Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

03 квітня 2020 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено наступні вимоги: - скасувати арешт на майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційні номери обтяження: 2376863 , 2376877, заборона накладена 12.09.2005 року Першою красноармійською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 14.10.1999 року Красноармійського міськрайонного суду; - зобов`язати Центр надання адміністративних послуг м. Покровськ внести запис про скасування заборони на майно. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 2/3 частина квартири, розташована за адресою: [ADDRESS] . В березні 2020 року позивач звернулася до нотаріуса для посвідчення правочину з відчуження належної частки майна. Разом з тим, здійснити розпорядження позивач обмежена, оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру накладений арешт на підставі ухвали Красноармійського міського суду Донецької області від 06.10.1999 року в порядку забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Разом з тим, на дату накладення заборони відчуження на квартиру [PERSON] не був власником об`єкту нерухомості, тому безпідставно застосовано захід забезпечення позову за рахунок нерухомого майна, належного позивачу. [INFO] [PERSON] помер. [INFO] померла [PERSON] . Таким чином, скасування арешту в спосіб припинення дії заходу забезпечення цивільної справи за майновим спором між [PERSON] та [PERSON] об`єктивно не можливо. За таких обставин, [PERSON] , посилаючись на ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України, звернулася до суду за захистом оспорюваних прав в спосіб зняття арешту з майна. Судом за позовом [PERSON] порушено справу, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення; розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Відзив на позовну заяву відповідачем Центром надання адміністративних послуг м. Покровськ відповідно до ст. 191 ЦПК України подано не було. Письмових пояснень на позов третьою особою [PERSON] не надано. На виклик до суду сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] суду адресувала в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Представником відповідача Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ Гордієнко В. В. (уповноважена довіреністю) повідомлено про об`єктивну неможливість особистої участі в судових засіданнях, тому просить розглянути справу в її відсутність та ухвалити рішення на розсуд суду. Третьою особою [PERSON] суду адресовано заяву про підтвердження викладених в позові обставин, просить справу розглянути без його участі. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. 08 червня 1994 року Комітетом по управлінню комунальною власністю міської ради народних депутатів видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , яким посвідчено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 7). Згідно договору дарування, нотаріально посвідченого 04.03.1998 року [PERSON] здійснив відчуження на безоплатній основі (подарував) належну 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] (а.с. 9). Згідно листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 284/01-02 від 10.03.2020 року квартира [ADDRESS] за відомостями станом на 01.01.2013 року належить - 1/3 частка [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , видане 08.06.1994 року Комітетом по управлінню комунальною власністю міської ради народних депутатів, 2/3 частки [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , видане 08.06.1994 року Комітетом по управлінню комунальною власністю міської ради народжених депутатів (1/3 ч.), та на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області від 04.03.1998 року реєстр 987 (1/3 ч.) а.с. 6. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 203686591 від 11.03.2020 року - 12 вересня 2005 року за № 2376877 зареєстровано арешт на об`єкт обтяження - квартира за адресою: [ADDRESS] , підстава обтяження - повідомлення Красноармійського міського суду Донецької області № б/н від 14.10.1999 рок, реєстраційний номер обтяження 2376877 (а.с. 10). Згідно листа Покровського міського нотаріального округу Донецької області Богатової І.О. № 278/01-16 від 11.03.2020 року (відповідь на заяву [PERSON] ) арешт на квартиру [ADDRESS] накладено 14.10.1999 року згідно ухвали Красноармійського міського суду Донецької області від 06.10.1999 року (а.с. 11). Ухвалою Красноармійського міського суду Донецької області від 06.10.1999 року по справі за заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошового боргу в порядку забезпечення позову накладено арешт на майно відповідача, зокрема, на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). [INFO] [PERSON] помер (копія свідоцтва про смерть - а.с. 14). Згідно довідки виконкому Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області № 95 від 25.03.2020 року - [PERSON] , 1947 року народження, яка мешкала за адресою: [ADDRESS] померла [INFO] (а.с. 15). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем [PERSON] в судовому порядку заявлено вимогу зняття арешту з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Згідно роз`яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 № 6 - вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім того, Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні; позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Вимоги позивача [PERSON] , що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 травня 2013 року у справі №6-26цс13 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільного права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено на підставі ухвали Красноармійського міського суду Донецької області від 06.10.1999 року по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. З матеріалів справи вбачається, що 04.03.1998 року нотаріально посвідчено договір дарування, за яким належну [PERSON] 1/3 частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] відчужено (подаровано) [PERSON] , позивачу по даній справі (а.с. 9). Таким чином, ухвалою Красноармійського міського суду Донецької області від 06.10.1999 року накладено арешт на квартиру, співвланиками якої являються позивач [PERSON] (2/3 частки) та третя особа по справі [PERSON] (1/3 частка). Рішенням Красноармійського міського суду Донецької області від 02.02.2000 року по справі № 2-83/2000 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошову суму (борг) у розмірі 1461,11 гривень, розподілено судові витрати (а.с. 13). Заходи забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру - не скасовано. Правові підстави несення відповідальності позивачем [PERSON] за грошовими зобов`язаннями [PERSON] відсутні. Відповідно до листа Першої покровської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків) № 205/01-16 від 14.04.2020 року на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , померлого [INFO] згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 60003653 від 14.04.2020 року, спадкова справа не відкривалася (а.с. 22, 23-36). За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивач правомірно обрав спосіб захисту шляхом подання позову про зняття арешту з майна, який передбачено ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки збереження арешту майна за відсутності підстав для цього є порушенням права власності позивача. Ухвалюючи таке рішення по справі, суд враховує, що згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» при оцінці доказів слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Така позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Отже, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих позивачем на підтвердження заявлених вимог, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу спірних відносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що позов в частині вимог скасування арешту є законним, обґрунтованим, та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині зобов`язання Центр надання адміністративних послуг м. Покровськ внести запис про скасування заборони відчуження на майно (квартиру) - суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. Рішення суду про скасування арешту (зняття заборони відчуження) є самостійною підставою для припинення (скасування) запису про державну реєстрацію обтяження на об`єкт нерухомого майна та при отриманні державним реєстратором відповідного рішення суду, що набрало законної сили, він зобов`язаний скасувати відповідний запис, а в разі відмови заінтересовані особи не позбавлені права звернутися до суду з відповідними вимогами зобов`язального характеру. З огляду на вказане, вимоги про зобов`язання Центр надання адміністративних послуг вчинити певні дії є передчасно заявленими, доказів про порушення відповідачем прав позивача не встановлено. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення цієї частини позову. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Вимог про відшкодування витрат за рахунок відповідача не заявлено. На підставі ст. ст. 15, 16, 328, 392 ЦК України, ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»,

Outcome: partial