області, у даті його видачі є виправлення, а згідно п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.99 року, виправлення при видачі Державних актів у них не допускаються та при видачі державних актів заповнення здійснюється з використанням компютерної техніки. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявився, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 2,94 га, яка розташована на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення фермерського господарства на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 036773, виданого 22.01.2003 року [PERSON] районною державною адміністрацією Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-18-170. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 431531 від 02.11.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 02.11.2015 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 2,94 га, яка розташована на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення фермерського господарства. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 11.08.2008 року секретарем Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 997, [PERSON] заповів земельну ділянку, загальною площею 2,94 га на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану в приватну власність для ведення фермерського господарства (Державний акт на права приватної власності на землю серії І-ОД № 036773) [PERSON]. Згідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 44132162 від 10.06.2016 року, наданого [PERSON] державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 11.08.2008 року, зареєстрований за № 997 не змінювався та не скасовувався. [PERSON] не заперечувала проти визнання за позивачем права власності на вищевказану земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] № 1018/02-14 від 08.06.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відповідно до п. 4.15 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. У Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ОД № 036773, виданому на імя [PERSON] [PERSON] районною державною адміністрацією Одеської області, у даті його видачі є виправлення, а згідно п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.99 року, виправлення при видачі Державних актів у них не допускаються та при видачі державних актів заповнення здійснюється з використанням компютерної техніки. Вислухавши, думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved