Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

03.03.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою проведення розрахунку і видачу їй належно оформленої трудової книжки, посилаючись на те, що 30 грудня 2016 року вона звернулась до відповідача із письмовою заявою про звільнення з роботи за власним бажанням, проведення розрахунку та повернення трудової книжки та диплому. Її вимоги відповідач не виконала і 25 січня 2017 року направила їй листа з пропозицією прибути особисто для розрахунку та повернула їй трудову книжку без запису про звільнення. Тобто, відповідач, тим, що порушила вимоги закону, спричинила шкоду її інтересам. Тому просила зобов'язати відповідача фізичну-особу підприємця [PERSON] провести розрахунок з нею розрахунок та видати їй належно оформлену трудову книжку. В судовому засіданні представники позивача на задоволенні позову наполягали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем взагалі не конкретизовано суму, згідно якої необхідно провести розрахунок з працівником [PERSON] Також позивач просить видати належним чином, оформлену трудову книжку, але, по-перше, трудова книжка знаходиться у позивача, по-друге, оскільки укладення трудового договору проводилось через районний центр зайнятості, то його розірвання здійснюється також через районний центр зайнятості, оскільки його працівники повинні переконатись в добровільності прийнятого [PERSON] рішення. Враховуючи те, що [PERSON] не з'являється для виконання трудового договору, за неї пишуть заяви про звільнення особи, які на те не уповноважені, вона не з'являється на робоче місце без поважних причин більше двох років, на даний час постало питання про її звільнення за ініціативою власника за прогули. Крім того, наголосив, що після того, як [PERSON] пішла у декретну відпустку, відпустку по догляду за дитиною, вона на роботу не виходила, до того, як вона пішла у відпустку по догляду за дитиною, всі наявні відпустки вона використала, тому жодних заборгованостей перед [PERSON] за невикористані відпустки не має. Тому просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04.04.2007 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір безстроково. [PERSON] зобов'язалась виконувати обов'язки бухгалтера. Трудовий договір зареєстровано 04.04.2007 року за №151 у Волноваському районному центрі зайнятості. Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України). З копії трудової книжки серії [NUMBER] запису №3 від 04.04.2007 року вбачається, що [PERSON] прийнята на роботу бухгалтером за трудовим договором від 04.04.2007 року, який зареєстрований в Волноваському районному центрі зайнятості (а.с.9). Додатковою угодою від 25.12.2012 року до трудового договору №151 від 04.04.2007 року внесено зміни до трудового договору, змінено прізвище [PERSON] на [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб [NUMBER] 30.12.2016 року [PERSON] звернулась до фізичної особи-підприємця [PERSON] із заявою про звільнення за власним бажанням, просила провести розрахунок за невикористану відпустку з 2006 року по 2016 рік, а також повернути трудову книжку та диплом, що надіслала листом (а.с.7-8). Статтею 36 КЗпП України закріплено, що підставою припинення трудового договору є, зокрема розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Статтею 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. 25.01.2017 року фізична особа-підприємець [PERSON] за допомогою листа звернулась до відповідача [PERSON] з проханням з'явитись особисто для проведення розрахунку, при цьому надіславши за її вимогою трудову книжку. Тобто, роботодавець запросив особисто [PERSON] з'явитись для проведення розрахунку, що вона проігнорувала. Трудова книжка була цього ж дня надіслана поштою [PERSON] Відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року за №260 «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю» (далі - Наказ) у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Пунктом 9 Наказу встановлено, що відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Згідно з пунктом 10 Наказу відповідальна особа центру зайнятості на підставі запису про зняття трудового договору з реєстрації, зробленого у книзі реєстрації трудових договорів, робить на трьох, а в разі відсутності працівника - на двох примірниках трудового договору запис. Відповідно до пункту 12 Наказу за зверненням працівника, який не був присутній під час зняття трудового договору з реєстрації, посадова особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів з дня такого звернення робить відповідну відмітку у виданому йому примірнику трудового договору та засвідчує у трудовій книжці запис про звільнення з роботи, внесений фізичною особою. Відповідно до пункту 14 Наказу записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Згідно з пунктом 15 Наказу посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою. Тобто, враховуючи те, що запис про зняття з реєстрації трудового договору не здійснений, оскільки сторони трудового договору повинні особисто сповістити Волноваський районний центр зайнятості, [PERSON] особисто не з'явилась до роботодавця для проведення розрахунку та звернення до Волноваського районного центру зайнятості, [PERSON] позбавлена права внести записи до трудової книжки [PERSON] про її звільнення з роботи. Тому вимоги [PERSON] про видачу належно оформленої трудової книжки, яка знаходиться у позивача, що вона не заперечує, задоволенню не підлягають. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертає увагу позивача [PERSON], що вона в позовній заяві не визначила суму, в межах якої необхідно провести розрахунок при звільненні. Судом неодноразово пропонувалось їй уточнити позовні вимоги, надавши розраховану суму, формулу, за якою вона обраховувалась з вказанням періоду, але позивач [PERSON] вказані дії не здійснила, тобто не довела ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, крім того, трудовий договір між сторонами взагалі не розірвано, тому в задоволенні позовних вимог про проведення розрахунку необхідно також відмовити.

Outcome: dismissed