Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

03.08.2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] в особі представника-адвоката Кохана О.М., звернулися до суду з даним позовом, у якому просили визнати недійсним заповіт, складений 31.08.2011 року від імені [PERSON] , який помер [INFO] , на користь [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори-Бровченко С.О., номер в реєстрі нотаріальних дій: 3-373( а.с.2-7). Свої вимоги позивачі обґрунтовують наступним. [INFO] у віці 54 роки помер [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина. Вказують, що померлий позивачу [PERSON] є рідним дядьком, а позивачу [PERSON] -рідним племінником, а тому відповідно вони є спадкоємцями 2 та 3 черги. 04.04.2018 р. позивач [PERSON] звернулася із заявою до Бориспільської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, де заяву про прийняття спадщини прийняли, але повідомили, що є заповіт, посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори 31.08.2011 р. за реєстровим 3-373, яким [PERSON] на випадок своєї смерті належну йому квартиру [ADDRESS] , заповідав [PERSON] , [INFO] . Вважають, що заповіт порушує права позивачів, як спадкоємців другої та третьої черги, оскільки вказану у заповіті особу, позивачі жодного разу не бачили, та вона жодного разу не появлялась у вказаній квартирі. Вказана особа є похресницею спадкодавця [PERSON] та ніяких родинних відносин з останнім не має. Зазначають, що спадкодавець - [PERSON] , неодноразово стверджував, що квартира після його смерті перейде його племінниці - [PERSON] , яка з 2009 року, після смерті матері спадкодавця, постійно опікувалася за дядьком, робила хатні роботи, прибирала, готувала, прала. Також допомагала [PERSON] , яка передавала продукти харчування, та постійно підтримувала свого племінника матеріально. Зазначили, що [PERSON] з 2007 року зловживав спиртними напоями, внаслідок чого в 2010 році лікувався від цирозу печінки. На думку позивачів, скориставшись тим, що [PERSON] , перебував постійно в стані алкогольного сп`яніння та не міг об`єктивно сприймати реальність, його кум [PERSON] , батько відповідача, вмовив, чи ввів в оману, приховавши в дійсності мету поїздки чи походу до нотаріальної контори, в зв`язку з чим, [PERSON] склав заповіт. Про те, що складено заповіт, [PERSON] нікому не казав, і самого заповіту в квартирі не було, але спадкодавець постійно наголошував що квартира перейде племінниці. Внаслідок чого, вважають, що заповіт складений спадкодавцем [PERSON] , є недійсним, так як посвідчений у порушення вимог ст.215 ЦК України, оскільки волевиявлення взагалі не було, а підпис на заповіті було зроблено перебуваючи в стані не сприйняття реальності. Ухвалою від 22 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання(а.с.41). 20.09.2018 р. представником позивачів-адвокатом Кохан О.М. до суду подано заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначив, що відповідач може скористатися тим, що шестимісячний термін, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] спливає 01.10.2018 р., а попередній розгляд справи призначений на 16.10.2018 р., та ще до початку розгляду справи може отримати свідоцтво про право на спадщину та відчужити спірну квартиру.( а.с.44-47). Ухвалою від 24 вересня 2018року (а.с.55-57) заяву про забезпечення позову - задоволено, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . 16.10.2018 р. представником позивачів-адвокатом Кохан О.М. подано до суду клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи та заяву про виклик та допит свідків(а.с.70-73). 16.10.2018 р. представником відповідача-адвокатом Савчак Я.О. подано заяву про надання позивачу [PERSON] строку для усунення недоліків позовної заяви (а.с.74,75). Ухвалою від 16 жовтня 2018 року ( а.с.79-81) надано позивачам [PERSON] та [PERSON] строк для усунення недоліків позовної заяви. 14.11.2018 р. представником відповідача - адвокатом Савчак Я.О. у підготовчому засіданні заявлено клопотання про витребування доказів(а.с.91-93). Ухвалою суду від 14 листопада 2018 року( а.с.98,99) заявлене представником відповідача адвокатом Савчак Я.О. клопотання про витребування письмових доказів - задоволено, витребувано з Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області належним чином завірені копії всіх матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення заповіту від 31.08.2011 року [PERSON] , реєстровий №3-373 та копії всіх матеріалів спадкової справи, номер у Спадковому реєстрі 62241264, відкритої щодо майна спадкодавця [PERSON] , дата смерті [INFO] . 28.01.2019року представником відповідача-адвокатом Савчак Я.О. подано відзив на позов (а.с.144-152), згідно якого зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити позивачам [PERSON] та [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що у позові позивачами вказано, ступінь свого споріднення із спадкодавцем, причому зазначається, що [PERSON] є спадкоємцем 2-ї черги, а [PERSON] - спадкоємцем 3-ї черги. Таким чином, позивач [PERSON] не є належним позивачем, оскільки позовну заяву подано, в т. ч. позивачем [PERSON] як спадкоємцем 2-ї черги. У відповідності із ч. 1 та 2 ст. 1258 ЦК України, 1) спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; 2) кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 Кодексу. Зазначив, що у відповідності із ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Отже, твердження позивачів про те, що заповіт складено спадкодавцем на користь 3-ї особи не мають жодного юридичного значення. Разом із тим, позивачі самі визнають, що спадкодавець є хресним батьком відповідача [PERSON] . Факт лікування спадкодавцем від захворювання печінки у 2010 р. не впливає ні на недійсність заповіту, ні на підставу смерті, оскільки спадкодавець згідно із Лікарським свідоцтвом про смерть № 122 від 02.04.2018 р. помер внаслідок «падіння з вертикального положення на площині, що було визнано нещасним випадком поза виробництвом». Вказує, що та обставина, що [PERSON] та [PERSON] опікувалися спадкодавцем - жодним чином не викликає недійсність заповіту. Також зазначив, що спадкодавець [PERSON] не був психічно хворою особою, не страждав на розлади розумової діяльності, не перебував на обліку у лікаря-психіатра, не мав інвалідності, заповіт підписаний особисто [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом у 2011 р. повноважною особою, якою перевірялася дієздатність заповідача та було дотримано всіх необхідних норм законодавства. Вважає, що оскільки наведені позивачами обставини щодо визнання заповіту недійсним не підтверджені жодними доказами, в задоволенні позову слід відмовити. 15.02.2019 р. представником відповідача -адвокатом Савчак Я.О. подано заперечення проти клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи та клопотання про виклик свідків (а.с.162-167). Ухвалою суду від 15.02.2019р., яка відображена у протоколі судового засідання (а.с.169), клопотання представника позивача [PERSON] про виклик свідків задоволено, а клопотання представника відповідача [PERSON] - частково. Ухвалою суду від 15.02.2019 р. клопотання представника позивачів адвоката Кохана О.М. про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи задоволено та призначено по даній цивільній справі судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського обласного психіатрично-наркологічного медичного об`єднання (а.с.170) Ухвалою від 15.02.2019 р.( а.с.173) закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою від 13.06.2019 р.(а.с.218) зупинено провадження у даній цивільній справі на час проведення експертизи. Ухвалою від 09.04.2020 року( а.с.247) поновлено провадження у справі та призначити до судового засідання. У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник- адвокат Кохан О.М. позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задовольнити, надали пояснення, які відповідають викладеним у позовній заяві обставинам. У судове засідання 04.09.2020 року позивачі та представник позивача не з`явилися, направили суду заяву( а.с.259), у якій просили провести подальший розгляд справи без участі позивачів та їх представника, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Савчак Я.О. заперечували проти позову з підстав наведених у відзиві, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа - державний нотаріус Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Бровченко С.О. у судовому засіданні також заперечувала проти позову. У подальші судові засідання не з`явилася, направила суду листа (а.с.213), яким просила суд розглядати справу без присутності представника контори, при вирішенні питання покладаються на думку суду. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , у відповідності до ст. 234 ЦПК, у якості свідків, допитавши свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] у віці 54 роки помер [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 242, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 03 квітня 2018 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області серії [NUMBER] ( а.с.15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами копії спадкової справи №110/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] ( а.с.115-137). З дослідженої в судовому засіданні копії нотаріальної справи щодо посвідчення заповіту (а.с.111-114), встановлено, що [PERSON] за життя 31.08.2011 року склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Бровченко С.О., зареєстрований в реєстрі за № 3-373, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження, належну йому квартиру [ADDRESS] , заповів [PERSON] , [INFO] . Наявність та чинність вказаного заповіту також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с.123). Відповідач, дошлюбне прізвище якої [PERSON] , 08 червня 2013 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ( а.с.135). Судом встановлено, що позивач [PERSON] , як рідна племінниця та відповідно спадкоємиця ІІ-ої черги, 04.04.2018 року звернулася після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до Бориспільської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.( а.с.116). Як зазначила позивач, заяву про прийняття спадщини у неї прийняли, але повідомили, що є заповіт, який було складено спадкодавцем [PERSON] . Одночасно встановлено, що відповідач [PERSON] спадщину прийняла, шляхом подачі 29.08.2018 р. заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом (а.с.133). Інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку спадщини судом не встановлено та до нотаріальної контори не зверталися, що вбачається з оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи № 110/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.115-137). Відповідно до положень ст. 1235 ЦК України - заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Відповідно до положень ст.1236 ЦК України - спадкодавець має право заповідача на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч.2 ст. 1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представників не допускається. У відповідності до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. За ст. 225 ЦК України, на яку посилаються позивачі, передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено сторонами у судовому засіданні, [PERSON] за життя не визнавався обмеженим у цивільній дієздатності або ж недієздатним, не був психічно хворою особою, не страждав на розлади розумової діяльності, не перебував на обліку у лікаря-психіатра, не мав інвалідності. Положеннями ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як стверджували позивачі, спадкодавець [PERSON] , неодноразово казав, що квартира після його смерті перейде його племінниці - [PERSON] , а отже складений [PERSON] заповіт, є недійсним з підстав передбачених ст. 215 ЦК України. Суд також звертає увагу на те, що позивачі в поданому позові зазначали про недодержання сторонами правочину вимог щодо вільного волевиявлення сторони правочину, підпис на заповіті зроблено перебуваючи в стані не сприйняття реальності, але на підтвердження вказаних ними обставин, не надали суду жодних належних та допустимих доказів. Так, статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Так, у відповідності до положень частини 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України). Згідно п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, тощо). Порядок посвідчення заповітів регулює стаття 56 Закону України «Про нотаріат», згідно якої нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень, передбачених ЗУ «Про нотаріат», встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами. Дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Нотаріус зобов`язаний установити волевиявлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Зі змісту, досліджених судом копій нотаріальної справи щодо посвідчення заповіту від 31.08.2011 р. реєстровий № 3-373( а.с.111-114) вбачається, що заповіт ( а.с.111) записаний нотаріусом зі слів [PERSON] та після прочитання його тексту вголос особисто заповідачем [PERSON] власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса о 10 год. 45 хв., про що власноручно зазначив у заповіті. Підписавши заповіт, [PERSON] також підтвердив, що йому нотаріусом роз`яснено зміст ст.ст.1241,1254,1307 ЦК України, про що зазначено безпосередньо у заповіті. При посвідчені заповіту державним нотаріусом було встановлено особу [PERSON] згідно паспорту(а.с.113,114), перевірено його дієздатність та встановлено його особисте волевиявлення заповісти своє майно [PERSON] , про що зазначено у заповіті. З наведеного слідує, що даний заповіт був посвідчений із дотриманням вимог статей 1247, 1248 ЦК України. Заповіт з 2011 року по день смерті спадкодавцем не був скасований. В цьому зв`язку суд звертає увагу, що в п.2.2 Рішення від 11 лютого 2014 року у справі №1-рп/2014 Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), зокрема, вказав, що за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права… Отже принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сім`ї чи найближчих родичів спадкодавця. В даному випадку позивачі не мають такого права на обов`язкову долю у спадщині, а право заповідача на розпорядження своєю власністю шляхом вчинення заповіту гарантовано законом та Конституцією. Судом досліджено письмові матеріали справи: копію спірально-комп`ютерної томографії від 25.01.2010 (а. с. 33) та копію епікризу, відповідно до якого [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Бориспільської ЦРЛ з 20.01.- 05.02.2010 (а. с. 34), які містять інформацію виключно до фізичного стану померлого, зокрема хвороби, і не містять інформації щодо ознак розладу розумової діяльності та інших розладів психічної діяльності померлого. Доводи позивача про те, що заповіт було посвідчено у період зловживання [PERSON] спиртними напоями, у зв`язку з чим не міг об`єктивно сприймати реальність, що позбавляло його можливості виразити свою дійсну волю, також не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Покази допитаних в судовому засіданні позивачів та свідків, не спростовують вищенаведених висновків суду, оскільки сам факт вживання померлим спадкодавцем спиртних напоїв, не свідчить про те, що в момент складання заповіту він не усвідомлював своїх дій та не міг керуватися ними, а його дійсна воля не відповідала розпорядженню, зробленому у заповіті. Крім того, з показань допитаних в судовому засіданні свідків встановлено, що [PERSON] проживав окремо, самостійно вів домашнє господарство, здійснював покупки та поїздки, а також продовжував спілкуватися як з родичами - позивачами у справі, так і з родиною відповідача, у якої був на весіллі у 2013 році (а.с.153-158, 159), тобто вже після складання заповіту та, як вбачається із долучених відповідачем фотознімків, справляв враження звичайної людини: позував перед фотографом, ніс коровай, усміхався. Отже, досліджені судом докази вказують на те, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми та посвідчення - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання посвідчений державним нотаріусом у приміщенні, при посвідчені заповіту нотаріусом було встановлено особу заповідача, перевірено її дієздатність та встановлено волевиявлення щодо складання саме заповіту, роз`яснено заповідачу зміст ст.ст.1241, 1254, 1307 ЦК України та посвідчено особистий підпис на заповіті. При складанні та посвідченні заповіту дотримано таємницю заповіту відповідно до статті 1255 ЦК України. Жодних належних і допустимих доказів того, що в день та в момент складання заповіту 31.08.2011 року перебував у стані, коли не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, суду надано не було. Так, представником позивачів в межах розгляду даної справи було заявлено клопотання про проведення посмертної судово-психіатричної експертизи для визначення психічного розладу померлого [PERSON] на час складення заповіту, яке судом було задоволено. Проте, за заявою представника позивачів, матеріали справи було повернуто з експертної установи без виконання. Враховуючи, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішення зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи, що у позові відмовлено в повному обсязі, заходи забезпечення позову накладені ухвалою від 24 вересня 2018 року (а.с.55-57) підлягають скасуванню. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України понесені позивачами судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed