Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

02 вересня 2015 року на адресу суду надійшла цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 21 лютого 2008 року між Акціонерним комерційний інноваційний банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11302800000, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 177356 гривень з розрахунку 12,50 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 21.02.2008 року по 23.02.2015 року. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначеним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає» АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» право вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Дотепер відповідач свої обовязки не виконав, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути заборгованість в сумі 236981,95 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту 128205,08 гривень, заборгованість за відсотками 108776,87 гривень (а.с.1-3). Позивач в судове засідання не зявився, надіслав на адресу заяву в якій зазначив що прохає розглядати справу без його участі позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Судом було встановлено, що 21 лютого 2008 року між Акціонерним комерційний інноваційний банком «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11302800000, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 177356 гривень з розрахунку 12,50 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 21.02.2008 року по 23.02.2015 року (а.с.5-13). Дотепер відповідач неналежно виконує свої зобовязання з повернення кредиту та сплаті відсотків за ним, в результаті чого станом на 28 липня 2015 року заборгованість позичальника перед банком становить 263981,95 гривень, яка складається з: заборгованості за сумою кредиту 128205,08 гривень, заборгованість за відсотками 108776,87 гривень, про що свідчить довідка розрахунок (а.с.4). 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» прийняла право вимоги за кредитним договором № 11302800000 від 21.02.2008 року (а.с.19-21). Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов'язаннях. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та договором про надання кредиту. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Враховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обовязки з повернення кредиту та відсотків за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобовязань у розумінні наведеної норми. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Зважаючи на те, що відповідач неналежно виконує свої обовязки за кредитним договором, що полягає у фактичному припиненні сплати за ним, суд вважає правильним звернення до суду з позовом про дострокове стягнення кредитних коштів. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити в заявлений позивачем спосіб. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved