Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

02 вересня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки- [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, а також стягнути з відповідача 1/4 з усіх видів заробітку на її утримання. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від сумісного проживання мають дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач на сьогоднішній день проживає окремо з дитиною, із відповідачем не спілкується. Відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає, дитина перебуває на утриманні позивача. Самостійно утримувати дитину позивач не може, тому вона звернулась до суду із вказаним позовом. Відповідач подав відзив, у якій просив задовольнити позов [PERSON] частково з огляду на наступне. Доводи позивача щодо ненадання відповідачем допомоги на дитину не відповідає дійсності, оскільки позивач сплачував кошти на утримання їх малолітньої доньки, що підтверджується квитанціями. Окрім цього, відповідач оплачує дитячий садочок для своєї малолітньої доньки. Також відповідач зазначив, що за весь час перебуванні у шлюбі, позивач не працювала, та перебувала на утриманні відповідача. Оскільки відповідач ніколи не ухилявся від утримання малолітньої доньки, враховуючи невеликий заробіток та відсутність власного майна, а також враховуючи, що позивач перебуває на утриманні іншого чоловіка, тому у задоволенні позовних вимоги у частині стягнення аліментів на утримання матері відповідач просив відмовити. Стосовно вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , відповідач позов підтримав просив стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судовому засідання позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив частково відмовити у задоволенні позову, посилаючись на підстави викладені у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. 17 лютого 2018 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.02.2018. У сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.05.2018. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] від 29.09.2020, сума доходу відповідача складає 4280,65 грн. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивачем надано докази того, що відповідач є батьком її доньки, що не заперечується вдіповідачем, тому зобов`язаний її утримувати до досягнення повноліття. За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі шляхом стягування з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.09.2020 і до повноліття дитини. Згідно ч.1, ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно з ч.2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 цієї статті регламентує, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, інших утриманців або інших аліментних зобов`язань не має, оскільки вказане не заперечив. Також, суд, при встановленні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивачки, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, працює, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині. Тому, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку. Доводів про неможливість надання матеріальної допомоги позивачу, відповідач суду не надав, тому є всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення їх дитиною трирічного віку. За встановлених обставин суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати малолітню дитину та її матір. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 1681 грн. 60 коп.

Outcome: approved