Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

02 липня 2013 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2012 року за нею визнано право власності на 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS]. За відповідачем [PERSON] визнано право власності на 5/6 частини цього домоволодіння. У 2013 року відповідач звернувся до суду з позовом про припинення її права власності. Тому вона, не будучи згодною з його вимогами, звернулася з вимогами про виділення їй в натурі частини майна у спільному майні, а також відшкодування витрат, понесених нею у зв'язку з утриманням і поліпшенням домоволодіння, в період проживання з 1985 року по теперішній час. За вказаною адресою вона і її покійний чоловік [PERSON] проживали з 1985 року. У [INFO] у них народився син [PERSON]. За весь час її з чоловіком проживання, вони постійно займались утриманням будинку, проводили капітальний і поточні ремонти, тобто вкладали спільні кошти в ремонт і облаштування домоволодіння [ADDRESS]. За період їх проживання з 1998 року і до 2006 року за згоди батьків - [PERSON] і [PERSON], вони провели ремонт більшої частини домоволодіння. Так ними була переобладнана кухня та підведені до неї комунікації - водопровід, газ, каналізація, встановлена нова газова плита, відремонтована ванна кімната, замінена електропроводка, водопровід, каналізація та опалювальна система, з установкою нового котла та радіаторів у кімнатах. В будинку були замінені усі двері і встановлені з натуральної дерев'яної сировини, також були замінені вікна на металопластикові, збудовано навіс та туалет з літнім душем. На подвір'ї викладена тротуарна плитка, встановлені нові металеві в'їзні ворота, змонтована система відливу води з даху будинку і гаражу. Факт виконання ними робіт по поліпшенню домоволодіння за власні кошти було встановлено в рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2012 року за її позовом до [PERSON], [PERSON] При розгляді справи мати її чоловіка, [PERSON] не заперечувала, що поліпшення домоволодіння проходила за її і батька згоди. Загальна вартість витрачених нею і чоловіком коштів на виконання всіх робіт, що підтверджується чеками і квитанціями на оплату матеріалів і виконаних робіт, становить 69914,59 грн. Вона з чоловіком витрачаючи кошти на ремонт і утримання домоволодіння, вважали, що воно, після смерті батьків залишиться їм, оскільки ніхто інший, і в тому числі відповідач [PERSON], ніяких коштів на це не витрачали. У 2006 році помер її чоловік, вона прийняла спадщину після його смерті і разом із сином продовжила проживати у спірному домоволодінні до теперішнього часу. Відповідач [PERSON] ніколи там не проживав, а лише прийняв спадщину після смерті батька. А також отримав частину домоволодіння за договором дарування від своєї матері [PERSON] Тому враховуючи поліпшення її частка 1/6, яка визнана судом, є більшою. 21 лютого 2013 року відповідачем [PERSON] було проведено будівельно-технічне дослідження. Згідно висновку вартість спірного домоволодіння складає 344818грн. Вважає, що в цю вартість увійшли і її поліпшення домоволодіння на суму 69914,59 грн. Просила виділити в натурі її частку, після проведення експертизи уточнила позовні вимоги, не змінюючи обґрунтувань позовних вимог, просила лише визнати за нею право власності на поліпшення домоволодіння, та стягнути з відповідача їх ватрість. На підставі зазначених обставин, з урахуванням уточнень, позивач просить суд визнати за нею право власності на поліпшення в домоволодінні [ADDRESS] на суму 69914,59грн. Стягнути з [PERSON] 69914,59 гривень проведених поліпшення домоволодіння та 5900 грн. витрат на оплату судової експертизи (а.с.4-5, 161-162). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. [PERSON] пояснила, Вона з 1985 року мешкала зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою по [ADDRESS]. Під час мешкання у домі вона та її чоловік, робили поточні ремонти. Вирівняли стіни, зробили окрему кухню, підвели воду, зробили стяжку у гаражі, вирівняли підлогу, поклали лінолеум, у ванній кімнаті зробили підвісну стелю, обклали кафелем, встановили газову колонку та інше обладнання. У 2002 р. коли її син закінчив загальноосвітню школу, на другому поверсі обладнали кімнату, зробили стелю, вирівняли підлогу, встановили вікна, купили нові меблі, поклали ковролін. На кухні також робили заміну шпалер, меблів. Приблизно у 2005 році зробили запощення двору. Після смерті чоловіка у 2006 році настало скрутне становище, зробили нову вигрібну яму, новий літній душ, навіс на дворі. Адвокат [PERSON] наголосив на тому, що будинок поліпшували, його вартсість збільшилася завдяки цьому, надані на підтвердження всі документи. Також це було підтверджено судовим експертом. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 1983 року він не проживає за адресою [ADDRESS]. Після одруження брата [PERSON], [PERSON] переїхав жити за іншою адресою. За його поясненнями під час життя його брата дійсно було зроблено деякі поліпшення у будинку, але вони були незначні. У кімнатах матері, [PERSON], ремонт не робився, по опаленню було встановлено лише сушилку для рушників. У залі ремонт також не робився. Під час ремонту з кухні матері у ванну було закладено дверний отвір. Матір на проведення будь-яких ремонтних робіт згоди не надавала. Вікна, двері систему опалення робив його брат під час життя. Плитка тротуарна клалася його братом. На цей час у домоволодінні погіршені умови для життя, а саме тріщини у стінах, дах будинку потрібно переробляти. Стіни у гаражі також всі у тріщинах та кути просідають. По документам у будинку одна ванна кімната та система опалення. Кухнею матір не користується. Всі стіни у домі є несучі, тому виділ частки мешкання [PERSON] у натурі не можливий, про що у іншій справі за його позовом про припинення права власності [PERSON] на 1/6 частку домоволодіння за його замовленням експертом ДНДІСЕ Баляй О.Б. було зроблено відповідний висновок. Надали письмові заперечення проти позову, які обґрунтовують тим, що він не вважає себе належним відповідачем в частині поліпшення домоволодіння, оскільки власником став лише у 2008 році. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2012 року не встановлено виконання позивачем робіт з її померлим чоловіком [PERSON] по поліпшенню домоволодіння за їх власні кошти, а тільки зазначено, що [PERSON] в межах 6-ти місячного строку і після цього управляв та володів спадковим майном спадкодавця: він доглядав за домоволодінням, підтримував його в нормальному стані. Але оскільки вони там мешкали, то і повинні були це здійснювати, тобто доглядати за будинком і робити поточні ремонти. Судом не було встановлено, що проводилися капітальні та поточні ремонти. Позивачка посилається на те, що поліпшення робилися за згодою батьків, але це не можливо, оскільки згоди на це померлого в [INFO] [PERSON] бути не могло, тому що в шлюб з [PERSON] позивач уклала тільки в 1985 році, а поліпшення стали проводити з 1986 року. А [PERSON] навпаки просила їх виїхати з домоволодіння. Також у цивільній справі 2012 року [PERSON] сама зазначала, що все домоволодіння коштує 69864,00 грн., тому не зрозуміло звідки взялися поліпшення на суму 69914,59 грн. На підставі викладеного, вважає позов необґрунтованим та просить відмовити (а.с.39-40). Також відповідачем була подана заява про застосування строку позовної давності, яку обґрунтовує тим, що як вбачається з матеріалів справи та зазначає позивач, що поліпшення домоволодіння проводилися з 1986 року по 2005 рік, в основному 1998р. і 2002р., замощення двору 2004-2005р. отже позивач звернувшись із позовною заявою про поліпшення в спільному майні тільки 02 липня 2013 року, пропустила трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову про поліпшення в спільному майні (а.с.150). Заявив клопотання про стягнення з позивача судових витрат на правову допомогу у сумі 6800 грн., що підтверджується відповідними документами - розрахунком (калькуляцією) вартості юридичних послуг, відображених у акті від 12.06.2014 року (а.с. 165) та квитанції №8 від тієї ж дати (а.с. 164). Вислухавши доводи та пояснення сторін, допитавши свідків, експертв, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.08.2012 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська, яке набрало законної сили 25.10.2012 року, позовні вимоги [PERSON] за позовом до [PERSON] та [PERSON], треті особи без самостійних вимог - КП «ДМБТІ», Восьма державна нотаріальна контора (Самарського району), Шоста державна нотаріальна контора (Індустріального району м.Дніпропетровська) та приватний нотаріус Дніпропетровського міського округу [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкоємства згідно із законом на 1/6 частину домоволодіння - задоволено. Визнано договір дарування домоволодіння [ADDRESS] від 7.04.2008р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] частково недійсним в частині дарування 1/6 частини домоволодіння. Встановлено факт прийняття спадщини у вигляді 1/6 частини домоволодіння [ADDRESS] після смерті [PERSON], його сином [PERSON]. Визнано право власності в порядку спадкування згідно із законом за [PERSON] на 1/6 домоволодіння [ADDRESS] (а.с.6-8). Відповідно до наданих квитанцій до прибуткового касового ордеру, ордерів, товарних чеків, накладних, актів виконаних робіт станом на 1999-2005 рік [PERSON] придбавалися будівельні матеріали, вікна, двері, виконувалися роботи у ванній, кухні, по водопроводу, тротуарна плитка, шпалери (а.с.11-30). Із довідки від 12 грудня 2005 року виданої Бабушкінським РВ, виданої [PERSON], [INFO], вбачається, що вона зареєстрована ж/м [ADDRESS], мешкає по [ADDRESS], про те, що вона зверталася до Бабушкінського РВ з заявою про незаконне заволодіння автотранспортним засобом (а.с.46). З наданих копій договорів оренди приміщення під стамотологічний кабінет від 24 жовтня 2000р. вбачається, що [PERSON] був зареєстрований [ADDRESS], але мешкав по [ADDRESS] (а.с.47-52). Як вбачається із відповіді від 26.07.2010р. № 5/184 комунального закладу «Дванадцяте територіальне медичне об'єднання» [PERSON], [INFO] по даним амбулаторної картки мешкав за адресою: [ADDRESS]. За медичною допомогою в період з 1996р. по 2005р. неодноразово звертався (а.с.53). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він приходив до [ADDRESS] приблизно два рази не тиждень. [PERSON] та її покійний чоловік [PERSON] робили капітальний ремонт, поклали кахель, ковролін, встановили газові котли, вікна, проводку. Також зробили ремонт на другому поверсі. Це все робилось за кошти покійного [PERSON], він непогано заробляв і до того ж все потребувало заміни, бо виходило з ладу. Після смерті [PERSON] десь рік - півтора тому свідок ставив приблизно три вікна. Свідок [PERSON] підтвердив в судовому засіданні, що покійний [PERSON] та його сім'я проживали в спірному будинку разом із матір'ю ([PERSON]), займався побутовими проблемами, користувався всім майном та виконував ремонтні роботи. Вони постійно робили у будинку якісь роботи. Спочатку робили кухню, потім ванну, туалет, вікна, кахель, у дворі поклали тротуарну плитку. Він особисто помагав ставити двері. Усі ремонтні роботи проводилися за рахунок нині покійного чоловіка позивачки [PERSON]. Із пояснень свідка [PERSON] вбачається, що він знайомий сторін. У домоволодінні по [ADDRESS] мешкав померлий [PERSON], позивач [PERSON], їх син [PERSON] і [PERSON] Вони робили ремонт декілька разів, спочатку косметичний, а пізніше капітальний, а перед смертю [PERSON] поклали плитку у дворі. Як йому відомо, все робилося за кошти [PERSON] Вони мешкали всі, як одна сім'я, у будинку вже потрібно було все замінювати, тому [PERSON] не заперечувала. Син позивачки [PERSON] ремонтував дах, бо він протікав. Ремонт робили у всіх кімнатах, але вікна поставили не всюди, була зроблена повністю ванна, на другому поверсі клеїли шпалери. [PERSON], допитаний в якості свідка, підтвердив, що після смерті батька [PERSON] вважав будинок своїм та виконував ремонтні роботи. У будинку було зроблено опалення, ванна, кухня, поміняли двері, вікна, вигрібну яму, кровлю, ворота, поклали плитку у дворі. Позивач та її померлий чоловік багато чого зробили, бо будинок був у поганому стані. [PERSON] мати [PERSON] та [PERSON] не заперечувала проти ремонтних робіт. Ремонтні роботи були до 2005 року. Після смерті [PERSON] капітальних ремонтів не проводили, тільки дрібні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сином позивачки [PERSON], відповідач [PERSON] його дядько. Він з дитинства мешкає у будинку [ADDRESS] з батьками. Коли він був маленький повністю зробили другий поверх та йому власну кімнату. У 1999 році робили капітальний ремонт, зробили каналізацію, підвели газ, вигрібну яму, поміняли шість дверей у кімнатах, переклеїли шпалери, ванну, поставили пластикові вікна. Останній ремонт який робився - це поклали плитку у дворі. Ремонти у будинку робив його батько [PERSON] і ніхто не заперечував. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що будинок будували ще батьки відповідача [PERSON] Будинок дуже давній. В ньому проводилися планові, косметичні ремонти. Заміна дверей, встановлені декілька пластикових вікон. Перепланована кухня, зроблена ванна. Все це робилося за кошти померлого [PERSON], коли він там мешкав, то поліпшував своє проживання. Для будинку, якому 50 років, ці роботи не значні. Оскільки наразі будинок рушиться, пластикові вікна вставлені не професійно. Якщо б проводили капітальний ремонт, то будинок був би вже новий, а так там тріщини у фундаменті. Водопровід який провели, руйнує гараж. [PERSON] не просила робити ремонт, не хотіла платити за це компенсацію. Тому усі ремонти робила сім'я [PERSON], бо мешкали там і для себе. З висновку № 2551/2552-13 судової будівельно-технічної експертизи від 01.04.2014 року вбачається, що середньоринкова вартість домоволодіння [ADDRESS], станом на 19 березня 2014 року складає 471 543,00 грн. Враховуючи планування будинку, вимоги нормативів, що пред'являються до окремих ізольованих квартир, розділ будинку у домоволодінні [ADDRESS] в натурі 1/6 частини - не можливий. При дослідженні домоволодіння та співставленні з матеріалами цивільної справи 206/4391/13-ц (аркуш справи 9-30) та наданої технічної документації на домоволодіння, експертом встановлено, що вартість поліпшень проведених у домоволодінні за адресою [ADDRESS], відповідає заявленої позивачем вартості в розмірі 69914,59 грн. Розподілу в натурі житлового будинку, за умови врахування у праві спільної часткової варт ості [PERSON] вартість проведених поліпшень, розділ - не можливий, згідно до вимог нормативної літератури, що пред'являються до окремих ізольованих квартир (а.с.123-146). Допитаний в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] пояснив, що визначаючи ринкову вартість будинку, він брав чотири аналоги. 1/6 частину не можливо виділити, враховується тільки жила площа, а не прибудови, мансандра тощо. Поліпшення мали місце. Ринкова вартість врахувала і поліпшення, але вони суттєво не впливають на вартість домоволодіння. Він погодився з вартістю поліпшень по документам у справі, по часу виконаних робіт співпадають дати документів на матеріали та роботи із наявними в будинку поліпшеннями. Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства України. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права. Позивач просить визнати за нею право власності на поліпшення домоволодіння, які в основному складаються зі шпалер, комунікацій, елементів опалювальної системи, міжкімнатних дверей, вікон у житловому будинку, замощення двору тротуарною плиткою та вартості робіт. Відповідно до ст. 187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню. Таким чином, заявлені позивачем поліпшення слід вважати невід'ємними складовими житлового будинку (домоволодіння) по вул. Апостолівській, 54 у м.Дніпропетровську. Отже неможливо вважати об'єктами права власності заявлені позивачем поліпшення, тобто її вимога про визнання за нею права власності на поліпшення не відповідає передбаченим цивільним законодавством способам захисту прав та законних інтересів, внаслідок чого у задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Крім того згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Позивач [PERSON] стала власником 1/6 частини спірного будинку лише за рішенням суду у 2012 році, раніше власником зазначеного будинку був батько її покійного чоловіка - [PERSON], після його смерті - мати відповідача і свекруха позивачки [PERSON], з 2008 року - відповідач [PERSON] за договором дарування. Позивачем не було надано належних доказів згоди власників будинку на проведення ремонтних робіт та заміни деяких елементів будинку, лише деякі свідки зазначили, що [PERSON] з цього приводу не заперечувала, відповідач [PERSON] зазначав про незгоду його матері як із спільним проживанням, так і проведенням будь-яких поліпшень у будинку. З показів інших свідків та власне обставин справи для суду є очевидним, що проведення ремонтних робіт та заміна елементів будинку при багаторічному користуванні будинком були спрямовані перш за все на поліпшення комфортності умов проживання сім'ї позивачки [PERSON], інтереси власниці (на той час [PERSON]) були другорядними. Також внаслідок проведення цих робіт площа будинку жодним чином не збільшувалася, що видно з копій технічних паспортів, виготовлених станом на 1963 та 2008 роки (а.с. 116-119). [PERSON] до теперішного часу є власницею 1/6 частини домоволодіння, проте просить стягнути вартість усіх поліпшень та витрат на роботи. Сторони визнали той факт, що у спірному домоволодінні фактично мешкають [PERSON](мати відповідача [PERSON]), позивач [PERSON] та її повнолітній син [PERSON], відповідач [PERSON], який є власником 5/6 частин домоволодіння, ним не користується. Таким чином, частиною будинку та переважною більшістю спірних поліпшень до теперішнього часу користуються позивач та її повнолітній син, відповідач ними взагалі не користується. Отже немає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості матеріалів та робіт, витрачених на ремонт і поліпшення домоволодіння. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як було встановлено, останні ремонтні роботи та поліпшення були проведені у 2004-2005 роках, проте ні до власниці на той час [PERSON], ні з 2008 року - до [PERSON] такі позовні вимоги не пред'являлися, хоча [PERSON] мала право такої вимоги незалежно від наявності у неї права власності на частку домоволодіння. Отже слід вважати, що позивачем крім іншого був пропущений строк давності звернення до суду, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Судом роз'яснювались сторонам, представникам сторін, положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання за [PERSON], право власності на поліпшення в домоволодінні [ADDRESS] на суму 69914,59грн. та стягнення з [PERSON] 69914,59грн. проведених поліпшень домоволодіння і 5900,00грн. на оплату послуг експерта не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомогиадвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначено, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідач доводить розмір цих витрат актом виконаних робіт і квитанцією невстановленого зразка, яка не є належним документальним підтвердженням сплати таких витрат. Суд вважає, що у стягненні з позивача на користь відповідача судових витрат на правову допомогу слід відмовити. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно ч.2 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за позовні заяви майнового характеру сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, відповідно до квитанцій позивачем сплачено судовий збір у розмірі 814,00грн., замість 699,15грн. відповідно до ціни уточненого позову, тому необхідно повернути позивачу 114,85 грн. відповідно до квитанції № 29403.802.5 від 26.06.2013 року.

Outcome: dismissed