Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

02 січня 2010 року померла [PERSON], жителька с. Гладківщина Золотоніського району Черкаської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно до складу якої, серед іншого, входять дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею: 2,1525 га, кадастровий номер 7121581500:12:002:0130 та площею 0,2974 га, кадастровий номер 7121581500:05:003:0199, що знаходяться на території [PERSON] сільської ради Золотоніського району Черкаської області. За свого життя [PERSON] склала заповіт 03 грудня 2009 року, за яким земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності площею 2,4499 га, що передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Золотоніського району заповідала [PERSON], [INFO]. Проте позивач не може оформити право на спадщину, оскільки заповідальне розпорядження не відповідає спадковій масі майна, тобто заповідалася одна земельна ділянка загальною площею 2,4499 га, а в державному акті на право власності на земельну ділянку їх дві. За таких обставин нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, що стверджується постановою від 24.12.2016 року, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, від представника позивача за довіреністю [PERSON] надійшла заява, в якій представник позивача просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву за вих. № 13 від 16.02.2017 року, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії 1-СР № 132902 від 02.01.2010 року) [PERSON] померла 02.01.2010 року, про що зроблений відповідний актовий запис №1. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Із копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №198283 вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки, загальною площею 2,4499 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Золотоніського району Черкаської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що складається із земельної ділянки, площею 2,1525 га, кадастровий номер 7121581500:12:002:0130 та земельної ділянки, площею 0,2974 га, кадастровий номер 7121581500:05:003:0199. Згідно вимогам ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до заповіту [PERSON] від 03.12.2009 року, посвідченого секретарем Бубнівсько-Слобідської сільської ради Золотоніського району, зареєстрованого в реєстрі за №37, [PERSON] земельну ділянку належну їй на праві приватної власності розміром 2,4499 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] ради Золотоніського району Черкаської області заповідає [PERSON]. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.12.2016 року Золотоніською районною державною нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки оскільки заповідальне розпорядження не відповідає спадковій масі майна. а нотаріус не наділений правом тлумачити зміст заповіту. Судом встановлено, що вказаний заповіт був посвідчений відповідно до порядку передбаченому в ст. 1251 ЦК України, а із змісту державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що в ньому зазначено загальна площа вказаних вище земельних ділянок, яка разом становить 2,4499 га. Таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку, що оскільки на титульній сторінці державного акту на право власності на земельну ділянку вказана загальна площа земельних ділянок, то і в заповіті заповідач та секретар сільської ради, яка виконувала волю заповідача, зазначила саме цю площу. А тому визнання права власності за [PERSON] на вказані земельні ділянки, на думку суду, буде відповідати волі спадкодавця, зазначеної в її заповіті, та вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається із повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори №165/01-16 від 15.02.2017 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа 02.02.2010 року за №58/2010. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від [PERSON]. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивач прийняв спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із заяви сільського голови с. Бубнівська Слобідка [PERSON] за вих. № 13 від 16.02.2017 року відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. За таких обставин суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], а тому суд позов [PERSON] до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом задовольняє у повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved