Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

02 квітня 2019 року до суду звернулись акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що 13 листопада 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 18.03.2019 року має заборгованість у розмірі 11668,70 грн., з яких: 0,00 грн. заборгованість за тілом кредита; 1765,39 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 6962,03 грн. нарахована пеня за прострочене зобовязання; 1909,44 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи: 500,00 грн.- штраф ( фіксована частина); 531,84 грн.- штраф ( процентна складова) та судові витрати у розмірі 1921,00 грн., які просять стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив розглядати справу у його відсутність. Також зазначив, що у разі відсутності відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце проведення судового засідання повідомлявс належним чином, причину неявки суду не повідомив. Оскільки відповідач належним чином повідомлявся про дату розгляду справи і позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 13.11.2014 року відповідач [PERSON] заповнив та підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приват Банк». Даний факт підтверджується копією вищевказаної анкети-заяви. З анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 13.11.2014 року вбачається, що відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що дана заява, Памятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифами є договором про надання банківських послуг, він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення. Відповідач [PERSON] своїм підписом підтвердив, що йому було надано повну інформацію щодо надання банківських послуг. При оформленні анкети-заяви на отримання кредиту, що була підписана [PERSON] зазначено, що заява разом з Памяткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Укладення Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст.634 ЦК України). Підписання заяви Позичальника приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Умови та зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, під час укладення кредитного договору сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору, як це передбачено законом. Укладаючи Договір відповідач не ставив під сумнів розумність та справедливість його умов, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватись, зокрема, зважувати на відповідальність, яка настає при його невиконанні або неналежному виконанні. Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обовязок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з Умовами кредитування є положення ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією (отримання кредиту боржником та сплати ним періодичних платежів). Наслідком надання відповідачу повної інформації є підписання сторонами кредитного договору та відсутність від позичальника претензій протягом передбаченого законом строку. Крім того, доказом наявності кредитного договору є фактичне прийняття пропозиції договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів у продовж 2014-2018 років). Таким чином суд вважає, що 13.11.2014 року між АТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору саме в такій формі не суперечить чинному законодавству. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу [PERSON] було видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом 2000,00 грн. Згідно з доданими до матеріалів справи банківськими документами, [PERSON] користувався кредитною лінією, періодично знімаючи різні суми, але згідно з даними позивача за користування кредитом сплачувала нерегулярно, не в повному обсязі, останній платіж відбувся 31.01.2018 року, в розмірі 50,00 грн., будь яких інших платежів в рахунок погашення кредиту відповідачем не здійснювалось. Даних про закриття карткового рахунку та припинення дії укладеного між сторонами договору суду не надано. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи підтверджено, що погашення заборгованості відповідач припинила здійснювати з 31.01.2018 року. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 18.03.2019 року має заборгованість у розмірі 11668,70 грн., з яких: 1765,39 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита; 6962,03 грн. нарахована пеня за прострочене зобовязання; 1909,44 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи: 500,00 грн.- штраф ( фіксована частина); 531,84 грн.- штраф ( процентна складова) та судові витрати у розмірі 1921,00 грн., які просять стягнути з відповідача. Разом з тим, відповідно до матеріалів справи вбачається, що штраф і пеня нараховані банком за одні і ті ж порушення, а тому суд вважає, що стягнення з боржника одночасно штрафу й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховував відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу відсутні, а тому у задоволенні позову в зазначеній частині слід відмовити. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити частково, в сумі 10636,86 грн., з яких: 1765,39 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита; 6962,03 грн. нарахована пеня за прострочене зобовязання; 1909,44 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем судові витрати в сумі 1921,00 грн.

Outcome: partial