Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

04 вересня 2019 року, представник позивача [PERSON] - адвокат Беренштейн І.О. звернулась з вищеназваним позовом до Котовського міськрайонного суду Одеської області, в якому просить суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики (розпискою) від 29.09.2018 року в загальному розмірі 2655,29 доларів США, з яких: 2000 доларів США - основний борг за борговою розпискою, 95,34 доларів США - 3% річних з простроченої суми та 559,95 доларів США проценти за користування позикою, а також судовий збір за подання позовної заяви у сумі 768,40 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 384,20 грн. Мотивуючи це тим, що 29.09.2018 року відповідач взяв у нього в борг грошову суму у розмірі 2000 доларів США, які зобов`язалася повернути до 29.03.2019 року, що підтверджується оригіналом, власноруч написаною ним розписки від 29.09.2018 року, однак, в обумовлені домовленостями строки, а також, станом на дату ухвалення рішення суду, відповідач вказані гроші не повернув, що стало підставою для звернення з вказаним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача адвокат Беренштейн І.О. в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просила розглядати справу без участі представника. Відповідач [PERSON] \~ у\~судове засідання\~не з`явився.\~Про судове\~засідання,\~відповідач був\~повідомлений за\~останнім відомим\~місцем реєстрації,\~проте конверт\~повернувся із\~зазначенням «Адресат\~відсутній за\~вказаною адресою».\~Іншими належними\~даними про\~місце перебування\~чи роботи\~відповідача суд\~не володіє.\~Згідно ч.8\~ст.128\~ЦПК України,\~днем вручення\~судової повістки\~є день\~проставлення у\~поштовому повідомленні\~відмітки про\~відмову отримати\~судову повістку\~чи відмітки\~про відсутність\~особи за\~адресою місцезнаходження,\~місця проживання\~чи перебування\~особи,\~що зареєстровані\~у встановленому\~законом порядку,\~якщо ця\~особа не\~повідомила суду\~іншої адреси. При цьому від [PERSON] до суду не надходило відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 вересня 2018 року між [PERSON] до [PERSON] був укладений договір позики, на підтвердження даного договору [PERSON] власноруч написав розписку про отримання від [PERSON] грошових коштів у сумі 2000,00 доларів США, натомість відповідач зобов`язався повернути позивачу грошові кошти у строк до 29 березня 2019 року. Однак, в зазначений у розписці про надання позики термін, [PERSON] кошти позивачу не повернув. 12.07.2019 року позивач звертався з письмовою вимогою до відповідача сплатити борг за договором позики. Вказані кошти на даний час повернуто не було. У зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язань за договором позики та несплатою боргу, позивачем було розраховано 3% річних від простроченої суми у розмірі 95,34 доларів США та проценти за користування позикою у розмірі 559,95 доларів США. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Позикові відносини регулюються положеннями\~глави 71 ЦК України. Поняття договору позики визначено\~ст.1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до положень\~ст.1047 ЦК України\~за договором позики, який був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим\~або безстроковим. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). За змістом\~ст.205 ЦК України\~сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання ;відповідних правових наслідків. Згідно із частиною першою\~статті 206 ЦК України\~усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. За\~статтею 208 ЦК України\~у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між\~собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою\~статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка\~про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 02 липня 2014 року та 11 листопада 2015 року і в силу ст.ст.214,360-7 ЦПК\~Україну вони мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики, а отже позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу та трьох відсотків річних є обґрунтованими. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Так, позивачем було розраховано 3% річних від простроченої суми у розмірі 95,34 доларів США та проценти за користування позикою у розмірі 559,95 доларів США. Таким чином, суд розраховує суму основного боргу відповідача у розмірі 2000 доларів США, та суму 3% річних 95,34 доларів США (2000,00х0,03/365) х580 (кількість днів прострочення з 30,03.2019 року), що і підлягає стягненню з відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зроблено висновок, що частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої\~статті 1048 ЦК України\~не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого\~ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Оскільки сторони при укладенні договору позики не домовилися про розмір процентів, то в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ у сумі 559,95 доларів США слід відмовити. Позивач просив стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір: судовий збір за подання позовної заяви у сумі 768,40 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 384,20 грн. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні заяви про забезпечення позову позивачу було відмовлено, на його користь не підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384,20 грн. При таких обставинах, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial