Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

03.06.2014 року Публічне акціонерне товариство «КБ «ЕКСПОБАНК» (далі за текстом ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Договором кредиту і забезпечення №127/2007 USD від 04.01.2008 року, яка складається з: - строкової заборгованості за кредитом 5 240 (пять тисяч двісті сорок) доларів США 90 центів (еквівалент у національній валюті України 61 586,61 грн.); - строкової заборгованості за процентами 30 576 (тридцять тисяч пятсот сімдесят шість) доларів США 91 цент (еквівалент у національній валюті України 359 313,92 грн.); - простроченої заборгованості за кредитом 48 (сорок вісім) доларів США 30 центів (еквівалент у національній валюті України 567,58 грн.); - простроченої заборгованості за нарахованими процентами 15 529 (п'ятнадцять тисяч пятсот двадцять девять) доларів США 21 цент (еквівалент у національній валюті України 182 486,11 грн.); - простроченої заборгованості за нарахованою щомісячною комісією за кредитне обслуговування 8 394 (вісім тисяч триста девяносто чотири) гривні 41 копійка; - пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 05.08.2008 року по 27.05.2014 року - 55 820 (пятдесят пять тисяч вісімсот двадцять) доларів США 96 центів (еквівалент у національній валюті України 655 960,59 грн.); - пені за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за період з 05.08.2008 року по 27.05.2014 року - 39 340 (тридцять девять тисяч триста сорок) доларів США 73 центи (еквівалент у національній валюті України 462 298,90 грн.); - пені за несвоєчасну сплату нарахованої щомісячної комісії за період з 05.09.2008 року по 27.05.2014 року - 28 017 (двадцять вісім тисяч сімнадцять) гривень 07 копійок. В обґрунтування позовних вимог ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» посилалося на те, що 04.01.2008 року між ВАТ КБ Експобанк, правонаступником якого є ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК», та [PERSON] було укладеного договір кредиту і забезпечення №127/2007 USD, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 37 600,00 доларів США на строк до 29.12.2014 року для купівлі автомобіля А04911 ТУР, та зобовязався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік, сплачувати щомісяця комісію за кредитне обслуговування в розмірі 0,2% від залишку заборгованості за кредитом (пункт 4.5.2. Договору кредиту), а також повертати позивачу кредит на умовах, що передбачені Договором. Відповідно до пункту 2.2. Договору кредиту, забезпеченням зобов'язання за договором кредиту, є застава автомобіля А04911 ТУР, 2007 року випуску, об'єм двигуна 2464 см. куб., державний номерний знак [NUMBER], колір жовтий, номер кузова [NUMBER], який був придбаний за кредитні кошти. Відповідачу неодноразово надсилалися повідомлення-вимоги про порушення зобов'язання за Договором кредиту, які залишені без задоволення. Внаслідок невиконання [PERSON] умов Договору кредиту станом на 27.05.2014 року у нього виникла вищезазначена заборгованість. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2016 року у задоволенні зазначеного позову ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» відмовлено. В апеляційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «ЕКСПОБАНК» - [PERSON] просить скасувати вказане рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача вказував, що судом першої інстанції було неповно зясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема судом не враховано, що відповідачем не доведено факту звернення стягнення банком на предмет застави відповідний транспортний засіб. Тобто погашення боргу за договором кредиту не відбулося, що підтверджується листами уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «ЕКСПОБАНК» про те, що банк відповідний автомобіль у власність не набув, його реалізацію не здійснив. Також апелянт вказував, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, а саме ст. ст. 525, 526, 610, 625, 629, 1054 ЦК України. Представник відповідача за довіреністю подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, безпідставність доводів і вимог апеляційної скарги. Сторони та їх представники, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не зявились. Зважуючи на приписи ст.303-1 та ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за їх відсутністю. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав. Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено та підтверджується належними доказами, що 04.01.2008 року між ВАТ КБ Експобанк, правонаступником якого є ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК», та [PERSON] було укладеного договір кредиту і забезпечення № 127/2007 USD, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 37 600,00 доларів США на строк до 29.12.2014 року для купівлі автомобіля А04911 ТУР та зобовязався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік, сплачувати щомісяця комісію за кредитне обслуговування в розмірі 0,2% від залишку заборгованості за кредитом (пункт.4.5.2. Договору кредиту), а також повертати позивачу кредит на умовах, що передбачені Договором. Відповідно до пункту 2.2. Договору кредиту, забезпеченням зобов'язання за договором кредиту є застава автомобіля А04911 ТУР, 2007 року випуску, об'єм двигуна 2464 см. куб., державний номерний знак [NUMBER], колір жовтий, номер кузова [NUMBER], який був придбаний за кредитні кошти. За несвоєчасне повернення кредиту/частини кредиту та/або несвоєчасну сплату процентів, а також несвоєчасну сплату комісії за кредитне обслуговування позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,2 % від суми боргу за кожен день прострочення. (п. п. 5.2., 5.3. договору) [PERSON] належним чином зобовязання перед ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» за вказаним договором не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість. ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» надано розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним договором (т. 1 а.с. 7-10, 87-94, 187-194) Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання умов договору договір кредиту і забезпечення № 127/2007 USD [PERSON] актом від 31.10.2013 року було передано Банку придбаний транспортний засібА04911 ТУР для подальшої реалізації та направлення виручених коштів на погашення заборгованості за кредитним договором. Розрахунок заборгованості за договором № 127/2007 USD, наданий позивачем в обґрунтування позовних вимог, складений без врахування вартості даного автомобіля, а за відсутності інформації про його вартість суд позбавлений можливості встановити суму заборгованості [PERSON] перед ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК». В повній мірі з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з такого. За змістом п.п. 5.5., 5.6., 5.8 договору кредиту і забезпечення № 127/2007 USD за несвоєчасне повернення кредиту/частини кредиту та/або несвоєчасну сплату процентів та/або пені та/або комісії за кредитне обслуговування більш ніж на 5 днів, банк має право звернути стягнення на предмет застави та привести примусове вилучення предмету застави. Звернення стягнення на предмет застави та реалізація предмету застави, на який звернене стягнення, на розсуд банку, здійснюється: за виконавчим написом нотаріуса; за рішенням суду; за позасудовим зверненням стягнення. У разі звернення стягнення Банк надсилає позичальнику повідомлення. Позичальник зобовязаний виконувати вимогу банку, що викладені у повідомленні, у тому числі розпорядження про примусове вилучення предмету застави, заборону його відчуження позичальником. Позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави передбачає право банку, на його розсуд: від свого імені продати предмет застави будь-якій особі, зокрема, на публічних торгах; отримати предмет застави у власність в рахунок виконання зобовязання за договором кредиту. (пп. пп. 5.9.1. 5.9.2 п. 5.9 договору) Пунктами 5.10., 5.11. договору передбачено, що його сторони засвідчують, що у випадках прийняття Банком розпорядження про примусове вилучення предмету застави позичальник надає згоду на передачу права власності на предмет застави за таким розпорядженням банку. Сторони цього договору засвідчують, що достатньою підставою для реєстрації права власності банку на предмет застави є цей договір та письмове розпорядження про примусове вилучення предмету застави. Після проведення процедури примусового вилучення предмету застави, та після закінчення 3-денного строку з моменту вилучення предмету застави, якщо позичальник не виконав умов цього договору, банк має право від свого імені виконати дії, передбачені п.п. 5.9.1-5.9.2 цього договору. Згідно п. п. 5.11., 5.12. договору після примусового вилучення предмету застави та до моменту продажу предмету застави або реєстрації права власності на предмет застави банк набуває права користування предметом застави. За рахунок предмету застави банк має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, розмір яких визначається на момент фактичного задоволення, включаючи основну суму боргу, проценти, неустойку тощо. У разі, якщо грошових коштів, отриманих від реалізації предмету застави недостатньо, банк вправі у першу чергу отримати повне задоволення своїх вимог за рахунок іншого майна позичальника. Отже, договором кредиту і забезпечення № 127/2007 USD від 04.01.2008 року було передбачено три способи звернення стягнення на предмет застави, в тому числі позасудовий. З метою врегулювання питання щодо погашення виниклої заборгованості на вимогу банку відповідач 31 жовтня 2013 року за актом приймання-передачі добровільно передав банку придбаний за кредитні кошти автомобіль А04911 ТУР, 2007 року випуску. державний номер [NUMBER], для звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку та погашення за рахунок її вартості виниклої заборгованості (її частини) перед банком. (т. 1 а.с. 78-79) З боку банку зазначений акт було підписано начальником відділення №26 АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» [PERSON] При цьому доводи апелянта про те, що зазначена посадова особа не була наділена відповідними повноваженнями не підтверджені належними та допустимими доказами. Не приймаються до уваги колегії суддів і посилання позивача, що відповідний автомобіль було передано банку на зберігання, а не для звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку, адже вказаним діям сторін передувало неодноразове направлення банком на адресу [PERSON] повідомлень, в яких вказувалось про намір банку здійснити, на свій розсуд, позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі предмету застави у власність банку в рахунок виконання забезпеченого обтяженням (заставою) зобовязання за договором або продажу предмету застави. (т. 1 а.с. 19-38) До теперішнього часу банк не реалізував переданий позивачем автомобіль, та не оформив його у власність, як то передбачено пп. пп. 5.9.1. 5.9.2 п. 5.9 договору. При цьому договором кредиту і забезпечення № 127/2007 USD не передбачено необхідності здійснення [PERSON] ще будь-яких додаткових дій, окрім фактичної передачі автомобіля разом з технічним паспортом та ключами, для задоволення за рахунок його вартості вимог позивача. Банком не доведено належними та допустимими доказами, що він звертався до [PERSON] з вимогою про необхідність здійснення таких дій, які були б проігноровані відповідачем. Позивачем не було проведено і оцінку вартості автомобіля. Згідно із частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей\~ 526,\~530,\~610, частини першої статті\~612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 599 ЦК України\~встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями\~статті 1050 ЦК України\~, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Разом з тим за змістом частини четвертої\~\~статті 613 ЦК України\~боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку ( частина перша цієї статті). Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 625 ЦК України, та сплати процентів відповідно до ч. 1 ст. 1050, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга\~статті 613 цього Кодексу). Таким чином, ураховуючи суть взаємопов'язаних кредитних і заставних зобов'язань, факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації, що передбачено умовами укладеного між сторонами кредитно-заставного договору, породжує для кредитора обов'язок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора, адже, у разі реалізації вищевказаного автомобіля, значно зменшилася б сума заборгованості. Ухилення кредитора від реалізації предмета застави і неможливість вчинити боржникові аналогічної дії, спрямовані на задоволення вимог заставодержателя, має кваліфікуватися як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобов'язання, та призводить до прострочення кредитора, що відповідно до\~ст. 613 ЦК України\~звільняє боржника від сплати процентів за час прострочення кредитора з часу передачі банку автомобіля. При цьому зобов'язання з погашення тіла кредиту в такому разі не припиняються, оскільки між сторонами продовжують існувати договірні зобов'язання, що не звільняє позивача від обов'язку погашати тіло кредиту. Відповідний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року по справі №6-2387цс15. Щодо вимог позивача про стягнення неустойки у виді пені, то за змістом ст. 616 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Крім того, представником відповідача було заявлено про застосування позовної давності (т.1 а.с. 102-103). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, та стягнення пені, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14), 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14) та 03 червня 2015 року (№6-31цс15). З наданих позивачем розрахунків вбачається, що [PERSON] не виконує своїх зобовязань за договором № 127/2007 USD в частині своєчасного погашення тіла кредиту, сплати процентів, пені та комісії за кредитне обслуговування з серпня 2008 року. За таких обставин наявні підстави відмови в задоволенні, у звязку із застосуванням позовної давності, позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь позивача: - простроченої заборгованості за нарахованими процентами з 04.01.2008 по 02.06.2011р.р; - простроченої заборгованості за нарахованою щомісячною комісією за кредитне обслуговування (нараховувалась до 05.08.2010 року) - пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості за період з 04.01.2008 по 02.06.2013р.р.; - пені за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за період з 04.01.2008 по 02.06.2013 р.р. Також, з огляду на те, що спливла позовна давність щодо вимог про стягнення простроченої заборгованості за нарахованою щомісячною комісією за кредитне обслуговування, в силу вимог ч. 1 ст. 266 ЦК України, спливла позовна давність і до додаткової вимоги про стягнення пені за вказану несвоєчасну сплату. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Вимоги позивача, заявлені в суді першої інстанції, про стягнення простроченої заборгованості за кредитом у сумі 48 (сорок вісім) доларів США 30 центів, знаходяться в межах строків позовної давності, що вбачається з розрахунку вказаної заборгованості, наданої ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» (т. 1 а.с. 7-10, 87-94, 187-194) З огляду на наведені вище висновки суду щодо прострочення кредитора та застосування позовної давності задоволенню підлягають вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК»: -простроченої заборгованість за нарахованими процентами за період з 03.06.2011 (межі позовної давності) по 06.11.2013 (початок прострочення кредитором) 5281 доларів США 30 центів; -пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості за період з 03.06.2013 року (межі позовної давності) по 27.05.2014 року - 2609 доларів США 96 центів (еквівалент у національній валюті України станом на 27.05.2014 року 30669 грн. 90 коп. (2609,96х11,7511=30669,90)); -пені за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за період з 03.06.2013 року (межі позовної давності) по 06.11.2013 (початок прострочення кредитором) - 383 доларів США 34 центи (еквівалент у національній валюті України станом на 27.05.2014 року 4504 грн. 67 коп. (383,34х11,7511=4504,67)) Щодо вимог про стягнення строкової заборгованості за процентами у сумі 30 576 (тридцять тисяч пятсот сімдесят шість) доларів США 91 цент, то вони суперечать додатку 1 до договору № 127/2007 USD (т. 1 а.с. 15) та розрахункам (т. 1 а.с. 93-94, 187-193). Так, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 27.05.2014 року строкова заборгованість [PERSON] перед ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» за процентами складала 48 доларів США 30 центів. (т. 1 а.с. 187) В той же час строкова заборгованість за кредитом у сумі 5 240 (пять тисяч двісті сорок) доларів США 90 центів, які просив стягнути позивач з [PERSON], знайшли своє підтвердження зазначеними розрахунками та іншими матеріалами справи. Вирішуючи питання щодо виду грошової одиниці, в якій належить стягнути відповідні кошти з [PERSON], колегія суддів враховує, що позивач в тому числі на час укладення договору № 127/2007 USD мав банківську ліцензію №15 та дозвіл №15-3 на право здійснення операцій, визначених п.п. 11-4 частини 2 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з додатком (т. 1 а.с. 45-47), а самим договором було передбачено виконання зобовязання у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті доларах США. За вказаних обставин заборгованість за кредитом та процентами мають бути стягнуті з відповідача у вказаній валюті доларах США, а пеня - у національній валюті України (гривні). Відповідні висновки наведені в постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 року (№6-145цс14), від 01.04.2015 року (№3-29гс15) та від 10.02.2016 (№6-1680цс15). З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задоволено частково, то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. (ч.1\~ст.88 ЦПК України) Згідно наявних в матеріалах справи письмових доказів ПАТ «Альфа Банк» понесла судові витрати у сумі 7\~673 грн. 40 коп., які складаються з витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги (т. 1 а.с.5, т. 2 а.с. 83). Отже, з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім витрат по оплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 690,61 грн.

Outcome: partial