Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

03 червня 2020 року позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] такими, що втратив право на користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач вказала, що вона є власником будинку [ADDRESS] . В даному домоволодінні крім позивача зареєстрований також колишній чоловік, [PERSON] , [INFO] , однак більше одного року не проживає за вищевказаною адресою, оскільки шлюб між ними було розірвано 22 липня 2019 року та він вибув до іншого місця проживання. Відповідач не бажає добровільно знятися з реєстрації місця проживання, витрати на утримання майна не бере, а тому позивач прохає суд визнати [PERSON] , такими, що втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки даний факт порушує права позивача як власника та унеможливлює отримання субсидії та іншої соціальної допомоги [PERSON] . Також прохала стягнути із відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 25 червня 2020 року відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд по суті. Позивач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, в якій підтримала позовну заяву та прохала її задовольнити. Справу прохала розглянути без її участі. Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак повідомив суд телефонограмою, що позов не визнає у зв`язку з тим, що прохає позивача відшкодувати компенсацію за майно, яке було придбане протягом 20 років, також вказав, що майже два роки не проживає в даному будинку. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що власником житлового будинку з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а. с. 10). Згідно довідки Червоноквітівської сільської ради в будинку [ADDRESS] з [INFO] , але фактично не проживає [PERSON] (а.с.16). 12 травня 2020 року та 07 жовтня 2020 року комісією в складі сільського голови Червоноквітівської сільської ради, Рибалко Л.С. та депутата Червоноквітівської сільської ради, Жовтяк О.М. проведено акт обстеження будинку [ADDRESS] , під час якого виявлено, що [PERSON] , [INFO] з 22.05.2019 р. за місцем реєстрації не проживає, спільне господарство разом з [PERSON] не веде (а.с.14, 41). Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 15). Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Ч.2 ст.405 ЦК України визначає, що «член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом», а ст. 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї. Враховуючи те, що [PERSON] без поважної причини, більше 1 року не проживає в будинку [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи та поданою [PERSON] до суду телефонограмою, оскільки шлюбні відносини припинені між позивачем та відповідачем, домовленості щодо користування даним житлом між ними не досягнуто, тому позов слід задовольнити в повному обсязі. Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір в розмірі 840,80 гривень та понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2080 грн.

Outcome: approved