Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

02 жовтня 2020 року позивач [PERSON] (далі- позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Відповідач, ПрАТ «ПІВНГЗК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 306 995 грн. без урахування утримання податку з доходу фізичних осіб. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 21.06.2011 по 26.09.2019 працював машиністом екскаватора в Першотравневому кар`єрі та на дробильній фабриці № 3 ПрАТ «ПІВНГЗК». Рішенням МСЕК від 17.09.2020 йому первинно та безстроково було встановлено 65% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності. У зв`язку із отриманим профзахворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів і хрускіт в них, заніміння кінцівок, біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в кінцівки, загальну слабкість, мерзлякуватість дистальних відділів кінцівок, біль в них, побіління пальців рук на холоді, судоми в литкових м`язах та м`язах передпліч, зниження слуху, задишку при незначному фізичному навантаженні, сильний сухий приступоподібний кашель, пітливість, підвищення АТ. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 13 жовтня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, окрім підприємства відповідача позивач тривалий час працював на іншому підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів. Зазначив, що тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Вказав, що позивачем не надано до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди, надані позивачем докази є лише документами, що підтверджують виникнення професійного захворювання, і не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди позивачу. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 21.06.2011 по 26.09.2019 працював машиністом екскаватора у Першотравневому кар`єрі ПрАТ «ПІВНГЗК», і був звільнений з підприємства 26.09.2019 року за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 7-15) Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 02 липня 2020 року, складеного на підприємстві ПрАТ « Північний гірничо-збагачувальний комбінат», встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: виражений церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром з частими акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях у поєднанні з синдромом полірадикулонейропатії на шийному (С6, С7, С8) та попереково-крижовому (L5, S1) рівнях з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом ( ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів Т75.2; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) , група А. ЛН першого-другого ступеня J 44, із зазначенням причин його виникнення - вібрація загальна, пил фіброгенної дії (а.с. 25-29) Згідно пункту 17 згаданого Акту хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом екскаватора на кар`єрній поверхні з 21.06.2011 по 30.06.2016, з 16.03.2018 по 26.09.2019, [PERSON] виконував керування екскаватором під час виконання навантажувально-розвантажувальних робіт. Забезпечував технічно правильну розробку забою та ефективне використання екскаватора. Внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди та технологічного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації, пилу з вмістом діоксиду кремнію від 10% до 70%. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 11.06.2020 протокол №802, підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: з 18.09.1982 по 21.06.1983, з 09.10.1983 по 07.06.1984, з 12.11.1984 по 02.06.1986, з 15.09.1986 по 07.06.1988, з 21.09.1988 по 25.11.1989, з 01.10.1990 по 30.05.1991, з 28.10.1991 по 22.05.1992, з 20.09.1992 по 08.06.1993 - помічник машиніста екскаватора, машиніст екскаватора Полярнинського гірничо-збагачувального комбінату; з 30.06.2016 по 16.03.2018 -машиніст екскаватора ДФ-3 ПрАТ «ПІВНГЗК». Відповідно до пункту 20 даного Акту враховуючи роботу [PERSON] впродовж 16 років 09 місяців в умовах впливу шкідливих факторів на різних підприємствах, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламентні нормативи, встановити неможливо. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 17 вересня 2020 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 65% внаслідок професійного захворювання (45%-вібраційна хвороба, 20%- ХОЗЛ), третю групу інвалідності з 07 вересня 2020 року, безстроково (а.с.30-31) Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я (а.с. 36-45) Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65% , і встановленням третьої групи інвалідності, безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває больові почуття при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, приступоподібний кашель, швидку втому, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача впродовж 16 років 09 місяців в шкідливих умовах, з яких на підприємстві відповідача 08 років 3 місяці, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, третю групу інвалідності безстроково, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 100 000 гривень. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 28.09.2020 між позивачем [PERSON] та адвокатом Бузинарською Д.М. укладено договір про надання правничої допомоги (а.с. 46), до якого додано акт наданих адвокатом послуг (а.с.47), а також надана копія квитанції про оплату позивачем вказаних послуг в розмірі 3000 гривень (а.с.48). З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем в сумі 3 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1 000 гривень.

Outcome: partial