Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

03.09.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку по [ADDRESS] . В його будинку було зареєстровано відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З 2002 року відповідачі в квартирі не проживають, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію, особистих речей в квартирі не мають і взагалі даним житловим приміщенням не цікавляться, перешкод в користуванні житловим приміщенням позивач не чинив. Весь тягар по підтриманню будинку в належному стані лежить на позивачу, тому на підставі вище вказаного позивач просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За твердженням ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що позивач є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 22.11.2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Оксамитною Н.В. (а.с.7), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 176369411 від 05.08.2019 року (а.с.11). Відповідно до довідки виконавчого комітету Апостолівської міської ради №360 від 11.06.2019 року встановлено, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , до складу сім`ї (зареєстрованих) входять: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] - зареєстрований, але не проживає; [PERSON] , [INFO] - зареєстрована, але не проживає; [PERSON] , [INFO] - зареєстрована, але не проживає; [PERSON] , [INFO] - зареєстрований, але не проживає; [PERSON] , [INFO] - зареєстрована, але не проживає (а.с.9). З акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 02.07.2019 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , але за даною адресою не проживають з 2002 року (а.с.10). Судом встановлено, що відповідачі за вищевказаною адресою не проживають, однак зареєстровані, тому суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації більше ніж шість місяців, тому вони повинні бути визнани такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved