Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

02.11.2016р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів (а.с. № 2 3). В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням уточнень від 06.04.2017р., позивачка посилалася на те, що між нею та [PERSON] був укладений шлюб, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], 08.06.2009р. народження. Рішенням Жовтневого районного суду м.\~Дніпропетровська від 21.11.2012р. у справі №\~412/14473/2012 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, прізвище позивачки не змінено. Після розірвання шлюбу спільна дитина проживає з позивачкою, з цього ж моменту відповідач припинив приймати участь у її виховані та утриманні. У звязку з чим позивачка і звернулася до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини; а також стягнути з відповідача на її користь разово ? суми витрат на придбання музичного інструменту KAWAI-100 в сумі 10\~000 грн.; ? суми витрат на навчання дитини в школі на 2016 - 2017 навчальний рік в сумі 12 750 грн. та стягувати періодично до завершення навчання в школі до 01.09.2027р.; разово ? витрат на оздоровлення дитини шляхом відвідування спортивного клубу в 2016 році в сумі 2495грн.; разово ? витрат на оздоровлення дитини шляхом відвідування психолога на суму 3120грн.; разово ? витрат на придбання меблів та навчального оздоблення в сумі 72 229грн.30коп.; періодично три рази на рік до досягнення дитиною повноліття, додаткові витрати на організацію оздоровчого відпочинку в сумі 15\~000 грн. за кожен випадок; періодично щомісячно до досягнення дитиною повноліття, додаткові витрати на розвиток здібностей дитини, в сумі 5000 грн. (а.с. № 105 108). Представник позивачки - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 09.02.2015р. а.с. № 11) надала в судове засідання 11.05.2017р. заяву, в якій зазначила, що дана цивільна справа знаходиться в провадженні суду з листопада 2016р.(більше, ніж півроку), судові засідання здебільшого відкладалися за проханнями представника відповідача, що, на думку представника позивачки, є навмисним затягуванням розгляду справи, у звязку з чим остання категорично заперечувала проти чергового відкладення судового засідання. Окрім цього, в цій заяві зазначала, що позиція відповідача суду відома, часу для надання додаткових доказів у обох сторін було достатньо. Для рівності умов обох сторін, представник позивачки просить суд розглянути справу за її відсутності та на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Додатково зазначила, що позивачка не заперечує того факту, що відповідач спілкується з дитиною та купує їй речі, у звязку з чим [PERSON] зменшила позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на придбання меблів та просить суд стягнути ? від витраченої суми (тобто навпіл від заявленої), що становить 36 114грн. 65коп. Крім того, позивачка погодилась зменшити позовні вимоги в частині стягнення суми на організацію оздоровчого відпочинку, з огляду на те, що відповідач має ще одну малолітню дитину та просить суд стягнути з відповідача на її користь періодично три рази на рік до досягнення дитиною повноліття, додаткові витрати на організацію оздоровчого відпочинку в сумі 10 000 грн. за кожен випадок. Отже, представник позивачки позовні вимоги, з урахуванням їх уточнень від 06.04.2017р. та зменшень від 11.05.2017р., підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити (а.с. № 126). Представник відповідача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 09.04.2014р. та від 11.04.2017р. а.с. № 22, 118) в судове засідання 11.05.2017р. не зявилася, надала до суду заяву, в якій просить відкласти розгляд вказаної справи на іншу дату, у звязку з тим, що вона не зможе бути присутня в судовому засіданні з причини особистих обставин, знаходження на лікуванні у хірурга Дніпропетровської міської лікарні № 2 з 11 по 13 травня 2017р. включно (а.с. № 125). Вирішуючи клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов наступного висновку. 02.11.2016р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів (а.с. № 2 3). 04.11.2016р. ухвалою судді Ткаченко Н.В. було відкрито провадження у цивільній справі № 201/15248/16-ц та призначено проведення судового засідання у справі на 30.11.2016р. (а.с. № 12). 30.11.2016р. представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила надати їй час для збирання додаткових доказів та відкласти судове засідання по даній справі на іншу дату. Дане клопотання представника відповідача було задоволено судом, розгляд справи відкладено на 21.12.2016р., про що повідомлено учасників процесу (а.с. № 19 20). 21.12.2016р. розгляд справи було відкладено за клопотання представника позивачки на 18.01.2017р. (а.с. № 26). 18.01.2017р. у судове засідання представник позивачки надала заяву про витребування доказів, заяву про долучення документів до матеріалів справи та заяву про уточнення позовних вимог. Також надала заяву про проведення судового зсідання за її відсутності. 17.01.2017р. представник відповідача [PERSON] надала до суду заяву, згідно якої відповідач частково визнав позовні вимоги, справ у просила розглянути за її відсутності та за відсутності відповідача (а.с. № 28). 18.01.2017р. сторони та їх представники в судове засідання не зявилися, клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено судом частково, розгляд справи відкладено на 07.02.2017р. (а.с. № 51). 07.02.2017р. у судове засідання зявилась представник позивачки, відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи (а.с. № 59). Судом була винесена ухвала про витребування доказів у ДПІ Жовтневого району м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області та відкладено розгляд справи на 22.02.2017р. (а.с. № 60). 22.02.1017р. розгляд справи було відкладено до 10.03.2017р. у звязку з неявкою до суду позивачки та її представника (а.с. № 66). 10.03.2017р. представник позивачки надала до суду уточнення до позовної заяви з додатковими доказами. Розгляд справи було перенесено на 24.03.2017р. (а.с. № 70). 24.03.2017р. справа була знята з розгляду у звязку з перебуванням судді на лікарняному. Наступне судове засідання було призначено на 06.04.2017р. (а.с. № 100). 06.04.2017р. представник позивачки надала до суду уточнену позовну заяву, а представник відповідача в судове засідання надала заяву про відкладення слухання справи через необхідність надати заперечення на уточнену позовну заяву та докази на їх підтвердження. Слухання справи було відкладено на 21.04.2017р. (а.с. № 116). 21.04.2017р. представники сторін зявилися у судове засідання, надали свої пояснення по суті позовних вимог, представник відповідача просила суд оголосити перерву для надання додаткових доказів по справі. Розгляд справи було перенесено на 11.05.2017р. (а.с. № 119 120). 11.05.2017р. представник відповідача в судове засідання не зявилась, будь яких додаткових доказів до суду не надала, з клопотанням про їх витребування не звернулась. Приймаючи до уваги заперечення представника позивачки про відкладення розгляду справа, з огляду на строки, визначені ст. 157 ЦПК України, заяву представника позивачки про розгляд справи за її відсутності, що урівнює сторони у їх процесуальних правах та можливостях, а також зменшення позовних вимог, суд дійшов висновку про неможливість подальшого відкладення розгляду справи та достатність часу для збирання та надання доказів по справі. Крім того, у разі неможливості самостійного отримання доказів, сторони не були позбавлені у праві, за весь час розгляду справи, звернутися до суду, у відповідності до ст. 137 ЦПК України, з заявою про їх витребування. При цьому, суд вважає за можливе розглянути справу в загальному порядку, оскільки в матеріалах справи наявна заява представника відповідача про часткове визнання позовних вимог, а також остання приймала участь у судовому засіданні 21.04.2017р., надавала докази на обґрунтування правової позиції відповідача. Тому, з огляду на те, що правова позиції сторони відповідача суду відома, на її обґрунтування були надані відповідні докази, а позивачка, в свою чергу, зменшила позовні вимоги, суд дійшов висновку про закінчення розгляду справи за відсутності сторін, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа\~ має\~ право в порядку,\~ встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27.01.2001р. було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії № 1-КИ 126443, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 50 (а.с. № 4). 08.06.2009р. народилась [PERSON], батьком якої є [PERSON], матірю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 241657, виданим 23.06.2009р. Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ, актовий запис № 803 (а.с. № 5). 21.11.2012р. рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 412/14473/2012 було розірвано шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем (а.с. № 6 7). Після розірвання шлюбу спільна дитина сторін стала проживати з позивачкою за адресою: м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), вул. Ворошилова ([PERSON]), буд. № 21 к[ADDRESS]. Даний факт відповідачем не заперечувався, а тому в силу приписів ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до довідки про доходи від 15.12.2016р., [PERSON] працює фінансовим директором ПрАТ «Компанія «Бастіон» та за період з грудня 2015р. по листопад 2016р. отримав заробітну платню на загальну суму у розмірі 37 480 грн., тобто в середньому по 3120грн. на місяць (а.с. № 30). Відповідно до інформації, наданої Державною податковою інспекцією у Соборного районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області, фізична особа підприємець [PERSON] зареєстрований виконавчим комітетом Дніпровської міської ради 23.09.2003р. № 0070817. Перебуває на обліку в ДПІ Соборного району м. Дніпра з 25.09.2003р., як платник податків за основним місцем обліку. Згідно поданої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця [PERSON] за 2016р., загальна сума доходу за звітний період становить 360 000 грн., тобто в середньому по 30\~000 грн. на місяць (а.с. № 93, 42 44). Разом із заробітною платою, яку [PERSON] отримує як фінансовий директор, середньомісячний дохід відповідача складає 33\~120 грн. (30 000 грн. + 3120грн. = 33\~120грн.) Обговорюючи майновий стан відповідача, судом враховано, що він 01.04.2009р. уклав договір позики з [PERSON] (з яким навчався у одній школі) на суму 100\~000 доларів США, доля яких (чи витрачені вони на потрібності сім,ї, чи ні, чому угода укладена без згоди дружини, є предметом розгляду цивільної справи № 201/14575/15ц в суді), уклав 27.04.2014р. договір іпотеки задля забезпечення виконання цього договору позики, про що повідомила суд представник позивачки заявою від 11.05.20017р. з додаванням копій договорів позики від 01.04.2009р. та іпотеки від 28.04.2014р. (а.с. № 127, 128-137). Крім того, судом встановлено, що позивачка, крім спільної з відповідачем доньки, має ще 2 дітей, [PERSON], 30.10.2014р. народження та [PERSON], 08.04.2017р. народження (а.с. № 123 124) та перебуває у відпустці по вагітності та пологам (а.с. № 111). Відповідач також має малолітню дитину, окрім спільної з позивачкою, [PERSON], 19.02.2016р. народження (а.с. № 29). Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється\~\~ на\~\~ всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. \~Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181, ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, починаючи від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини заповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В абз. 2 п. 17 постанови № 3 Пленуму ВСУ«Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 15\~000 грн. щомісячно, суд дійшов наступного висновку. Представник відповідача в поданій до суду заяві від 17.01.2017р. (а.с. № 28) та у судовому засіданні 21.04.2017р. вказані позовні вимоги визнала частково та не заперечувала проти стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідної віку. Враховуючи те, що відповідач не тільки працює фінансовим директором ПрАТ «Компанія «Бастіон», де отримає заробітну платню, він також зареєстрований, як фізична особа підприємець, отже має мінливий, нестабільний дохід, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки та присудити до стягнення аліменти у твердій грошовій формі. Враховуючи майновий стан відповідача, наявність у відповідача ще одної малолітньої дитини, сина [PERSON], 19.02.2016р. народження, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], 08.06.2009р. народження в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову, а саме з 02.11.2016р. і до повноліття дитини. Сума у 10\~000 грн. на місяць враховує майновий стан відповідача, який отримує загальний дохід в середньому 33\~120грн. на місяць (трохи менше, ніж третю частину), при цьому враховує і наявність другою дитини у відповідача від іншої жінки сина [PERSON], 19.02.2016р. народження. Частиною 1 статті 185 СК України\~\~передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п. 18 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Отже, брати участь у додаткових витратах зобов'язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки\~Сімейний Кодекс України\~виходить із принципу рівності прав й обов'язків батьків.\~\~\~\~ Відповідно до довідки від 03.02.2017р., виданою директором приватного закладу освіти «Загальноосвітній навчальний заклад І - ІІ ступенів № 11» м. Дніпропетровська [PERSON], 06.04.2016р. між [PERSON] та адміністрацією приватного закладу освіти укладено договір № 13 про надання освітніх послуг (навчання) неповнолітньої [PERSON]. Вартість послуг складає 25 500грн. на 2016 2017 навчальний рік (а.с. № 79). Крім того, судом встановлено, що дитина додатково займається поглибленим вивченням англійської мови (а.с. № 80 82), навчається у музичній школі (гра на електропіано) (а.с. № 78), відвідує дитячий басейн для плавання (а.с. № 86 - 88), спортивний клуб (а.с. № 47 48). Крім того, дівчинка займається з психологом за програмою «Ігрова терапія» (а.с. № 83 - 85). Так, позивачка, окрім витрат, спрямованих на забезпечення основних потреб дитини, понесла додаткові витрати на забезпечення належного рівня життя дитини, розвиток її здібностей та відпочинок: придбання музичного інструменту KAWAI-100 за 20 000грн. (а.с. № 78); надання дитині психологічної допомоги за договором №132/01/14 на суму 6240грн. (а.с. № 83 85); оздоровчий відпочинок на суму 41 472грн., на суму 18 290грн. та на суму 52 960 грн. (а.с. № 89 92); придбання абонементу на відвідування спортивного клубу 4990грн. (47 48); оплата навчання в загальноосвітній школі за 2016-2017 н.р. в сумі 25\~500грн. (а.с. № 79); придбання меблів для дитячої кімнати, навчального оздоблення у звязку із початком навчання в школі на суму 75 000 грн. (а.с. 114 115). Щомісячно позивачка має такі підтверджені додаткові витрати на дитину: навчання англійській мові в сумі 1590грн. (а.с. № 80 82); відвідування басейну в сумі 960грн. щомісячно (вартість одного заняття - 120грн.) (а.с. № 86 88); оплата навчання в музичній школі в сумі 250грн. щомісячно (а.с. № 46, 78). Під час розгляду справи судом було встановлено та не заперечувалося позивачкою, що відповідач приймає участь у вихованні та забезпеченні дитини, докази чого були надані його представником та долучені до матеріалів справи (а.с. № 31 - 40), та саме з цих підстав представник позивачки зменшила позовні вимоги, що підтверджується заявою до суду від 11.05.2017р. (а.с. № 126). Відповідно до Ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.07.2016р. у справі 545/1620/15-ц суд надає правовий висновок про те, що витрати на вивчання мов та додаткові заняття належать до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України, виходячи з того, що понесені позивачем витрати спрямовані на розвиток здібностей дитини. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки періодично, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, додаткових витрат на розвиток здібностей дитини, в сумі 5000грн., суд дійшов висновку про їх задоволення, як безспірних, оскільки представник відповідача в судовому засіданні, що відбулося 21.04.2016р., не заперечувала проти їх задоволення судом (а.с. № 119 120). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки половини витрат, понесених на придбання музичного інструменту KAWAI-100 в сумі 10\~000грн.; на навчання дитини в школі на 2016-2017 навчальний рік в сумі 12 750грн. та періодично до завершення навчання в школі до 01.09.2027р., на оздоровлення дитини шляхом відвідування спортивного клубу в 2016 році в сумі 2495грн. та на оздоровлення дитини шляхом відвідування психолога на суму 3120грн., суд також дійшов висновку про їх задоволення, оскільки останні були достатньої обґрунтовані та підтверджені належними доказами. Заперечення представника відповідача в частині незгоди з ціною музичного інструменту, вибору загальноосвітньої школи та спортивного клубу, а також відсутності висновку лікаря про необхідність психологічної допомоги, суд оцінює критично. Зокрема, суд вважає за необхідне зазначити, що задовольняючи позовні вимоги про стягнення грошових коштів на оплату занять дитини з психологом, з урахуванням невизнання останніх стороною відповідача, суд виходив з того, що розлучення позивачки з відповідачем змінило звичний ритм життя їх доньки та вочевидь травматично вплинуло на її психологічний стан, у звязку з чим та з метою запобігання виникнення негативних наслідків та порушень емоційного стану дитини, допомога психолога, за таких обставин, є необхідною та рекомендованою. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки ? частини витрат, понесених на придбання меблів та навчального оздоблення у розмірі 36 114грн.65коп., суд дійшов висновку про задоволення вказаних позовних вимог з огляду на наступне. Під час розгляду справи судом 21.04.2017р. було встановлено, що основне місце проживання дитини з позивачкою. Між тим, з пояснень представника відповідача вбачалось, що дівчинка з 2012 по 2015р. кожного тижня з неділі до утра середи проживала у батька, у звязку з чим відповідач у той період обладнав її кімнату, місце для навчання, купив меблі. Позивачка проти даного факту не заперечувала, та з огляду на це 11.05.2017р. зменшила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь ? суми від витраченого на придбання нею меблів та навчального оздоблення (тобто половину від заявленої частини вимог, яка також складала половину витрат). Отже, з огляду на те, що придбання меблів є необхідним для нормального розвитку та навчання дитини за основним місцем її проживання, та сума понесених витрат позивачкою підтверджена належними доказами (а.с. № 114 115), суд дійшов висновку про можливість задоволення вказаних позовних вимог, з урахуванням їх зменшення 11.05.2017р. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] періодично три рази на рік до досягнення дитиною повноліття, додаткових витрат на організацію оздоровного відпочинку, в сумі 10\~000грн. за кожен випадок (з урахуванням зменшення позовних вимог представником позивачки у поданій до суду заяві від 11.05.2017р.), суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Представник відповідача проти задоволення вказаних позовних вимог в судовому засіданні заперечувала, при цьому пояснювала, що батько дитини приймає участь у організації її відпочинку, зокрема, забезпечив їх спільну поїздку до Болгарії, крім того, вимоги заявлені наперед нічим не підтверджені. Дійсно, суд погоджується з тим, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед, проте, заявлені позовні вимоги [PERSON] не мають визначеності та обґрунтування, носять абстрактний характер. Зокрема, при вирішенні питання про можливість стягнення додаткових витрат на дитину, суд має зясувати характер таких витрат, обставини їх виникнення, доцільність, погодженість тощо, чого у даному випадку здійснити неможливо. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе розподілити їх наступних чином. Позивачкою заявлено дві вимоги майнового характеру - про стягнення аліментів та про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України ціна позову за вимогами про стягнення аліментів становить 90\~000грн. (15\~000грн.*6місяців), а тому судовий збір за подачу позову мав становити 900грн. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог (стягнуто 60\~000грн. 10\~000грн.*6місяців) та тих обставин, що позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 640грн., а судовий збір в сумі 260грн. слід компенсувати за рахунок держави, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приймаючи до уваги, що за подачу позову про стягнення додаткових коштів на утримання дитини позивачкою судовий збір не було сплачено та вона згідно положень Закону України «Про судовий збір» не звільнена від сплати цих витрат, то вважаю за можливе стягнути пропорційно до задоволених вимог з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 694грн. 80коп. (загальна сума стягнутих коштів становить 69\~479грн.65коп.) та з позивачки на користь держави судовий збір у розмірі 640грн. (10\~000грн. - сума вимог в задоволені яких відмовлено) Таким чином, загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 1334грн. 80коп., а з позивачки на користь держави 640грн. (мінімальний розмір ставки судового збору за вимоги майнового характеру). На підставі викладеного,

Outcome: partial