Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

04.01.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про визнання боргу за кредитним договором спільним сумісним майном подружжя та поділ суми боргу за кредитним договором, а саме просить визнати борг за Договором про споживчий кредит № 31_0834 від 25.11. 2019 року в розмірі 150 000 гривень спільним сумісним майном подружжя, провівши поділ суми боргу за кредитним договором в рівних частинах по 75 000 гривень за кожним із подружжя: [PERSON] , та [PERSON] , також провести розподіл судових витрат відповідно до положень ЦПК України. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги [PERSON] зазначив про те, що під час нашого шлюбу, який був зареєстрований 03.08.2019 року ним в інтересах сім`ї було укладено Договір про споживчий кредит № 31_0834 від 25.11. 2019 року в розмірі 150 000 гривень на споживчі цілі. Посилаючись на п.2.2; 5.3.13 Кредитного договору, згідно яких передбачено порядок та строки погашення кредиту, а також те, що він як позичальник одружений, цей договір укладається в інтересах сім`ї Позичальника і одержане за цим договором буде використано на її потреби; чоловік /дружина позичальника згоден/згодна з укладенням позичальником цього договору, та підтверджує, що з умовами цього Договору ознайомлений (-на), ніяких заперечень щодо його положень та укладення не має, а також норми матеріального права (ст.ст. 60-61, 65, 70 Сімейного кодексу України), позивач вважає борг за вищевказаним Договором про споживчий кредит в сумі 150 000 гривень спільним сумісним майном подужжя та просить його поділити в рівних частинах за кожним з подружжя. В якості доказів на підтвердження заявлених вимог [PERSON] додано до позову: -копію Договору про споживчий кредит № 31_0834 від 25.11.2019 року, укладеного між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , предметом якого є обов`язок банку надати кредит в загальному розмірі 150 000 гривень на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення не пізніше 24 листопада 2024 року, та обов`язок Позичальника належним чином використати і повернути у передбачені цим Договором строки Кредит, сплатити проценти за користуваня цим кредитом та інші платежі в порядку та на умовах, визначених им Договором; -копію заяви на обробку персональних даних; -копію таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит станом на 25.11.2019 р.; -копію фіскального чеку магазину віді 25.11.2019 року на придбання мобільних телефонів за 29 669,75 грн., та за 16 050,75 грн., всього 40 729,5 грн.; -копію свідоцтва про реєстрацію нашого шлюбу серія [NUMBER] ( а.с.3-15). - Ухвалою Славутицького міського суду від 19.01.2021 року було відкрито провадження, розгляд справи здійснено на правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 18.03.2021 року. 11.03.2021 року до Славутицького міського суду від відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, із змісту заяви вбачається, що вона заявлені позовні вимоги не визнає в повному обсязі просить відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючі тим, що докази, подані позивачем до суду, не підтверджують заявлені ним позовні вимоги, оскільки їх неможливо визнати такими, як того вимагають вищевказані норми процесуального закону. Дійсно вони з [PERSON] , з 03 серпня 2019 року знаходилася у шлюбі, який був між ними розірваний за рішенням Славутицького міського суду Київської області від 28 грудня 2020 року (справа № 377/652/20), яке набрало законної сили 28 січня 2021 року. Але фактичні шлюбні стосунки з позивачем вони припинили ще з 03 серпня 2020 року. Під час їх шлюбу з [PERSON] вони були самодостатньою родиною, яка належним чином була матеріально забезпечена. Крім того, вона отримувала і щомісячну матеріальну допомогу від її рідних, її матері [PERSON] , бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] в розмірі від 500 до 2000 гривень. Дані обставини підтверджуються Інформацією з її банківської карти у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за період з 01.09.2019 року по 01.08.2020 року. З 06 лютого 2020 року по 10 серпня 2020 року вона працювала на посаді мерчендайзера у Товаристві з обмеженої відповідальністю «Хавас Інгейдж Україна», де її середньомісячний дохід складав не менше 10 000 гривень в місяць після утримання всіх обов`язкових платежів і зборів, про що свідчать відповідні записи у її трудовій книжці серія [NUMBER] , Виписка з її карткового рахунку у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та Індивідуальні відомості про застраховану особу. До працевлаштування в цьому товаристві вона також працювала, але неофіційно комплектувальником інтернет замовлень, де також отримувала певний дохід, який використовувався на потреби їх сім`ї, в розмірі 5 000 - 6 000 гривень. Сам [PERSON] , у період їх шлюбу працював і, наскільки їй відомо, продовжує працювати в Автосалоні Тойота Центр Київ Від і Автострада, де отримує середньомячний дохід чистими на руки в розмірі біля 25 000 гривень. Вищенаведені обставини свідчать про те, що розмір щомісячних доходів, які вони отримувала з позивачем під час їх шлюбу, був цілком достатнім для того, щоб знімати квартиру у м. Києві, та мати гроші на своє утримання та відпочинок. Тому у них не було ніякої потреби в отриманні кредитних коштів. Про укладання [PERSON] вищевказаного Договору про споживчий кредит № 31_ 0834 від 25.11. 2019 року в розмірі 150 000 гривень позивач не ставив її довідома і вперше їй стало відомо про даний договір тільки після отримання 29 січня 2021 року документів з суду (ухвали про відкриття провадження у справі, позову [PERSON] з додатками). Відповідно до вимог Сімейного законодавства об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Проте будь - яких доказів, що підтверджують використання в інтересах сім`ї коштів, отриманих за кредитним договором, [PERSON] не надано. Відповідно до вимог Сімейного законодавства для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Враховуючи суму, отриману позивачем за Договором про споживчий кредит, вона вважає, що є всі підстави вважати це цінним майном. А тому для підписання даного договору обов`язково потрібна була її згода, як дружини, у письмовій формі, якої вона не давала. В той же час вищенаведені обставини та докази, надані позивачем на підтвердження заявлених вимог, свідчать про те, що вищевказаний Договір про споживчий кредит № 31_0834 від 25.11.2019 року, за яким [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 150 000 гривень, був укладений останнім не в інтересах сім`ї, а в його особистих інтересах. Вона не була поставлена довідома про його укладання позивачем, так само як їй невідомо, куди були витрачені [PERSON] кошти, отримані за кредитним договором. В той період часу, коли знаходилися з ним у шлюбі, він сплатив на користь ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» біля 50 000 гривень в рахунок погашення страхового відшкодування, виплаченого цією компанією на користь фізичної особи, постраждалої внаслідок ДТП, винним у якій був [PERSON] . Перед Новим 2020 роком позивач також надавав кошти в сумі біля 20 000 гривень своєму відчиму [PERSON] , який просив матеріальної допомоги. Вищенаведені обставини та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, дають їй всі підстави просити суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В разі відмови просила з позивача стягнути понесені нею судові витрати по оплаті за надання професійної правничої допомоги. Третя особа Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» по електронній пошті 18.02.2021 року направив письмові пояснення (а.с.74), які потім надійшли до суду поштою (а.с.101 ) 23.02.2021 року. Із змісту пояснень вбачається, що Банк вважає вимоги Позивача необгрунтованими, незаконними та такими, що порушують права, свободи та інтереси банку, на підставі чого не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як свідчать фактичні обставини справи, 25.11.2019р. року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київські області АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 310834 (далі - Кредитний договір), на умовах якого Позивач надав, а Відповідач отримав суму кредиту у визначеному Кредитним договором. Згідно із пунктом 2.2. Кредитного договору. Кредит надається в загальному розмірі 150 000,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше «24» листопада 2024 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору. У відповідності до п. 2.4.1. Кредитного договору, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56% річних. При цьому, згідно п. 1.1.12 Кредитного договору поточний рахунок - рахунок відкритий в Банку Позичальником поточний рахунок № [NUMBER] . Згідно із пунктом 3.3.3. Кредитного договору, Позичальник зобов`язується здійснювати повернення Кредиту рівними частинами в розмірі 2 500,00 грн. та сплату процентів, нарахованих Банком на залишок основної суми боргу за Кредитом, щомісячно, до 15 числа місяця наступного за звітнім, починаючи з грудня 2019 року. Відповідно до пункту 8.3. Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплаті процентів за користування Кредитом, комісійної винагороди, Позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15% суми простроченого платежу. Отже, за Кредитним договором та виникли зобов`язання: в Банку - надати Позичальнику кредит у розмірі встановленому Кредитним договором; в Позичальника - повернути отримані кредитні кошти в встановлений строк, сплачувати проценти, а також штрафні санкції (у випадку їх наявності). Свої зобов`язання за Кредитним договором Банк виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в строк та в розмірі встановленому кредитним договором. В той же час, через систематичне порушення Позичальником умов кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту та процентів. Банком 04.12.2020р. до Славутицького міського суду Київської області направлено позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредиту розмірі 146 089,00 грн. Слід зазначити, що дана заборгованість складалась з: 128 668,67 грн. - загальна сума простроченого кредиту (основного боргу), 16 855,33грн. - загальна сума прострочених нарахованих відсотків, 451.60 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу, 85,39 грн. - загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам, 28.01 грн. - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу. 23.12.2020року ухвалою Славутського міського суду Київської області і відкрито провадження у цивільній справі №377/727/20 за вищевказаним позовом Банку. 26.01.2021р. Рішенням суду по вищевказаній справі позовні вимоги Банку задоволено в повному обсязі. Як вбачається з рішення суду по справі № 377/727/20 (стор.2), позивач та відповідач в судове засідання не з`явились, подавши заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому Відповідач в своїй заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі. Отже, [PERSON] , визнаючи позов, визнав обставини укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, розмір боргу та ту обставину, що сума боргу повинна бути стягнута саме з нього, як з позичальника. В свою чергу, Суд задовольняючи позов Банку, також встановив обставини укладення кредитного договору, отримання позичальником кредитних коштів, невиконання позичальником умов кредитного договору, наявності та розміру боргу та ін. Слід зазначити, що у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, шо набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлене законом. Слід звернути увагу Суду, що з позовом до своєї дружини, як вбачається з ухвали суду віл 19.01.2021 року про відкриття провадження у справі № 377/4/21 [PERSON] звернувся 04.01.2021року, тобто після того, як Банк захищаючи свої права подав до суду позов про стягнення заборгованості. Вважають, що позовні вимоги [PERSON] суперечать умовам кредитного договору та йдуть врозріз з обставинами встановленими судом при розгляді справи №377/727/20. Слід зазначити, що кредитний договір укладено саме з [PERSON] , при цьому у відповідності до п.5.3.12 кредитного договору позичальник засвідчив, що: позичальник є одруженим, цей договір укладений в інтересах сім`ї позичальника одержане за цим договором буде використане на її потреби, чоловік/дружина позичальника згоден/згодна з укладенням цього договору та підтверджує щозумовами цього договору ознайомлений (на) ніяких заперечень щодо його положень та укладення не має. Однак, позовна заява [PERSON] та додатки до неї не містять належних та допустимих доказів того, що кошти отримані останнім були використані саме в інтересах та на потреби сім`ї. В той же час, нормами Сімейного та цивільного кодексу України прямо не врегульовано питанню поділу боргового зобов`язання між колишнім подружжям. Однак, законодавство чітко визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з Сімейним кодексом, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Цей же Кодекс визначає: кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, вимога Позивача, спрямована на виникнення Відповідача за кредитним договором проти волі Банку, що суперечить вимогам закону та порушує встановлені договором та законом права, свободи та інтереси Банку, а тому не підлягає задоволенню як незаконна. Позовні вимоги Позивача, не підтверджені фактичними даними та заявлені в порушення вимог закону та умов укладеного кредитного договору, є необгрунтованими та незаконними, на підставі чого не підлягають задоволенню. Крім того, звернення [PERSON] до суду з вимогою про поділ боргу є спробою уникнути виконання договірних зобов`язань по кредитному договору. Тому позовні вимоги позивача не підтримали, просили відмовити. В судове засідання позивач не з,явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Його представник - адвокат НОВИК М.С., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі у суді дав пояснення аналогічно викладеним у позові. Відповідач в судове засідання не з,явилась, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала. Її представник - адвокат ПРОКОПЕНКО О.П., заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у суді дав пояснення аналогічно викладеним у відзиві на позов. Також просив суд стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати. Представник третьої особи - АТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з,явились, просили суд розглянути справу без їх участі, відмовити в задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 03 серпня 2019 року, про що 03.08.2019 року складено відповідний актовий запис №781. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON] ; дружини - [PERSON] , відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.15). Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Славутицького міського суду Київської області від 28 грудня 2020 року (справа № 377/652/20), яке набрало законної сили 28 січня 2021 року. Із рішення суду вбачається, що сторони фактичні шлюбні стосунки з позивачем припинили раніше. 25.11.2019 року року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київські області АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 31_0834, на умовах якого Позивач надав, а Відповідач отримав суму кредиту у визначеному Кредитним договором, а саме Згідно із пунктом 2.2. Кредитного договору. Кредит надається в загальному розмірі 150 000,00 гривень на строк 60 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше «24» листопада 2024 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору. Відповідно до пункту 8.3. Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплаті процентів за користування Кредитом, комісійної винагороди, Позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15% суми простроченого платежу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.61 Сімейного кодексу об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як зазначено у частині другій ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Даною нормою матеріального права чітко визначено, що є об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ч.4 ст.65 Сімейного кодексу України зазначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За ч.З ст.65 Сімейного кодексу України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Як зазначено у ч.З ст.61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З аналізу наданих доказів сторонами вбачається, що докази, подані позивачем до суду, не підтверджують заявлені ним позовні вимоги, оскільки їх неможливо визнати такими, як того вимагають вищевказані норми процесуального закону. Враховуючи суму, отриману позивачем за Договором про споживчий кредит, суд вважає, що є всі підстави вважати це цінним майном. А тому для підписання даного договору обов`язково потрібна була згода відповідача, як дружини, у письмовій формі, якої до Кредитного Договору позивач до суду не надав. В той же час судом зроблено висновок, що вищенаведені обставини та докази, надані позивачем на підтвердження заявлених вимог, свідчать про те, що вищевказаний Договір про споживчий кредит № 31_0834 від 25.11.2019 року, за яким [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 150 000 гривень, був укладений останнім не в інтересах сім`ї, а в його особистих інтересах. З інформації ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» вбачається що 27.11.2019 року [PERSON] на їх користь в порядку регресу сплатив страхове відшкодування в сумі 41 000 гривень, як вбачається із змісту даної інформації зобов`язання [PERSON] , виникли перед ними до його шлюбу з відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 03 серпня 2019 року, проте на час розгляду даної справи, шлюб між сторонами розірвано, рішення про розірвання шлюбу вступило в законну силу 28 січня 2021 року. Твердження відповідача, що у період шлюбу вони з позивачем були самодостатньою родиною, і належним чином були матеріально забезпечені, та не потребували в інтересах сім`ї узяття кредитних ресурсів банку, підтверджується інформацією з банківської карти у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за період з 01.09.2019 року по 01.08.2020 року відповідача. Та довідкою з місця роботи відповідача, з якої вбачається, що відповідач з 06 лютого 2020 року по 10 серпня 2020 року працювала на посаді мерчендайзера у Товаристві з обмеженої відповідальністю «Хавас Інгейдж Україна», де її середньомісячний дохід складав не менше 10 000 гривень в місяць після утримання всіх обов`язкових платежів і зборів, про що свідчать відповідні записи у її трудовій книжці серія [NUMBER] , Виписки з її карткового рахунку у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та Індивідуальні відомості про застраховану особу. Копії квитанцій які долучені позивачем до Кредитного Договору, про те, що ним начебто в інтересах сім`ї витрачені кошти у розмірі 40 729,50 гривень (а.с.14) на придбаннях двох мобільних телефонів, не можуть бути підтвердженням, що даний кредит ним дійсно узято в інтересах сім,ї. Позовна заява [PERSON] та додатки до неї не містять належних та допустимих доказів того, що кошти отримані останнім були використані саме в інтересах та на потреби сім`ї. В той же час, нормами Сімейного та цивільного кодексу України прямо не врегульовано питанню поділу боргового зобов`язання між колишнім подружжям. Однак, законодавство чітко визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з Сімейним кодексом, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Цей же Кодекс визначає: кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вимога Позивача, суперечить вимогам закону, а тому не підлягає задоволенню як незаконна. Позовні вимоги Позивача, не підтверджені фактичними даними та заявлені в порушення вимог закону та умов укладеного кредитного договору, є необгрунтованими та незаконними, на підставі чого не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні вимоги щодо обов`язку доказування і подання доказів містяться і у ст. 81 ЦПК України. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як зазначено у ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Вищенаведені норми процесуального права вказуть на те, що докази, які подаються сторонами на обгрунтування своїх вимог або заперечень, повинні бути належними, допустимими, достовірними і достатніми, у розумінні вимог ст. ст. 77 - 80 ЦПК України. З аналізу наданих доказів сторонами вбачається, що докази, подані позивачем до суду, не підтверджують заявлені ним позовні вимоги, тому не підлягають задоволенню. СУДОВІ ВИТРАТИ. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п.1 ч.З ст.133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої доцомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч.З вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з п.З ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В судовому засіданні встановлено, що адвокат Прокопенко О.П. надавав відповідачу [PERSON] правничу допомогу на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № б/н від 29 січня 2021 року. Як вбачається з п.4.3 вказаного договору, вартість послуг по наданню правової допомоги визначається за домовленістю сторін. З урахуванням складності справи, часу, витраченого та якій потрібно буде витратити адвокатом на надання консультацій правового характеру з питань цивільного та цивільно - процесуального законодавства, підготовку документів, вивчення матеріалів справи, судової практики, складання відповідних процесуальних документів до суду, підготовкою до судового процесу та представництвом інтересів в суді, за попереднім (орієнтовним) розрахунком сума судових витрат за надання правової допомоги складає 7 500 гривень. Згідно акту виконаних робіт від 09.02.2021 року надана правова допомога за договором про надання правової допомоги № б/н від 29.01.2021 року вартість послуг з урахуванням витраченого часу та складності справи складає 2 500 гривень, які за надану правову допомогу отримані згідно банківської квитанції від 09.02.2021р. У відповідності до акту виконаних робіт від 17.03.2021 року надана правова допомога за договором про надання правової допомоги № б/н від 29.01.2021 року, вартість оплачених послуг за даним актом станом складає 2 500 гривень, які за надану правову допомогу отримай авансовим платжемі згідно банківської квитанції від 25.02.2021р. Враховуючи час, затрачений адвокатом Прокопенком О.П. на підготовку процесуальних документів, надання консультацій довірителю з питань цивільного та цивільно-процесуального законодавства, що стосується предмету спору, представництва інтересів довірителя в суді, складність справи, обсяг та якість виконаних робіт, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в загальній сумі 5 000 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі.

Outcome: approved