Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

03 квітня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] із вищевказаним позовом, котрий на протязі розгляду справи неодноразово було уточнено, останній раз 01 лютого 2016 року, та вмотивовано тим, що 13 листопада 2014 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, по вулиці Косіора, 16, в Дзержинському (Металургійному) районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в приміщенні магазину «Магніт» (спеціалізація ремонт та продаж комп'ютерної техніки), в котрому здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП [PERSON], майстер з ремонту комп'ютерної техніки, громадянин [PERSON] шляхом обману та зловживанням довіри, заволодів його майном, а саме грошовими коштами в сумі 220,00 гривень, за нібито проведений ремонт належного йому комп'ютера, а саме: заміна мережевих фільтрів на материнській платі ноутбука марки «Самсунг R-60». Однак, на його думку, насправді останнім нічого не було зроблено, навіть не розкрито корпус комп'ютера. Вказував на те, що 13 листопада 2014 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, він звернувся за консультацією до магазину «Магніт», з приводу діагностики роботи належного йому ноутбука марки «Самсунг R-60», до майстра, який представився йому [PERSON], та котрим в подальшому виявився відповідач [PERSON] При перевірці роботи комп'ютера і блоку живлення, було висунуто припущення про те, що згоріли мережеві фільтри на материнській платі комп'ютера, та їх заміна буде коштувати близько 150,00 гривень, та повідомлено, що якщо він згоден, то через дві з половиною години можна буде його забрати, на що він, повіривши словам майстра, погодився і залишив свій комп'ютер. Повернувшись того ж дня, приблизно о 16 годині 30 хвилин до магазину, йому був продемонстрований, підключений до зарядного пристрою [PERSON], належний йому комп'ютер, що працював. Після цього, він попросив підключити комп'ютер до його зарядного пристрою. Це було зроблено і зясувалося, що його зарядний пристрій не працює, на що [PERSON] повідомив, що зробити його не можливо, необхідно тільки купувати новий, на що він почав сумніватися, а чи була несправність в самому комп'ютері, тим більше і ціна за роботу істотно змінилася, ціна за ремонт комп'ютера була озвучена вже в 220,00 гривень. На запитання, чому змінилася ціна в більшу сторону прослідувала відповідь, що такі деталі вже рідкість, а комп'ютер старий. Він попросив продемонструвати зроблений ремонт, але отримав відмову, що ремонт робив не він а інший майстер, котрого вже на даний час не має на робочому місці. Після цього, [PERSON] став підганяти його з ним розрахуватися, тому що йому потрібно терміново закривати магазин. Він став розраховуватись і попросив у нього квитанцію із зазначенням того, що було відремонтовано. Але, [PERSON] видав йому чистий бланк квитанції, як з'ясувалося пізніше невідомого СПД, з печаткою СПД, - [PERSON], візитку магазину і пославшись на відсутність часу, запропонував йому заповнити її вдома самому. Він на окремому аркуші записав формулювання виконаних робіт і суму. Також він запитав [PERSON], як же він буде користуватися комп'ютером з недіючим блоком живленню, на що [PERSON] запропонував залишити блок живлення в магазині і він подивиться його завтра. Прийшовши додому, він вирішив більш ретельно оглянути комп'ютер, при цьому, він побачив, що розїм блоку живлення в комп'ютері (з тріщинами) залишений на місці, без змін. По пилу на корпусі комп'ютера і в каналах кріпильних гвинтів, йому стало ясно, що комп'ютер взагалі не розкривався і нічого з ним не робилося. Тобто, йому стало очевидним, що [PERSON] раніше визначив і знав, що причина поламки не в комп'ютері, однак, обманним шляхом взяв з нього грошові кошти за неіснуючий ремонт і наступного дня, ще мав намір взяти з нього грошові кошти за ремонт блоку живлення. Зазначав, що наступного дня, 14 листопада 2014 року, [PERSON], приблизно об 11 годині 00 хвилин передзвонив йому самостійно, та повідомив, що він може підійти в магазин, та забрати свій відремонтований зарядний пристрій. Прийшовши в магазин, він попросив дістати ноутбук і приєднав нібито відремонтований блок живлення. Комп'ютер працював, але вигляд зарядки був жахливий та небезпечний, було просто відрізано ділянку кабелю, в якому знаходився мережевий фільтр і старий розїм, наспіх припаяний новий розїм, який не підходив до його моделі ноутбука, і при приєднанні до комп'ютера, бовтався в різні боки і при найменшому русі самостійно від'єднувався, було перемотано ізоляційною стрічкою певну ділянку на кабелі, що знаходиться в безпосередній близькості до самого блоку живлення зарядного пристрою. Він був обурений побаченим і знову, попросив [PERSON] показати йому все той же ремонт комп'ютера, який був проведений вчора. На що йому знову було відмовлено, оскільки майстра, котрий проводив його ремонт знову не було на робочому місці. На його пропозицію зробити це йому самому, [PERSON] відмовився і додав, що розбирати ноутбук безкоштовно не буде, на що він йому повідомив, що відкриє комп'ютер в іншій майстерні і якщо підтвердиться, що він не ремонтувався, він повернеться та буде вимагати повернення грошових коштів за ремонт. Посилався на ті обставини, що 16 листопада 2014 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, він прийшов у магазин «Магніт», але він був уже закрити. Передзвонивши [PERSON] вони зустрілися на вулиці. Вислухавши його претензії і обурення, по не існуючому ремонту комп'ютера, які підтвердилися після розкриття ноутбука, і вимоги повернути йому грошові кошти, які були взяті на його думку обманним, шахрайським шляхом, [PERSON] і його супутниця, як зясувалося пізніше, відповідач, - ФОП [PERSON], йому відповіли в грубій формі, що нічого повертати не будуть, мовляв комп'ютер працює, а роботу він виконав, на що він їх попередив, що звернеться до правоохоронних органів та відділу міськвиконкому по захисту прав споживачів. Однак, ця заява не спонукала працівників магазину «Магніт» до дії, вирішити питання мирним шляхом. В подальшому він звернувся до вище перелічених інстанцій, посилаючись на п.1 ст.190 КК України, і ст.4 ЗУ «Про захист прав споживача». Нажаль, ситуацію так вирішено і не було, а тому він був змушений звернутися до суду вважаючи, що ФОП [PERSON] і її працівник [PERSON] порушили його права як споживача згідно Закону України «Про захист прав споживача». На підставі вищевикладеного позивач [PERSON] просив суд задовольнити його уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Присутній у судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення по суті справи, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів викладених в уточненій позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та ФОП [PERSON] до зали суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Будучи присутніми у попередньому судовому засіданні проти уточнених позовних вимог заперечували, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказували на те, що ремонт належних позивачу [PERSON] ноутбуку та зарядного пристрою, було проведено якісно. Зазначали, що [PERSON] має відповідну освіту та навики по ремонту техніки, та мав право на здійснення її ремонту, а тому просили відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З наявних письмових матеріалів справи, пояснень учасників процесу, судом встановлено, що 13 листопада 2014 року, позивач [PERSON] звернувся до магазину «Магніт», розташованого по вулиці Косіора, 16, в Дзержинському (Металургійному) районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, спеціалізація магазину, - ремонт та продаж комп'ютерної техніки, в котрому здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП [PERSON] (а.с.62), з приводу ремонту належних йому ноутбуку. Дана обставина не заперечувалася відповідачами під час розгляду справи у суді. В якості підтвердження надання послуги, позивачу [PERSON] було надано незаповнений товарний чек від 13 листопада 2014 року (а.с.64), з печаткою ФОП [PERSON] (а.с.63). Незважаючи на те, що товарний чек не заповнений, присутні у судовому засіданні відповідачі підтвердили, що вартість виконаних робіт з ремонту належного позивачеві [PERSON] ноутбуку складала 220,00 гривень. Також відповідачем, ФОП [PERSON] у судовому засіданні було підтверджено той факт, що саме вона здійснює підприємницьку діяльність в магазині «Магніт», розташованого по вулиці Косіора, 16, в Дзержинському (Металургійному) районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Вважаючи, що ремонт належного йому ноутбука та зарядного пристрою до нього, відповідачами було проведено неналежним чином, позивач [PERSON] звернувся до відділу з питань захисту прав споживачів апарату міської ради і виконкому м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, та відповіддю за підписом начальника відділу від 20 листопада 2014 року №Б-137, останньому було повідомлено, що розслідування діянь, що містять ознаки шахрайства, а також порушення порядку провадження господарської діяльності без державної реєстрації як субєкта господарювання, визначення осіб та їх місцезнаходження відносяться до компетенції правоохоронних органів, та підтверджено той факт, що у магазині «Магніт», розташованого по вулиці Косіора, 16, в Дзержинському (Металургійному) районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, здійснює підприємницьку діяльність ФОП [PERSON] (а.с.8). В подальшому, продовжуючи вважати, що ремонт належного йому ноутбука та зарядного пристрою до нього, відповідачами було проведено неналежним чином, позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою стосовно незаконних дій останніх. Відповіддю за підписом начальника Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 04 грудня 2014 року №22/Б-35зв., позивачеві [PERSON] було повідомлено, що за результатами перевірки було встановлено відсутність будь-яких порушень діючого законодавства, та наявність цивільно-правових правовідносин, котрі вирішуються в судовому порядку (а.с.7). Крім того, у звязку із неналежним ремонтом зарядного пристрою до ноутбука, позивач [PERSON] був вимушений витрачати власні грошові кошти у розмірі 733,00 гривні, на придбання нового зарядного пристрою до ноутбука, що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с.124). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст.ст.526, 530, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини з приводу надання послуг з ремонту техніки. Дана обставина сторонами у судовому засіданні не оспорювалася. Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ст.872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, замовник має право вимагати відшкодування збитків. Частиною 1 ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оскільки позивач є споживачем послуг, які йому надали відповідачі, то на правовідносини позивача із відповідачами розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.4 Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ст.5 Закону держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Захист прав споживачів здійснюють також суди. Судом встановлено, що позивач [PERSON] повністю сплатив обумовлену суму за надання послуги з ремонту належного йому ноутбуку у розмірі 220,00 гривень. Дана обставина зі сторони відповідачів не заперечувалася. При цьому, з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що ФОП [PERSON] не має права надавати послуги з ремонту побутової техніки. Крім того, суду не було надано зі сторони відповідачів доказів того, що здійснення ремонту побутової техніки також мав і відповідач [PERSON], котрий прийняв на ремонт техніку від позивача [PERSON], та здійснював її ремонт, оскільки як встановлено з пояснень відповідачів, має відповідну освіту та навики для цього. Щодо посилань відповідачів на ті обставини, що вони безпосередньо не здійснюють ремонт техніки, а здійснюють її шляхом укладення угод на її ремонт з третіми особами, то суд їх до уваги не сприймає, оскільки підтверджень даної обставини зі сторони відповідачів до суду надано не було. При цьому, відповідач, ФОП [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що згідно наявної у неї ліцензії, вона не має права надавати послуги з ремонту побутової техніки. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що права позивача як споживача були порушені, оскільки відповідачі надали йому послуги з ремонту побутової техніки не маючи на те законного права та відповідного дозволу, та надали послугу неналежної якості, а тому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальних збитків підлягають частковому задоволенню, а саме в частині солідарного відшкодування коштів за надання послуги з ремонту ноутбука у розмірі 220,00 гривень, та коштів, котрі позивач вимушений був витрачати для придбання нового зарядного пристрою до ноутбука, у звязку із неналежним його ремонтом зі сторони відповідачів у розмірі 733,00 гривні. Щодо позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди за роздруківку документів та проїзд в громадському транспорті, в цій частині суд вважає за необхідне відмовити, оскільки надані позивачем докази є неналежними, джерело їх походження суду не відомо, та вони не вказують на те, що вказані в них суми були витрачені позивачем в рамках розгляду даної справи. Крім того, положеннями ст.22 Закону визначено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.3 постанови №4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Разом з тим, заявлений розмір моральної шкоди є завищеним, тому суд, враховуючи положення ст.ст.23, 1167 ЦК України, вимоги розумності та справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, та стягує солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в розмірі 200,00 гривень. Позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому суд, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України стягує з відповідачів солідарно в дохід держави судовий збір пропорційно до частини задоволених вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial