Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

04.09.2017р. заявник [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення факту прийняття спадщини, заінтересована особа: Шилівська сільська рада. Свою заяву обґрунтував тим, що 10.04.1999р. померла його мати [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 8,219 в умовних кадастрових гектарах на території Шилівської сільської ради Добропільського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Постановою Другої Добропільської державної нотаріальної контори від 25.11.2016р. №236/02-31 відмовлено у вчинені нотаріальної дії у звязку з ненаданням доказів фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Пояснив, що після смерті матері фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки залишив собі частину особистих речей померлої, крім того у звязку із похилим віком матері і станом її здоровя систематично здійснював догляд за нею, а після смерті поховав. Своєчасно не отримав свідоцтво про право на спадщину, оскільки у свідоцтві про його народження відсутній запис про матір, тому він в судовому порядку встановлював факт родинних відносин. Просив встановити факт прийняття ним спадщини шляхом вступу в управління і володіння майном, що належало за життя його матері [PERSON], яка померла 10.04.1999р. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні 24.10.2017р. підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у заяві про встановлення факту прийняття спадщини, також надала через канцелярію суду заяву, про подальший розгляд справи без її участі та участі заявника [PERSON] Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, але 24.10.2017р. до суду надійшла заява від сільського голови Шилівської сільської ради, про розгляд справи без участі їх представника, не заперечували проти задоволення заявлених вимог. Таким чином, на підставі ч.2 ст.158 та ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що заява про встановлення факту прийняття спадщини підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до копії про народження на імя [PERSON], виданого 24.02.2016р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Добропільському району реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №2, він народився 08.01.1958р. у с.Василівка Добропільського району Донецької області (а.с.4). Громадянка [PERSON], 16.05.1935р.н. померла у віці 63 років 10.04.1999р. в смт.Дашава Стрийського району Львівської області, про що мається копія свідоцтва про смерть від 22.03.2017р. виданого виконавчим комітетом Шилівської сільської ради Добропільського району Донецької області, актовий запис №7 (а.с.5). З повідомлення управління держгеокадастру у Добропільському районі Донецької області №1705 від 04.11.2016р. вбачається, що згідно додатку №1 списку громадян-членів кооперативного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства до Державного акту на право колективної власності на землю, серії ДН 09, виданого колективному сільськогосподарському підприємству ім.Леніна, відповідно до рішення Шилівської сільської ради від 15.05.1995р., значиться [PERSON] (місце проживання с.Гуліве) за №139. Сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] не отримувала (а.с.6). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає заявника [PERSON] з дитинства, оскільки знала його мати [PERSON], вони мешкали в с.Гуліве по сусідству із с.Ленінське, де мешкала сама [PERSON] Вказала, що матері заявника ніхто не допомагав крім нього, після її смерті [PERSON] поховав матір та почав займатись її господарством, приїздив часто. Майно яке залишилось після смерті [PERSON] це будинок, сарай та близько тридцяти соток землі, яку обробляв [PERSON] та вирощував на ній сільськогосподарські культури. З 1999р. заявник 5 років займався господарством та підтримував споруди поки будинок не розвалився. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає заявника приблизно з 1970 року, коли він з матірю [PERSON] переїхали в с.Ленінське де проживали по сусідству через два будинка. [PERSON] працювала разом з [PERSON] доярками у фермерстві «Ленінське». Після смерті [PERSON] її син [PERSON] здійснив похорони та почав займатись господарством своєї матері, яке складалось з хати, сараю та близько сорока соток землі, яку він обробляв. На даний момент вже близько 10 років не веде господарство оскільки будинок розвалився. Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день особи або день, з якого вона оголошується померлою. Так як, [PERSON] померла 10.04.1999 року, правовідносини щодо спадкування регулюються ЦК Української РСР 1963 року. Згідно з пп.4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР). Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст.285 ЦПК ( 1502-06 )). Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема доведення в судовому засіданні факту прийняття заявником спадщини, яка відкрилась після смерті його матері, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved