Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

03.07.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між [PERSON], [INFO] та [PERSON] Юрієвичем, [INFO] зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полонського районного управління юстиції у Хмельницькій області 23.01.2013 року, актовий запис №5. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що у них є спільна дитина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Сімейне життя у них не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, постійні сварки, розходження поглядів на сімейні відносини та у вихованні дитини, втрати почуття любові та поваги до сімї, сімейних відносин не підтримують. Позивач в судове засідання не прибула, хоча належним чином повідомлялася про час та дату судового засідання. На адресу суду 05.02.2018 року подала заяву від 01.02.2018р. про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить розірвати шлюб/а.с.52/. Будучи у судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 28.06.2017 року /а.с.45/ позов підтримав повністю, покликаючись на викладені в ньому обставини. Відповідач у судовому засіданні підтвердив, що між ним та позивачкою виникали часто сварки, що і призвело до окремого проживання подружжя, однак хотів би зберегти шлюб, оскільки є спільна дитина, але позивач не погоджується на збереження шлюбу, йому перешкоджають бачитись з сином, що також є причиною конфлікту. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши представника позивача, відповідача, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, між сторонами шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полонського районного управління юстиції у Хмельницькій області 23.01.2013 року, актовий запис №5/а.с.4/. Від спільного життя у них народився [PERSON], 06.01.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.10/. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України). Ухвалою від 28.11.2017 року провадження у справі було зупинено та надано можливість для примирення між подружжям та збереження сімї, однак примирення не відбулося. Додатково строку для примирення сторони не просили, тому ухвалою від 28.02.2018 року провадження у справі поновлено. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що подружжя не підтримують подружніх та сімейних відносин. Причиною неможливості спільного проживання подружжя є різні погляди на життя та сімю. Між подружжям відсутнє взаєморозуміння та довіра. Примирення між сторонами не відбулося. З урахуванням наведеного суд вважає, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідача, їх дитині, що мають істотне значення.

Outcome: approved