Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

03.05.2019 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про зняття арешту, третя особа: Петриківський районний відділ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень від 15.05.2019 позивач посилалася на те, що вона мала заборгованість перед відповідачем у розмірі 800 грн. за рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2004. В межах виконавчого провадження № 20883001 за виконавчим листом № 1-21, виданим Петриківським районним судом Дніпропетровської області від 13.05.2004 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 800 грн., державним виконавцем 05.05.2008 було накладено арешт на все майно, що належить позивачеві та оголошено заборону на його відчуження. У травні 2019 року борг перед відповідачем був погашений, про що вона надала відповідну заяву, а виконавче провадження № 20883001 завершено. З огляду на викладене, позивач просить суд зняти арешт з майна, що їй належить, який накладено постановою державного виконавця відділу ДВС Петриківського районного управління юстиції в межах виконавчого провадження № 20883001. Ухвалою суду від 17.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи - Петриківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Майоренко В. надіслала до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника, повідомила, що станом на 20.06.2019 на виконанні у Петриківському РВ ДВС не перебувають виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] , а стягувачем [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Вивчивши та дослідивши усі надані по справі докази та давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зважаючи на ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Судом встановлені такі факти та відповідні їм обставини. Судом встановлено, що за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2004 присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 800 грн. моральної шкоди. З метою примусового виконання виконавчого листа № 1-21, виданого Петриківським районним судом Дніпропетровської області від 13.05.2004 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 800 грн., державним виконавцем ДВС Петриківського РУЮ Дубонос А.В. 05.05.2008 було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження, що підтверджено копією такої постанови. Як вбачається із витягу із ЄДРВП виконавче провадження № 20883001 за виконавчим листом № 1-21, виданим Петриківським районним судом Дніпропетровської області від 13.05.2004 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 800 грн., 18.08.2010 завершено у зв`язку із поверненням ВД стячувачеві (п. 2 ч. 1 ст. 47). У травні 2019 року борг перед відповідачем був погашений та претензій до [PERSON] у неї немає, про що [PERSON] надала відповідну заяву від 03.05.2019. На сьогоднішній день вищевказаний арешт не знято, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи. Позивачка має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне їй майно. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у кого здійсненні. Так, за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. В рішенні по справі «Onerylidiz проти Туреччини» Європейський суд висловився наступним чином: «Справжнє, ефективне здійснення права, що охороняється цією нормою, не залежить від одного обов`язку держави не втручатися і може вимагати забезпечення позитивних заходів щодо захисту, особливо, якщо існує позитивний зв`язок між заходами, здійснення яких заявник вправі очікувати від державних органів, і ефективним користуванням його майном…» Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У відповідності до ч.5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. З огляду на викладене, враховуючи те, що позивач погасила борг перед відповідачем, а виконавче провадження з примусового стягнення такого боргу завершено, суд приходить до висновку про задоволення позову, шляхом зняття арешту з майна, що належить позивачеві. На підставі викладеного та

Outcome: approved