Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

02 червня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк» або позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 03 лютого 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] (далі - відповідач) було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за яким відповідач отримала кредит в сумі 9746,02 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, посилається на те, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Оскільки станом на 18.05.2017 у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 19\~561 грн. 36 коп., з яких: заборгованість за кредитом 7\~154,57 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 3561,03 грн.; заборгованість за пенею та комісією 8585,40 грн.; штраф відповдно до п.2.2. Генеральної угоди 260,36 грн., то позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та 1600 грн. витрат по оплаті судового збору. У судове засідання представник позивача не зявився при цьому подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує повністю, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином шляхом вручення повістки про її виклик, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі не подала. За таких обставин, враховуючи позицію представника позивача, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі представника позивача та відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами з постановленням заочного рішення. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Так, з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 03 лютого 2014 року вбачається, що в цей день між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено генеральну угоду, за яким остання отримує в кредит грошові кошти в сумі 9746,02 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6). Із заяви [PERSON], вбачається, що вона згодна, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір (а.с. 5-6). Надання кредиту у вигляді ліміту на платіжну карту це окремий вид користування коштами, наданими в кредит. При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого\~\~сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Статтями 651, 654 цього Кодексу передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до пункту 2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, банк надає позичальнику терміновий кредит у сумі 9746,02 грн. на строк 24 місяці, з 03.02.2014 по 29.02.2016 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчу мету у сумі 9746,02 грн, в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплату процентів у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту зазначеного у заяві, Умовах і правилах строків. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 487,69 грн., для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов і правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 29.02.2016 року. Згідно п.2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт при порушенні позичальником строків погашення заборгованості зазначених у цій угоді, Умовах і правилах, більше ніж на 31 день, зобовязання, строк яких не настав. Сторони домовились, що строк повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 890,27 грн. Також, відповідно до п.2.10 зазначеної угоди, позичальник поручає банку без додаткової угоди перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту у сумі 1203,00 грн. на любий відкритий у банку рахунок (а.с. 6). Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Згідно частини другої\~статті 530 ЦК України\~якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт укладеною з відповідачем 03.02.2014 року, вбачається, що останння свої зобовязання за угодою належним чином не виконує, останній платіж на виконання своїх зобовязань був здійснений нею 25.09.2014 в сумі 500 грн., а станом на 18.05.2017 загальна заборгованість за цією генеральною угодою становить 19561,36 грн., з яких: заборгованість за кредитом 7154,57 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 3561,03 грн.; заборгованість за пенею та комісією 8585,40 грн.; штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 260,36 (а.с.4). Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зважаючи на те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, то їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Даний висновок висновується також з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003/цс15, яка за правилами ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції.За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача штрафу. Оскільки позивачем надано кредит, а відповідач не виконав умов договору і кредит не повернув та не надав суду доказів, що ставив питання про визнання недійсними окремих положень договору й не оспорював розрахунок заборгованості, то виходячи із вимог закону, суд вважає необхідним задовольнити позов частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказаним кредитним договором за вирахуванням штрафу, а саме, на загальну суму 19301,00 грн. (19561,36 260,36 = 19301). Також зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (19301 х 100 : 19561,36 =98,7), то відповідно до положень статті 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1579,20 грн. судових витрат по оплаті судового збору (1600 х 98,7 : 100 = 1579,20). На підставі ст.ст. 526 527, 530, 549, 651, 654, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial