Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

03 травня 2019 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 16.12.1995 року вона уклала шлюб з відповідачем, зареєстрований Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №985. Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю. Вона приймає участь в утриманні доньки, матеріальних спорів з цього приводу немає. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Вони з відповідачем намагалися порозумітися, знайти спільні шляхи для відновлення подружніх стосунків, але результату не досягнуто. Спільне господарство не ведеться. Фактичні шлюбні відносини припинені з липня 2013 року. На теперішній час втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між ними, збереження сім`ї неможливе. Суперечок щодо місця проживання дитини і розподілу спільного майна сторони не мають. Подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе, суперечить інтересам подружжя, яке вже тривалий час не веде спільного господарства та використало усі можливі засоби для примирення і пошуку відновлення подружніх стосунків. Просить розірвати шлюб. 15 травня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.15-16). 12 червня 2019 року на виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська позивачем було подано уточнену позовну заяву (а.с.18-19). 12 червня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с.20). Позивач в судове засідання не з`явилася, але від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Приймаючи до уваги позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16.12.1995 року, шлюб зареєстрований Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №985 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі сімейні стосунки припинились з липня 2013 року. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст.51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені, суд дійшов висновку про те, що сім`я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved