Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

04 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про права власності на житло. У 2006 році вона зареєструвала сина [PERSON], який приїхав з Російської Федерації після розірвання шлюбу, в і цьому ж році знову повернувся до зазначеної держави, де і мешкає по теперішній час, крім того 04.12.2012 року отримав громадянство цієї держави. Таким чином, відповідач не мешкає в зазначеній квартирі з цього часу. На звернення позивача, відповідач надіслав копію паспорту та довідку з місця мешкання в Російській Федерації з проханням знятися з реєстрації в цій квартирі. На теперішній час позивач знаходиться у дуже скрутному становищі, вимушена самостійно сплачувати комунальні послуги за відповідача, оскільки отримує пенсію у розмірі 1300 грн. на місяць, у звязку з цим, має великі матеріальні проблеми. Просить позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним майном. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судові засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляв, заяви про розгляд справи у його відсутність не надавав. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Згідно із ч.2 ст. 197 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13 квітня 1993 року за № 1318/2, виданого виконавчим комітетом міської ради народних депутатів та зареєстрованого в Реєстрі права власності на нерухоме майно, власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] (а.с.8). Відповідно до\~ст. 405 ЦК України,\~члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, які вони мають право займати, визначаються його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Як вбачається із довідки виданою, російською мовою - Товариществом собственников жилья «ШВАРЦА, 4» від 18.11.2015 року, [PERSON], 19.07.167 року народження, з 04.12.2012 року зареєстрований у [INFO] Російської Федерації, що свідчить про відсутність відповідача понад встановлені ч.2 ст. 405 ЦК України строки та підтверджує безперервність відсутності відповідача у квартирі [ADDRESS] (а.с. 12). На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не проживає з грудня 2012 року у зазначеній квартирі, поважні причини відсутності відповідача у квартирі понад один рік судом не встановлені, перешкод у користуванні цією квартирою позивач відповідачу не чинить, відповідач не надає коштів на її утримання та не сплачує комунальні послуги, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог шодо визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 487,20 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved