Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

03 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому вказала, що 04 серпня 2012 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді, зокрема, земельної ділянки площею 7,2700 гектара ріллі (далі га), кадастровий номер 2324980200:01:002:0038, що розташована на території Азовської сільської ради Розівського району Запорізької області (далі Азовська сільрада) та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЗП №120611, виданого згідно розпорядження Розівської районної державної адміністрації Запорізької області (далі Розівська РДА) від 26 лютого 2008 року за №55 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 12 листопада 2008 року за №010827900038. Спадкоємцями померлого [PERSON] є позивач, а також інші діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину відповідно до вимог статей 1258,1261 та 1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Позивач [PERSON], як і інші діти спадкодавця відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], однак державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку через відсутність правовстановлюючого документа на зазначену земельну ділянку на імя спадкодавця. При цьому, позивач вказала, що за [PERSON] та [PERSON], за кожним з них окремо, згідно рішень Розівського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року визнано право власності на спадкове майно 1/3 частку вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Посилаючись на відсутність можливості отримати дублікат державного акту, позивач [PERSON] прохає суд визнати за нею право власності на 1/3 частку спірної земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] у письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує позов та прохає задовольнити заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.35). Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] як відповідачі у справі позовні вимоги визнали в повному обсязі, фактичні обставини у справі не оспорювали, про що судові були надані відповідні письмові заяви (а.с.37,38). Представник нотаріальної контори як третьої особи без самостійних вимог завідувач нотаріальної контори [PERSON] у письмовій заяві, поданій до суду, не заперечувала проти позову, погодившись із доводами, наведеними у ньому (а.с.43). Сторони та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце його проведення повідомлялися належним чином (а.с.31-34), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.35,37,38,43). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та представника третьої особи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, зясувавши позиції осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] народилася 14 листопада 1996 року в с. Азов Розівського району Запорізької області. Батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). 04 серпня 2012 року в м.Бердянськ Запорізької області у віці 51 року помер батько позивача [PERSON] (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 7,2700 га, кадастровий номер 2324980200:01:002:0038, що розташована на території Азовської сільради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП №120611, виданого згідно розпорядження Розівської РДА від 26 лютого 2008 року за №55 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 12 листопада 2008 року за №010827900038 (а.с.7,8). Згідно ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків встановлених частинами 2-4 статті 1273 цього Кодексу. Таким чином, спадкоємцями померлого [PERSON] по 1/3 частці кожний є його діти - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини були малолітніми та неповнолітніми. При цьому, згідно рішень Розівського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року, які набрали законної сили, за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на спадкове майно - 1/3 частку вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування за законом за кожним окремо (а.с.9-12). З матеріалів справи, а також згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та листа завідувача нотаріальної контори встановлено, що після померлого 04 серпня 2012 року [PERSON] нотаріальною конторою 10 липня 2015 року за заявою спадкоємців за законом, а саме, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка діяла як законний представник малолітнього сина [PERSON], заведена спадкова справа №65/2015 за номером у спадковому реєстрі 57671790. Інші заяви щодо прийняття або відмови від спадщини до нотаріальної контори не надходили, випадків усунення спадкоємців померлого від права на спадкування не встановлено (а.с.6,40-42). Проте, постановою державного нотаріуса від 29 січня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Азовської сільради, яка залишилась після померлого 04 серпня 2012 року [PERSON]. Державний нотаріус розяснив про можливість отримання свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку лише за умови надання правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку на імя спадкодавця (а.с.14). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частинами 1,4 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. З інформаційної довідки відділу Державного земельного агентства у Куйбишевському районі Запорізької області встановлено, що померлому [PERSON] згідно державного акту на право власності на землю серії ЗП №120611, виданого згідно розпорядження Розівської РДА від 26 лютого 2008 року за №55 належить земельна ділянка площею 7,2700 га, кадастровий номер 2324980200:01:002:0038, що розташована на території Азовської сільради. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 12 листопада 2008 року за №010827900038 (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що померлим [PERSON] за життя було втрачено оригінал державного акту серії ЗП №120611 на право власності на земельну ділянку. Разом з тим, виготовлення, видача та реєстрація державних актів (дублікатів) з 01 січня 2013 року не передбачена. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За правилами частини 1 ст.125 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, суд враховує те, що свідоцтво про право на спадщину це процесуальний нотаріальний документ, який посвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців. За таких обставин, неможливість отримання дубліката державного акта замість втраченого не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачами предявленого до них позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON], не порушувалось.

Outcome: approved