Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

04.11.2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, уточнивши позовні вимоги 14.11.2018 року остаточно просить суд: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] , а також стягнути солідарно [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортних засобів №11384693000 від 19.08.2008 року, укладеному між АКІБ «УкрСибБанк» та [PERSON] ; судові витрати покласти на відповідачів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.08.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк», який у подальшому змінив назву на ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортних засобів №11384693000, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 40 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 19.08.2015 року та з оплатою 13,5% річних за користування кредитом. Позивач вказує, що за умовами кредитного договору, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати на користь Банку проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом згідно графіку погашення заборгованості шляхом внесення коштів щомісяця на рахунок, вказаний у договорі, сплачувати щомісяця проценти з користування кредитом. Однак, позичальник умови договору не виконав, суму заборгованості та проценти за користування кредитом на користь банку не повернув. Між тим, позивач також зазначив, що в забезпечення усіх грошових зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту між АІКБ «УкрсибБанк» та [PERSON] , а також [PERSON] були укладені договори поруки № 224144, 214146. Таким чином, поручителі поручились перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Проте, внаслідок порушення виконання зобов`язань станом на 19.03.2013 року у боржника утворилась заборгованість у загальному розмірі 51 787,31 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 413 935,97 грн. Внаслідок порушення позичальником умов договору, у кредитора виникло право вимагати повернення усієї суми заборгованості. Також вказав, що 08.12.2011 року ПАТ «УкрсибБанк» своє право вимоги за вищенаведеним договором передав ПАТ «Дельта Банк», представник якого звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Разом з тим, 07.08.2014 року до суду від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] про визнання договору поруки недійсним, в якому вказала, що жодних пропозицій щодо укладання договору поруки не отримувала та ніяких дій стосовно підписання договору не вчиняла. За її твердженнями, вона не підписувала договір поруки № 224146 від 19.08.2008 року, а тому не брала на себе зобов`язань боржника [PERSON] , що випливають з кредитного договору. З метою перевірки достовірності вказаних нею фактів запропонувала провести судову почеркознавчу експертизу, додавши, що переконатись в підробленні підпису достатньо лише зрівнявши її підпис в паспорті та договорі, у яких схожості взагалі не має. Посилаючись на відсутності її вільного волевиявлення на укладання відповідного правочину, та реальне настання правових наслідків, просила визнати недійним договір поруки № 224146 від 19.08.2008 року, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрсибБанк», яке в подальшому змінило назву на ПАТ «УкрсибБанк», стягнути з ПАТ «УкрсибБанк» судові витрати. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.08.2014 року зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] про визнання договору поруки недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2020 року , залучено ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», що знаходиться за адресою: 04050, м.Київ, вул. Глибочицька, буд 40-х, код за ЄДРПОУ 34615314, як правонаступника позивача ПАТ «Дельта Банк» по цивільній справі за позовною заявою ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] про визнання договору поруки недійсним. Представник позивача за первісним позовом у судове засідання не з`явився, надавши клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити в повному обсязі, розглянувши справу у його відсутність. Крім того, 14.11.2018 року було подано письмові заперечення проти зустрічної позовної заяви, згідно яких АТ Дельта Банк не згоден із заявленим позовом, оскільки він не підтверджений жодними належними та допустимими доказами. Також, звернуто увагу суду, що паспорт [PERSON] було видано 30.07.1999 року, а договір поруки укладено 19.08.2008 року, тобто з різницею у 9 років. До того ж, перед укладанням договору [PERSON] було надано копію її договору, на якій міститься дата її засвідчення -07.08.2008 року, що передувало договору поруки №224146 від 19.08.2008 року. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причина неявки суду невідома. Згідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Відповідно до ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки учасники справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили, вказану справу можливо вирішити за їх відсутності, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 19 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрсибБанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11384693000, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику , а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти /кредит/ в сумі 40 000 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. Згідно п.1.2.2 договору кредиту, позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 19 серпня 2015 року. Також зазначено, що позичальник зобов`язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 740 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. За умовами п.1.3.1 за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлювалась у розмірі 13,5 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягала перегляду відповідно до умов Договору. Кредит надавався позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання автомобіля Мазда, 2008 р.в., який був переданий в заставу Банку /п.1.4,2.1 Договору/. Згідно п.3.4.1. Договору, позичальник зобов`язався використовувати кредит на зазначені у Договорі цілі, а також повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунки баку в порядку та на умовах, передбачених Договором. Як вбачається з матеріалів справи, в якості виконання [PERSON] своїх боргових зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11384693000 від 19.08.2008 року, того ж дня було укладено договір поруки між АКІБ «УкрсибБанк» та гр. [PERSON] за № 224144, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11384693000 від 19.08.2008 року, укладеному між кредитором та боржником, існуючих на теперішній час та тих, що можуть вникнути в майбутньому. Згідно п.1.3,1.4 Договору поруки, поручитель солідарно відповідає перед кредитором, в тому ж розмірі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені, та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. За аналогічними умовами було укладено договір поруки між АКІБ «УкрсибБанк» та [PERSON] за № 224146. У відповідності до положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання порушення ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову /субсидіарну/ відповідальність поручителя. Між тим, надавши зустрічний позов [PERSON] оскаржує його підписання нею, а отже і укладання такого правочину, з дотриманням принципу дійсності договору поруки за № 224146 від 19.08.2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Разом з тим, вказуючи, що договір поруки, укладений між АКІБ «УкрСибБанк» та [PERSON] не відповідав її внутрішній волі та не був направлений на реальне настання правових наслідків, [PERSON] наполягала на тому факті, що вона його не підписувала. Згідно п.1 ч.1 ст 103 ЦПК України, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо суд призначає експертизу. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права /ч.2 ст 102 ЦПК України/. За умовами ч.1 ст 104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.. Так, судом ухвалою від 14.08.2014 року та від 15.11.2018 року неодноразово призначалась судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої ставились питання : чи виконані підписи в розділі «Поручитель: [PERSON] », в графі «підпис» на третьому аркуші в оригіналі Договору поруки № 224146 від 19 серпня 2008 року, який був укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСибБанк», [PERSON] , чи іншою особою?». Надано дозвіл на використання підписів [PERSON] , які містяться в документах цивільної справи № 495/1906/13-ц. Проте, експертиза не була проведена з підстав не оплати вартості експертизи та не виконання клопотання експерта, внаслідок чого провадження було поновлено за клопотанням представника [PERSON] . У сенсі розуміння ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. В даному випадку, оскільки доводи позивача за зустрічним позовом зводяться лише до сумніву проставлення підпису в розділі «Поручитель - [PERSON] або іншою особою, проте суд не уповноважений надавати оцінку у обставинах, що потребують спеціальних знань, та з урахуванням норми ст. 109 ЦПК, суд вважає доцільним відмовити у визнанні факту підписання у договору поруки від 19.08.2008 року за № 22446 іншою особою, ніж вказана у такому правочині, а отже доводи [PERSON] є недоведеними та жодним чином не підтвердженими. Стосовно обґрунтованості первісного позову, судом встановлено наступне. Так, у відповідності до довідки від 19.03.2013 року, виданої ПАТ «Дельта Банк», заборгованість за кредитним договором № 11384693000 [PERSON] станом на 19.03.2013 року складає: 51 787,31 дол. США, що згідно курсу НБУ дорівнює 413 935,97 грн., в т.ч.: тіло кредиту - 34596,6 дол. США, відсотки 17190,71 дол. США, комісія =0. Листами за вих. № 9124485, 9124485р1, 9124485р2 від 26.06.2013 року, було повідомлено боржника [PERSON] та поручителів [PERSON] та [PERSON] про виникнення заборгованості. Станом на дату звернення до суду - 04.11.2013 року заборгованість не повернута. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, 17.06.2014 року, від представника боржника [PERSON] надійшло клопотання про витребування детального розрахунку суми заборгованості [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11384693000 від 19.08.2008 року. Разом з тим, ним вказано, що сума позовних вимог, яка не обґрунтована чітким розрахунком кожної складової суми заборгованості не може бути задоволена судом. Так, задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, 18 червня 2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було постановлено ухвалу, якою витребувано з ПАТ Дельта Банк» розрахунок суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 11384693000 від 19.08.2008 року. На виконання ухвали суду, надійшов затребуваний доказ, з якого вбачається, що станом на 08.07.2014 року заборгованість [PERSON] становила вже 719 978, 71 грн, де сума заборгованості за кредитом - 34 596,6 дол. США, що еквівалентно 405 205,48 грн, сума заборгованості за відсотками - 26875,46 дол. США, що еквівалентно станом на 08.07.2014 року 314 773,23 грн. Розрахунок обчислений з 19.12.2011 року, сума боргу за цей період божником не вносилась. Між тим, з 19.08.2008 року по 19.12.2011 року матеріали справи містять Виписку по особовому рахунку [PERSON] по кредитному договору № 11384693000 від 19.08.2008 року. Також наявна виписка по особовому рахунку [PERSON] за період з 19.12.2011 рік по 05.01.2021 рік. Видача [PERSON] кредиту у відповідному розмірі, обумовленому кредитним договором № 11384693000 від 19.08.2008 року, а саме 40 000 дол. США підтверджується копією Заяви на видачу готівки № 20 від 19.08.2008 року. Між тим, отримання кредиту [PERSON] за умовами вищенаведеного договору не заперечується жодною із сторін. Так само, відповідачами не спростована належними та допустимими доказами сума заборгованості за кредитним договором № 11384693000 від 19.08.2008 року, розрахунок не наданий. З урахуванням усього вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, оцінивши їх належність, достатність, достовірність, прийнявши до уваги правовідносини, що випливають з фактичних обставин справи та норми Закону, що підлягають до його правозастосування, суд, у сенсі розуміння ч.1 ст. 13 ЦПК України, не виходячи за межі позовних вимог приходить до висновку, про доцільність задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В задоволенні зустрічних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] про визнання договору поруки недійсним слід відмовити як в необґрунтованих, за обставин, наведених вище за текстом рішення. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з обґрунтованістю вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частках судовий збір у розмірі 3441 грн на користь ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

Outcome: approved