Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

03 січня 2018 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення надмірно виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям в розмірі 28\~108,07 грн. Як підставу позову позивач зазначає, що 25 жовтня 2016 року відповідач звернулася до позивача із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям. За результатом поданої відповідачем інформації про середньомісячний сукупний дохід сімї, їй була призначена ця соціальна допомога. Однак, під час перевірки достовірності поданих відомостей встановлено, що під час подання відомостей про дохід членів сімї, відповідача вказала недостовірні дані. Зокрема, встановлено, що чоловік відповідача припинив здійснення підприємницької діяльності з 03 червня 2016 року, тобто станом на день звернення за призначенням допомоги (26 жовтня 2016 року) більше ніж три місяці не працював. Позивач зазначає, що у звязку з вищенаведеним, відповідач на підставі ст.7 Закону України «Про державну соціально допомогу малозабезпеченим сімям» не мала права на соціальну допомогу, а отже отримала її незаконно. З наведених підстав та з посиланням на приписи ст.1212 Цивільного кодексу України, позивач просить суд стягнути з відповідача надмірно виплачену державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям в розмірі 28\~108,07 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак у письмові заяві просив суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак не зявилася в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 25 жовтня 2016 року звернулася до позивача із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям» (а.с.4). Разом із вказаною заявою відповідач подала декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги в якій зазначила, що її чоловік, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем (а.с.5). Як слідує з даних Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] припинив підприємницьку діяльність 03 червня 2016 року (а.с.9-10). Тобто, станом на день подання заяви відповідачем, її чоловік не мав статус підприємця більше ніж 3 місяці. Статтею 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» визначено, що державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли працездатні члени малозабезпеченої сім'ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги. Отже, відповідач не мала права на отримання соціальної допомоги, за якою вона звернулася 25 жовтня 2016 року, оскільки її працездатний член сімї (чоловік) не працював протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги, а вказавши у своїй заяві що її чоловік є фізичною особою-підприємцем вона надала недостовірні відомості, тобто вчинила зловживання. Частиною першою статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. З наданих позивачем матеріалів слідує, що загальний розмір неправомірно виплаченої соціальної допомоги становить 28\~108,07 грн. Крім того, 20 вересня 2017 року відповідач надала заяву в якій зобовязувалася повернути ці кошти (а.с.11). Оскільки позивач належним та допустимим доказами довів факт зловживання з боку відповідача під час отримання соціальної допомоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1\~762,00 грн.

Outcome: approved