Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

03 липня 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому зареєстрованому 06 вересня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 117. Під час спільного проживання в них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі з вини відповідача між сторонами постійно виникали непорозуміння. Відповідач не приділяє уваги позивачу, не цікавиться його справами. З лютого 2019 року шлюбні відносини припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. У судове засідання позивач не з`явився за наявності в матеріалах справи клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася за місцем реєстрації, а також шляхом опублікування оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяву про розгляд справи за її відсутності, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до вимог ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим. Відповідно до ухвали від 01.10.2019 року суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст.280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 06 вересня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 117. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , батьком яких є позивач, мати - відповідач, що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких долучено до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, шлюбні відносини у позивача та відповідача не склалися, з лютого 2019 року шлюбні відносини припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач дошлюбне прізвище не змінювала, а отже відсутні підстави для зміни прізвища. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір, від сплати якого звільнений позивач. На підставі викладеного,

Outcome: approved