Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

03 вересня 2018 року позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтував тим, що прийняв спадщину, отримав свідоцтво про право на спадщину на належну спадкодавцеві земельну ділянку, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів, які би підтверджували право власності [PERSON] на це майно. Позивач та його представник адвокат [PERSON], належним чином повідомлені про день та час розгляду справу до суду не з'явились. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити (а.с.92). Представник Забарівської сільської ради Саратського району Одеської області та третя особа [PERSON], належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, до суду не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позов визнали (а.с.90, 92). Третя особа [PERSON] була належним чином повідомленою пр розгляд справи, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала, на частку спадщини не претендує ( а.с.92). Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Як убачається з технічного паспорту, спірний будинок з господарськими будівлями був збудований у 1968 році (а.с. 12-16), тобто до введення в дію діючого ЦК України, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що втратив чинність, на підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-Х, кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Таким чином, підставою виникнення у спадкодавця [PERSON] права власності на спірний житловий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів. Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно виписки з погосподарської книги № 2 особовий рахунок № 109 Забарівської сільської ради Саратського району Одеської області власником будинку за адресою: [ADDRESS] рахувався [PERSON] (а.с.93). Згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, вартість зазначеного житлового будинку станом на 27 червня 2018 року складає 62242 гривень (а.с.19-33). Статті 1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частина 1 ст. 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначенні у заповіті. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як видно з копій свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Ройлянською сільскою радою Саратського району, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). 02 лютого 2007 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Забарівської сільської ради Саратського району Одеської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 7, яким все свої майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, та взагалі усе, що на день смерті буде йому належати та на що він матиме за законом право, заповів [PERSON] (а.с.10). Даний заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) ( а.с.51). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.9). [PERSON] до дня своєї смерті проживав разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON], та був зареєстрований в [ADDRESS] що підтверджується довідкою № 230 від 15 червня 2018 року та випискою з погосподарської книги Забарівської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с. 34, 93). Після його смерті відкрилась спадщина на таке майно: житловий будинок з господарськими будівлями під [ADDRESS] та земельну ділянку площею 3,72 га на території Забарівської сільської ради Саратського району Одеської області, на підставі державного акту [NUMBER]. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,72 га (рілля) на підставі державного акту [NUMBER], видане приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. 28 січня 2105 року за реєстровим номером 156. Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи (а.с.49-76). Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів, які би підтверджували право власності [PERSON] на це майно (а.с.38). Оскільки позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину; спадкоємець за законом [PERSON], яка має право на обов'язкову частку у спадщині, не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved