Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

03.06.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив визнати, що [PERSON] , [INFO] , втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що він має на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за вищезазначеною адресою. В даному житловому будинку зареєстрована відповідач [PERSON] . На даний час остання не проживає у вказаному будинку, виїхала проживати в інше місце. Не зняття відповідачки з реєстрації місця проживання позивача створює йому суттєві перешкоди для здійснення його прав, як власника житла, в тому числі надмірна сплата житлово-комунальних послуг. Тому за захистом свого права позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26.06.2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник позивача, адвокат Євтухова Т.Д., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала. Пояснила, що проживає понад 20 років з сім`єю в смт. Нові Санжари. В будинку батька [PERSON] не проживає 20 років, однак з реєстрації зніматись не бажає. Представник відповідача - Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, надав заяву № 01-18/288 від 07.09.2020 року про розгляд справи за його відсутності, позов визнає повністю. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, в с. Андріївка Новосанжарського району Полтавської області знаходяться житловий будинок та господарські будівлі, власником яких є [PERSON] (а.с. 11-14). Згідно довідки виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про склад сім`ї № 02-34/1-510 від 19.05.2020 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , і є головою даного домогосподарства. До складу сім`ї (зареєстрованих) входить, в тому числі і його дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). Згідно довідки виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 02-34/1-509 від 19.05.2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З 2000 року [PERSON] за вищезазначеною адресою не проживає (а.с. 17). З акта обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] вбачається, що комісією в складі в.о. старости сіл Соколова Балка, Андріївка, Світлівщина виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Калініченко Світлани Миколаївни, депутата сільської ради [PERSON] в присутності сусіда [PERSON] було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] , [INFO] . Сім`я мешкає у власному будинку з трьох житлових кімнат, будинок газифікований, є освітлення, вода. Санітарний стан - задовільний. При обстеженні інших осіб та сторонніх речей не виявлено. [PERSON] , [INFO] , з 2000 року у господарстві [PERSON] не проживає (а.с. 15). [PERSON] звертався до [PERSON] з проханням добровільно знятися з реєстрації місця його проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною першою ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частинами першою, четвертою ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вичерпного переліку поважності причин непроживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин суд вважає, що відповідачка [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки не проживає в ньому без поважних причин більше одного року, спільного господарства з позивачем не веде.

Outcome: approved