Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

02.09.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання особистої власності на приміщення 1-1 коридор, площею 6,1 кв.м, 1-2 кухню, площею 6,8 кв.м, 1-3 житлову кімнату площею 11,9 кв.м , 1-4 житлову кімнату площею 15,00 кв., 1-5 житлову кімнату площею 11,0 кв.м, 1-6 ванну площею 1,7 кв.м - загальною площею у будинку 52,5 кв.м, а також сарай під літ «В» та погріб під літ «Д», припинивши спільну часткову власність на будинок [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу належить на праві приватної власності 22/100 частини будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Будинок, частина якого належить [PERSON] , був збудований її дідом [PERSON] на виділеній для цього земельній ділянці ще у 1951 році, за адресою на той час [ADDRESS] . За нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу від 11.07.1954 р.н. дід продав [PERSON] 1\\2 частину будинку. Продана частина будинку складалася з двох кімнат та кухні. Після цього дід поступово добудовував приміщення до тієї частини, що залишалась йому , реально збільшивши площу будинку. Саме тому у 1983 році між співвласниками [PERSON] та [PERSON] було укладено і нотаріально посвідчено договір про закріплення за кожним з них конкретних приміщень, незалежно від розміру часток та зроблених прибудов. Тобто сторонами погоджено, що [PERSON] є власницею лише придбаних за договором купівлі-продажу від 1954 року приміщень, а [PERSON] є власником, крім двох кімнат, що колись становили Ѕ частину будинку, площею 15 та 11,3 кв.м, а й власником самовільно збудованих ним приміщень-добудови до будинку, а інший співвласник права на ці споруди не має. Самовільно зведені споруди зводилися, як окремі ізольовані приміщення з окремими виходами. Пізніше дід розпорядився своїм майном, подаруваваши будинок синам. [PERSON] - батькові позивача було подаровано частину будинку площею 52,5 кв.м., що становить 22/100 будинку. В цій частині будинку проживали дід і бабуся, її батьки і живе зараз позивач. Дядькові - відповідача [PERSON] була подарована частина будинку площею 43,6 кв.м., що становить 28/100 частин будинку, бо саме ці приміщення і зводились для його родини і в цій частині він проживав увесь час і живе зараз. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 09.09.2019р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 10.02.2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. 10.02.2021р. протокольною ухвалою суду було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній власності,. [PERSON] подав зустрічнй позов в якому просить виділити йому у особисту власність приміщення під літ. 3-1 (коридор площею 4,5 кв.м.) під літ. 3-2 (жила кімната площею 21,6 кв.м), під літ.3-3 (жила кімната площею 11,3 кв.м), під літ. 3-4 (кухня площею 6,2 кв.м), загальною площею 43,6 кв.м, що становить 28/100, а також надвірні будівлі: погріб під літ. «Е» та сарай під літ. «Г» припинивши спільну власність на будинок [ADDRESS] . В обгрунтування зустрічного позову посилався на те, що [PERSON] - батько, розпорядився своїм майном і подарував братові ( [PERSON] ) - позивача за зустрічним позовом жилі приміщення під літ. : 1-1,1-2,1-3,1-4,1-5, а також 3-1, 3-2,3-3, 3-4. В свою чергу, [PERSON] згідно договору дарування від 24.04.1999р. подарував йому житлові приміщення: під літ.3-1 (коридор площею 4,5 кв.м.) під літ. 3-2 (жила кімната площею 21,6 кв.м), під літ.3-3 (жила кімната площею 11,3 кв.м), під літ. 3-4 (кухня площею 6,2 кв.м), загальною площею 43,6 кв.м, що становить 28/100, а також надвірні будівлі: погріб під літ. «Е» та сарай під літ. «Г». Сторони є співвласниками житлового будинку, що згідно ст. 356 ЦК України визначено як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, а тому просить зустрічний позов задовольнити. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, проти зустрічного позову не заперечували. Відповідач в судовому засідання проти позову [PERSON] не заперечував та підтримав зустрічний позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний та зутрічний позови підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно рішення № 132 Виконкому Жовтневої Райради депутатів трудящих м. Києва від 01.03.1951р. [PERSON] відведено земельну ділянку під житлове індивідуальне будівництво по [ADDRESS] (на той час), площею 600 м2/а.с.22/. Відповідно до договору від 05.07.1983 року [PERSON] на праві власності належить Ѕ частина жилого будинку по [ADDRESS] на підставі договору на право будівництва будинку завідченого третьої Київською державною нотаріальною конторою 21.04.1951р. по реєстру № 8886, і зареєстровано в БТІ 29.06.1983 р. № 12732, в його користування відходить: жила кімната 15,00 кв.м. під літ. «1-4», жила кімната 11,3 кв.м під літ. 3-3, а [PERSON] на праві власності належить Ѕ частина, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого п`ятою Київською державною нотаріальною конторою 11.07.1953 р. по реєстру № 12572 і зареєстрованого в БТІ м. Києва 23.01.1957р. № 12732, в її користування відходить жила кімната 13,0 кв.м під літ. 2-2, жила кімната 12,8 кв.м під літ.2-3, кухня 8,4 кв.м під літ.8,4./а.с.22/. Як вбачається із вказаного договору по заяві сторін у будинку наявні самовільно збудовані приміщення, а саме: коридор 6,1 кв.м під літ. І-І, кухня 6,8 кв.м під літ. 1-2, жила кімната 11,0 кв.м під літ.1-5, ванна кімната 1,7 кв.м під літ 1-6, коридор 4,5 кв.м під літ. 3-1, жила кімната 21,6 кв.м під літ 3-2, жила кімната 11,9 кв.м під літ.3-3, кухня 6,2 кв.м під літ. 3-4, які збудовані [PERSON] . Відповідно до свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.10.2015р. позивач - [PERSON] від свого батька [PERSON] , який помер [INFO] отримала у спадщину 22/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що належали померлому на підставі договору дарування 22/100 частин житлового будинку, посвідченого Дванадцятого київською державною нотаріальною конторою, 29.07.2004р. за реєстром № 1-1443/а.с.12/. Судом встановлено, що [PERSON] користується успадкованими приміщеннями, а саме 1-1 коридор, площею 6,1 кв.м, 1-2 кухню, площею 6,8 кв.м, 1-3 житлову кімнату площею 11,9 кв.м , 1-4 житлову кімнату площею 15,00 кв., 1-5 житлову кімнату площею 11,0 кв.м, 1-6 ванну площею 1,7 кв.м з окремим входом, що підтверджується технічним паспортом/а.с.15-20/. Відповідно до договору дарування від 24.04.1999р. [PERSON] - батько позивача подарував своєму братові [PERSON] - відповідач по основній справі (позивач за зустрічним позовом) 28/100 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS]. В постійне користування обдарованого переходять коридор під літерою «3-1» площею 4,5 кв.м, жила кімната під літ «3-2» площею 21,6 кв.м, жила кімната під літ. «3-3» площею 11,3 кв.м, кухня під літ «3-4» площею 6,2 кв.м, погріб під «Е», сарай під літ. «Г»/а.с.74/. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. ст. 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що між сторонами за тривалий проміжок часу склався певний порядок користування приміщеннями, розташованими на території їх спільного будинковолодіння. Зі змісту ст..ст. 183, 358, 364 ЦК України випливає, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відповідно до ч.1 ст.183 ЦК України річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною. Подільну річ можна поділити на частини, кожна з яких може бути використана для тих же цілей, для яких річ призначалась до її поділу. Наприклад, житловий будинок може бути поділений на дві частини або більше. При цьому повинна бути збережена можливість використання кожної із частин будинку як житло. Неподільна річ у разі її поділу втрачає своє цільове призначення. Статтями 380, 381 та 382 ЦК України визначено, що об`єктом права власності на житло може бути житловий будинок, садиба і квартира. У відповідності до ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом У роз`ясненнях Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, зокрема, зазначено, що при розгляді питання надання висновку щодо можливості поділу об`єкта нерухомого майна або виділу частини з об`єкта, слід звернути увагу на те, щоб об`єкт був подільний відповідно до ст. 183 ЦК України. Виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності можливий лише за умови подільності одного об`єкта на два. Якщо об`єкт нерухомого майна є неподільною річчю, виділ в натурі частки з такого об`єкта або поділ такого об`єкта не проводиться. Поділу на самостійні об`єкти нерухомого майна можуть підлягати домоволодіння, які складаються з двох або більше садибних житлових будинків. При цьому мають утворитися самостійні об`єкти нерухомого майна, до складу яких мають входити цілі садибні житлові будинки з допоміжними господарськими будівлями (або без таких). Результатом поділу домоволодінь є створення самостійних окремих об`єктів - житлових будинків або домоволодінь. Домоволодіннями вважаються об`єкти нерухомості, які складаються з двох або більше житлових будинків з господарськими будівлями або без таких, що розташовані на одній земельній ділянці за одною поштовою адресою. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Враховуючи вищевикладене, а також

Outcome: approved