Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

02.09.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошової суми за товар та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.10.2014 року [PERSON] придбала у ФОП [PERSON] шкіряні зимові жіночі чоботи у магазині «Євротоп», який розташований в ТЦ «Шувар» в павільйоні №161 за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 36. Придбані чоботи виявилися неякісними. 23.12.2014 року [PERSON] звернулася до працівників магазину, проте у поверненні коштів їй було відмовлено. Тому [PERSON] просить розірвати договір купівлі-продажу чобіт, стягнути з ФОП [PERSON] вартість чобіт в розмірі 1736 грн., а також моральну шкоду в розмірі 4000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити в повному обсязі. При цьому позивачка надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Судові повістки, що були направлені на адресу відповідачки, повернулися до суду з поміткою про закінчення строків зберігання. На підставі вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, оскільки судовий виклик направлено відповідачці на адресу за місцем її реєстрації, вважається, що відповідачка повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 12.10.2014 року в магазині «Євротоп», який розташований в ТЦ «Шувар» за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 36, позивачка придбала шкіряні зимові жіночі чоботи торгової марки «Rieker 76750-00», заплативши за них 1736 грн., що підтверджується товарним чеком. Відповідачка в розумінні п. 18 ч. 1 ст. 1 [PERSON] України «Про захист прав споживачів» є продавцем цих чобіт, оскільки саме вона здійснює підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах, а тому числі в магазині «Євротоп» в ТЦ «Шувар». Вказана обставина підтверджується листом в.о. директора магазину «Євротоп» від 05.11.2015 року, свідоцтвом про державну реєстрацію відповідачки в якості фізичної особи-підприємця В03№002165, витягом з реєстру платників єдиного податку, листом директора ТЦ «Шувар» від 10.11.2015 року, договором оренди приміщення та актом приймання-передачі приміщення в оренду. Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 [PERSON] споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. Згідно ст. 6 [PERSON] продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Позивачка посилається на те, що придбані нею у відповідачки шкіряні чоботи виявилися неякісними та мають суттєвий недолік: на лівій півпарі з внутрішнього боку є наскрізні пошкодження в шкірі (отвори) біля місця з'єднання з підошвою, що позбавляє можливості використання товару за призначенням. За вимогами ч. 1 ст. 8 [PERSON] у разі придбання товару неналежної якості, споживач має право вимагати 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. В ч. 3 цієї ж статті зазначено, що вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред'являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Відповідно до ч. 5 ст. 8 [PERSON] продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. Згідно з ч. 6 цієї статті за наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін. У разі відсутності товару вимога споживача про його заміну підлягає задоволенню у двомісячний строк з моменту подання відповідної заяви. Якщо задовольнити вимогу споживача про заміну товару в установлений строк неможливо, споживач вправі на свій вибір пред'явити продавцю, виробнику (підприємству, що виконує їх функції) інші вимоги, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої цієї статті. За ч. 9 ст. 8 [PERSON] при пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. В судовому засіданні встановлено, що позивачка зверталася до продавця, але в обміні товару або поверненні коштів їй було відмовлено. В ч. 11 ст. 8 [PERSON] зазначено, що вимоги споживача розглядаються після пред'явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, - технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Згідно ч. 14 ст. 8 [PERSON] вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника. З цього випливає, що споживач, який придбав товар неналежної якості, має довести, що придбав товар у конкретного продавця. Обов'язок доведення того, що товар є належної якості, або був належної якості але зіпсувався з вини споживача, покладено на продавця (виробника). Ініціатива щодо перевірки товару має виходити саме від продавця, а споживач має право брати участь у цій перевірці. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачкою надано докази, що вона придбала у відповідачки товар з дефектом, який, на її думку, позбавляє можливості використання за цільовим призначенням. Відповідачкою доказів того, що проданий позивачці товар відповідає вимогам щодо якості та не містить дефектів, не надано. Також відповідачкою не надано доказів того, що дефекти, які виявлені позивачкою при використанні товару, є наслідком порушення позивачкою правил користування товаром. Тому суд вважає, що має місце порушення прав позивачки як споживача, передбачене ст. 4 [PERSON] України «Про захист прав споживачів» на належну якість продукції, а також порушення вимог ст. 8 [PERSON] про обов'язковість для продавця вимог споживача в разі придбання продажу товару неналежної якості. За таких обставин суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. В той же час, суд вважає позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди такою, що не грунтується на законі. Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 [PERSON] «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. В ч. 1 ст. 16 [PERSON] також зазначено, що шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону. З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що настання шкоди має бути безпосередньо пов'язано знедоліками продукції, а не з діями продавця, який не виконав вимоги покупця щодо обміну товару або поверненню сплачених за нього коштів. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Проте, ця норма не може бути застосована в даному випадку, оскільки це загальна норма, а для регулювання правовідносин між продавцем (виробником, виконавцем) існують спеціальні норми, які викладені в [PERSON] України «Про захист прав споживачів». Саме норми цього закону необхідно застосовувати в даному випадку. [PERSON] України «Про захист прав споживачів» передбачають можливість відшкодування лише такої шкоди, яка завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Наявність душевних страждань з приводу лише самого факту придбання неякісної продукції або з приводу відмови продавця замінити товар не є підставою для відшкодування шкоди в розумінні вимог [PERSON] України «Про захист прав споживачів». При цьому на споживача покладається обов'язок довести наявність шкоди та наявність причино-наслідкового зв'язку між дефектом та завданою шкодою. Суд вважає недоведеним факт наявності такої шкоди. Позивачкою не наведено та не доведено обставин, які б свідчили про наявність у неї моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків придбаних нею у відповідачки чобіт. На підставі викладеного,

Outcome: partial