Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

02 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею, 0,4825 га, що розташована на території бувшої Роговичівської сільської ради Полонського району, Хмельницької області, та належала покійній [PERSON]. В обґрунтування вимог вказувала, що її матері [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 014290 належала вищевказана земельна ділянка. 18 березня 2009 року мати померла, однак за життя вона втратила оригінал державного акта, що унеможливлює їй як спадкоємиці за заповітом оформити спадщину в нотаріальній конторі. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, доручила представляти свої інтереси [PERSON], яка позов підтримала та просила вимоги задовольнити з вказаних вище підстав. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання також не з`явилися, подали суду письмові заяви про визнання позову та розгляд справи у їхній відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд зазначає про наступне. Встановлено, що [PERSON] за життя було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 014290, який згідно даних книг записів реєстрації державних актів на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди станом на 01 січня 2013 року зареєстрований за № 010975900096 від 14 грудня 2009 року, площею 0,4825 га розташованої на території бувшої Роговичівської сільської ради Полонського району, про що свідчать дані лист відділу Держгеокадастру у Полонському районі від 25.10.2016 року № Я-557/0-537/19-16. 18 березня 2009 року [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на вказану земельну ділянку. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.1268 названого Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 цього Кодексу). Згідно ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як вбачається з даних свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21 лютого 2010 року державним нотаріусом Полонської державної нотаріальної контори [PERSON] (спадкова справа № 55) позивач як спадкоємиця за заповітом прийняла спадщину на земельну ділянку розміром 2,4278 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Разом з тим, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,4825 га, було втрачено [PERSON] за її життя, що унеможливлює позивачу оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі, тому суд знаходить підстави визнати, що [PERSON], відповідно до ст.ст.1217, 1268 ЦК України, набула право власності на вказану земельну ділянку. За положеннями ст.1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За таких обставин, суд не знаходить підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання відповідачем позову, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved