Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

03.11.2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду до відповідача про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. В своїй позовній заяві просить суд позбавити [PERSON], [INFO] права користування житловим приміщенням - ? частиною будинку [ADDRESS], належною на праві власності [PERSON], у зв'язку з відсутністю відповідача за місцем реєстрації понад 5 років та примусово зняти зазначену особу з реєстрації місця проживання. Вимоги мотивовані тим, що вказана особа не є членом родини позивача, зареєстрована в ? частині вказаного будинку з 26.06.2003 року, однак до будинку не вселялась і жодного дня в ньому не проживала. На теперішній час він має розпорядитись своєю власністю, але реєстрація в будинку відповідача перешкоджає йому у розпорядженні майном. В порядку ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутністю (а.с.20). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не вказала, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач викликався поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку Поштове повідомлення наявне в матеріалах справи (а.с.18). Представник третьої особи - Роздільнянського районного сектору ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області до суду не з'явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутністю суду не надав. В порядку ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та згоди позивача. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування 1/12 частки житлового будинку від 29.01.2014 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.11.2013 року на праві власності належить ? частка житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS], зареєстрованими в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.01.2014р. та 11.11.2013 року (а.с.7-11). За вказаною адресою з 26.06.2003 року зареєстрована також [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою виконкому Кучурганської сільської ради від 28.10.2014 №775 (а.с.6) та довідкою Роздільнянського РС ГУДМС України в Одеській області (а.с.19). Відповідачка до будинку ніколи не вселялася, не проживала та не проживає по теперішній час, що підтверджується письмовими доказами: довідкою виконкому Кучурганської сільської ради від 28.10.2014 №775 (а.с.6). Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст.321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними та власником житла або законом. Позивач заперечує проти реєстрації відповідача за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають йому в реалізації права розпорядження належним йому на праві власності майном. Таким чином, на підставі наявних у справі доказів судом встановлено, що відповідачка [PERSON], [INFO], не проживає в ? частині будинку [ADDRESS], належному позивачеві [PERSON] на праві власності, без поважних причин з моменту реєстрації - 26.06.2003р., а тому втратила право користування вказаним житлом. Відповідно до Закону України від 11.12.2003р. №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання в житлових приміщеннях членів сім'ї власника або інших осіб належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Згідно ст..7 цього Закону цими органами зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Вказане означає, що рішення суду про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. На підставі ст.ст.319,391,405 ЦК України,

Outcome: approved