Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

. 04.12.2012 року [PERSON], яка діє як опікун в інтересах недієздатного інваліда ІІ групи [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], Борівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання приватизації земельної ділянки, акту про право власності на земельну ділянку недійсними, третя особа - Товариство інвалідів-колясочників «Благодійність», в якому просила визнати приватизацію земельної ділянки [NUMBER], загальною площею 0,11 га, яка була виділена [PERSON] як інваліду у 1993 році Садовим товариством «Благодійність» на території Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, недійсною; визнати Акт, серія ХР № 12-00-038418 від 08.01.1997 року за № 1091 про право власності на земельну ділянку [NUMBER], загальною площею 0,11 га, для ведення садівництва, розташовану у СТ «Благодійність» на території Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, виданий на підставі рішення Борівської сільської ради Харківської області на ім'я [PERSON] - недійсним. 02.04.2013 року позивач виключив з числі відповідачів Борівську районну державну адміністрацію Харківської області, пред'явивши позов до Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області. [PERSON] неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, остаточно виклавши їх в наступній редакції - визнати приватизацію земельної ділянки [NUMBER], загальною площею 0,11 га, розташованої у СТ «Благодійність» на території Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 08.01.1997 року, на ім'я [PERSON] - недійсною; визнати Акт, серія ХР № 12-00-038418 від 08.01.1997 року за № 1091 про право власності на земельну ділянку [NUMBER], загальною площею 0,11 га, для ведення садівництва, розташовану у СТ «Благодійність» на території Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, виданий на підставі рішення Борівської сільської ради Харківської області на ім'я [PERSON] - недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказала, що її син - [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 23.03.1991 року по 02.07.2009 року. Даний шлюб було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.07.2009 року. Під час сумісного життя син позивача з дружиною мали сумісний бюджет та вели спільне господарство, придбавали речі за спільні кошти для сумісного користування. Рішенням виконкому Борівської сільської ради народних депутатів від 06.03.1992 року № 49 Товариству інвалідів-колясочників «Благодійність» для створення колективних садів із земель радгоспу «Рассвет» було відведено земельну ділянку, загальною площею 13,0 га. [PERSON], будучи інвалідом, є членом даного Садового товариства інвалідів-колясочників «Благодійність», тому на підставі вищевказаного рішення, згідно списку розподілу земельних ділянок між членами Садового товариства на 01.04.1993 року, йому була надана у користування земельна ділянка [NUMBER], загальною площею 0,12 га. На відведеній ділянці син позивача своїми силами та за власні кошти для сім'ї побудував цегляний дачний житловий будинок з пічним опаленням, гараж, разом із дружиною розбив сад. Вказані дачні споруди на праві власності на даний час офіційно нікому не належать та знаходяться у безроздільному користуванні [PERSON] 29.07.2011 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова [PERSON] визнано недієздатним внаслідок тяжкого тривалого психічного розладу здоров'я, [PERSON] призначено його опікуном. Колишня невістка позивача у 1997 році таємно від [PERSON] приватизувала на себе земельну ділянку, яка надавалася [PERSON] у користування в Садовому товаристві «Благодійність», він багато років навіть не здогадувався про цей факт, в той же час позивач дізналася про приватизацію відповідачем спірної земельної ділянки лише коли стала опікуном сина у 2011 році та стала перевіряти стан належного йому майна. Таким чином, [PERSON] вважала, що відповідач, знаходячись у шлюбі із її сином, приховала від чоловіка факт приватизації належної йому на праві користування землі, не отримала його згоди на приватизацію цієї землі, а тому вважати таку приватизацію законною неможливо. Рішення Борівської сільської ради від 1997 року про надання дозволу на приватизацію землі відповідачу [PERSON] позивач також вважала незаконним, оскільки своєї згоди на вилучення у нього землі син позивача не давав. Отже, оскільки відповідач порушила право [PERSON] на отримання від держави безоплатно у власність землі шляхом приватизації земельної ділянки, дії [PERSON] є незаконними, а, отже, вона є недобросовісним володільцем спірного майна - земельної ділянки, у зв'язку з чим [PERSON] була вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні [PERSON] просила задовольнити її позов, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Представник позивача, адвокат [PERSON] у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову [PERSON], вказував, що її син - [PERSON] є членом Садового товариства інвалідів-колясочників «Благодійність», рішенням Борівської сільської ради подружжю [PERSON] було виділено земельні ділянки, розташовані на території вказаного садового товариства, по 0,06 га, однак, [PERSON], скориставшись безпорадним станом здоров'я свого чоловіка - [PERSON], приватизувала на себе всю земельну ділянку, загальною площею 0,11 га. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог [PERSON], зазначала, що також є членом Садового товариства інвалідів-колясочників «Благодійність», у 90-х роках у садовому товаристві проводився розподіл земельних ділянок між його членами, шляхом виділення земельних ділянок у користування (власність), у зв'язку з чим рішенням сільської ради їй було передано у власність земельну ділянку, розташовану на території садового товариства, загальною площею 0,11 га. Отже, права [PERSON] відповідач не порушувала, а лише отримала належну їй за законом земельну ділянку. Представник [PERSON], адвокат [PERSON] також заперечувала проти задоволення позову [PERSON], посилаючись на те, що позивач ставить питання про визнання недійсними приватизації та Державного акту на землю, виданого на ім'я [PERSON], однак, вимог щодо визнання недійсним та скасування рішення сільської ради, на підставі якого відповідачу було виділено земельну ділянку у садовому товаристві інвалідів-колясочників «Благодійність», [PERSON] не заявлено, що є недопустимим при вирішенні справ даної категорії. Крім того, [PERSON] вказувала на те, що позивачем пропущено строк позовної давності. Таким чином, представник [PERSON] вважала позов незаконним, необґрунтованим, а, отже, таким, що не підлягає задоволенню. Представник Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області Кривко В.С. та представник третьої особи - Подать С.С. у судовому засіданні при вирішенні даного позову посилалися на розсуд суду. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 23.03.1991 року по 02.07.2009 року - копія Свідоцтва про розлучення, серія [NUMBER], актовий запис № 288 / а.с. 9/. [PERSON] з 01.02.2004 року є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією Довідки МСЕ, серія ХАР-03 № 013540. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.07.2011 року [PERSON] визнано недієздатним внаслідок тяжкого тривалого психічного розладу здоров'я, [PERSON] призначено його опікуном / а.с. 5, 6/. З наявних в матеріалах справи копій Списків членів Садового товариства інвалідів-колясочників «Благодійність» вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є членами даного садового товариства, як інваліди ІІ та І групи відповідно / а.с. 175, 197-199/. Відповідно до копії Рішення виконавчого комітету Борівської сільської ради народних депутатів від 06.03.1992 року № 19 товариству інвалідів-колясочників «Благодійність» відведено земельну ділянку, площею 13,0 га для створення колективних садів із земель радгоспу «Рассвет», у 1993 році товариство отримало Державний Акт на право користування землею /а.с. 10, 171-172, 173,174/. Спірним є питання щодо законності приватизації [PERSON] земельної ділянки, яка розташована на території садового товариства інвалідів-колясочників «Благодійність» саме у розмірі 0,11 га. Так, як вбачається з копії Довідки садового товариства інвалідів-колясочників «Благодійність» від 18.10.2010 року № 190, [PERSON] є членом даного товариства, йому була виділена земельна ділянка у розмірі 0,12 га на підставі рішення Борівської сільської ради народних депутатів від 06.03.1992 року № 49 та на підставі списку розподілу земельних ділянок між членами товариства станом на 01.04.1993 року /а.с. 11/. Проте, з матеріалів справи, а саме - списку членів садового товариства інвалідів-колясочників «Благодійність», який був наданий представником Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області Кривко В.С., інформації архівного відділу Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, копій рішень виконавчого комітету Борівської сільської ради народних депутатів від 27.08.1996 року № 225 та № 226 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва, розміром по 0,06 га /а.с. 102, 103, 104, 129, 130, 197-199/. Крім того, судом встановлено та підтверджується інформацією управління Держземагенства у Зміївському районі Харківської області, що [PERSON] є власником земельної ділянки [NUMBER], загальним розміром 0,11 га, яка розташована у садовому товаристві інвалідів-колясочників «Благодійність». Даний факт також підтверджується копією Державного Акту на право приватної власності на землю, серія ХР № 12-00-038418 /а.с. 54, 73, 170/. Державний Акт на право приватної власності на землю, серія ХР № 12-00-038418, було видано на підставі технічного звіту, складеного на ім'я [PERSON], до якого надано копію рішення Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 27.08.1996 року № 226, яким [PERSON] передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку [NUMBER], площею 0,12 га, для ведення садівництва в садовому товаристві інвалідів-колясочників «Благодійність». Також в технічному звіті містяться копії Плану земельної ділянки та Протоколу узгодження меж, що дає суду підстави вважати, що межі приватизованої [PERSON] земельної ділянки визначені в натурі (на місцевості) /а.с. 74-76/. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В той же час, відповідно до листа управління Держземагенства у Зміївському районі Харківської області від 06.11.2013 року № 01-15/4038 станом на 29.12.2012 року право власності за [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,06 га, яка передана йому у приватну власність для ведення садівництва відповідно до рішення виконавчого комітету Борівської сільської ради народних депутатів Зміївського району Харківської області від 27.08.1996 року № 225, не зареєстровано /а.с. 170/. Також посилання позивача на те, що рішенням виконкому Борівської сільської ради народних депутатів від 06.03.1992 року № 49 [PERSON] було виділено у користування земельну ділянку [NUMBER], загальною площею 0,12 га, у садовому товаристві інвалідів-колясочників «Благодійність» не знайшли свого підтвердження та спростовуються листами архівного відділу Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, відповідно до яких, по-перше, як зазначалося вище [PERSON] передавалася земельна ділянка, площею 0,06 га взагалі рішенням сільської ради від 27.08.1996 року № 226, по-друге, як вбачається з протоколу засідання виконавчого комітету Борівської сільської ради народних депутатів Зміївського району Харківської області від 27.08.1996 року № 8 на даному засіданні дійсно заслуховувалися питання щодо приватизації земельних ділянок у садовому товаристві інвалідів-колясочників «Благодійність», однак, в переліку осіб, яким надано таке право, [PERSON] відсутній. Взагалі, рішення від 06.03.1992 року № 49, відповідно до якого [PERSON] було виділено земельну ділянку [NUMBER], загальною площею 0,12 га, у садовому товаристві інвалідів-колясочників «Благодійність», в архівному відділі за 1992 рік не існує /а.с. 102, 159, 160-164/. Інших доказів [PERSON], в порушення ст. 60 ЦПК України, щодо приватизації [PERSON] земельної ділянки встановленого розміру, не надано. Відповідно до ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 6 ЗК України (в редакції 1990 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян, в тому числі для ведення садівництва. Згідно зі ст. 57 ЗК України (в редакції 1990 року) для ведення колективного садівництва кооперативам громадян за рішенням сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів передаються у власність земельні ділянки, розмір яких не повинен перевищувати 0,12 га на одного члена кооперативу. Земельні ділянки для колективного садівництва складаються із земель загального користування, що перебувають у колективній власності кооперативу, та із земель, що перебувають у приватній власності членів кооперативу. На землі загального користування сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів садівницькому кооперативу видається державний акт на право власності на землю. На ділянки, що передаються у власність кожному членові садівницького кооперативу, сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів за поданням відповідних кооперативів видається державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Громадянам можуть передаватися у власність земельні ділянки для індивідуального садівництва. Розмір цих ділянок не повинен перевищувати 0,12 гектара. Статтею 17 цього ж Кодексу визначено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів, що відповідає положенням ст. 23 ЗК України. Отже, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 02.07.2009 року було розірвано, обидва є членами садового товариства інвалідів-колясочників «Благодійність», якому рішенням Борівської сільської ради від 06.03.1992 року № 19 відведено земельну ділянку, площею 13,0 га, для створення колективних садів із земель радгоспу «Рассвет». [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,11 га, на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю, серія ХР № 12-00-038418, у садовому товаристві інвалідів-колясочників «Благодійність», що відповідає розмірам виділених земельних ділянок членам даного товариства. За [PERSON] не значиться приватизація будь-якої земельної ділянки, розташованої на території садового товариства інвалідів-колясочників «Благодійність». Як вбачається з тексту позовної заяви та безпосередньо з пояснень позивача [PERSON] та її представника, адвоката [PERSON], фактично оскаржується процедура складання та видача оскаржуваного Державного акту на землю, виданого на ім'я [PERSON] Однак, позивач в судовому засіданні, в порушення ст. 60 ЦПК України, не довела, що при видачі оскаржуваного Державного акту були порушені права її сина як землекористувачів. Так з матеріалів справи вбачається, що при складанні Державного акту на земельну ділянку [NUMBER], площею 0,11 га, розташовану у садовому товаристві інвалідів-колясочників «Благодійність», були дотримані всі вимоги Земельного кодексу України та Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої Наказом від 15.04.1993 року № 28 Державного комітету України по земельних ресурсах, належним чином складений Технічний звіт, який містить технічне завдання, рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виділено земельну ділянку, протокол узгодження меж земельної ділянки, відповідний план та схема земельної ділянки. З п. 1.2. вище зазначеної Інструкції вбачається, що державні акти, що посвідчують право власності на землю або право постійного користування землею, яка перебуває у державній власності, видаються на підставі рішень Верховної Ради України, Верховної Ради Республіки Крим, місцевих Рад народних депутатів. Згідно зі ст. 43 ЗК України (в редакції 1990 року) права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом. Припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статтями 27 і 28 цього Кодексу. Втручання в діяльність власників земельних ділянок і землекористувачів, пов'язану з використанням землі, з боку державних, господарських та інших органів і організацій забороняється, за винятком випадків порушення власниками землі та землекористувачами земельного законодавства. Способи захисту цивільних прав передбачені ст. ст. 15, 16, 21 ЦК України. Відповідно до ст. 112 ЗК України (в редакції 1990 року) рішення Рад народних депутатів може бути оскаржено в суд, арбітражний суд в місячний строк. З огляду на вищевикладені норми законодавства вбачається, що вимога визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку є похідною і залежить від доведення незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого він виданий. Позивач не заявляла вимоги про визнання рішення Борівської сільської ради народних депутатів Зміївського району Харківської області від 27.08.1996 року № 226, яким [PERSON] передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку [NUMBER], площею 0,12 га, для ведення садівництва в садовому товаристві інвалідів-колясочників «Благодійність», незаконним. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. [PERSON] не надала жодних доказів на підтвердження того, що рішення Борівської сільської ради народних депутатів Зміївського району Харківської області про передачу земельної ділянки [PERSON], на підставі якого їй було видано державний акт на земельну ділянку, визнано незаконним, суд вважає, що визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю без визнання недійсним рішення, на підставі якого було видано даний акт, є порушенням закону. Таким чином, [PERSON] правомірно отримала Державний Акт на право приватної власності на землю, площею 0,11 га, серія ХР № 12-00-038418, яка розташована у садовому товаристві інвалідів-колясочників «Благодійність». За таких обставин, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав у задоволенні позову [PERSON]

Outcome: dismissed