Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

04.09.2015 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із вище зазначеним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені позовні вимоги змінила. Просила закрити провадження по справі в частині стягнення з відповідача заборгованості по аліментам в сумі 10245,25 грн., оскільки нею повторно предявлено по даному питанню виконавчий лист на виконання до ВДВС Миргородського міськрайонного управління юстиції. Виконавче провадження з цього приводу відкрите. Пояснила, що має з відповідачем спільну дитину сина [PERSON] [INFO]. На підставі рішення Миргородського міськрайонного суду від 15.05.2000 року вона отримувала з відповідача аліменти на утримання дитини. Виконавчий лист перебував на виконанні в ВДВС Миргородського міськрайонного управління юстиції. Відповідач сплачував аліменти, але в менших сумах чим визначено законом. 01 травня 2014 року їхній син [PERSON] досяг повноліття і відповідач припинив сплачувати аліменти на його утримання. На час досягнення дитиною повноліття відповідач мав заборгованість по аліментним платежам в сумі 10245,25 грн., що підтверджується відповідним розрахунком державного виконавця, на даний час дана сума їй не сплачена. Відповідно до закону вона має право на отримання від відповідача пені за прострочення сплати аліментів. Просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 5281,24 грн. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що дійсно у них позивачкою є спільний син [PERSON], який досяг повноліття. Він постійно перераховував аліменти на утримання сина і про наявну заборгованість йому нічого не було відомо, оскільки йому про це ніхто не повідомляв. Аліментні платежі сплачував з невеликою затримкою, що було повязано з його підприємницькою діяльністю. Не вбачає підстав для задоволення позову. Представник третьої особи Відділу державної виконавчої служби Миргородського міськрайонного управління юстиції [PERSON] суду пояснила, що у неї на виконанні перебував виконавчий лист щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів. Дитина сторін син [PERSON] досяг повноліття 01 травня 2014 року. На день досягнення сином повноліття, відповідач мав заборгованість по аліментним виплатам в сумі 10245,25 грн., про що мається відповідний розрахунок. В червні 2015 року вона своєю постановою повернула виконавчий лист стягувачці оскільки в результаті вжитих державним виконавцем заходів встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке згідно закону можливо звернути стягнення. В постанові зазначила про наявність заборгованості по аліментам в сумі 10245,25 грн. На даний час позивачкою повторно предявлено виконавчий лист до виконання по питанню стягнення заборгованості по аліментам і нею відкрито виконавче провадження з цього приводу. Постанова про відкриття виконавчого провадження вручена сторонам по справі. При розгляді справи покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Постановою Миргородського міськрайонного суду від 15 травня 2000 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх його видів заробітку до повноліття дитини (а.с.8). Після досягнення дитиною повноліття постановою державного виконавця від 30.06.2015 року виконавчий лист було повернуто стягувачці [PERSON], оскільки в результаті вжитих державним виконавцем заходів встановлено, що у боржника відсутнє майно на яке відповідно до закону можливо звернути стягнення. Заборгованість зі сплати аліментів на момент досягнення дитиною повноліття становить 10245,25 та станом на 30.06.2015 року не погашена (а.с.12). Відповідач стверджує, що йому нічого не було відомо з приводу наявної заборгованості по аліментам. Дане твердження відповідача спростовується оглядом виконавчого провадження, в якому маються численні скарги позивачки з приводу своєчасного не отримання аліментних платежів, та відповідні попередження відповідача про наявну заборгованість, виклики його до державного виконавця. Позицію відповідача суд сприймає як бажання уникнути встановленої законом відповідальності за прострочення сплати аліментів. Державним виконавцем було проведено відповідний розрахунок заборгованості по аліментам у відповідача [PERSON] (а.с.14-17). Позивачкою за наявним розрахунком заборгованості по аліментам проведено розрахунок пені, з яким суд погоджується (а.с.18-20). Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Разом із тим, згідно ч.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем. У п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Судом встановлено, що аліментні платежі сплачувалися відповідачем не в повному обємі, саме з його вини, адже з його слів він був приватним підприємцем, мав відповідний дохід, а отже, міг своєчасно і в повному обємі сплачувати платежі по аліментам. Зважаючи на викладене, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved