Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

03 листопада 2014 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою з послідуючими до неї уточненнями від 13 січня 2015 року (а.с. 105-107), в якій просять визнати укладену з Кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» (далі по тексту - КС «Центр фінансових послуг») третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження, недійсною. В обгрунтування своїх вимог позивачі зазначають, що 14 грудня 2007 року між [PERSON] та КС «Центр фінансових послуг» було укладено кредитний договір № В-68/0028/07/52/28, згідно якого кредитор надав позичальнику [PERSON] споживчий кредит в сумі 21000 грн. Крім того, між [PERSON] та КС «Центр фінансових послуг» 14 грудня 2007 року було укладено додаткову угоду до вказаного договору, відповідно до якої п. 7.2 кредитного договору, де раніше передбачалось, що «спори, що виникають з умов цього договору, розглядаються в суді за місцем знаходження кредитодавця, якщо інше не визначено додатковим договором» було змінено та викладено в новій редакції, а саме про те, що «всі спірні питання, пов'язані з виконанням кредитного договору № В-68/0028/07/52/28 від 14 грудня 2007 року вирішуватимуться шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом відповідно до регламенту третейського суду». Позивачі вказують, що з правового аналізу третейської угоди до кредитного договору № В-68/0028/07/52/28 від 14 грудня 2007 року випливає, що ця угода не може вважатися дійсною, оскільки її умови по відношенню до позичальника та поручителів, як споживачів, є несправедливими в силу того, що на момент укладання кредитного договору вони не мали реальної можливості змінити умови договору шляхом складання протоколу розбіжностей остаточного погодження запропонованих умов, в тексті угоди не зазначено дату і місце укладання третейського застереження, назву, місцезнаходження та інші реквізити третейського суду, а також суддів, які можуть приймати до свого розгляду спір за даним кредитним договором, не був наданий регламент постійно діючого третейського суду, який є невід'ємною частиною кредитного договору, не визначений предмет спору, з якого сторони можуть звернутися з позовом до третейського суду. Вказують, що третейське застереження, зазначене в додатковій угоді, порушує їхнє право на судовий захист, право вибору суду щодо підсудності справи, права звільнення від сплати державного мита, передбаченого ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при цьому посилаються на те, що про порушення цих прав їм стало відомо лише з листа КС «Центр фінансових послуг» від 28 липня 2014 року № 4441/14, а тому просять суд визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження в п.7.2 кредитного договору № В-68/0028/07/52/28 від 14 грудня 2007 року та в п. 1 додаткової угоди до кредитного договору. Позивач [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 27 січня 2015 року, заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того, на підставі ст. 62 ЦПК України, позивач [PERSON] була допитана в якості свідка та суду показала, що 14 грудня 2007 року до її робочого місця прийшла позивач [PERSON] (позичальник) та запропонувала їй бути поручителем при укладенні кредитного договору з КС «Центр фінансових послуг» на отримання споживчого кредиту в сумі 21000 грн. Приставши на пропозицію [PERSON], вона, не читаючи змісту текстів документів, власноручно поставила свій підпис в кредитному договорі № В-68/0028/07/52/28, договорі поруки та додатковій угоді до кредитного договору, але внаслідок своєї юридичної необізнаності не розуміла значення змісту додаткової угоди, примірників вказаних документів на руки не отримувала, тому вважає, що таким чином її волевиявлення не було направлене на укладання даної угоди. Також показала, що рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 03 вересня 2010 року у справі № 265/10 та рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 29 квітня 2013 року у справі № 204/13 про стягнення боргу вона не отримувала, на розгляд справ до третейського суду її не викликали, однак на виконання попереднього рішення третейського суду від 03 вересня 2010 року, після відкриття виконавчого провадження, нею в жовтні 2011 року, як поручителем, було сплачено відповідачу 15000 грн. кредитного боргу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 27 січня 2015 року, заявлені вимоги також підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того, на підставі ст. 62 ЦПК України, позивач [PERSON] також була допитана в якості свідка та суду показала, що 14 грудня 2007 року на прохання позивача [PERSON] (позичальник) в представництві КС «Центр фінансових послуг», яке знаходилося в одному із магазинів смт.Білогір'я, вона, не читаючи змісту текстів документів, власноручно поставила свій підпис в кредитному договорі № В-68/0028/07/52/28, договорі поруки та додатковій угоді до кредитного договору, але внаслідок своєї юридичної необізнаності не розуміла значення змісту додаткової угоди, примірників вказаних документів на руки не отримувала, тому вважає, що таким чином її волевиявлення не було направлене на укладання даної угоди. Також показала, що рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 03 вересня 2010 року у справі № 265/10 та рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 29 квітня 2013 року у справі № 204/13 про стягнення боргу вона не отримувала, на розгляд справ до третейського суду її не викликали, однак на виконання попереднього рішення третейського суду від 03 вересня 2010 року, після відкриття виконавчого провадження, в березні 2011 року нею, як поручителем, було сплачено відповідачу 28800 грн. кредитного боргу. Позивачі [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилися, представник [PERSON], який в судовому засіданні представляє інтереси всіх позивачів, вимоги своїх довірителів підтримав, пояснив, що умови додаткової угоди до кредитного договору є несправедливими, сформульовані відповідачем в односторонньому порядку без врахування інтересів споживачів, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а третейська угода не відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про третейські суди», а саме не містить предмету спору, конкретно не визначено постійно діючий третейський суд та не ознайомлено позивачів з його регламентом. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник КС «Центр фінансових послуг» в судове засідання не з'явився, до суду надійшло заперечення на позовну заяву, в якому представник позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими, оскільки додаткова угода відповідає всім вимогам, передбаченим ст. 203 ЦК України, сторони додаткової угоди мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі, додаткову угоду вчинено у формі, встановленій законом, вона спрямована на реальне настання правових наслідків, а жодних доказів на підтвердження протилежного позивачами не надано. Також в запереченні вказує, що оскільки додаткова угода укладалася до кредитного договору і є його невід'ємною частиною, то виконання передбачених нею вимог теж стосується поручителів за договорами поруки. Крім того, представник в запереченні просить до спору застосувати строк позовної давності, оскільки додаткова угода між сторонами була укладена ще 14 грудня 2007 року, 03 вересня 2010 року постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» ухвалювалося рішення про стягнення з позивачів кредитної заборгованості, на виконання якого Печерським районним судом м.Києва були видані виконавчі листи № 6-872/10, а також в березні 2011 року були відкритті виконавчі провадження, а тому позивачам достеменно було відомо про наявність додаткової угоди від 14 грудня 2007 року, яка визначала зміст третейської угоди до кредитного договору (а. с. 39-40, 130-135). Вислухавши пояснення позивачів, їх представника, свідків, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 грудня 2007 року між КС «Центр фінансових послуг» та позичальником [PERSON], а також поручителями [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено кредитний договір № В-68/0028/07/52/28, відповідно до якого КС «Центр фінансових послуг» надала позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 21000 грн. (а.с. 67, 115). Виконання зобов'язань [PERSON] за вищевказаним кредитним договором забезпечувалось укладеними з [PERSON], [PERSON], [PERSON] договорами поруки, відповідно до умов яких вони, як поручителі, зобов'язалися перед КС «Центр фінансових послуг» відповідати солідарно з позичальником за своєчасне та повне виконання зобов'язання за кредитним договором від 14 грудня 2007 року № В-68/0028/07/52/28 (а.с. 117-119). Крім того, між КС «Центр фінансових послуг» та позичальником [PERSON], а також поручителями [PERSON], [PERSON], [PERSON] 14 грудня 2007 року було укладено додаткову угоду до вказаного договору, відповідно до якої п. 7.2 договору було змінено та викладено в новій редакції, а саме визначено, що: «Всі спірні питання, пов'язані з виконанням кредитного договору № В-68/0028/07/52/28 від 14 грудня 2007 року вирішуватимуться шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом відповідно до регламенту третейського суду» (а.с. 116). Згідно ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). У відповідності до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, вислухавши пояснення позивачів, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд встановив, що між сторонами 14 грудня 2007 року була укладена третейська угода у вигляді третейського застереження з простим посиланням на постійно діючий третейський суд. При цьому, зміст вказаної угоди не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Доказів на підтвердження невідповідності угоди чинному законодавству та відсутності волевиявлення сторін на її укладання суду не надано, а відтак позовні вимоги про визнання третейської угоди у вигляді третейського застереження з цих підстав є необґрунтованими. Також позивачі, в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не надали доказів для висновку про істотний дисбаланс взаємних прав та обов'язків на шкоду споживачів за укладеною між ними третейською угодою. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що в 2007 році він працював начальником Білогірського відділення КС «Центр фінансових послуг» та був відповідальним за оформлення кредитних договорів між кредитною спілкою та позичальниками. Зазначив, що 14 грудня 2007 року позивачі ознайомилися з умовами кредитного договору, додаткової угоди та договорами поруки, особисто їх підписали, будь-яких зауважень з їхньої сторони та пропозицій про внесення змін від них не поступало, після чого вказані документи були відправлені ним в головний офіс для підписання головою правління КС «Центр фінансових послуг». Посилання ж позивачів в уточнюючій заяві від 13 січня 2015 року (а.с. 105-107) про те, що додатковою угодою збільшився обсяг відповідальності поручителів не заслуговує на увагу, оскільки дане посилання виходить за межі позовних вимог. Крім того, із наявних у справі заперечень на позовну заяву слідує, що відповідач просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності (а.с. 130-135). Що ж стосується вказаних доводів відповідача, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи позивачі звернулися до суду з позовом 03 листопада 2014 року. Оскільки за період з 14 грудня 2007 року (дата укладення додаткової угоди) по 03 листопада 2014 року не встановлено поважних причин пропуску строку позовної давності позивачами, тому до заявлених позовних вимог слід застосувати позовну давність. Доводи позивачів та їх представника щодо звернення до суду в межах строків позовної давності, які обґрунтовані тим, що відлік цього строку має обраховуватися з моменту отримання ними в серпні 2014 року від відповідача ксерокопій кредитного договору та договорів поруки, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Так, додаткова угода до кредитного договору 14 грудня 2007 року була особисто підписана позивачами, про наявність рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 03 вересня 2010 року (а.с. 41-42), яке ухвалювалося у відповідності до положень додаткової угоди, та про наявність виконавчих проваджень на підставі виконавчих листів Печерського районного суду м.Києва (а.с. 150-172), позивачам також було відомо, оскільки в судовому засіданні останні, зокрема [PERSON] та [PERSON], підтвердили той факт, що після відкриття виконавчого провадження кредитний борг по рішенню третейського суду від 03 вересня 2010 року ними було погашено до жовтня 2011 року, а тому позивачі мали можливість раніше та з дотриманням строків позовної давності звернутися до суду за захистом своїх прав. За таких обставин, позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» про захист прав споживачів, визнання третейської угоди, викладеної у вигляді третейського застереження, недійсною не може бути задоволений в зв'язку із спливом позовної давності. Поданий позов є позовом про захист прав споживачів, і всі його вимоги є похідними від цього, а відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, тому судові витрати в силу ч. 4 ст. 88 ЦПК України компенсуються за рахунок держави. На підставі Закону України «Про третейські суди» та Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed