Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

02.09.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом до відповідача Державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, в.о., державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, про скасування заборони на нерухоме майно Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.09.2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 29.09.2020 року. 18.09.2020 року відповідачем надані письмові заперечення на позовну заяву. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить скасувати заборону на нерухоме майно, яке складається із домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстровану 27.12.2004 року приватним нотаріусом Листопад О.М, підстава обтяження: договір довічного утримання (догляду) ВВТ 020671. 27.12.2004 року приватний нотаріус Верхньодніпровського РНО [PERSON], р № 3783, заборона № 94 від 27.12.2004 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] . Після смерті матері позивачка почала готувати документи для оформлення спадщини та отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно якого вбачається, що 27.12.2004 року за № 1575024 приватним нотаріусом Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було накладено обтяження у вигляді заборони відчуження на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Підстава обтяження договір довічного утримання (догляду) серія ВВТ 020671 посвідчений 27.12.2004 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу Дніпропетровської області. Згідно даного договору батьки позивачки: [PERSON] та [PERSON] передали своїм донькам [PERSON] і [PERSON] у власність житловий будинок, загальною площею 61.0 кв.м., з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на присадибній ділянці розміром 600 кв.м. по фактичному користуванню. Власником спірного будинку згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є [PERSON] , який [INFO] помер. Тобто договір довічного утримання від 27 грудня 2004 року не був зареєстрований належним чином, а відповідно права власності ані позивачка, ані її сестра [PERSON] , на будинок [ADDRESS] не набули. [INFO] [PERSON] , померла Таким чином вона є першочерговим спадкоємцем після смерті батьків, але не може реалізувати своє право на отримання спадщини із - за наявної заборони на спадкове майно, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідачем надані письмові заперечення на позовну заяву згідно яких нотаріус зазначає, що вона є неналежним відповідачем у даній справі оскільки заборона відчуження накладена приватним нотаріусом [PERSON], і у державного нотаріуса відсутні повноваження щодо зняття заборони з майна. А дане питання повинне вирішуватись в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті матері позивачка почала готувати документи для оформлення спадщини та отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно якого вбачається, що 27.12.2004 року за № 1575024 приватним нотаріусом Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було накладено обтяження у вигляді заборони відчуження на нерухоме майно. яке складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Підстава обтяження договір довічного утримання (догляду) серія ВВТ 020671 посвідчений 27.12.2004 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу Дніпропетровської області, що підтверджується копією витягу. Згідно укладеного договору довічного утримання від 27.12.2004 року батьки позивачки: [PERSON] та [PERSON] передали своїм донькам [PERSON] і [PERSON] у власність житловий будинок, загальною площею 61.0 кв.м., з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на присадибній ділянці розміром 600 кв.м. по фактичному користуванню. Проте власником спірного будинку згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до цього часу зазначений [PERSON] , який [INFO] помер. Таким чином судом встановлено, що договір довічного утримання від 27 грудня 2004 року не був зареєстрований належним чином, а відповідно права власності набувачі не набули. Також судом встановлено 31.12.2015 року, другий набувач за договором довічного утримання, Сухорук (Фьодорова) Л.В,. померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Таким чином позивач є першочерговим спадкоємцем після смерті батьків, але не може реалізувати своє право на отримання спадщини із - за наявної заборони на спадкове майно Відповідно до ст. 41 Конституції України - право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що відчужувачі за договором довічного утримання, [PERSON] і [PERSON] , померли, тому підстави для подальшого існування заборони відчуження домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , на яке була накладена заборона відчуження на даний час втратили свою значення. Також померла і другий набувач за договором довічного утримання, що перешкоджає позивачці на даний час зареєструвати договір довічного утримання та набути право власності на зазначене в ньому майно. В свою чергу наявність заборони відчуження на вищевказане домоволодіння порушує права позивача, так як перешкоджає оформити право власності на нього та розпорядитись домоволодінням. За даних обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Доводи відповідача, що державний нотаріус не є належним відповідачем у справі, суд вважає безпідставним, оскільки нотаріус, який накладав заборону відчуження на вищезазначене домоволодіння [PERSON] , померла. Заборона відчуження накладена в зв`язку з вчиненням нотаріальної дії, таким чином державний нотаріус є належним відповідачем у справі. А відсутність у державного нотаріуса повноважень на зняття заборони відчуження є підставою для вирішення даного спору в судовому порядку, оскільки в позасудовому порядку позивачка не може захистити свої права. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. суд вважає за можливе покласти на позивача. Так як не вбачає вини відповідача у порушенні прав позивачки.

Outcome: approved