Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

02 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 45000 гривен, 3% річних в розмірі 262,60 грн., моральної шкоди в розмірі 2000 грн. та судовий збір. В послідуючим позивач уточнив свої вимоги та відмовився від позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди (а.с.11). В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 22 квітня 2015 року на прохання відповідача передав останній 45000 гривень, яка обіцяла повернути гроші до 22 липня 2015 року, що підтверджується її письмовою розпискою. Однак, не зважаючи на те, що строк виконання зобовязання вже сплинув, відповідач до теперішнього часу грошові кошти, отримані в борг не повернув, тобто не виконав взяті на себе зобовязання. Просив стягнути із відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 45000 грн., 3% річних в розмірі 262,60 грн. та судовий збір. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, на задоволенні позовних вимог в остаточній редакції наполягали. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно писала власноручно розписку позивачу, але фактично гроші не брала. Свої дії пояснювала тим, що за усною домовленістю із позивачем взяла у останнього автомобіль та повезла клієнтів в м. Донецьк. У Донецькі автомобіль забрали сепаратисти, а позивач став вимагати його повернути або віддати гроші. В звязку з тим, що грошей у неї не було, вона написала розписку. З приводу заволодіння транспортним засобом позивача в правоохоронні органи вона не зверталася. Просила в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначенні родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено, що 22 квітня 2015 року між сторонами був укладений договір займу, за яким позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] у якості займу 45000 гривень, а остання зобовязалася повернути зазначену суму до 22.07.2015 року (а.с.6;34). Спір про розмір отриманої відповідачем суми не підлягає доказуванню, оскільки сторони уклали угоду у письмовій формі. Ці обставини підтверджується розпискою [PERSON] про отримання грошей у сумі 45000 гривень і зобовязанням їх повернення в строк до 22 липня 2015 року. Строки, обумовлені у розписці, сплинули, отже позивач вправі звернутись за судовим захистом. Посилання відповідача на той факт, що вона не отримувала від позивача гроші і між ними існували інші правовідносини, спростовуються письмовими матеріалами справи, інших доказів, в сенсі ст..60 ЦПК України, на підтвердження своїх заперечень з боку відповідача суду надано не було. Як встановлено ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких підстав, з відповідача, як особи відповідальної за невиконання зобовязання, підлягає стягненню сума боргу в розмірі 45000 гривен та 3% річних, що в межах позовних вимог становить 262 гривні 60 копійок ((45000 х 3% х 71) : 365). Питання щодо застосування індексу інфляції судом не вирішується, оскільки відсутні дані вимоги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, а саме по оплаті судового збору у сумі 487 гривен 20 копійок.

Outcome: approved