Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

04.09.2014 року Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом пояснюючи та уточнюючи позовні вимоги просить суд: 1.Стягнути з Колективного підприємства торгівлі «Корал-1» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги з 18 квітня 2014 року по день фактичного розрахунку (28 липня 2014 року) в сумі 4027.00 грн. 2.Стягнути з Колективного підприємства торівлі «Корал-1» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди у сумі 1000 грн. 3. Судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилаючись на ст. 44, 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, зазначає, що він з 01 липня 2013 року по 17 квітня 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі та працював на посаді оператора ПК, що підтверджується відповідними документами. Наказом відповідача № 16 від 17 квітня 2014 року позивач звільнений з 17 квітня 2014 року у зв'язку з скороченням штату за ст. 40 п.1 КЗпП України. Відповідач при звільненні не виплатив в повному обсязі вихідну допомогу, передбачену ст. 44 КЗпП України, за яку остаточно розрахувався тільки 29 липня 2014 року, доплативши 18 грн. 21 коп. У зв'язку з цим відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України відповідач зобов'язаний сплатити середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги з 18 квітня 2014 року по день фактичного розрахунку (28 липня 2014 року) в сумі 4027.00 грн. Враховуючи, що між позивачем та відповідачем відсутній спір про розмір належних до виплати сум, тому правові підстави для зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні. За підрахунками позивача середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги з 18 квітня 2014 року по день фактичного розрахунку (28 липня 2014 року) складає в сумі 4027.00 грн. (кількість робочих днів складає 66: квітень 2014 р. - 8, травень - 19, червень- 19, липень- 20 х 61- середньоденна заробітна плата). Крім цього, внаслідок неодноразового порушення відповідачем прав позивача (неодноразові відвідування відповідача, звернення до нього усно й письмово з проханням виплатити вихідну допомогу, звернення за юридичною допомогою), спричинена також і моральна шкода, яка полягає в нервових напруженнях, що тривали довгий час в зв'язку з відмовою позивача виплатити вихідну допомогу, тому позивач відповідно до ст. 237-1 КЗпП України вважає, що з відповідача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 1000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], уточнені вимоги підтримали, мотивуючи тими ж самими обставинами, пояснили, що позивач з часу звільнення не працевлаштовувався, з квітня 2014 року перебуває на обліку у центрі зайнятості та отримує матеріальну допомогу по безробіттю в сумі 800 грн. Представник відповідача Солдаткін С.Г., заперечує проти позову, мотивуючи тим, що відповідач повністю розрахувався з відповідачем, хоча й підприємство знаходиться в скрутному стані. Позивач звільнений з КПТ «Корал» 17 квітня 2014 року у зв'язку з скороченням штату за ст. 40 п.1 КЗпП України. Сума вихідної допомоги, виплаченої позивачу за мінусом податків, склала - 981,46 грн. В зв'язку з бухгалтерською помилкою, нарахування вихідної допомоги здійснено з середньомісячної заробітної плати за 9 місяців, а саме - 1197,78 грн. Вихідна допомога повинна була нарахована в сумі 1220,00 грн. До виплати - 999,67 грн. Різниця вихідної допомоги в сумі 18,21 грн., виплачена 29 липня 2014 року, що підтверджується відповідними документами, за що бухгалтер понесла певну відповідальність. У відсотковому відношенні недоплата становить 1,8, що є мізерною сумою. Відповідач вважає, що у зв'язку з тим, що позивачка невірно ставила претензії відповідачу, наполягаючи, що відповідач взагалі не виплатив їй вихідну допомогу, тому й виникло непорозуміння. Якби позивачка звернулась з питанням про невиплату вихідної допомоги в неповному обсязі, тому й бухгалтером би своєчасно була виправлена помилка. Вважає також, що моральна шкода позивачем не доведена. Вислухавши сторони та дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що уточнений позов підлягає частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачем законодавства КЗпП України та ЗУ «Про оплату праці». Статтею 116 КЗпП України встановлено строки розрахунку при звiльненнi. Так, при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї провадиться в день звiльнення. Якщо працiвник у день звiльнення не працював, то зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред'явлення звiльненим працiвником вимоги про розрахунок. Згiдно ст. 117 КЗпП України передбачено вiдповiдальнiсть за затримку розрахунку при звiльненнi, а саме: в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в ст.116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр, пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вiдповiдно до ст. 44 КЗпП України, при припиненнi трудового договору з пiдстав, зазначених у пунктi 6 статтi 36 та пунктах 1, 2 i 6 статтi 40 цього Кодексу, працiвниковi виплачується вихiдна допомога у розмiрi не менше середнього місячного заробітку. Як встановлено матеріалами справи, позивач був звільнений з КПТ «Корал» 17 квітня 2014 року у зв'язку з скороченням штату за ст. 40 п.1 КЗпП України та розрахунок проведений відповідачем з позивачем 17.04.2014 року. Сума вихідної допомоги, виплаченої позивачу за мінусом податків, склала - 981,46 грн. В зв'язку з бухгалтерською помилкою, нарахування вихідної допомоги здійснено з середньомісячної заробітної плати за 9 місяців, а саме - 1197,78 грн. Вихідна допомога повинна була нарахована в сумі 1220,00 грн. До виплати - 999,67 грн. Різницю вихідної допомоги в сумі 18,21 грн., відповідач провів шляхом перерахунку вихідної допомоги, виплаченої позивачу при звільнені, та донарахував вихідну допомогу, яка виплачена 29 липня 2014 року, що підтверджується відповідними документами, тобто пiдтверджується факт не отримання коштiв позивачкою з 17 квiтня 2014 року по 28 липня 2014 року. Вирiшуючи позовнi вимоги про стягнення середнього заробiтку за час затримки розрахунку, суд керується ст.ст. 116, 117 КЗпП України та п. 8 роздiлу IV постанови «Про затвердження порядку обчислення середньої заробiтної плати» № 100 вiд 08 лютого 1995 року, згiдно якого нарахування виплат, що обчислюються iз середньої заробiтної плати за останнi два мiсяцi роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробiтку на число робочих днiв/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днiв, якi мають бути оплаченi за середнiм заробiтком. Середньоденна (годинна) заробiтна плата визначається дiленням заробiтної плати за фактично вiдпрацьованi протягом двох мiсяцiв робочi (календарнI) днi на число вiдпрацьованих робочих днiв (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днiв за цей перiод. Матерiалами справи підтверджується, що середньоденна заробітна плата позивача складає 61 .00 грн. ( кількість робочих днів у лютому 2014 р. -20, у березні 2014 р. -20, а всього 40. Заробітна плата за лютий 2014 р- 1220 грн., у березні 2014 р. 1220 грн., всього 2440 грн.: 40= 61). Як встановлено в судовому засіданні між позивачем та відповідачем відсутній спір про розмір належних до виплати сум, тому правові підстави для зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні. Тому, з вiдповiдача на користь позивача пiдлягає стягненню середнiй заробiток за час затримки виплати вихідної допомоги з 18 квітня 2014 року по 28 липня 2014 року за 66 робочих днiв ( квітень - 8 днiв; травень - 19 днів; червень - 19 днів; та липень 20 днів) в сумi 4026 грн. 00 коп. (61,00 грн. х 66 днiв) без урахування податкiв та iнших обов'язкових платежiв. Доводи відповідача щодо неконкретизованої вимоги позивача до відповідача про невиплату вихідної допомоги є безпідставні, оскільки, саме на бухгалтера покладається обов'язок належного виконання ЗУ «Про оплату праці». Суд вважає, що в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити виходячи з наступного. Стаття 237-1 КЗпП визначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тобто позивач повинен надати докази того, що в наслідок порушення відповідачем його законних прав йому: 1) завдано моральних страждань; 2) він втратив нормальні життєві зв'язки; 3) в наслідок порушення трудових прав йому необхідні додаткові зусилля для організації свого життя. Таких доказів позивач не надав, а заявлений розмір моральної шкоди є неконкретизованим та необґрунтованим. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. Проте, за змістом положень ст. 44 і глави VІІ КЗпП України та ст. 2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року, вихідна допомога та матеріальна допомога, не включаються в структуру заробітної плати, а тому, положення ст. 367 ЦПК України, суд у даному випадку, не застосовує. Вiдповiдно до вимог ст. 5 ч. 1 п. 1 Закону України «Про судовий збiр», позивачi за подання позовiв про стягнення заробiтної плати вiд сплати судового збору звiльняються. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача на користь державного бюджету м. Шостка підлягає сплаті судові витрати в сумі 243 грн.60 коп.

Outcome: partial