Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

03.06.2019р. [PERSON] звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовною заявою до ГУНП в Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа: слідчий СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області Олефір О.А. про компенсацію моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю під час досудового розслідування кримінального провадження № 12013220460001974, просив стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 1690065 грн., завдану тривалою бездіяльністю відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.05.2017 року були внесені відомості в ЄРДР №1201220460001974 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, відносно засновників ТОВ фірма «Ідалія» [PERSON] та [PERSON] , які були офіційно допитані в якості потерпілих, та будучи попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідома неправдивих показань, увійшовши в злочинну змову і з корисних мотивів навмисне обмовили позивача у вчинені нібито ним особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, що спричинило за собою тяжкі наслідки для [PERSON] в результаті чого останній, завідома невинний і тяжко хворий, незаконно був позбавлений волі і став інвалідом 2 групи. З 03.07.2016 року по 17.05.2019 року кримінальне провадження №1201220460001974 перебувало в провадженні слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області Олефір О.А., яка зловживаючи службовим становищем та халатно ставлячись до своїх посадових обов`язків, навмисно та на протязі тривалого часу не проводила в порядку, передбаченому КПК України, досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню. 26.06.2016 року слідчий Олефір О.А., порушивши вимоги ст.ст. 2, 8, 9, 25, 40, 91-93 КПК України і не провівши ніяких слідчо-процесуальних дій, спрямованих на установлення істини, винесла немотивовану і незаконну постанову про закриття кримінального провадження №1201220460001974, копію якої позивач отримав тільки 16.03.2018 року. 17.05.2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова скасував постанову від 26.06.2017 року про закриття кримінального провадження №1201220460001974, та зазначено, що вказівки слідчого судді та процесуального керівника не виконані, а рішення щодо закриття кримінального провадження прийнято слідчим передчасно. 14.12.2018 року слідчий Олефір О.А., продовжуючи навмисно свою бездіяльність, не провівши необхідні слідчо-процесуальні дії, направлені на встановлення істини, так і не усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду від 17.05.2018 року, знову винесла постанову про закриття кримінального провадження №12013220460001974, продублювала текст раніше винесеної постанови від 26.06.2017 року, скасованої ухвалою суду. 07.02.2019 року Фрунзенський райсуд м. Харкова виніс ухвалу, якою скасував постанову про закриття кримінального провадження №12013220460001974, винесену 14.12. 2018р. слідчим Олефір О.А., та зазначив, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, не проведені всі необхідні слідчі дії. 17 травня 2019 року Фрунзенський райсуд м. Харкова виніс ухвалу, якою заяву [PERSON] про відвід слідчого Олефір О. А. - задовольнив; відсторонив слідчого Олефір О.А. від імітації розслідування кримінального провадження №12013220460001974, зобов`язавши керівника органу досудового розслідування призначити нового слідчого по даному кримінальному провадженню. На протязі жовтня 2016 року, по теперішній час, позивач, як потерпілий, згідно ст. 220 КПК України в рамках кримінального провадження №12013220460001974 звернувся до слідчого Олефір О.А. з численними клопотаннями, в яких просив провести окремі слідчо-процесуальні дій, направлені на встановлення істини. Але слідчий Олефір О.А. належним чином навмисно не розглянула клопотання. 04.04.2019 року прокуратура Харківської області за заявою [PERSON] від 29.11.2018 року щодо протиправних діянь з боку слідчого Олефір О [PERSON] . під час імітації досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013220460001974, розпочала кримінальне провадження № 42019220000000262 згідно ст.ст.364, 365, 366, 367, ч.2 ст.382 УК України відносно [PERSON] , по якій [PERSON] був визнаний потерпілим. Також позивач зазначає, що відповідач незважаючи на ухвали суду, клопотання, докази в кримінальному провадженні, навмисно продовжує свою бездіяльність і не проводить досудове розслідування у розумні строки, що спричиняє моральне страждання. Таким чином відповідач зловмисно і навмисно не виконав вимоги Конституції України і Кримінального процесуального законодавства України і протягом всього строку навмисно чинить [PERSON] перешкоду в тому, щоб запанувала правда. Своїми тривалими неправомірними і незаконними діями відповідач заподіяв позивачу, як потерпілому, моральну шкоду, тому що; з вини відповідача мої порушені права не поновлені; з вини відповідача порушення закону не припинено; з вини відповідача досудове розслідування у кримінальному проваджені проводиться неналежним чином через систематичну бездіяльність слідчого Олефір О [PERSON] А.; з вини відповідача, позивач, інвалід 2 групи, людина похилого віку, онкохворий, повинен був протягом тривалого часу звертатися до суду з скаргами на бездіяльносте відповідача, у зв`язку з чим переніс глибокі моральні страждання; з вини відповідача, позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону; з вини відповідача порушено психологічне благополуччя позивача; з вини відповідача, шляхом прийняття незаконних рішень і навмисної незаконної тривалої бездіяльності, [PERSON] був позбавлений конституційного права на доступ до правосуддя . Закон зобов`язує відповідача дотримуватися встановлених правил, за не виконання яких настає відповідальність по відношенню до громадянина, передбачених у вигляді компенсації за причинення моральної шкоди. В результат вказаних дій відповідача, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь у компенсацію моральної шкоди у розмірі 1690065 гривень, завдану йому тривалою бездіяльністю відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ГУНП в Харківській області Тищенко В.В. яка діє на підставі відповідної довіреності, у судовому засіданні позов не визнала з підстав на які відповідач посилаються в своєму письмовому відзиві та пояснила, що позивачем не надано суду достатніх даних, які б свідчили про те, що діями посадових осіб органу державної влади, йому заподіяна моральна шкода у вказаному розмірі. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, надав через канцелярію суду відзив в якому просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Третя особа: слідчий слідчого відділу Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області Олефір О.А. в судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звернулись, відзив на позов не надала. При таких обставинах, суд враховуючи позиції позивача та представника відповідача та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу за відсутності, представника співвідповідача - Державної казначейської служби України Старченко С.Е. та третьої особи. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача ГУНП в Харківській області Тищенко В.В. та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов про стягнення моральної шкоди обґрунтованим, однак таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У судовому засіданні, з оглянутих та досліджених доказів вбачається, що 15.05.2017 року були внесені відомості в ЄРДР №1201220460001974 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, відносно засновників ТОВ фірма «Ідалія» [PERSON] та [PERSON] , які були офіційно допитані в якості потерпілих, та будучи попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідома неправдивих показань, увійшовши в злочинну змову і з корисних мотивів навмисне обмовили позивача у вчинені нібито ним особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, що спричинило за собою тяжкі наслідки для [PERSON] в результаті чого останній, завідома невинний і тяжко хворий, незаконно був позбавлений волі і став інвалідом 2 групи. З 03.07.2016 року по 17.05.2019 року кримінальне провадження №1201220460001974 перебувало в провадженні слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області Олефір О.А., яка зловживаючи службовим становищем та халатно ставлячись до своїх посадових обов`язків, навмисно та на протязі тривалого часу не проводила в порядку, передбаченому КПК України, досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню. 26.06.2016 року слідчий Олефір О.А., порушивши вимоги ст.ст. 2, 8, 9, 25, 40, 91-93 КПК України і не провівши ніяких слідчо-процесуальних дій, спрямованих на установлення істини, винесла немотивовану і незаконну постанову про закриття кримінального провадження №1201220460001974, копію якої позивач отримав тільки 16.03.2018 року. 17.05.2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова скасував постанову від 26.06.2017 року про закриття кримінального провадження №1201220460001974, та зазначено, що вказівки слідчого судді та процесуального керівника не виконані, а рішення щодо закриття кримінального провадження прийнято слідчим передчасно. 14.12.2018 року слідчий Олефір О.А., продовжуючи навмисно свою бездіяльність, не провівши необхідні слідчо-процесуальні дії, направлені на встановлення істини, так і не усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду від 17.05.2018 року, знову винесла постанову про закриття кримінального провадження №12013220460001974, продублювала текст раніше винесеної постанови від 26.06.2017 року, скасованої ухвалою суду. 07.02.2019 року Фрунзенський райсуд м. Харкова виніс ухвалу, якою скасував постанову про закриття кримінального провадження №12013220460001974, винесену 14.12. 2018р. слідчим Олефір О.А., та зазначив, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, не проведені всі необхідні слідчі дії. 17 травня 2019 року Фрунзенський райсуд м. Харкова виніс ухвалу, якою заяву [PERSON] про відвід слідчого Олефір О. А. - задовольнив; відсторонив слідчого Олефір О.А. від імітації розслідування кримінального провадження №12013220460001974, зобов`язавши керівника органу досудового розслідування призначити нового слідчого по даному кримінальному провадженню. На протязі жовтня 2016 року, по теперішній час, позивач, як потерпілий, згідно ст. 220 КПК України в рамках кримінального провадження №12013220460001974 звернувся до слідчого Олефір О.А. з численними клопотаннями, в яких просив провести окремі слідчо-процесуальні дій, направлені на встановлення істини. Але слідчий Олефір О.А. належним чином навмисно не розглянула клопотання. 04.04.2019 року прокуратура Харківської області за заявою [PERSON] від 29.11.2018 року щодо протиправних діянь з боку слідчого Олефір О [PERSON] . під час імітації досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013220460001974, розпочала кримінальне провадження № 42019220000000262 згідно ст.ст.364, 365, 366, 367, ч.2 ст.382 УК України відносно [PERSON] , по якій [PERSON] був визнаний потерпілим. Зазначені обставини не заперечувались у судовому засіданні представником відповідача, при цьому представник відповідача у судовому засіданні не заперечував факту неодноразового звернення позивача з відповідними заявами з приводу вчинення у відношенні нього кримінальних правопорушень. Таким чином, зазначені обставини не підлягають доказуванню, як такі, що визнаються учасниками справи, відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Суд не приймає до уваги ствердження представника відповідача з приводу того, що позивачем суду не надані дані які б свідчили про заподіяння йому моральної шкоди з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У судовому засіданні встановлено факт порушення конституційних прав позивача, внаслідок бездіяльності посадових осіб ГУНП в Харківській області, про що свідчать відповідні судові рішення. Вказані обставини, а також подальша необхідність звернення позивача до суду, в порядку визначеному приписами КПК України, з заявами про усунення перешкод, як особі постраждалої від кримінального правопорушення, доступу до правосуддя, на думку суду безумовно привели до моральних та фізичних страждань позивача. Статтею 23\~ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до ст.ст. 1173-1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Частиною 6 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього ( досудового ) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди » ( далі Постанова ) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт заподіяння позивачу [PERSON] неправомірними діями ГУНП в Харківській області моральної шкоди, що привело до тривалих моральних страждань. В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] наголошує на тому, що внаслідок неправомірних дій відповідача ГУНП в Харківській області йому була заподіяна моральна шкоді, розмір якої ним визначено в сумі 1690065 гривень. Суд вважає, що позивач [PERSON] достатньо не обґрунтував, з чого саме він виходив при визначенні суми відшкодування і чому саме така сума в розмірі 1690065 гривень, яка ним заявлена, є достатньою для компенсації спричинених йому фізичних та моральних страждань. Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Outcome: partial