Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

03 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що 23.05.2007 року було укладено договір № NKXRRX10490135 за яким відповідач отримав кредит у розмірі 10200 грн. зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачувати комісію та штрафи на умовах, передбачених Договором. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, станом на 17.03.2014 року у нього утворилась заборгованість в сумі 35150 грн. 78 коп., від якої позивач відняв заборгованість в сумі 12598 грн.79 коп., що стягнута з відповідача судовим наказом Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 05.08.2009 року. Посилаючись на викладене позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 24 179 грн. 59 коп. та сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Позивач в судове засідання не з'явився до суд надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Оскільки позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а відповідач не з'явився в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» правонаступником якого є позивач та відповідачем було укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви позичальника за яким відповідачу було надано строковий кредит в сумі 10200 грн. на строк 24 місяці з 23.05.2007 року по 23.05.2009 року, зі сплатою 1.0% на місяць на суму залишку заборгованості, а у разі порушення зобов'язань із погашення кредиту сплачувати відсотки у розмірі 8,5 % на місяць від суми залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 122.4 грн. та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1700 грн. (а.с.6 на звороті). Відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитним договором щомісяця, шляхом надання Банку щомісячного платежу в сумі 603 грн. 34 коп. з « 1» по « 5» число кожного місяця. Згідно заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») ( Стандарт) та погодився з тим, що вказана заява разом з Умовами та тарифами складає між ним та Банком кредитно - заставний договір (а.с.4 - на звороті). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець)зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. За статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору. Статтями 526, 612, 625 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим, станом на 17 березня 2014 року у нього утворилась заборгованість в сумі 34150 грн. 78 коп., з яких 5503 грн. 88 коп. - заборгованість за кредитом; 13538 грн.98 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1468 грн. 80 коп. - заборгованість по комісії; 14639 грн. 12 коп. - заборгованість по пені; та штрафи - 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1127 грн. 60 коп. - штраф (процентна складова). Від вказаної суми заборгованості позивачем було відраховано 12598 грн. 79 коп. заборгованості, що була стягнута з відповідача за судовим наказом Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 05 серпня 2009 року, відповідно заборгованість відповідача склала 24179 грн. 59 коп. Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договору, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов кредитного договору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом, відсотками та пені у повному обсязі. Щодо стягнення штрафу, відповідно до п.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) з відповідача підлягає стягненню лише його фіксована частина в сумі 500 грн., оскільки нарахування його процентної складової в сумі 1127 грн. 60 коп. (у розмірі 5% від суми позову) не відповідає змісту ч.2 ст.549 ЦК України та сутності застосування штрафу, як способу забезпечення виконання зобов'язання. Також, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення комісії у розмірі 1468 грн. 80 коп., оскільки на час розгляду справи позивач не надав доказів, які б свідчили про наявність у відповідача обов'язку по сплаті комісії, та визначали її розмір і порядок нарахування. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору.

Outcome: partial