Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

03 червня 2020 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення суми. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 03.03.2012 між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого він передав, а відповідач прийняла у власність 55500 грн. Відповідач зобов`язувалась повернути позивачу таку ж суму грошових коштів. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем в момент передачі їй суми позики. 25.06.2012 між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого він передав, а відповідач прийняла у власність 28000 грн. Відповідач зобов`язувалась повернути йому таку ж суму грошових коштів. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем в момент передачі їй суми позики. 28.11.2014 рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі №206/6580/14-ц, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 83500 грн., відсотки індексу інфляції - 10326 грн., 3% річних - 2752,60 грн. та судовий збір у розмірі, а всього 97544,39 грн. 23.11.2016 заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі №206/5086/16-ц, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму, що підлягає до сплати 5037 грн. 45 коп. - розмір 3% річних від суми позики, та 56362 грн. 50 коп. проценти індексу інфляції, та суму сплаченого судового збору у розмірі 614,00 грн., а всього 62013 грн. 95 коп. 14.02.2018 заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі №206/6147/17, стягнуто з відповідача на користь позивача суму інфляції та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 31.08.2016 по 31.10.2017 в розмірі 18294,51 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. Вказаними рішеннями було встановлено, як факт отримання грошових коштів так і обов`язок по поверненню коштів відповідачем. Останнім рішенням від 14.02.2018 суд задовольнив позов щодо стягнення нарахувань до 31.10.2017 в повному обсязі. Проте з моменту винесення рішення його виконання у добровільному та примусовому порядку не здійснено. Порушення відповідачем його прав триває весь цей час. Він немає можливості користуватися своїми коштами і отримувати економічну вигоду. Сума, яка підлягала стягненню, поступово зменшується через знецінення грошової одиниці. Договірні відносини між ним та відповідачем продовжують існувати. Просить стягнути із [PERSON] на його користь 3% річних від суми позики - 6423,78 грн., відсотки індексу інфляції - 15197,00 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн. 14 вересня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.25). Від позивача надійшло клопотання з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує, інших заяв, клопотань, доводів немає. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Враховуючи позицію позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з наступних підстав. За змістом ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 28.11.2014 рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі №206/6580/14-ц встановлено, що 03 березня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала суму у розмірі 55500 грн. та зобов`язувалась її повернути у строк до 03.08.2013 року, крім того відповідачем було написано відповідну розписку. 25 червня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала суму у розмірі 28000 грн. та зобов`язувалась її повернути у строк до 25.08.2013 року, крім того відповідачем було написано відповідну розписку. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 83500 грн., відсотки індексу інфляції - 10326 грн., 3% річних - 2752,60 грн. та судовий збір у розмірі, а всього 97544,39 грн. (а.с.7-8). 23.11.2016 заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі №206/5086/16-ц, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму, що підлягає до сплати 5037 грн. 45 коп. - розмір 3% річних від суми позики, та 56362 грн. 50 коп. проценти індексу інфляції, та суму сплаченого судового збору у розмірі 614,00 грн., а всього 62013 грн. 95 коп. (а.с.9-10). 14.02.2018 заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі №206/6147/17, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляції та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 31.08.2016 по 31.10.2017 в розмірі 18294,51 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. (а.с.11). Однак з моменту винесення рішення суду від 28.11.2014 його виконання не здійснено, що підтверджується постановою головного державного виконавця про повернення виконавчого документа №206/6580/14-ц стягувачу ВП №53201137 від 16.11.2017 без виконання (а.с.12). В силу п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори й інші правочини. Змістом ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. Таким чином, викладений аналіз норм чинного законодавства дозволяє дійти висновку, що з моменту винесення судом рішення про примусове виконання боржником грошового зобов`язання до його фактичного виконання договірні відносини між сторонами не припиняються. Так, відповідно до рішення суду з відповідача стягнено суму боргу у розмірі 83500 грн. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором чи законом. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від прострочено суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором чи законом. Таким чином, розрахунок 3% річних з 01.11.2017 по 25.05.2020 року розраховується за формулою сума санкції = С*3*Д/365/100, що в цифровому значенні має наступний вигляд: 83500:365*3*936/100=6423 грн. 78 коп. Згідно рекомендацій ВСУ №62-97 від 03.04.1997 сукупний індекс інфляції вираховується за формулою: ІІс=(ІІ 1/100)*(ІІ 2/100)*(ІІ 3/100)*…(ІІ Z/100), що за двома договорами у цифровому значенні має такий вигляд (1,009*1,010*1,015*1,009*1,011*1,008*1,000*1,000*0,993*1,000*1,019*1,017*1,014*1,008*1,010*1,005*1,009*1,010*1,007*0,995*0,994*0,997*1,007*1,007*1,001*0,998*1,002*0,997*1,008*1,008=1,182), що в цифровому значенні має такий вигляд (83500*1,182-83500=15197 грн. 00 коп. ). Таким чином, враховуючи вищенаведене з відповідача підлягає стягненню сума розміру 3 відсотки річних - 6423 грн. 78 коп., а також відсотки індексу інфляції у розмірі 15197 грн. 00 коп. Враховуючи вище приведені обставини, яким встановлено наявність між сторонами відносин, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, стягнувши заявлену суму грошових коштів та відсотків з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved