Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

03.09.2015 року на адресу суду надійшов позов публічного акціонерного товариства Кредобанк до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому позивач просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 101562 грн. 74 коп. та судовий збір у розмірі 1015 грн. 63 коп. В обґрунтування позову він вказав на те, що 23 квітня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1Ф-2650. Відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 15000,00 доларів США на строк до 20 квітня 2018 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань Позичальником за кредитним договором між Банком та [PERSON] 23 квітня 2008 року було укладено договір поруки та 26 лютого 2009 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Крім того в якості забезпечення виконання Позичальником умов кредитного договору 26 лютого 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки. Банк свої зобов`язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі. Але у порушення умов договору, позичальник [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання та перестав належним чином сплачувати борг за кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість. Отже, станом на 26 травня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 4805,73 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 101562 грн. 74 коп., яка складається з наступного: -неповернутої суми кредиту 4493,50 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 94947 грн. 66 коп.; -прострочених відсотків 219,90 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 4646 грн. 48 коп.; -нарахованих відсотків 92,33 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 1950 грн. 93 коп. Тому, позивач просить стягнути з відповідачів вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. 14 грудня 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені. 15 червня 2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року у справі № 185/9795/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Кредобанк до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі, заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року у справі № 185/9795/15-ц скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 09 листопада 2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за заявою [PERSON] ухвалено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Кредобанк до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. [PERSON] просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнав. Згідно відзиву на позов, [PERSON] вважав поруку припиненою внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя після укладення 26.02.2009 року додаткової угоди до кредитного договору, позивачем не було додержано процедури повернення всієї суми кредиту, тому не мав на дату звернення до суду законних підстав для такого звернення, станом на 03.09.2015 року його права не було порушено. [PERSON] , [PERSON] викликались шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1Ф-2650. Відповідно до зазначеного договору Банк надав Позичальнику кредит у сумі 15000,00 доларів США на строк до 20 квітня 2018 року. Кредит було надано на наступні цілі: ремонт нерухомості, під заставу нерухомості житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 23 квітня 2008 року між Банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки. Крім того 26 лютого 2009 року між Банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки. Згідно зазначених договорів поруки поручителі зобов`язуються відповідати перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойок) за кредитним договором № 1Ф-2650 від 23 квітня 2008 року, укладеним між Боржником та Кредитором (п.1.1 вказаних договорів поруки). Згідно п.2.5 договорів поруки вбачається, що Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Відповідно до змісту ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою, як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша статті 546 ЦК України). Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 547 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). За змістом статті 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на момент укладання договору поруки від 23 квітня 2008 року) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За загальним правилом, установленим частиною першою статті 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим за змістом частини третьої статті 651 ЦК України договором або законом може бути передбачено також право сторони договору відмовитися від договору в повному обсязі або частково, тобто розірвати або змінити договір на власний розсуд на підставі одностороннього правочину. Особливістю одностороннього правочину є те, що такий правочин як юридичний факт здійснюється за волевиявленням однієї особи, однак може спричиняти відповідні правові наслідки (породжувати обов`язки) для інших осіб, коли це випливає зі спеціальних положень законодавства. Так, за правилами, передбаченими абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Настання правових наслідків, зумовлених вчиненням особою одностороннього правочину, для інших осіб пов`язане з дотриманням вимог щодо вчинення його у відповідній формі, обумовленій законом, та його реалізацією шляхом доведення цього правочину до відома зацікавлених осіб. Приписи частини першої статті 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя. Умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі. За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Пунктом 3.2 додаткової угоди від 26.02.2009 року сторони, Банк та позичальник, узгодили, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти річні у розмірі, що визначаються як ставка LIBOR 3м збільшена на маржу 9,5%. Розмір процентів за кредитом змінюється першого числа кожного календарного кварталу протягом усього строку дії договору. Пунктом 1.3 договору поруки від 23.04.2008 року сторони, Банк, позичальник та поручитель [PERSON] , узгодили, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти річні у розмірі, що визначаються як ставка LIBOR 3м збільшена на маржу 8,5 %. Розмір процентів за кредитом змінюється першого числа кожного календарного кварталу протягом усього строку дії Договору. На день укладення цього договору LIBOR 3м становить 2,92. Сторони домовились що зміна процентної ставки за цим договором, у зв`язку із зміною розміру ставки LIBOR 3м здійснюється без внесення змін до цього договору. Враховуючи викладене, установивши, що розмір відсотків за кредитними зобов`язаннями боржника збільшено без погодження з поручителем, порука за договором від 23 квітня 2008 року № 1Ф-2650 є припиненою в силу положень частини першої статті 559 ЦК України. Аналогічного за змістом висновку щодо застосування положень частини першої статті 559 ЦК України дійшов Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 569/8360/16-ц. Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від цієї позиції. Разом з тим, ураховуючи мотиви, викладені в цій постанові, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року справа № 331/5258/13-ц відступила від правового висновку в подібних правовідносинах, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 910/12419/18 та від 1 листопада 2019 року у справі № 910/13940/18, вказавши, що умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання з поручителем у належній формі. Пунктом 1.3 договору поруки від 26.02.2009 року сторони, Банк, позичальник та поручитель [PERSON] , узгодили, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти річні у розмірі, що визначаються як ставка LIBOR 3м збільшена на маржу 9,5%. Розмір процентів за кредитом змінюється першого числа кожного календарного кварталу протягом усього строку дії договору. Погашення кредиту, згідно умов кредитного договору, повинно проводитися кожен місяць. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши позичальнику грошові кошти у розмірі, встановленому кредитним договором, шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника, що підтверджується меморіальним ордером № 120382 від 23 квітня 2008 року. Однак у порушення умов договору, відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, починаючи з моменту отримання кредитних коштів перестав належним чином (в обсягах та в терміни, які передбачені договором) сплачувати борг за кредитом, внаслідок чого, виникла заборгованість. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов`язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідач порушив зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, тому Позивач має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. Таким чином, станом на 26 травня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 4805,73 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 101562 грн. 74 коп., відповідно до наданого розрахунку заборгованості, доданого до позову, і яка підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] , позичальника, та [PERSON] , поручителя, в частині вимог до [PERSON] суд вважає необхідним відмовити у зв`язку з припиненням поруки. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial