Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

04.08.2014 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] з позовною заявою про визнання батьківства та стягнення аліментів, в якій просить суд встановити батьківство [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що вона перебувала у особистих стосунках з [PERSON]. Взимку 2012 року завагітніла від [PERSON], однак стосунки відповідач з нею припинив, спілкування з позивачкою уникав. 21.11.2012 року у них народився син [PERSON],однак батько жодної допомоги на утримання дитини не надає, факт свого батьківства не визнає, що і стало підставою для звернення з вищевказаним позовом до суду. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити, а також розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву, відповідно до якої у задоволені позову просив відмовити, розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку,що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Від особистих стосунків у сторін по справі народилась дитина син [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №349183. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Оскільки між сторонами не був зареєстрований шлюб, то запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводилась за прізвищем позивачки, а імя та по-батькові дитини вона вказувала самостійно, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Також судом встановлено, що до народження дитини сторони припинили проживати разом, [PERSON] батьківство не визнавав та не визнає. Ухвалою суду від 09 грудня 2014 року за клопотанням позивачки у відповідності до вимог ст. 143 ЦПК України була призначена судово-медична молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої було поставлено запитання про те, чи є [PERSON],[INFO] біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO]. З висновку КУ «Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи» від 17.02.2015 року №12 вбачається, що [PERSON], [INFO] може являтись біологічним батьком дитини [PERSON], 21.11.2012 року з ймовірністю 99, 9999 %. Таким чином, батьківство відповідача доведено. Тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання відповідача батьком дитини [PERSON], [INFO] обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Також у судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні позивачки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) одного з батьків. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, згідно довідки з місця роботи ПКФ «Марс» від 11.07.2014 року встановлено, що відповідач працює на даному підприємстві на посаді інженера по налагодженню та врегулюванню з 16 червня 2014 року по даний час. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач офіційно працевлаштований, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти у розмірі ? частини від усіх доходів з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Також відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. \~ \~ У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень та на користь позивачки судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved