Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~02\~листопада 2020\~року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси\~із позовною заявою до Головного Управління пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення успадкованої суми не отриманих спадкодавцем пенсійних виплат у розмірі 64128,25 грн. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі виконавчого листа № 2-а-546/10/1512 від 09.02.2012 року, який видав Київський районний суд м. Одеси, зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси здійснити перерахунок та виплату [PERSON] державної та додаткової пенсії, як інваліду ІІ групи, за період з 01.02.2009 року, відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чернобильської катастрофи», виходячи з розміру державної пенсії в вісім мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, та забезпечити відповідні виплати з врахуванням виплачених сум. Управлінням Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси, зроблено перерахунок та нараховано борг в розмірі 64\~128 гривень 25 копійок за період з 01.12.2009 року по 28.02.2011 року за період перебування на обліку в управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси. [PERSON] помер [INFO] та за життя нарахований йому відповідачем борг не отримав з незалежних від нього причин. Позивач, [PERSON] є донькою [PERSON] та відповідно є спадкоємцем 1-ї черги за законом. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 січня 2014 року № 27/2013, виданої приватним нотаріусом Одеського міського округу Петковою Н.М., позивач є спадкоємницею майна померлого [INFO] [PERSON] . Спадщина складається з недоотриманої пенсії за рішенням суду згідно ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 64\~128 гривень 25 копійок, яка знаходиться в управлінні Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси. 13 жовтня 2020 року позивач отримала відповідь від відповідача, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отримання пенсії. Також повідомлено, що для вирішення питання отримання коштів померлого батька, необхідно в судовому порядку замінити сторону у виконавчих провадженнях правонаступником. Ухвалою суду від 03 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Клопотання про витребування доказів задоволено. 10 лютого 2021 року від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петкової Н.М. до суду на виконання ухвали суду надійшла копія спадкової справи № 27/2013 від 18 листопада 2013 року. 19 лютого 2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву. В якому зазначено, що Головне управління не погоджується з вимогами позивача, так як для вирішення питання отриманих коштів померлого [PERSON] , позивачу необхідно в судовому порядку замінити сторону у виконавчих провадження правонаступником. 22 лютого 2021 року [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що доводи відповідача про неможливість виплати позивачу зазначених коштів у зв`язку із їх неперахуванням з Державного бюджету України є необґрунтованими, оскільки право позивача на визначену Законом виплату недоотриманої її спадкодавцем пенсії, спадщину на яку вона оформила у встановленому законом порядку, підлягає реалізації і захисту незважаючи на те чи передбачені кошти на це у бюджеті. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17 березня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~31 травня 2021 року від [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. \~ \~ \~ \~04 червня 2021 року від представника ГУ ПФУ України до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності. \~ \~ \~ \~В судове засідання сторони не з`явились, сповіщались належним чином. \~ \~ \~ \~З огляду на вищевикладене, суд розглянув справу за наявними матеріалами. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів завірених копій пенсійної справи [PERSON] постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2013 року по справі № 2-а-1513/11-1512 апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси задоволено частково. Постанову Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2011 року змінено, викладено її резолютивну частину в наступній редакції: Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси та зобов`язано перерахувати і виплатити основну та додаткову пенсію [PERSON] , як інваліду 2 групи, у відповідності до ст. 50, ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 жовтня 2010 року по 22 липня 2011 року. \~ \~ \~ \~Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси призначити та здійснити [PERSON] перерахунок державної і додаткової пенсії, як інваліду 2 групи, у відповідності до ст. 50, ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру основної пенсії 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за період з 01 жовтня 2010 року по 22 липня 2011 року та сплатити недоплачену частину пенсії з урахуванням виплачених сум. На виконання зазначених постанови суду управлінням Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси здійснено перерахунок пенсії, додаткової пенсії на загальну суму 64\~128, 25 грн., що підтверджується листами відповідача №6933 від 23 грудня 2013 року, №9357-9186/М-02/8-1500/20 від 08.10.2020 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 05 липня 2013 року, серія [NUMBER] . У постанові від 29.07.2010 року у справі « [INFO] » Європейський Суд з прав людини визнав, що громадяни мають право на підтримання скарг своїх померлих родичів у межах ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Вказаного висновку Європейський Суд з прав людини дійшов, виходячи з того, що право на отримання заробітної плати і прирівняних до неї платежів, пенсій та інших грошових сум, які виплачуються в якості засобів для існування і підлягали виплаті, проте не були отримані громадянином за життя, належить членам сім`ї померлої особи. Позивач є спадкоємцем за законом на майно [PERSON] , 1938 року народження, який помер [INFO] , яке складається з недоотриманої пенсії за рішенням суду згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка знаходиться в Управлінні Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси, залишок коштів складає 64\~128 гривень 25 копійок, які належали померлому на підставі Довідки № 6933, наданою Управлінням Пенсійного Фонду України у Київському районі м. Одеси 23.12.2013 року, що підтверджується належним чином завіреним Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31 січня 2014 року та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36482166 від 30.01.2014 року. Згідно частини 1 статті 52 Закону Украни «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (частина 3 статті 52 Закону). Враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що позивач має право на отримання нарахованих, але не одержаних за життя його спадкодавцем пенсійних й соціальних виплат, а тому, позовні вимоги слід задовольнити. При ухваленні рішення суд не враховує викладені у запереченнях посилання представника відповідача на те, що постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2013 року по справі № 2-а-1513/11-1512, в частині виплати нарахованих коштів позивачу необхідно звернутись до суду з заявою про заміну сторону у виконавчих провадження правонаступником, оскільки в даному випадку спір виник з приводу захисту спадкових прав позивача й не стосується порядку виконання судових рішень. Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність фінансування з державного бюджету, оскільки відсутність відповідного фінансування не може бути підставою для відмови у виплаті коштів. Європейський суд з прав людини зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (пункт 26 рішення від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України»,\~заява\~№ 63134/00). Висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 284/252/17 від 26 червня 2019 року та у справі № 286/3516/16-ц від 27 березня 2019 року. Приймаючи рішення у даній справі суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З огляду на вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 141\~ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved