Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

03.11.2017 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 32876,15 грн. \~ \~ \~ \~Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ Приватбанк та\~ [PERSON] 19.12.2006 року було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 5000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% річних з на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, однак не виконав зобовязання, тому станом на 30.09.2017 року має заборгованість в сумі 32876,15 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі\~ 2838,00 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 27996,43 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (відсоткова складова) в розмірі 1541,72 грн. Оскільки добровільно відповідач не погашає заборгованість, позивач просив стягнути її у судовому порядку, також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 14.12.2017 року, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] задоволені частково, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 2838,00 грн., заборгованість по відсоткам в сумі 27996,43 грн., в решті позову відмовлено. Також, з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» витрати на сплату судового збору в сумі 1500,63 грн. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 02.03.2018 року заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 14.12.2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, пояснила, що останній платіж по картковому рахунку [PERSON] був здійснений 20.06.2014 року в сумі 300 грн. [PERSON] в рамках укладеного кредитного договору були видано 3 картки. Наразі у неї відсутня інформація про строк дії цих карток, оскільки вказані відомості не були підготовлені головним офісом банку, остання картка була видана у 2012 році, строком до 03.2016 року. За Умовами надання банківських послуг погашення кредиту проводиться щомісячними платежами. Вважає, що строк позовної давності не пропущений, оскільки він відраховується з часу кінцевого строку дії картки, в даному випадку з 03.2016 року, а з позовом банк звернувся у листопаді 2017 року. Крім того зазначила, що відповідач не звертався до банку з заявою про закриття карткового рахунку. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість, заявив про застосування строку позовної давності до даних правовідносин, оскільки позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. При цьому він зазначає, що посилаючись на інформацію банку про останній платіж за картковим рахунком, який був здійснений [PERSON] 20.06.2014 року, строк позовної давності сплинув 20.06.2017 року. \~ \~ \~ \~ Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі\~ст. 11 Цивільного кодексу України\~цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтями 1048, 1049 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2006 року [PERSON] підписав\~\~заяву, якою підтвердив, що він ознайомився із Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, а також тарифами, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді та заявив бажання отримати банківську послугу - платіжну карту кредитку з кредитним лімітом в сумі 5000 грн. із процентною ставкою по кредиту у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с. 8) Отже, договір був укладений у формі анкети-заяви приєднання\~до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк». На підставі цього договору відповідачу був відкритий картковий рахунок, за яким були надані кредитні картки. Згідно зі ст.ст.\~6,\~627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. На підставі\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Судом встановлено, що договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, протягом дії кредитного договору позивачем здійснювалася сплата щомісячних платежів по кредиту, що вбачається з банківської роздруківки за кредитним рахунком та що не спростовано представником відповідача в суді. (а.с. 107-120 ) Згідно пункту 5.4 Умов та правил надання банківських послуг строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам без встановленого мінімального обовязкового платежу проводиться у наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту\~щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті ( в полі MONTH). (а.с. 14) Пунктом 5.5 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що за користування кредитом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів у році.(а.с. 14) Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач періодично здійснював погашення заборгованості за кредитом, станом на 30.09.2017 року позивачем нарахована заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 32876,15 грн., яка складається з наступного: 2838,00 грн. заборгованість за кредитом; 27996,43 грн. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (відсоткова складова) в розмірі 1541,72 грн. Враховуючи, що з 21.06.2014 року відповідач не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, позивач звернувся до суду з позовом про стягненням заборгованості в примусовому порядку. Відповідач 19.03.2018 року подав суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 63-65). Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі\~статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року\~у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі\~після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Оскільки за умовами договору позичальник [PERSON] мав погашати кредит щомісячними платежами, включаючи плату за користування кредитними коштами у звітному періоді, що не заперечувалося представником позивача у суді, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання, а щодо повернення кредиту в повному обсязі\~після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки. Представником позивача не надано суду інформацію щодо карток, які були видані [PERSON], а саме щодо їх дії, відомості щодо карток, які містяться в відповіді на відзив та на які посилається представник позивача в судовому засіданні суд не може взяти до уваги, оскільки ці відомості не підтверджені належними доказами в розумінні ст. 95 ЦПК України. Крім того, з доданих до матеріалів справи Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 9-14) не вбачається конкретних строків та умов погашення кредиту, довідка про умови кредитування в матеріалах справи взагалі відсутня, пояснень з цього приводу представник позивача не надала, лише зазначила, що повернення кредиту здійснюється щомісячними платежами. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наявних доказів судом встановлено, що [PERSON] останній платіж щодо повернення кредиту був здійснений 20.06.2014 року, перебіг трирічного строку позовної давності розпочався з липня 2014 року і на час звернення позивача до суду 03.11.2017 року цей строк сплинув. Враховуючи, що позивачем заявлені вимоги поза межами строку позовної давності, про застосування якого просить відповідач, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.\~ Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору відсутні.

Outcome: dismissed