Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

02.08.2018 року судом зареєстровано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними (т. 1 а.с.2-7). Мотивований позов тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Останні 10 років позивач проживав разом із батьком та через його похилий вік, важкий стан здоров`я позивач здійснював за ним постійний догляд. Спільно з позивачем догляд за [PERSON] здійснювала донька позивача - [PERSON] . [PERSON] хворів на патологічні захворювання судин головного мозку, пов`язані із постійним головним болем, порушенням координації, слуху, зору, він погано орієнтувався на місцевості, в часі, плутався у подіях, втратив схильність до впізнавання, усвідомлення, переробки інформації (особливо нової). [PERSON] постійно вказував, що належне йому майно він бажає подарувати своїй онучці [PERSON] , однак, за станом здоров`я цього зробити не міг, тому наголошував позивачеві, що, отримавши майно за заповітом, він повинен буде відчужити його на користь [PERSON] 06.10.1993 року [PERSON] був складений заповіт, яким він заповів сину - [PERSON] 1/2 частку житлового будинку (домоволодіння) за адресою: [ADDRESS] ). 20.02.2018 року, після смерті батька, позивач звернувся до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, позивач дізнався, що 1/2 частка житлового будинку та земельної ділянки, які належали його батькові, 09.06.2017 року були відчужені за договором дарування [PERSON] . Відповідач [PERSON] також є онукою померлого [PERSON] , однак, вона до свого діда навідувалась не часто і під час останніх зустрічей [PERSON] не впізнавав її, називав « [PERSON] ». На думку позивача, [PERSON] скористалась незадовільним станом здоров`я і похилим віком [PERSON] та шляхом маніпуляцій уклала із ним договір дарування, проте такий правочин не відповідав справжньому волевиявленню [PERSON] . Будучи особою похилого віку, маючи патологічні захворювання судин головного мозку, погану пам`ять, [PERSON] , на момент підписання правочину, не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати. З часом його стан лише погіршувався. Відповідно до ст.ст. 203, 215, 236 ЦК України позивач [PERSON] просив визнати договори дарування 1/2 частки житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , укладені між [PERSON] та [PERSON] 09.06.2017 року, недійсними. Судом вчинені наступні процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області Жмудя О.О. від 23.08.2018 року було відкрите провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним (а.с. 63-64 т. 1). Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області Жмудя О.О. від 23.08.2018 року було забезпечено позов в цивільній справі № 127/18997/18 шляхом накладення арешту на будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 65-66 т. 1). Ухвалою суду від 20.09.2018 року (а.с. 101 т. 1) до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Діброву Л.О. Ухвалою суду від 20.09.2018 року (а.с. 102-103 т. 1) у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Діброви Л.О. витребувані докази. 26.10.2018 року, внаслідок повторного автоматизованого розподілу справи між суддями 19.10.2018 року, справа прийнята до розгляду суддею Вохміновою О.С. і підготовче засідання призначене на 27.11.2018 року (а.с. 153 т.1) 27.11.2018 року ухвалою суду витребувані докази (а.с. 165-166 ч.1). Ухвалою суду від 08.02.2019 року (а.с. 36 т. 2) до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено [PERSON] . Ухвалою суду від 08.02.2019 року витребувані докази (а.с. 38 т.2). Ухвалою суду від 11.03.2019 року було закрите підготовче провадження у справі № 127/18997/18 і справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 65 т. 2). Ухвалою суду від 12.06.2019 року витребувані докази (а.с. 120 т.2). Ухвалою суду від 25.07.2019 року призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручено експертам КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня Запорізької обласної ради (а.с. 133-135 т.2). Постановою Вінницького апеляційного суду від 10.09.2019 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25.07.2019 року змінено (а.с. 225-227 т.2). Ухвалою суду від 19.12.2019 року було поновлено провадження у справі № 127/18997/18 та призначено її до розгляду з викликом учасників справи (а.с. 21 т.3). Ухвалами суду від 16.03.2020 року, від 06.05.2020 року забезпечена участь лікаря судово-психіатричного експерта КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня Запорізької обласної ради» Паталаха Ф.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 73, 94 т. 3). В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив задоволити його вимоги. Суду пояснив, що між ним і батьком з одного боку та матір`ю і сестрою - з іншого розпочався конфлікт понад 20 років тому, після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Його мати - [PERSON] та його сестра - [PERSON] створювали [PERSON] перешкоди в користуванні належною йому половиною будинку. [PERSON] був людиною похилого віку, інвалідом І « А » групи, мав ряд вікових хвороб, потребував постійної сторонньої допомоги, тому він доглядав батька і допомагав йому. [PERSON] виходив з дому і забував куди йшов, губився, його часто приводили люди додому. Він не впізнавав людей, яких знав раніше, хоча спілкувався з ними, плутав своїх онучок - [PERSON] і [PERSON] . Такий його стан з часом погіршувався. [PERSON] добре орієнтувався у минулих подіях, а в теперішньому часі - ні. Батько ніколи йому не розповідав, що уклав договір дарування і не мав на меті укласти такий договір. Він завжди хотів, щоб його майно залишилось [PERSON] . Вважає, що будучи хворим, під впливом [PERSON] , батько подарував свою частину будинку і земельної ділянки [PERSON] , не розуміючи значення своїх дій. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити в повному обсязі, при цьому врахувати висновок експерта від 14.11.2019 року. Відповідач [PERSON] позов не визнала, надала письмовий відзив, який приєднаний до матеріалів справи (а.с. 73-75 т. 1). Суду пояснила, що [PERSON] сам запропонував їй укласти договір дарування будинку і земельної ділянки, він був при здоровому розумі, сам звернувся до нотаріуса ВМНО Дібрової Л.О. з питанням посвідчення такого договору. Вони разом пішли до нотаріуса, яка особисто поспілкувалась із [PERSON] , задавала неодноразово запитання, встановлювала дійсну волю діда, давала прочитати проект договору і [PERSON] підтвердив, що хоче подарувати майно [PERSON] . Він все розумів, декілька разів вголос прочитав договори і сам підписав. Це була його воля. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Гуща Я.В. надала письмові заперечення, які приєднані до справи (а.с. 141 т.1), в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Пояснила, що [PERSON] виявив бажання подарувати свій будинок і земельну ділянку [PERSON] , тому сам звернуся до нотаріуса, пройшов огляд в психоневрологічній лікарні і отримав відповідну довідку про відсутність психічних розладів, в БТІ сам отримав технічні документи на будинок. 09.06.2017 року разом з [PERSON] і [PERSON] він був у нотаріуса та підписав договори дарування. Його вік та стан здоров`я не впливали на волевиявлення щодо розпорядження належним йому майном. Він усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними. Вказані обставини підтвердили допитані свідки в засіданні. Висновок експерта від 14.11.2019 року вважає недопустимим доказом справі, оскільки експерт прийняв до уваги консультативні заключення від 25.04.2014 року, 17.02.2017 року, які видані з порушеннями, експерти вибірково взяли до уваги показання одних свідків і не взяли до уваги показання інших, не врахували ухвалу Вінницького апеляційного суду, якою була змінена ухвала першої інстанції. Відповіді на питання в експертизі викладені не зрозуміло і суперечливо. В судовому засіданні приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Діброва Л.О. позов не визнала, суду пояснила, що [PERSON] вона пам`ятає і у неї не виникло жодного сумніву щодо свідомості, адекватності та дієздатності цієї людини. Вона наодинці поспілкувалась із [PERSON] і упевнилась, що він мав дійсний намір подарувати будинок і земельну ділянку [PERSON] . Перший раз він сам приходив на консультацію, отримав список документів, необхідних для договору, а також вона запропонувала пройти психіатричне обстеження у лікаря і отримати відповідний сертифікат. 09.06.2017 року він був присутній разом з [PERSON] та з [PERSON] , був впевненим і життєрадісним, декілька разів перечитав договори, підписав їх і зазначив, що зміст договорів відповідає його волі. Вона роз`яснила наслідки укладення договорів та, впевнившись в дійсних намірах [PERSON] , посвідчила договір дарування частини будинку між [PERSON] та [PERSON] та договір дарування земельної ділянки між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову [PERSON] . Надала письмові пояснення, які приєднані до матеріалів справи (а.с. 49-51 т.2). Повідомила, що з [PERSON] шлюб вони розірвали ще в 1994 році, але продовжували проживати разом до смерті [PERSON] . В серпні 2017 року шлюб зареєстрували повторно. [PERSON] радився з нею щодо можливості подарувати його частку будинку і земельної ділянки [PERSON] , це було його бажання. В червні 2017 року вона, [PERSON] і [PERSON] були у нотаріуса, [PERSON] добре себе почував, шуткував, все розумів, хотів своє майно подарувати [PERSON] . Нотаріус неодноразово запитувала його про дійсні наміри, [PERSON] підтверджував своє бажання, прочитав договори і підписав. Також додала, що [PERSON] переніс декілька інсультів, [PERSON] та [PERSON] доглядали його до смерті. Син [PERSON] жив у належній батькові частці будинку, однак, не допомагав їм. Він навіть не був на похованні батька, не поніс будь-яких витрат. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник [PERSON] - [PERSON] заперечила щодо позову [PERSON] , оскільки [PERSON] завжди був у свідомості, сам всюди ходив, керував автомобілем, отримував пенсію, робив необхідні придбання, допомагав сусідам в ремонті автомобілів, орієнтувався в документах, доглядав за [PERSON] . Він бажав своє майно подарувати [PERSON] , тиску на нього не було. Для цього сам був у нотаріуса, пройшов у лікаря психіатричний огляд і 09.06.2017 року уклав відповідні договори дарування. Він ніколи не страждав на порушення пам`яті і не потребував консультацій лікарів-психіатрів, ніколи не був на обліку в психіатричних лікарнях. Консультативні заключення від 25.04.2014 року і 17.02.2017 року видані лікарями [PERSON] та [PERSON] з порушеннями вимог закону, діагнози поставлені зі слів родичів, тому відносно лікарів розглядаються дисциплінарні провадження. Враховуючи те, що експерти у висновку брали до уваги ці недійсні довідки, не врахували ухвалу апеляційної інстанції, вибірково прийняли свідчення свідків, не дали конкретну відповідь на поставлене судом питання, представник просила не приймати як доказ висновок судово-психіатричної експертизи № 513 від 14.11.2019 року. В судовому засіданні також були допитані свідки зі сторони позивача та відповідача. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] знала протягом тривалого часу, вони були сусідами і товаришували. Останній рік свого життя в нього погіршилась пам`ять, він забував куди і за чим ішов, говорив, що погано чує і бачить, що все забуває. Син його доглядав. Конфліктів між подружжям [PERSON] вона не бачила, але [PERSON] часто скаржився, що [PERSON] його ображає, забирає гроші. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] , будучи вже в похилому віці, приходив до нього на авторинок «Сатурн», але не міг пояснити, чому прийшов, що хотів купити, важко орієнтувався на місцевості. Останній час дід ходив у супроводі сина - [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що останній рік свого життя [PERSON] хворів, погано чув, все забував, плутав людей і події, але часто розповідав про своє минуле. Жив з сином, сам собі варив їсти. Протягом 2017 року вона декілька разів бачила [PERSON] і він скаржився, що у нього з дружиною погані стосунки, вона забирала його пенсію, не доглядала його, хоча йому потрібна була постійна допомога. [PERSON] часто супроводжував син. Свідок [PERSON] суду пояснив, що зі слів [PERSON] у них з [PERSON] були погані стосунки, часто виникали конфлікти. Останні роки [PERSON] був дещо неадекватним, погано все розумів, блудив, забував. Ще 10 років тому [PERSON] йому розповідав, що бажає поділити будинок між сином і донькою по Ѕ частці, але останнім часом з цього приводу нічого не розповідав. Влітку 2017 року [PERSON] та [PERSON] були на кладовищі на проводах, однак [PERSON] своїх родичів не впізнавав. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є головою квартального комітету «Корея-1» з 2016 року, знає сім`ю [PERSON] . Вона неодноразово в 2017 році бачила [PERSON] на вулиці поблизу свого будинку, він працював в дворі, завжди розмовляв з нею, розповідав про своє життя, приймав участь у зборах комітету в червні 2017 року. Також в 2017 році [PERSON] особисто звертався до неї з питанням щодо зняття сина з реєстрації в будинку, скаржився, що син ображає його, він хоче звертатися до поліції. Також [PERSON] брав довідку для нотаріуса про склад сім`ї. Він орієнтувався в часі, впізнавав людей, підтримував стосунки з сусідами, складав враження здорової людини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з учасниками справи вона знайома, [PERSON] був її сусідом. Весь час вони спілкувались, він був розумною людиною, все розумів, розповідав, що опікується своєю дружиною, і вона теж саме говорила про нього. В 2017 році він сам робив прибудову до хати, ходив в магазин і на поштове відділення, постійно до нього звертались по допомогу і за порадами сусіди, він умів ремонтувати автомобілі. Будинок у них поділений на дві частини, але вони з [PERSON] разом вели господарство, проживали однією сім`єю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знайомий з усіма учасниками справи. Разом з [PERSON] вони працювали в таксопарку. В 2017 році він часто зустрічав [PERSON] в магазині, він також заходив в гості, вони спілкувались, радились щодо будівництва прибудови у [PERSON] . Разом на 9 Травня вони ходили на парад. [PERSON] все знав, усіх впізнавав, в 2017 році він сам водив автомобіль. Розповідав, що хоче розпорядитись своїм майном. Він ніколи не помічав розладів в поведінці [PERSON] , навіть після перенесеного інфаркту він робив роботи по будівництву і майже до смерті почував себе нормально. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з усіма учасниками справи, оскільки є сусідкою. В 2017 році часто бачила [PERSON] , він ходив в магазин, на пошту, на авторинок. Він жив з дружиною, а потім з ними став жити їх син - [PERSON] В 2017 році [PERSON] добудував прибудову біля входу в будинок, все робив сам. У нього були «золоті руки». Навесні 2017 року [PERSON] обрізав дерева в її садку, консультував з приводу автомобілів. Свідок не помічала у нього відхилень в поведінці. Він впізнавав її, все знав і робив, водив автомобіль. [PERSON] часто була у діда і баби, піклувалась про них, привозила продукти. Онуку [PERSON] вона також бачила на подвір`ї. В розмові [PERSON] говорив, що хоче подарувати своє майно [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству. В 2017 році часто бачила [PERSON] в магазині, спілкувалась з ним. Він завжди щось розповідав, про щось розпитував, часто приходив до них. Навесні та влітку [PERSON] не скаржився на стан свого здоров`я, добре себе почував, щось будував, їздив на автомобілі, доглядав за [PERSON] , купував потрібні продукти і сам готував їжу. Був доброю, чуйною людиною. Він все знав і все розумів. Знає, що [PERSON] хотів за життя розпорядитись своїм майном, щоб нікого не образити, тому ходив до нотаріуса. Після інфаркту догляд за [PERSON] здійснювали [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] часто приїжджала і допомагала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює лікарем-неврологом у Вінницькій психіатричній лікарні № 2. [PERSON] вона пам`ятає, оскільки він звертався за консультацією в 2014, 2017 роках. Пацієнт скаржився на погіршення пам`яті на події сьогодення, при цьому чудово пам`ятав минуле життя, скаржився на погіршення слуху, підвищений тиск, концентрацію уваги, тому за симптоматикою вона встановила діагноз - дисциркуляторна атеросклеротична енцефалопатія (атеросклероз судин головного мозку). Таке захворювання прогресуюче, невиліковне, з роками стан людини погіршується, тому в 2017 році, при повторному огляді, діагноз був встановлений аналогічний. Ззовні людина виглядає здоровою, використовує набуті навички, спілкується з людьми, але вона не пам`ятає сьогодення, може плутати прізвища і імена. При такому діагнозі зрив адаптації міг бути моментальний. Припускає, що [PERSON] у нотаріуса міг поводитись спокійно, розуміти, що він у нотаріуса, проте, він не замислюючись укладав договори дарування, довіряв і робив те, що йому говорили. Вона видала консультативні висновки 25.04.2014 року і 17.02.2017 року (а.с. 182, 184), оскільки вона, як лікар, обстежила пацієнта, встановила діагноз і надала рекомендації. Повністю підтверджує обставини, викладені у висновках і виявлені діагнози. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі наданих суду доказів було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1957 року до 1994 року перебували в зареєстрованому шлюбі, є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 31 т.2) та [PERSON] , [INFO] (а.с.10 т.1). На підставі нотаріально посвідченого 20.07.1978 року договору міни, [PERSON] та [PERSON] набули у спільну сумісну власність будинок з господарськими побудовами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20 т. 1). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний рішенням суду від 28.03.1994 року (зворот а.с. 230 т.1), про що зроблено відповідний актовий запис № 303 від 19.04.1994 року (а.с. 229 т. 1) та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. 24.05.1994 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку цього будинку ( [ADDRESS] ), на ім`я [PERSON] (зворот а.с. 218 т. 1). З інформації, наданої КП «ВМБТІ» (а.с. 60 т. 1) вбачається, що станом на 29.12.2012 року за [PERSON] зареєстрована 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на підставі нотаріально посвідченого 20.07.1978 року договору міни. З державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON] на підставі рішення Вінницької міської ради від 23.05.2008 року № 19929, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка, площею 0,0672 га, за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 24 т. 1 ). Рішенням Вінницької міської ради від 25.12.2015 № 71 «Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в місті Вінниця» вулицю Волочаївську перейменовано на вулицю Грохольських. За життя [PERSON] розпорядився майном, що належало йому на праві власності. Так, [INFO] [PERSON] склав заповіт, згідно якого Ѕ частку будинку по [ADDRESS] , він заповів сину - [PERSON] (а.с. 17 т. 1). Крім того, 09.06.2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О. був посвідчений договір дарування 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який розташований за адресою: [ADDRESS] ), укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 211-212 т.1). 09.06.2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О. також був посвідчений договір дарування, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] подарували земельну ділянку, яка належала їм на праві спільної сумісної власності, площею 0,0672 га, кадастровий номер 0510136600:02:014:0180, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] (а.с. 3-6 т. 2). Право власності на Ѕ частку будинку і на земельну ділянку, площею 0,0672 га, зареєстроване за [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 25-27 т.1). [PERSON] , [INFO] , був інвалідом першої групи А, поранений на фронті ВВВ, потребував постійної сторонньої допомоги та відновної терапії, про що 11.11.2011 року було видано довідку до акту МСЕК серії 10 ААА № 691877 безстроково (а.с. 22 т.1). З медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 07.06.2017 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , на обліку в КЗ «Вінницька обласна психіатрична лікарня ім. О.І. Ющенка» не перебуває, на момент огляду - без психічних розладів. Довідка дійсна 1 рік - до 07.06.2018 року (а.с. 76 т. 1). Згідно карти патопсихологічного дослідження [PERSON] від 02.06.2017 року, складеної лікарем-психологом, встановлено, що [PERSON] ауто- та аллопсихічно збережений, ситуацію сприймає позитивно, контакт продуктивний. Темп психомоторної діяльності сповільнений, на запитання відповідає коротко, по суті, потребує доповнень, ослаблена функція слуху, концентрація уваги нерівна, переключення знижене, тенденція до виснажуваності за гіпостенічним типом. Пам`ять механічна, короткотривала пам`ять легко знижена, ретенція виражена; темп мислення сповільнений, переважно контактний в емоційно-особистісній сфері, відмічено розгубленість, емоційна лабільність, ММSE 23 бали. Самооцінка та критика порушені, функціональний діагноз: ендогенно-органічний помірний регістр-синдром (а.с. 188 т.1). В матеріалах справи також міститься виписка з амбулаторної карти [PERSON] за період з 2007 року до листопада 2017 року, надана КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2». Відповідно до виписки з квітня 2007 року [PERSON] страждав на дисциркуляторну енцефалопатію ІІ ст. склеротичного, змішаного ґенезу, церебральний атеросклероз, періодично звертався за медичною допомогою до ЦПМСД № 2 (а.с. 116-118 т.1). Судом витребувані оригінали амбулаторної карти № 12464 МП № 2 м. Вінниці, історії хвороби № 3020, 4835 Вінницького обласного госпіталю ІВВ та були надані на дослідження експертам. [PERSON] помер [INFO] , у віці 88 років, про що 23.11.2017 року було складено відповідний актовий запис № 3257 та видано свідоцтво про смерть (а.с. 18 т.1). Спадкоємцем є син [PERSON] , який прийняв спадщину в силу ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті спадкодавця проживав з ним і був зареєстрованим в будинку [ADDRESS] (а.с. 8, 19 т.1). 20.02.2018 року в Першій вінницькій державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа (№105/2018) після смерті [INFO] [PERSON] (а.с. 21 т. 1). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що його права порушені як спадкоємця майна [PERSON] за заповітом, і підлягають захисту відповідно до ст.ст. 203, 215, 225 ЦК України шляхом визнання договорів дарування від 09.06.2017 року недійсними, оскільки на момент укладення договорів [PERSON] перебував в хворобливому стані, мав розлади здоров`я, внаслідок чого він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1 ст. 717 ЦК України). Нерухомі речі також можуть бути дарунком (ч.1 ст. 718 ЦК України). Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст.719 ЦК України). Сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи (ч.1ст.720 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст. 215 ЦК України). Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено: якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно вимог частини 1 статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», визначено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК (в редакції від 18.03.2004 року). Враховуючи викладене, позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинен довести належними і допустимими доказами наявність обставин, які вказують на те, що станом на момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. З висновку судово-психіатричного експерта № 513 від 14.11.2019 року (а.с. 8-19 т. 3) вбачається, що [PERSON] , 1929 р.н., 09.06.2017 року на період підписання договору дарування на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який розташований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О., виявляв ознаки психічного розладу у вигляді психоорганічного синдрому внаслідок органічного ураження головного мозку (дисциркуляторна, атеросклеротична енцефалопатія), внаслідок чого він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними на період 09.06.2017 року. В судовому засіданні експерт [PERSON] надав роз`яснення стосовно висновку і підтвердив, що в результаті дослідження матеріалів справи, оригіналів медичних карток, виписки з амбулаторної карти хворого [PERSON] було встановлено, що протягом тривалого часу він страждав на дисциркуляторну, атеросклеротичну енцефалопатію, це захворювання хронічне, має прогресуючий характер, тому [PERSON] , 09.06.2017 року, при підписанні договорів, не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Симптомом органічного ураження головного мозку і хронічного його перебігу є дезорієнтація. Людина з таким діагнозом може ходити, керувати автомобілем на невеликі відстані, спілкуватись, отримувати пенсію, вчиняти дрібні побутові угоди, вести господарство і зовнішня його діяльність нічим не відрізняється, разом з тим, людина швидко виснажується, пам`ять і інтелект значно знижуються, хоча вона добре пам`ятає давні події свого життя. Відповідні діагнози і погіршення психічного стану проявлялись у [PERSON] також у вересні 2017 року під час лікування на стаціонарі, разом з тим, прояв психоорганічного синдрому з розладами, деменції, ніяк не пов`язані з перенесеними інфарктами, а лише підтверджують тривалий прогресуючий характер психічного розладу. Також зазначив, що в матеріалах справи не було відомостей про те, що консультативні висновки від 25.04.2014 року, 17.02.2017 року видані неправомірно, разом з тим, експерти керувались оригіналами медичної документації і цих даних було достатньо для підтвердження встановленого діагнозу і надання висновку. Показання свідків всі різняться між собою, є суперечливими, тому експертами сприймались лише для відома. Медична довідка про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричного огляду від 07.06.2017 року носить формальний характер і не підтверджує дійсний психічний стан [PERSON] , а також повністю суперечить оригіналам наданої медичної документації. Також експерт зазначив, що в п. 23 висновку надана відповідь на два питання, які ставив суд в ухвалі від 25.07.2019 року. Про те, що ухвала була змінена апеляційною інстанцією і з її резолютивної частини виключене друге питання, а саме: «Чи проявлявся у [PERSON] тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності в період з червня по листопад 2017 року і чи міг він у цей період усвідомлювати значення своїх дій та надавати їм належну оцінку?» йому не було відомо. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позивач надав належні і допустимі докази, достатні в їх сукупності, які дають підстави для висновку, що на момент підписання договорів дарування 09.06.2017 року [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Твердження відповідача і третьої особи, а також їх представників щодо висновку експерта № 513 як неналежного і недопустимого доказу, оскільки висновок містить посилання на консультативні висновки лікаря [PERSON] від 25.04.2014 року, 17.02.2017 року, бланки яких не відповідають формі №028/0 первинної облікової документації «Консультативний висновок спеціаліста», затверджені наказом МОЗ України № 110 від 14.02.2012 року, суд вважає безпідставними. Через ці обставини висновок експерта не може бути визнаний неправильним або необґрунтованим, оскільки він відповідає іншим матеріалам справи, численній медичній документації, що є в матеріалах справи і описана в мотивувальній частині даного рішення, оригіналам медичних карт. Діагноз [PERSON] у виді дисциркуляторної енцефалопатії склеротичного, змішаного ґенезу ще спостерігався лікарями з 2007 року, що вказано у виписці з амбулаторної карти КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» (а.с. 116-118 т.2). Лікар [PERSON] , будучи допитаною в якості свідка в судовому засіданні, підтвердила, що встановлені нею обставини і діагнози [PERSON] відповідали дійсності, а бланки в 2014 році і в 2017 році вона використала такі, якими була забезпечена лікарня. Крім того, суд приймає до уваги роз`яснення експерта [PERSON] про те, що для надання експертною комісією висновку їм достатньо було інформації про стан здоров`я [PERSON] , викладеної в оригіналах медичних карт. Таким чином, враховуючи те, що висновок експерта не суперечить іншим матеріалам справи, не викликає сумнівів в його правильності, він прийнятий судом як належний і допустимий доказ. Клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи від учасників справи не надходило, хоча судом таке право було роз`яснене в засіданні 20.07.2020 року. Показання свідків щодо поведінки [PERSON] , стану його здоров`я, способу життя і стосунків в сім`ї суд оцінює критично, оскільки вони всі різняться між собою, не можуть доводити або спростовувати факти, викладені в медичній документації. Крім того, експерт [PERSON] і лікар [PERSON] повідомили, що ззовні поведінка [PERSON] не відрізнялась від інших, проте його психічний стан був порушений. Медична довідка № 140856 від 07.06.2018 року про проходження [PERSON] обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів (а.с. 213 т.1) не є достовірним доказом, що підтверджує дійсні обставини справи та стан психічного здоров' я [PERSON] на момент укладення договорів. При її видачі лікар-психіатр Семенець проводив дослідження без врахування всіх медичних документів, які є в матеріалах справи і були надані для дослідження експертам. Разом з тим, згідно протоколу обов`язкового попереднього та періодичного психіатричного огляду від 07.06.2017 року лікарем Семенець було проведене анкетування щодо можливих скарг [PERSON] , де [PERSON] підтвердив, що лікувався у психіатричних закладах (а.с. 187 т. 1). Те, що експертами надана відповідь на друге питання ухвали суду «Чи проявлявся у [PERSON] тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності в період з червня по листопад 2017 року і чи міг він у цей період усвідомлювати значення своїх дій та надавати їм належну оцінку», яке було виключене відповідно до постанови апеляційної інстанції, не дає підстав стверджувати, що весь висновок є недопустимим доказом. Також дана обставина не впливає на вирішення справи, оскільки експерти надали обґрунтовану відповідь на питання щодо стану здоров`я [PERSON] саме на момент вчинення правочину - 09.06.2017 року. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК). Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що права позивача, як спадкоємця, порушені і підлягають захисту шляхом визнання недійсним договору дарування 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який розташований по [ADDRESS] , укладеного 09.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О., зареєстрованого в реєстрі 985, оскільки станом на момент вчинення правочину [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Позов в частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 09.06.2017 року задоволенню не підлягає. Згідно даного договору дарувальниками були [PERSON] і [PERSON] , які передали безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0672 га, кадастровий номер 0510136600:02:014:0180 по [ADDRESS] , що належала їм на праві спільної сумісної власності на підставі державного акту № ЯЕ 167922, виданого 27.10.2009 року на ім`я [PERSON] (а.с. 3-6, 16 т.2). Предметом позовних вимог [PERSON] є визнання недійсним договору в цілому, належними відповідачами у справі мали б бути сторони договору, разом з тим, позивачем не були пред`явлені вимоги до [PERSON] . За клопотанням відповідача [PERSON] [PERSON] була залучена до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача (а.с. 36 т.2). Клопотання від позивача на підставі ст. 51 ЦПК України про залучення [PERSON] як співвідповідача не надходило. Суд також не може визнати недійсним договір дарування в частині, оскільки частки [PERSON] і [PERSON] у спільній власності не були визначені. Тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. При зверненні до суду з позовом [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 704,80 грн. за одну вимогу немайнового характеру, позов в частині визнання недійсним договору дарування будинку задоволений, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . Оскільки [PERSON] було заявлено дві вимоги немайнового характеру, проте вимога щодо визнання недійсним договору дарування земельної ділянки не оплачена судовим збором, [PERSON] не був звільнений судом від сплати судового збору, разом з тим, в задоволенні його вимог в цій частині було відмовлено, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved