Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

03 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 19 жовтня 2012 року між ним та [PERSON]В, був укладений договір про співробітництво. Відповідно до умов договору він виступив інвестором з проведення робіт з видобутку корисних копалин на земельній ділянці, яка була відведена відповідачу у Республіці Сєра Ліоне. Свої зобовязання за договором він виконав належним чином, здійснивши інвестування на загальну суму 1 180 000 доларів США. Згідно з п. 4.2 договору, дія договору припиняється у випадку його розірвання за взаємною згодою сторін. 7 липня 2013 року між ним та [PERSON]В було укладено угоду про розірвання договору та умови повернення інвестиції. Угодою за взаємною згодою було припинено дію договору про співробітництво від 19 жовтня 2012 року. Угодою визначено та зафіксовано суму інвестиційних затрат понесених ним в розмірі 880\~000,00 доларів та визначено строки відшкодування понесених ним витрат. Відповідно до п. 3 Угоди відповідач зобовязався до 01 березня 2014 року провести відшкодування понесених ним витрат згідно наступного графіку: до 01 жовтня 2013 року в розмірі 100\~000 доларів США, до 01 листопада 2013 року- в розмірі 150\~000 доларів США, до 01 грудня 2013 року в розмірі 150 000 доларів США, до 01 січня 2014 року в розмірі 150 000 доларів США, до 01 лютого 2014 року в розмірі 150 000 доларів США, до 01 березня 2014 року в розмірі 180 000 доларів США. Крім того відповідно до п. 4 Угоди , в якості компенсації вартості інвестиційних витрат відповідач зобовязався в строк до 01 травня 2014 року здійснити йому виплату в розмірі 300\~000 доларів США згідно наступного графіку: до 01 квітня 2014 року в розмірі 150 000 доларів США, до 01 квітня 2014 року в розмірі 150 000 доларів США. Таким чином загальна сума заборгованості відповідача складає 1\~180\~000 доларів США, що на день подання позовної заяви за офіційним курсом НБУ складає 30\~585\~600 гривень. До теперішнього часу відповідач заборгованість не сплатив та уникає спілкування з ним, місцезнаходження його невідоме. В звязку з чим просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму заборгованості в розмірі 30 585 600 гривень. В судовому засіданні представник позивача- адвокат [PERSON] повністю підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Макіївка Донецької області, де зареєстровано місце проживання відповідача, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання та розташування відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому, відповідно розяснень ВССУ (вих. № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року), згідно із вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Крамарського міського суду Донецької області. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 19 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про співробітництво. Відповідно до умов договору [PERSON] виступив інвестором з проведення робіт з видобутку корисних копалин на земельній ділянці, яка була відведена відповідачу у Республіці Сєра Ліоне. Згідно з п. 4.2 договору, дія договору припиняється у випадку його розірвання за взаємною згодою сторін. 7 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду про розірвання договору та умови повернення інвестиції. Угодою за взаємною згодою було припинено дію договору про співробітництво від 19 жовтня 2012 року. Угодою визначено та зафіксовано суму інвестиційних затрат понесених ним в розмірі 880 000,00 доларів та визначено строки відшкодування понесених ним витрат. Відповідно до п. 3 Угоди відповідач зобовязався до 01 березня 2014 року провести відшкодування понесених ним витрат згідно наступного графіку: до 01 жовтня 2013 року в розмірі 100 000 доларів США, до 01 листопада 2013 року- в розмірі 150 000 доларів США, до 01 грудня 2013 року в розмірі 150 000 доларів США, до 01 січня 2014 року в розмірі 150 000 доларів США, до 01 лютого 2014 року в розмірі 150 000 доларів США, до 01 березня 2014 року в розмірі 180 000 доларів США. Крім того відповідно до п. 4 Угоди , в якості компенсації вартості інвестиційних витрат відповідач зобовязався в строк до 01 травня 2014 року здійснити йому виплату в розмірі 300 000 доларів США згідно наступного графіку: до 01 квітня 2014 року в розмірі 150 000 доларів США, до 01 квітня 2014 року в розмірі 150 000 доларів США. Згідно ст. 3ч.1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527ч.1 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. З урахуванням наведеного, на основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості, підлягають задоволенню. В звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості в розмірі 30\~585\~600 грн. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати повязані з розглядом даної цивільної справи у вигляді судового збору в сумі 8000,00 грн.

Outcome: approved