Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

04.08.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення на її користь з [PERSON] 78750 грн., що вона передала відповідачу 24.07.2014 р. на підтвердження наміру в майбутньому укласти договір купівлі-продажу житлового будинку під № 36 по вул. Щорса в смт. Саврань Одеської області, що підтверджується розпискою відповідача, який зобов'язався передати їй у власність вказаний будинок та укласти нотаріально договір купівлі-продажу, а вона при укладенні договору зобов'язалася сплатити повну вартість будинку. Відповідач надала їй для проживання будинок, де вона з чоловіком перевезли в даний будинок меблі, в двох кімнатах зробили ремонт, поклеїли шпалери, пофарбували вікна, двері та інше. Пройшов вже рік, а відповідач зволікає з оформленням нотаріального договору купівлі-продажу будинку і не бажає повертати отримані гроші. Позивач вказує без посилання на правові норми, що судова практика дотримується принципу, якщо сторони домовилися укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, але не оформили його нотаріально, платежі, внесені в рахунок виконання договору, вважаються відповідно до\~ст. 570 ч. 2 ЦК України\~авансовими і підлягають поверненню в такому розмірі, в якому надавалися. Крім того, позивач просить стягнути з [PERSON] з урахуванням\~ст. 23 ЦК України\~моральну шкоду в сумі 5000 грн. тому, що на протязі 1 року вона нервує, адже це для її сім'ї великі кошти, вона втратила спокій, сон, порушений нормальний спосіб її життя та її сім'ї. Відповідно до наведеного просить суд стягнути з відповідача на її користь 78750 грн. авансу, 5000 грн. моральної шкоди, понесені витрати по сплаті: судового збору, банківські послуги та витрати за надання правової допомоги. В судовому засіданні\~представник позивача надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, пояснюючи що дійсно відповідач мав намір продати будинок, отримав від позивача грошові кошти в сумі 3500 доларів США, згоден повернути вказану суму авансу, але тільки після продажу будинку, бо в нього не має таких коштів, проти стягнення моральної шкоди заперечує, так як теж нервує, що угода не відбулася і позивач відмовилась купувати будинок. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, встановив наступне. За\~ст. 570 ч. 2 ЦК України\~якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Суттєва відміність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. І якщо продавець чи підрядник отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. При цьому, сама по собі\~ст. 570 ЦК України, на яку посилається позивач, не встановлює правових підстав стягнення будь-якого авансового платежу. Відповідно до\~ст. 635 ЦК України\~попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Згідно зі ст. ст.\~655, 656 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Ст. 220 ч. 1 ЦК України\~передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За положеннями Гл. 83 розділу ІІІ книги\~V ЦК України, зокрема,\~ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути це майно. Судом встановлено, що сторони усно домовились про укладення між ними договору купівлі-продажу будинку під № 36 по вул. Щорса в смт. Саврань Одеської області. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу [PERSON] передала, а [PERSON] отримав 3500 доларів США, що підтверджується розпискою від 24.07.2014 р., з якої вбачається, що він продав позивачу будинок, взяв у позивача аванс 3500 доларів США, а про решту суми (в якому саме розмірі) належить оплатити і до якого конкретного строку в розписці нічого не зазначено. У встановленому законом порядку договір купівлі-продажу на будинок між сторонами не укладено. Позивач проживала у вказаному будинку, але на теперішній час позивач не проживає у цьому будинку. Викладені фактичні обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами не оспорюються. Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що вищевказані правові положення з урахуванням обставин справи виключають наявність між сторонами оформлених у встановленому законом нотаріальному порядку попереднього договору щодо купівлі-продажу вказаного будинку та договору купівлі-продажу цього будинку, а в розписці сторонами не вказано строки виконання зобов'язань і тому позивачем не доведено порушення цих строків, а саме до жовтня 2014 року. Посилання представника відповідача на те, що відповідачем виконані умови, які є істотними для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, за викладених вище обставин не має правового значення у справі. З урахуванням викладеного суд вважає, що права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах щодо грошових коштів у даному випадку мають визначатися відповідно до Гл. 83 розділу ІІІ книги\~V ЦК України, оскільки відповідач зберігає передані йому позивачем в рахунок купівлі будинку кошти в розмірі 3500 доларів США без достатньої правової підстави. При цьому суд врахуває, що в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача, з пояснення якої в судовому засіданні вбачається, що вона підтвердила вищевказані встановлені фактичні обставини у справі. За таких обставин, з урахуванням положень Гл. 83 розділу ІІІ книги\~V ЦК України, в т. ч.\~ст. 1212 ЦК України, зазначені 3500 доларів США підлягають поверненню відповідачем позивачу. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 78750 грн., які є еквівалентом 3500 доларів США, виходячи з курсу української гривні до долару США, який станом на 23.06.2015 року становив 22,5000 грн. за 1 долар США, що підтверджується довідкою виданою Гайворонським відділенням АТ «[PERSON] Аваль». Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів обгрунтовуючих вимоги про відшкодування моральної шкоди, розміру заподіяної моральної шкоди, щодо вчинення відповідачем неправомірних дій та їх характеру, понесених нею втрат, яка на думку позивача виражається в тому, що вона на протязі тривалого часу нервує, адже це для її сім'ї великі кошти, вона втратила спокій, сон, порушений нормальний спосіб її життя та її сім'ї. Крім того, відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~та вимог\~ст. 23 ЦК України\~спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України\~та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Враховуючи те, що законом не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Позивач у справі також просила стягнути судові витрати, які складаються з оплаченого нею судового збору, банківських послуг і витрат на правову допомогу, з приводу чого суд приходить до наступних висновків. Згідно з п. 2 ч. 2\~ст. 79 ЦПК України\~до судових витрат серед іншого належать судовий збір і витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ст. 84 ЦПК України\~витрати,\~пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. В матеріалах справи є квитанції про сплату позивачем судового збору в розмірі 243,60 грн. (а. с. 1) та 787,50 грн. (а. с. 2), а всього 1031,10 грн., що підтверджується квитанціями № 14019723 та № 14019704 від 28 липня 2015 року, отже при задоволені вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1031,10 грн. Не відноситься до судових витрат комісія банку при оплаті судового збору за прийом платежу у розмірі 20 грн. (10 грн. + 10 грн.), у зв'язку з чим суд відмовляє у стягненні з відповідача вказаної суми. Вирішуючи питання про стягнення витрат на користь позивача понесених ним при оплаті за правову допомогу, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правової допомоги), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат входять лише фактично сплачені стороною витрати. Ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В справі міститься договір на представлення адвокатом інтересів позивача № 36 від 24.06.2015 року, укладений між [PERSON] та адвокатом [PERSON], відповідно до якого остання бере на себе зобов'язання представляти інтереси позивача у судах усіх рівнів України загальної юрисдикції з усіма права, наданими процесуальним законом стороні. В матеріалах справи міститься віддрукована адвокатом квитанція № 36/15, в якій вказано про те, що 24.06.2015 року позивач сплатила їй гонорар в сумі 2500 грн. за складання позовної заяви, консультації, витребування довідок, документів, представництво інтересів позивача у суді згідно з договором № 36 від 24.06.2015 року. Однак зміст вказаного документу, з урахуванням вищевказаного, а також ст. ст.\~58, 59 ЦПК України, не можна вважати належним та допустимим доказом понесення позивачем витрат по оплаті правової допомоги адвоката, тому він не може бути прийнятий до уваги судом. Враховуючи, що 40 % від встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі складають: 40 % х 1218 грн. = 487,20 грн. за одну годину, а\~довідку-розрахунок адвокат не надала, тому суд приймає до уваги те, що адвокат, яка надавала позивачу правову допомогу, приймала участь у судових засіданнях по даній справі, тривалість яких згідно журналів судового засідання становить близько 2 год. 5 хв., тому з відповідача на користь позивача підлягають\~\~стягненню витрати на правову допомогу у відповідності до вимог\~Постанови КМУ від 27.04.2006 року № 590\~у розмірі\~1000\~грн. Доказів, що підтверджують понесення витрат адвокатом під час надання консультацій та складання позовної заяви, а також розрахунку часу, затраченого на виконання вказаних робіт, суду не надано, тому вимоги про стягнення витрат на зазначену допомогу задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial