Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

04.04.2018 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини- сина [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що з 1997 по 2012 роки вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Мають спільних двох дітей : повнолітнього сина [PERSON] [INFO] та малолітнього [PERSON] [INFO], які мешкають разом з нею та знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Відповідач [PERSON] з 2012 року проживає окремо, протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини, а саме: не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина [PERSON], усі питання щодо виховання вирішуються позивачем без особистої участі та підтримки відповідача . 18.04.2014 року за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання на той час двох неповнолітніх дітей, які відповідач протягом 2014-2018 років не сплачує, станом на 01.03.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 30 364,87грн. Оскільки [PERSON] не виявляє жодної зацікавленості до сина [PERSON], не цікавиться його життям не спілкується з ним, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі та враховуючи вказані обставини [PERSON] просила позбавити відповідача батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина [PERSON]. Ухвалою суду від 12.04.2018 року справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 02.05.2018 року було задоволено клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області. В судовому засіданні позивач [PERSON], та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Крім того позивач зазначила, що її син [PERSON] позбавлений можливості зареєструватися за місцем проживання та виїхати за кордон без згоди батька, і з цих підстав також вона змушена звертатися до суду за захистом прав дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за місцем реєстрації, відповідно до положень ч.7-8 ст. 128 ЦПК України, тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутність. Представник третіх осіб Органу опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області та Служби у справа дітей райдержадміністрації - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, вважала їх обгрунтованими та такими, що будуть відповідати інтересам дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Шлюб між сторонами було розірвано 04.05.2012 року, згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, яке набрало законної сили 15.05.2012 року. Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.04.2014 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частини на утримання двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] до їх повноліття. Відповідно до довідки, виданої Вознесенською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №10 від 05.03.2018 року [PERSON], не приймає участі у вихованні сина [PERSON] учня [INFO], не відвідує школу, батьківські збори, не приймає участь у виховних заходах. Згідно довідки КЗ « Вознесенського районного центру ПМСД» Дорошівської АЗПСМ від 20.04.2018 року починаючи з 2012 року [PERSON] в піклуванні про здоров'я дитини [PERSON] участі не приймає. Вознесенська районна державна адміністрація Миколаївської області у своєму висновку від 16 травня 2018 року №526/02-05 вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] [INFO]року народження. Судом встановлено, що вже після звернення до суду із позовом позивач звернувся до Вознесенського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області з приводу розшуку [PERSON] та до Вознесенського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області щодо тимчасового обмеження відповідача, як боржника по аліментах у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості, про що свідчать надані стороною позивача копії заяв та витяг з ЄРДР від 18.05.2018 року про відкриття кримінального провадження відносно [PERSON] за № 1201815019000914 за правовою кваліфікацією ч 1 ст. 164 КК України. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком Органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). У даному конкретному випадку Орган опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області надав письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] [INFO]. Зі змісту цього висновку вбачається, що батько не приймає участі у вихованні сина, не відвідує школу, батьківські збори, не приймає участі у виховних заходах, не спілкується з сімейним лікарем стосовно здоров'я сина, має заборгованість по сплаті за аліментам в розмірі 30 364грн.87коп., зі слів заявниці місце знаходження [PERSON] не відоме. Матеріали справи не містять доказів на спростування відомостей висновку Органу опіки та піклування, але ж відповідач в судове засідання не з'явився, за місцем реєстрації ( яке збігається з місцем реєстрації і проживання позивача) не проживає. Суд також прийняв до уваги думку малолітнього [PERSON] [INFO], який не заперечує проти позову, оскільки батько його життям, здоров'ям не цікавиться, матеріально не допомагає. Відповідно до вимог статей 77-78, ч.3-4 ст. 82, ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно із положеннями ст. 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Проте, позивач не вказала та не підтвердила належними доказами обставини щодо неможливості реєстрації дитини за місцем реєстрації матері. Питання щодо виїзду неповнолітнього за кордон без згоди батька вирішується не шляхом позбавлення останнього батьківських прав, а шляхом звернення до суду із відповідним позовом. виходячи з положень СК України, ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» і Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Крім того суд сприймає критично посилання позивача та його представника на небажання відповідача, як батька виконувати батьківські обов'язки зважаючи на ту обставину, що відповідач працює і проживає за кордоном, в Російській Федерації, про що [PERSON] повідомила в підготовчому судовому засіданні, оскільки знає про це від своєї сусідки - сестри відповідача, яку також відвідує її син [PERSON]. За таких обставин, суд на підставі ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України не погоджується із висновком Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, так як вважає, що він не є обґрунтованим, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, беручи також до уваги ту обставину, що відповідач перебуває за кордоном, суд, з врахуванням правової позиції, викладеної у п.18 Постанови Пленуму ВСУ, вважає за необхідне відмовити в задоволенні даного позову та попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання її неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO].

Outcome: dismissed