Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

04 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначив, що 24 жовтня 1992 року між сторонами був укладений шлюб, від якого вони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя\~ від 21 грудня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. [PERSON] мешкає разом із матірю. Під час спільного життя, так і після розірвання шлюбу він дбав про належне матеріальне забезпечення дочки. За домовленістю з відповідачем, після розірвання шлюбу, між ними був визначений спосіб виконання обовязку щодо утримання дитини та він регулярно сплачував аліменти на утримання дочки, перераховуючи два рази на місяць грошові кошти у загальній сумі 3000 гривень на рахунок\~ [PERSON] 18 липня 2018 року Орджонікідзвським районним судом міста Маріуполя був виданий судовий наказ по цивільні справі № 265/5626/18 за заявою [PERSON] та з позивача стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Також, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що він має на утриманні непрацездатних батьків [PERSON], [INFO], пенсіонера за віком та [PERSON], [INFO], як є інвалідом 2 групи. Батьки розлучені та проживають окремо. Він єдиний син, мешкає разом із матірю, яка знаходиться на його утримання, оскільки її пенсія складає 1702,11 гривень. Мати постійно хворіє, перебуває на обліку в медичному закладі, потребує безперервного\~ лікування. Її пенсії не вистачає на життя та лікування. Його допомога для неї є значним джерелом для існування. Батько [PERSON] отримує пенсію у розмірі 6530,03 гривень. Разом з тим він також є хворою людиною, перебуває на «Д» обліку після перенесених ішемічних інсультів у 2001, 2002, 2004 роках, має ряд хронічних захворювань. Позивач вважає, що при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, відповідач умисно приховала від суду вказані факти, що сплата аліментів у встановленому судом розмірі 1/4 частина від усіх видів його заробітку є завищеною. Орієнтовний розмір судових витрат, які позивач поніс у звязку із зверненням до суду та, а також у звязку із розглядом справи в суді складається з: судового збору у розмірі 704,80 гривень, та витрат за надання правничої допомоги у розмірі 7500 гривень. На підставі викладеного та посилаючись на діюче законодавство, позивач [PERSON] звертається до суду та просить\~ зменшити розмір аліментів, що з нього стягуються на користь [PERSON] на підставі судового наказу, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя 18 липня 2018 року по справі № 265/5626/18, на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO], з 1/4 до 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суд законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути судові витрати. Відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала, просила у позові відмовити у звязку з тими обставинами, що позивачем не доведено, що у нього змінився матеріальний стан або погіршилося здоровя, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, а тому перебування на його утриманні хворих батьків похилого віку не повинно обмежувати права та інтереси їх спільної неповнолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO]. Крім того, [PERSON] до 2018 року не сплачув аліменти та брав необхідної та достатньої участі в утриманні дітей (старша дочка [PERSON], [INFO], є повнолітньою), ігноруючи норм Сімейного законодавство. Після неодноразових звернень з проханням приймати учать в утриманні дітей, отримувала відмову. У період з жовтня 2017 року по червень 2018 року позивач перераховував на її рахунок лише по 3000 гривен, щомісячно, в лютому 2018 року перераховано 1000 гривень. Однак, цих коштів не вистачало на утримання дитини. Позивач [PERSON] має матеріальну можливість сплачувати саме ? частину від усіх видів свого заробітку, так після розлучення він придбав новий автомобіль, подорожує до Європи, виїжджає на відпочинок до Криму та коштовні гірськолижні курорти, зробив у квартирі дорогий євроремонт. Що стосується, перебування на його утриманні непрацездатних батьків, вважає, що, він вводить суд в оману, так хоча він і живе в одній з матірю квартирі, однак спільного господарства вони\~ не ведуть, допомоги в нього не просить. Про це свідчать її неодноразові телефонні дзвінки відповідачу за консультацією, як у юриста та колишньої невістки. Батько живе окремо з дружиною, яка також отримує пенсію та піклується за чоловіком. У звязку з чим просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та залишити судовий наказ від 18 липня 2018 року без змін. У\~ відповіді на відзив, у порядку ст.179 ЦПК України, позивач [PERSON] зазначив аналогічні обставини, викладені у позові, тільки зауважив, що [PERSON] у теперішній час несе матеріальні витрати з ремонту дачного будинку, який належить батькам її теперішнього чоловіка [PERSON], сам [PERSON] не працює, тому аліменти, які з нього стягуються у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) та складають, орієнтовно, 7500-8000 гривень на місяць, будуть витрачатися саме на його дочку [PERSON], з урахуванням того, що відповідач також має утримувати спільну дитину. Тому наполягає, на задоволенні позову та зменшенні розміру аліментів. В судовому засіданні позивач [PERSON], його представник адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання правничої допомоги у цивільні справі від 03 вересня 2018 року,\~ надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та у відповіді на відзив, на позовних вимогах наполягали, просили задовольнити у повному обсязі, а також стягнути судові витрати, які складаються з витрат на оплату судового збору у розмірі 704,80 гривень, а також витрат із надання правничої допомоги у розмір 7500 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, надала пояснення, аналогічні викладеним в відзиві на позовну заяву, просила у позові відмовити. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON]\~ пояснив, що позивач по справі [PERSON] є його сином, який регулярно та систематично надає йому матеріальну допомогу: постійно несе витрати з придбання йому ліків, так як він тяжко хворіє, возить на відпочинок до моря. За матеріальною допомогою до сина він звертається постійно. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] та його матері [PERSON], яка страждає на хворобу Паркінсона. Вона допомагає матері позивача по господарству, ходить за продуктами харчування, прибирає у квартирі. За ці послуги [PERSON] щомісячно сплачує їй 2 000 гривень, крім того позивач постійно купує для матері продукти харчування та необхідні ліки. Вислухавши сторони, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 1992 року. Від шлюбу народилася дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-НО № 369307, яке видано 06 липня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2012 року шлюб між сторонами був розірваний. Судовим наказом, що видано Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області від 18 липня 2018 року по справі №265/5626/18, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час позивач проживає однією родиною з матірю [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою головою ОСББ Морський 60\~ [PERSON] Як вбачається з медичних документів, [PERSON] має ряд хронічних захворювань. Позивач [PERSON] з 16 жовтня 1989 року працює у ПрАТ МК «Азовсталь» на посаді головного метролога начальником цеху метрології. Його сукупний дохід з червня 2018 року по листопада 2018 року складає 247493,17 гривень. Відповідач [PERSON] працює в Маріупольському торгівельному порту з 19 травня 2014 року, на посаді заступника начальника відділу, її заробітна плата складає за період з травня 2018 року по жовтень 2018 року - 102689,45 гривень, що підтверджується довідкою № 2429 від 12 листопада 2018 року. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Верховний Суд України в своїй постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна сімейного стану, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Зокрема, появлення у складі сім'ї платника аліментів осіб, відносно яких він має обов'язок з їх утримання (непрацездатні батьки, інші неповнолітні діти) може бути враховано за вимогою платника аліментів як обставина, що спричинила погіршення його матеріального стану. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України). Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,к рім випадків, встановлених цим Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Матеріалами справи підтверджено, що після стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дочки його сімейний стан змінився, на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, похилого віку, які мають ряд захворювань,\~ яких він, як єдиний син, зобовязаний утримувати. Таким чином, суд вбачає матеріальну неможливість у платника аліментів сплачувати грошові кошти саме у тому розмірі, які були йому присуджені судовим наказом. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Тому при вирішенні даного спору слід врахувати обов'язок обох батьків на утримання кожної дитини та можливість матері (відповідача) теж надавати посильну допомогу. Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту зміни його сімейного стану, що, відповідно, є підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, в контексті положень ст.76-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, але виходячи з принципу рівності, необхідності задовольняти потреби дитини, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позову, а саме про зменшення розміру аліментів, що стягуються зі [PERSON] за судовим наказом з 1/4 частини до 1/6 частини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Але в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, розяснено, що у новому розмірі аліменти справляються з дня набрання рішенням законної сили. Розв'язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з наступного. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір в розмірі 704,80 гривень як за позов немайнового характеру, що підтверджено квитанцією від 29 серпня 2018 року, оскільки судом позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 352,40 гривень. Крім того, відповідно до ст.137 ЦПК України, суд стягує з відповідача документально підтверджену суму витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень (акт виконаних робіт від 08.01.2019 року), пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у сумі 3000 гривень, при цьому відмовляючи у стягненні 7500 гривень, які позивач\~ вважає такими, що підлягають стягненню, як понесені ним на правничу допомогу суд враховую що підтвердження цих витрат (1500 гривень) з боку позивача та його представника не надано квитанцією до прибуткового касового ордеру №26 від 03 вересня 2018 року підтверджено витрати позивача саме на суму 6000 гривень. На підставі ст. 80, 182, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial