Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

04.12.2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування збитків та моральної шкоди, у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь 12500,00 грн. завданих збитків за період з 01.11.2018 року по 30.11.2018 року, а також завдану моральну шкоду у розмірі 6000,00 грн. Крім того, позивач просить покласти на відповідача всі судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 27.11.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення. Позивач в повній мірі виконав свої зобов'язання за договором щодо оплати послуг відповідача, натомість останній на початок опалювального сезону 2018/2019 не здійснив подачу тепла у належну позивачу квартиру та взагалі у весь багатоквартирний будинок мотивуючи це наявністю заборгованості мешканців будинку за попередні опалювальні періоди. Відповідач ще в опалювальний період 2017/2018 року відімкнув від опалення не лише боржників, а й добросовісних користувачів послуг. Позивач вказує, що ураховуючи, що опалювальний період 2018/2019 року розпочався 15.10.2018 року, відповідач повинен був подати тепло в будинок не пізніше 25.10.2018 року, однак цього не зробив та станом на час подання позовної заяви подача тепла не здійснюється, чим порушуються права позивача, завдаються збитки та моральна шкода. За відсутності опалення, в період жовтень-листопад 2018 року нормальне проживання у належній позивачу квартирі стало неможливим, що призвело до розірвання договору оренди житла №5 від 30.07.2018 року укладеного між позивачем та [PERSON] За умовами вказаного договору орендар мав сплачувати позивачу 12500,00 грн. щомісячно, але 31.10.2018 року договір було розірвано через низьку температуру в квартирі, що призвело до завдання збитків у вигляді упущеної вигоди. Завдання моральної шкоди позивач пояснює приниженням честі, гідності та ділової репутації враховуючи, що він є безробітним і єдиним джерелом існування було одержання орендної плати, натомість за вказаних обставин відповідач позбавив позивача єдиного джерела доходу у зв'язку із чим позивач був вимушений економити на харчуванні, предметах першої необхідності, споживати продукти більш низької якості, позичати гроші, відмовляти собі у зустрічах з друзями, відвідуванні культурних заходів, позивач втратив свободу пересування, оскільки не мав коштів на проїзд. Бездіяльність відповідача призвела до майже жебрацького способу життя позивача, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, завдає моральних та душевних страждань, що в свою чергу відобразилось на стані здоров'я. Позивач також вказує, що був вимушений витрачати свій вільний час на звернення до суду, брати участь в судових засіданнях, збирати докази та інше, відриватись від пошуку роботи, не міг отримувати доходи від своєї квартири та користуватись нею разом зі своєю сім'єю, через що на даний час проживає разом зі своїми батьком у більш гірших умовах та фактично за рахунок батька. Ухвалою суду від 11.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом учасників судового розгляду. 13.12.2018 року до суду надійшло клопотання позивача про повернення сплаченого ним судового збору, оскільки він як споживач при захисті своїх прав звільнений від сплати судового збору. 03.01.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що правовідносини між сторонами спору регулюються договором про надання послуг централізованого опалення від 27.11.2015 року та додатковою угодою від 25.10.2016 року. На думку відповідача, виконання позивачем свого обов'язку по сплаті за отримані послуги не має ніякого відношення до позовних вимог. У листопаді 2014 року відповідач придбав у ТОВ «ЕК «Лазурний блюз» обладнання котельної будинку [ADDRESS]. В опалювальні сезони 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017 та 2017/2018 відповідач проводив господарську діяльність з виробництва і постачання теплової енергії АЖК «Лазурний блюз» із ризиком неотримання оплати за надані послуги, оскільки у зв'язку із законодавчою невизначеністю не мав затвердженого тарифу на свої послуги, однак опалювальний сезон 2014/2015 років не було перервано, опалювальний сезон 2015/2016 розпочався 27.11.2015 року після тривалих переговорів щодо узгодження ціни послуги централізованого опалення. На початок опалювального сезону 2015/2016 борг споживачів послуг по будинку становив 251548,27 грн., а на кінець цього опалювального сезону складав вже 1115772,77 грн. Опалювальний сезон 2016/2017 розпочався 21.10.2016 року, оскільки ліміти газу було виділено лише 20.10.2016 року після проведення переговорів щодо реструктуризації заборгованості перед НАК «Нафтогаз України». Загалом, лише 86 співвласників з 637 протягом опалювального сезону 2016/2017 не мали заборгованості за отримане тепло. Починаючи з грудня 2016 року ПАТ «Київгаз» щодекадно попереджав відповідача про припинення постачання природного газу у зв'язку з не наданням НАК «Нафтогаз України» лімітів газу на підставі недосягнення відповідачем 90% рівня оплати за спожитий природний газ. Низький рівень оплати споживачів за послуги централізованого опалення не давав відповідачу можливості провести розрахунки з НАК «Нафтогаз України», тому 01.01.2017 року останній припинив продаж відповідачу природного газу. За таких умов у період з 01.01.2017 по 31.03.2017 відповідач був вимушений здійснити несанкціонований відбір газу, що призвело до висунення до відповідача претензій з боку ПАТ «Київгаз» на суму 6000000,00 грн. Опалювальний сезон 2016/2017 було завершено 31.03.2017 року із заборгованістю споживачів в розмірі 3752103,51 грн. На початок опалювального сезону 2018/2019 утворилась заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення в розмірі понад 3 млн. грн. Заборгованість відповідача за спожитий природний газ станом на 01.11.2018 року складала 1873846,00 грн. Протягом 2016-2018 років відповідачем було проведено претензійну роботу в судовому порядку. За твердженням відповідача, саме заборгованість споживачів не дала відповідачу можливості розрахуватись з НАК «Нафтогаз України» за раніше отриманий газ та отримати природний газ для початку опалювального сезону в 2018 році. Відповідач зазначає, що компанією здійснено вичерпних заходів щодо отримання природного газу з 01.12.2018 року та початку надання споживачам послуг централізованого опалення. Відповідач вказує, що будь-яких умисних дій стосовно порядку надання послуг централізованого опалення, встановленого як чинними договорами, так і законодавством - з боку підприємства немає. Відсутність заборгованості у окремих споживачів не дає можливості надавати таким споживачам послугу, оскільки така послуга за своєю фізичною, технічною та юридичною природою є централізованою. Ненадання відповідачем послуг централізованого опалення було пов'язано з неотриманням відповідачем природного газу, що спричинено вкрай низьким рівнем оплати споживачів, не виконанням споживачами судових рішень про стягнення боргу та об'єктивною неможливістю надання опалення тільки певним споживачам, адже неможливо отримувати природний газ тільки для виробництва частини теплової енергії для окремих споживачів. Ще до укладення з позивачем договору централізованого опалення від 27.11.2015 року і впродовж 4 опалювальних сезонів відповідач регулярно повідомляв позивача про можливість припинення надання послуг внаслідок неотримання природного газу від постачальника, тож позивач був обізнаний і усвідомлював ризики можливого ненастання опалювального сезону, а тому приймав рішення про здачу належної йому квартири в оренду на власний ризик. Відповідач вважає, що будь-яких умисних дій відповідача, спрямованих на порушення прав позивача в межах заявлених позовних вимог, немає. За Актом, складеним за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів від 16.07.2018 року - будь-яких порушень прав споживачів з боку відповідача не виявлено. Відповідач вказує, що відключення від централізованого опалення частини споживачів-боржників, не відповідає нормам чинного законодавства України та призводить до погіршення внутрішньо будинкової системи опалення, саме тому на даний час законодавчо заборонено надання дозволів на відключенням від мереж централізованого теплопостачання окремих квартир. 10.01.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву, зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує свої позовні вимоги та додатково пояснив суду, що всі надані відповідачем докази не стосуються опалювального періоду 2018/2019 року по якому і виник судовий спір. Будь-які повідомлення про можливе припинення відповідачем теплопостачання саме в опалювальний період 2018/2019 року, відповідачем позивачу не надсилались. Позивач вказує, що всі подані відповідачем докази стосуються минулих опалювальних періодів, тож такі докази є неналежними або ж взагалі не є доказами, оскільки не стосуються предмету доказування та не мають ніякого значення для правильного вирішення справи. Позивач зазначає, що відповідач у своєму відзиві визнав той факт, що опалювальний сезон 2018/2019 розпочався лише 01.12.2018 року, тобто з порушенням встановлених для цього строків. Відповідачем не спростовано неправомірності припинення теплопостачання позивачу та іншим мешканцям будинку, які не мають заборгованості, а також наявність технічної можливості припинити теплопостачання боржникам. Позивач вказує, що технічна можливість відключити боржників від опалення, в будинку наявна, оскільки біля кожної квартири є запірний вентель, тому припинення відповідачем подачі тепла у весь будинок є неправомірним. Позивач зазначає, що у своєму відзиві відповідач фактично визнав свою вину у припиненні теплопостачання вказавши, що послуги не надавались у зв'язку з відсутністю у відповідача природного газу, що, на думку позивача, не звільняє відповідача від відповідальності згідно положень ст.ст. 525, 526, 612, 617 ЦК України. Чинним законодавством України передбачено можливість перерв у наданні послуг з теплопостачання лише в міжопалювальний період, у випадку проведення планових ремонтних і профілактичних робіт чи при ліквідації наслідків аварії. Такі умови були відсутні і відповідач прострочив виконання взятих на себе зобов'язань по виконанню ним обумовлених договором послуг в опалювальному періоді 2018/2019 року оскільки він несвоєчасно приступив до їх виконання. Також позивач вказує, що всі наведені відповідачем у своєму відзиві норми Правил, Порядку та Постанови Верховного Суду стосуються виключно лише можливості відключення квартир і окремих житлових будинків у випадку встановлення в них систем індивідуального опалення, чого в даному випадку немає. 17.01.2019 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив на позовну заяву зі змісту яких вбачається, що відповідач не визнає позовних вимог та додатково пояснює суду, що питання відключення окремих споживачів від централізованого опалення врегульовано підзаконними актами і відбувається за певною процедурою, включаючи погодження місцевого органу самоврядування. Відповідач зазначає, що з врахуванням положень ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» на теперішній час законодавством не встановлено порядку, яким би було визначено процедуру припинення теплопостачання окремим споживачам. Стосовно технічної можливості відключення боржників від теплопостачання відповідач зазначає, що з урахуванням положень Договору про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення і розмежування відповідальності №20/11-2015 від 20.11.2015 року відповідач не наділений повноваженнями щодо використання запірної арматури внутрішньо будинкових мереж теплопостачання на вході до квартир, оскільки така арматура перебуває за межами балансової належності та експлуатаційної відповідальності відповідача. 21.01.2019 року до суду надійшли письмові доповнення позивача до відповіді на відзив відповідача на позовну заяву зі змісту яких вбачається, що позивач вважає безпідставним посилання відповідача на норми ст. 25 Закону України «Про теплопостачання», оскільки ні позивачу, ні іншим споживачам відповідач не надсилав будь-яких письмових повідомлень про припинення ним теплопостачання саме щодо опалювального сезону 2018/2019, тому припинення теплопостачання саме у вказаний опалювальний період є незаконним, а вказана норма не встановлює солідарну чи субсидіарну відповідальність добросовісних платників за невиконання обов'язку по оплаті послуг боржниками. Також позивач із посиланням на п. 1.6. Договору про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення і розмежування відповідальності №20/11-2015 від 20.11.2015 року зазначає, що технічна можливість індивідуального перекриття теплопостачання в кожну окрему квартиру відповідачем не спростована та не оспорюється, крім того, відповідач не був позбавлений можливості укласти додаткову угоду до договору з метою зміни меж відповідальності заради існування у відповідача права і технічної можливості відключення окремих квартир від теплопостачання. Так само, на думку позивача, відповідач міг укласти відповідні додаткові угоди і з кожним зі споживачів, або ж скористатись нормами законодавства про те, що договір про надання послуг з централізованого опалення та запропоновані зміни до нього є договором приєднання. На думку позивача, оскільки жодних зі вказаних дій відповідач не вчинив, з точки зору ст. 614 ЦК України відповідач є особою винуватою в припиненні теплопостачання добросовісним платникам. Також позивач вказує, що договірні відносини існують між відповідачем та споживачем, тож ОСББ «Лазурний блюз» не несе жодної відповідальності за припинення теплопостачання у належну позивачу квартиру, крім того, договір №20/11-2015 від 20.11.2015 року припинив свою дію 31.12.2017 на підставі додаткової угоди №1 від 25.01.2017 року. На поставлені відповідачем у відзиві на позовну заяву питання позивач зазначає, що не звертався до відповідача із заявами про розірвання укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення, і позивач неодноразово скаржився відповідачеві на неналежне виконання укладеного договору. 21.01.2019 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог з 18500,00 грн. до 41080,64 грн., що складається з: 35080,64 грн. - упущеної вигоди; 6000,00 грн. - моральної шкоди. Наведене збільшення позивач пояснює триваючим характером порушення його прав, у зв'язку із чим збитки продовжують виникати й надалі, здати квартиру в оренду не можливо, тож збільшення розміру стягнення пов'язане зі збільшенням періоду завдання збитків за загальний період з 01.11.2018 року по 25.01.2019 року. Ухвалою суду від 25.01.2019 року задоволене клопотання позивача про виклик та допит в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] Ухвалою суду від 25.01.2019 року задоволене клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дніпровську районну у м. Києві державну адміністрацію. 07.02.2019 року до суду надійшли заперечення відповідача на доповнення №1 до відповіді на відзив позивача зі змісту яких вбачається, що відповідач вважає доводи позивача необґрунтованими, а позовні вимоги недоведеними. У жовтні-листопаді 2018 року відповідач не надав послуги централізованого опалення усім своїм споживачам, оскільки не виробляв теплову енергію з незалежних від відповідача причин. Відповідач не лише не здійснював діяльність, спрямовану на припинення постачання теплової енергії мешканцям будинку, а й протягом декількох років вживав всіх можливих заходів для забезпечення теплом понад 600 квартир киян та понад 50 нежитлових приміщень в умовах вкрай низького рівня розрахунку споживачів за фактично отримані послуги централізованого опалення. 12.02.2019 року до суду надійшли письмові пояснення позивача зі змісту яких вбачається, що позивач підтримує свої позовні вимоги та, зокрема, зазначає, що відповідач мав подати тепло у будинок не пізніше 25.10.2018 року, однак фактично розпочав опалювальний сезон 2018/2019 01.12.2018 року. Прострочення надання відповідачем послуг з опалення призвело до нанесення позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди та до завдання моральної шкоди. 12.02.2019 року до суду надійшло клопотання позивача про огляд доказів за їх місцем знаходження. 18.02.2019 року протокольною ухвалою суд не видаляючись до нарадчої кімнати на місці постановив задовольнити клопотання позивача про огляд доказів за їх місцем знаходження частково, без здійснення фотографування та відеозапису проведення окремої процесуальної дії. 18.02.2019 року суд провів окрему процесуальну дію у вигляді огляду доказів за їх місцем знаходження, про що складено відповідний протокол із додатками. 18.02.2019 року до суду надійшли письмові пояснення позивача у який позивач, зокрема, зазначає, що положення п. 30 Правил користування тепловою енергією на позивача не розповсюджуються. Також позивач не погоджується з доводами відповідача про те, що позивач не встановивши у своїй квартирі лічильник обліку тепла не забезпечив готовність системи теплопостачання і тим самим сам собі зірвав опалювальний період 2018/2019, адже в будь-якому випадку факт встановлення або не встановлення теплолічильника у квартирі не дає відповідачу право припинити теплопостачання у квартиру. Неправомірність дій відповідача підтверджується положеннями п. 31 Правил користування тепловою енергією. Третя особа у справі своїм правом на надання пояснень з приводу поданого позову не скористалась. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви та заяви про збільшення розміру позовних вимог з підстав викладених у них, просить позов задовольнити та додатково пояснив суду, що відповідач повинен був подати тепло в будинок до 25.10.2018 року, однак зробив це лише 01.12.2018 року. Період завдання шкоди розрахований з 01.11.2018 по 25.01.2019 року. Завдання моральної шкоди полягає у тому, що отримання орендних платежів від здачі в оренду житла є єдиним джерелом існування позивача і розірвання договору оренди знизило життєвий рівень позивача, він був вимушений жити за рахунок свого батька. Крім того, завдано шкоди діловій репутації позивача, оскільки відповідач не опалював будинок, а тому позивач не міг і не може здати свою квартиру в оренду, у зв'язку із чим не може забезпечити собі належний рівень життя. На думку позивача, минулі опалювальні періоди не мають значення для розгляду справи, тож докази, які їх стосуються не можуть братися до уваги судом. У другій половині жовтня 2018 року орендар кватири почала скаржитись, що квартира не опалюється. На той час позивач був безробітним і без орендних платежів прожити було тяжко, крім того маючи дружину та маленьку дитини. Позивач разом зі своїм батьком приїхали подивитись що сталось та з'ясували, що не лише квартира позивача не отоплюється, а й увесь будинок. Позивач звернувся до відповідача та ОСББ, вони обіцяли направити спеціалістів, однак цього не зробили, тому разом з сусідами був складений акт огляду. Замість 25.10.2018 року тепло було подане лише 01.12.2018 року, однак договір оренди був розірваний до фактичної подачі тепла, оскільки в холодній квартирі неможливо було проживати. Збитки завдані позивачу розірванням договору оренди є упущеною вигодою. В даному випадку наявний причинно-наслідковий зв'язок, оскільки розірвання договору оренди відбулось у зв'язку з відсутністю опалення квартири. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації, як орендодавця, спосіб життя за відсутності належного матеріального забезпечення позивача від орендних платежів, є для позивача принизливим. Відповідач неодноразово припиняв теплопостачання, навіть почали з'являтись відповідні публікації у СМІ і це впливає на надання позивачу негативної характеристики як орендодавцю. Позивач був вимушений просити гроші у родичів, у всьому собі та своїй дитині відмовляти. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову та додатково пояснив, що в будинку встановлена автономна система опалення, є власна котельня і ОСББ може самостійно визначати коли увімкнути чи вимкнути опалення. Позивачу ще до укладення договору про теплопостачання було повідомлено про те, що існують проблеми з опаленням, які пов'язані з наявністю боргу споживачів, тому вчасно подати тепло в будинок не можливо. Відключити окремі квартири від теплопостачання не можливо, оскільки занадто багато боржників, більше половини споживачів не платять за тепло. Підприємство в судовому порядку намагається стягнути борги та постійно комунікує з органами влади та місцевого самоврядування з питань необхідності забезпечення теплопостачання. Відповідач не має коштів на купівлю газу, оскільки споживачі не оплачують послуги теплопостачання, однак відповідач робить все можливе щоб забезпечити будинок теплом. Представник зазначає, що не можливо частину квартир опалювати, а інші ні, оскільки будинок буде руйнуватись. Ніяких дій спрямованих на порушення прав позивача підприємство не вчиняло та не відключало позивача від опалення, така ситуація викликана лише у зв'язку з відсутністю природного газу. Представник вказує, що відповідачем надано всі докази щодо вжиття всіх можливих заходів для здійснення теплопостачання навіть в умовах наявності великих боргів. Технічна можливість відключити квартири неплатників є, однак тепло має якості розповсюджуватись, тож фізично та технологічно це є неможливим і не вирішить проблему. Крім того, за твердженням представника, позивач знав про проблеми з опаленням ще до укладення з ним договору, всі позивачі були належним чином повідомлені про затримку теплопостачання. Те що позивач не працює, на думку представника, не є підставою для стягнення моральної шкоди. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він є батьком позивача. З початку опалювального сезону тепла в квартирі не було, тому він разом з позивачем приїхали до квартири, свідок все перевірив і стало зрозуміло, що тепло не подається взагалі. Потім ще тричі свідок з сином приїздили до квартири, однак тепла так і не було. Свідок є спеціалістом з теплопостачання та має відповідний стаж роботи більше 40 років. Свідок приходив до квартири та перевіряв наявність тепла приблизно 1 раз на два тижні, а позивач ходив до ОСББ та відповідача скаржитись, однак ніхто з представників до квартири так і не прийшов. Свідок зазначає, що в будинку можна зробити індивідуальне опалення і можна відключити боржників від опалення, оскільки на стояках у під'їзді є крани, які можна перекрити. Також свідок вказує, що позивач є безробітним, живе за рахунок свідка, оскільки ніхто не хоче знімати таку квартиру. Якщо тепло перекрити, в квартирі буде плюсова температура за рахунок доброї ізоляції. Звідки може взятись тепло у такій квартирі свідок не знає, але припускає, що це може бути за рахунок тепла від сусідів, від коридору. Позивач не має обмежень по роботі, однак просто не може знайти собі роботу. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та покази свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. За змістом положень ст. 6, 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Т. 1, а.с. 7). 27.11.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення (Т. 1, а.с. 8-11). За змістом п.п. 1, 2 вказаного договору, виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами в порядку, у строки і на умовах, що передбачені договором. Суб'єктом користування послугами є один власник - [PERSON]. При цьому, такі суб'єкти користування послугами як наймач, орендар житлового приміщення, члени сім'ї у договорі викреслені. Згідно п. 15 договору, у разі ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, виконавець проводить перерахунок розміру плати за спожиту теплову енергію шляхом урахування плати в наступному за розрахунком місяці. Відповідно до п. 16 договору, споживач має право на: отримання своєчасно та належної якості послуги згідно із законодавством та умовами цього договору; відшкодування збитків завданих його майну та/або приміщенню, шкоди заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг; зменшення розміру плати в разі ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання та отримання компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт. При цьому, за п. 19 укладеного між сторонами договору, виконавець зобов'язаний: своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров'я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства, Правил та цього договору; звільняти від плати за послуги у разі їх ненадання та виплачувати компенсацію за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт; проводити перерахунок розміру плати в разі ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та визначеному цим договором; відшкодувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сім'ї, шкоду, що заподіяна його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства та цього договору. За змістом п. 21 договору, виконавець несе відповідальність у разі: неналежного надання або ненадання послуг, що призвело до заподіяння збитків, завданих майну та/або приміщенню споживача, шкоди, що заподіяна його життю чи здоров'ю, - шляхом відшкодування збитків та сплати пені; несвоєчасного початку або завчасного припинення надання послуг (в межах опалювального сезону, визначеного уповноваженим органом відповідно до чинного законодавства України) - шляхом виплати споживачеві неустойки в розмірі 1% місячної плати за послугу за кожну добу її ненадання; порушення прав споживачів згідно із законодавством; порушення зобов'язань, установлених цим договором або законодавством. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В даному випадку, обставинами, які визнаються учасниками справи є те, що позивач не має заборгованості перед відповідачем за надані послуги з централізованого опалення, а також, що відповідач розпочав вироблення теплової енергії та її подачу в будинок, у якому знаходиться належна позивачу квартира, в опалювальний період 2018/2019 - 01.12.2018 року. З урахуванням положень п. 21 договору про надання послуг з централізованого опалення зі змісту якого вбачається, що не дивлячись на заперечення відповідача, подача теплової енергії відповідачем має відбуватись в межах опалювального сезону, визначеного уповноваженим органом відповідно до чинного законодавства України, а також з огляду на зміст розпорядження виконавчого органу Київської міської ради №1850 від 12.10.2018 року «Про початок опалювального періоду 2018/2019 років в місті Києві», суд приходить до висновку, що відповідач прострочив надання послуги з теплопостачання в опалювальний період 2018/2019 роки. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. При цьому, з урахування позиції сторони відповідача щодо відсутності його вини у неналежному наданні послуги, оскільки така ситуація сталась в зв'язку з наявністю боргів споживачів, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже, відповідач здійснюючи господарську діяльність спрямовану на отримання прибутку несе всі несприятливі ризики такої діяльності. При цьому, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне. За змістом ст. 1, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Відповідальність виконавця, передбачена також положеннями ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, позивач висуває вимоги про відшкодування збитків у вигляді неотриманого прибутку, що передбачено положеннями ст. 22 ЦК України. Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на наявність укладеного між ним та гр. [PERSON] договору оренди належної позивачу квартири та подальше його розірвання у зв'язку з відсутністю опалення у квартирі. Судом встановлено, що 30.07.2018 року між позивачем, як орендодавцем, та гр. [PERSON], як орендарем, був укладений письмовий договір оренди №5, предметом якого стала [ADDRESS]. Строк дії договору було встановлено з моменту підписання до 01.05.2019 року. Щомісячні орендні платежі становлять 12500,00 грн. (Т. 1, а.с. 20-29). 27.10.2018 року орендар письмово звернулась до позивача із заявою про розірвання договору оренди у зв'язку з відсутністю в квартирі опалення, що зумовлює неможливість подальшого проживання у квартирі (Т. 1, а.с. 30). 31.10.2018 року договір оренди було розірвано додатковою угодою №1 у зв'язку з відсутністю в опалювальний період 2018/2019 теплопостачання в квартирі (Т. 1, а.с. 31-33). Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Суб'єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов'язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Носієм обов'язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди), на яких законом покладено обов'язок із відшкодування шкоди. Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується. При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення. Такі правові висновки містяться по постановах Верховний Суд від 03.08.2018 року по справі № 923/700/17, Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12. Доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Тобто підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком не отримання позивачем доходу, на який він розраховував. Така правова позиція міститься у Постанові Верховного суду від 11 квітня 2018 року у справі №921/377/14-г/7. Як вбачається з матеріалів справи, ще до укладення договору оренди позивач був обізнаний про можливі перебої в наданні теплової енергії, оскільки в самому позові позивач зазначив, що відповідач ще в опалювальний період 2017/2018 відімкнув опалення у багатоквартирному будинку. Підтвердженням такої обставини є також наявна в матеріалах справи роздруківка електронної переписки та висновки №14732 експертного дослідження в галузі комп'ютерної техніки від 21.12.2018 року (Т. 1, а.с., 16-19, 60-156). Наведене вказує на те, що позивач свідомо допустив укладення договору оренди квартири, централізоване опалення у якій не надавалось належним чином у попередньому опалювальному сезоні і відсутні були достатні підстави вважати, що подача теплової енергії в опалювальний період 2018/2019 буде здійснена без затримання та належної якості. Таким чином, позивач уклавши договір оренди житла свідомо допустив можливість неотримання ним орендних платежів, що в такому випадку є підставою для відмови у відшкодуванні упущеної вигоди. Крім того, зі змісту договору про надання послуг з централізованого опалення від 27.11.2015 року (п. 2) вбачається, що єдиним суб'єктом користування послугами є власник житла - [PERSON] При цьому, з числа користувачів шляхом здійснення закреслення у договорі, виключені наймач, орендар житлового приміщення (квартири) та члени сім'ї. Отже, укладаючи договір оренди, позивач не мав договірних підстав розраховувати, що наймач має взагалі право користування послугою з централізованого опалення. Відповідно до положень ст.ст. 759, 760, 810, 811 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Договір найму житла укладається у письмовій формі. Особливості укладення договору найму житла, передбачені нормами ЖК УРСР. Так, згідно ст. 150, 158 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Зі змісту договору оренди житла та будь-яких інших матеріалів справи, не вбачається, що вказаний договір був належним чином зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Не посилався на такий факт і сам позивач при наданні усних пояснень в судовому засіданні. За таких умов, з урахуванням основних положень про докази в цивільному судочинстві, суд не має правових підстав для врахування договору оренди і відповідно всіх інших документів, що з нього витікають, як документів, що беззастережно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум. Крім того, слід зазначити, що орендна плата, отримана власником від здачі свого житла в оренду згідно закону вважається доходом фізичної особи і оподатковується. Згідно статті 170.1.5 розділу IV Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування та сплату податку до бюджету є орендодавець, котрий зобов'язаний це зробити в строки, встановлені Кодексом для квартального звітного (податкового) періоду. Тобто податок сплачується 4 рази на рік, по завершенні чергового кварталу. Сплата податку на оренду квартири підтверджує законність та офіційність відносин між сторонами у договорі оренди. Таким чином, відсутність даних про сплату податку з отриманих орендних платежів, також вказує на те, що в даному випадку, договір оренди не є тим документом, що беззастережно підтверджує реальну можливість отримання грошових сум. Також, на думку суду, не є документами, що беззастережно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, надані позивачем договір №6/1 від 01.12.2018 року та звіти до нього №1 і №2 (Т. 2, а.с. 72-76), оскільки вони не містять у своєму змісті чи додатках до нього посилань на конкретних осіб, їх особистих листів (смс-повідомлень, електронної переписки тощо), з приводу відмови орендувати належну позивачу квартиру саме з підстав відсутності теплопостачання у квартирі. І за таких умов вказані документи мають характер припущення, вказують на абстрактність можливих доходів та теоретичність обґрунтувань можливості отримання доходу. З огляду на викладене та ураховуючи положення ст.ст. 23, 1167 ЦК України, не підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки в даному випадку позивач обґрунтовував її заподіяння саме у зв'язку з неможливістю отримувати орендні платежі від здачі житла у найм, тож така вимога є похідною і не може бути задоволена у випадку відмови в задоволенні по основній вимозі. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Поскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог про стягнення упущеної вигоди, в межах положень Закону України «Про захист прав споживачів» також відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed