Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

04.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 01.07.2005 року № 1877-05 в сумі 379597 грн 42 коп. та 3654 грн у відшкодування судових витрат. В обґрунтування позову послався на порушення відповідачем умов кредитного договору, в частині дотримання строків сплати тіла кредиту, нарахованих відсотків і комісії. У судове засідання представник позивача не з'явився, при цьому надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в суді позов не визнав. Він пояснив, що позивач в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору, що негативно позначилося на його фінансової спроможності виконувати договір. Так, всупереч умовам договору, позивач перестав видавати йому окремі квитанції про оплату тіла кредиту і нарахованих відсотків, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості отримувати від держави податкову знижку. В період з грудня 2012 року до травня 2013 року включно позивач не передав документи про здійсненні ним оплати за кредитним договором Чернігівському регіональному управлінню Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», чим позбавив його можливості отримувати від цієї установи часткову компенсацію відсотків, сплачених за кредитним договором, у розмірі однієї облікової ставки НБУ. Відповідач також просив суд врахувати й ту обставину, що він працює на робітничій посаді, є батьком багатодітної сім'ї, а тому позбавлення його вказаних вище компенсацій від держави негативно вплинуло на стан розрахунків з позивачем. Крім того, в квітні 2015 року позивач запропонував йому підписати договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору, який значно погіршував умови кредитування. Після відхилення цієї пропозиції позивач безпідставно відмовився приймати в нього платежі за кредитним договором. Представник третьої особи, яку залучено до участі в справі ухвалою суду від 04.11.2015 року, підтвердив, що саме з вини позивача, який не надавав третій особі документи про здійснення відповідачем проплат за кредитним договором, останній був позбавлений можливості протягом лютого-травня 2013 року отримувати від держави компенсацію відсоткової ставки в розмірі однієї облікової ставки НБУ. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 01.07.2005 року позивач уклав з Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі - Банк) Договір про іпотечний кредит № 1877-05 відповідно до якого отримав кредит на придбання житла в сумі 30000 доларів США, строком до 29.06.2025 року, із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 13% річних та комісійної винагороди в сумі 149 грн 80 коп. (далі - Договір, а. с. 5, 6). Умовами Договору передбачено сплату позивачем тіла кредиту, нарахованих відсотків та комісії на окремі рахунки. 17.12.2012 року Банк уклав з позивачем Договір відступлення прав вимоги, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача за Договором (а. с. 21-35). Посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов Договору позивач просить суд стягнути на його користь заборгованість, що виникла станом на 15.07.2015 року в сумі 379597 грн 42 коп., зокрема: -заборгованість за кредитом - 16291.36 доларів США, що за курсом НБУ становить 358334 грн 08 коп., -заборгованість про сплаті відсотків - 496.09 доларів США, що за курсом НБУ становить 10911 грн 67 коп., -заборгованість по сплаті комісії - 61.65 доларів США, що за курсом НБУ становить 1356 грн 01 коп., -пеню - 408.98 доларів США, що за курсом НБУ становить 8995 грн 66 коп. Як слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а. с. 36), сума заборгованості за тілом кредиту визначена позивачем з урахуванням й тіла кредиту, який відповідач має право виплачувати до 29.06.2025 року. З цієї суми прострочена заборгованість за тілом кредиту складає лише 1291.36 доларів США. Таким чином, позивачем фактично заявлено вимогу про дострокове стягнення суми кредиту, що передбачено частиною першою статті 1050 ЦК України як наслідок прострочення позичальником сплати чергової суми платежу. В силу положень статті 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Справедливий розгляд цивільної справи передбачає вирішення цивільного спору на засадах верховенства права, законності та дотримання балансу інтересів сторін. Як убачається з матеріалів справи, після набуття права вимоги за Договором позивач відкрив відповідачу лише один розрахунковий рахунок, на який приймав від відповідача усі платежі, а саме: тіло кредиту, відсотки та комісію. При цьому позивач відмовився видавати відповідачу платіжні документи на підтвердження внесення платежів за Договором, чим позбавив його можливості отримувати податкову знижку, на яку відповідач має право на підставі статті 166.2.1. Податкового кодексу України. Наданими третьою особою документами (а. с. 85-88) підтверджується, що в період з грудня 2012 року до 22 травня 2013 року включно позивач не передавав третій особі реєстри позичальників із зазначенням сум погашених кредитів, що стало причиною припинення виплати відповідачеві компенсації відсоткової ставки в розмірі однієї облікової ставки НБУ, яку він отримував відповідно до умов укладеного з третьою особою Договору про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків від 08.07.2005 року № 56, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2003 року № 853 «Про затвердження Порядку часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків» (а. с. 75-76). Наявний в справі проект Договору про внесення змін і доповнень до Кредитного договору від 01.07.2005 року № 1877-05, який відповідачем не підписано, об'єктивно підтверджує той факт, що позивач намагався нав'язати відповідачу неприйнятні для нього умови кредитування, які, зокрема передбачають: можливість повідомлення персональних даних позивача (без його згоди) будь-яким іншим особам; збільшення строку позовної давності за Договором до 50 років; згоду з іншими умовами кредитування, які в цьому договорі не визначені, що надає позивачу право в подальшому свавільно змінювати будь-які умови кредитування в односторонньому порядку (а. с. 70а-72). У зв'язку з відмовою підписання цього договору позивач відмовився приймати у відповідача черговий платіж, що було причиною звернення останнього з відповідною скаргу на адресу голови правління (а. с. 70). Аналізуючи наведені в сукупності обставини, які підтверджуються письмовими доказами, суд доходить висновку, що виникненню у відповідача заборгованості по сплаті кредиту сприяло систематичне порушення умов Договору позивачем. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача лише прострочену заборгованість по тілу кредиту в сумі 1291.36 доларів США, нараховані відсотки в сумі 496.09 доларів США та комісію в сумі 61.65 доларів США, що нараховані станом на 15.07.2015 року, а всього 1849.10 доларів США /1291.36 + 494.09 + 61.65/, що за офіційним курсом НБУ на вказану дату (21.995345) становить 40671 грн 59 коп. Зазначене в повній мірі відповідає принципу справедливості цивільного судочинства, закріпленому в статті 1 ЦПК України. Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. До обставин, які мають істотне значення, необхідно віднести економічну кризу в Україні, що стало наслідком різкого зростання вартості іноземної валюти та значного погіршення матеріального становища населення України, а також неналежне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором, що суттєво ускладнює виконання відповідачем, який належить до соціально незахищеної категорії населення і є батьком багатодітної сім'ї, своїх договірних зобов'язань. Виходячи з цього, суд вважає необхідним зменшити розмір неустойки (пені) до 500 грн. Отже, усього з відповідача слід стягнути заборгованість станом на 15.07.2015 року в розмірі 41171 грн 59 коп. /40671.59 + 500/. Оскільки вимоги позивача задоволено на 10% від загальної ціни позову /41171.59 : 379597.24 х 100/, виходячи з приписів статті 88 ЦПК України за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню судові витрати лише в розмірі 365 грн 40 коп. Таким чином, заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial