Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

02 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача про визнання наказу незаконним, поновлення на попередній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, яким, із врахуванням зави про уточнення позвних вимог від 16.06.2017 р. (а.с.186-187) просив визнати незаконним наказ Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» № 2842/вк від 03 вересня 2015 року «Щодо скасування наказу ДФ ПАТ «Укртелеком» від 30 липня 2015 року № 2510/вк «Про поновлення на роботі» в частині: п. 1 Скасувати наказ Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 30 липня 2015 р. № 2510/Вк «Про поновлення на роботі»; п. 2 Визнати таким, що є чинним наказ Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 09 січня 2015 року № 26/Вк «Про звільнення [PERSON].». Також просив поновити позивача на посаді юрисконсульта 2 категорії відділу правового забезпечення Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» з моменту звільнення - з 03.09.2015 року, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 03.09.2015 року по день поновлення позивача на роботі в сумі 77.917 грн. 37 коп. (станом на 29.06.2017 року), допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 місяць в сумі - 3.799 грн. 62 коп., а також стягнути з відповідача на мою користь позивача 5.000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування завданої мені моральної шкоди. Крім цього, просить визнати недійсним запис у трудовій книжці позивача за № 23 без дати «Запис № 22 вважати недійсним. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року про поновлення на роботі скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року. Дію запису № 19 поновлено» та зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» видати мені дублікат трудової книжки без внесення запису за № 23 без дати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 29 грудня 2002 року він працював у ПАТ «Укртелеком» юрисконсультом 2 категорії, її останнє робоче місце було у м. Павлограді у відділі правового забезпечення Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком». Наказом від 09 січня 2015 року позивача було звільнено 12 січня 2015 року за скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України з 13 січня 2015 року. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 р. в справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, було частково задоволено позовні вимоги: «Визнано незаконним наказ директора Дніпропетровської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» № 26/Вк від 09 січня 2015 року про звільнення [PERSON], юрисконсульта 2 категорії відділу правового забезпечення Дніпропетровської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» 12 січня 2015 року за скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України». Поновлено [PERSON] на посаді юрисконсульта 2 категорії відділу правового забезпечення Дніпропетровської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» з 12 січня 2015 р.. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 14268 (чотирнадцять тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 96 коп.. Сума, що підлягає стягненню, визначена без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів. Зобов'язано публічне акціонерне товариство «Укртелеком» видати [PERSON] дублікат трудової книжки без внесення запису про звільнення № 19 від 12 січня 2015 року.» 30 липня 2015 року відповідач виконав рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області в частині, що підлягало негайному виконанню, видавши Наказ № 2510/вк від 30 липня 2015 року «Про поновлення на роботі» [PERSON] 02 вересня 2015 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року скасовано. 03 вересня 2015 року Відповідачем виданий Наказ № 2842/вк «Щодо скасування наказу ДФ ПАТ «Укртелеком» від 30 липня 2015 року № 2510/вк «Про поновлення на роботі», яким вирішено: визнати таким, що є чинним наказ Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 09 січня 2015 року № 26/Вк «Про звільнення [PERSON].». Начальнику відділу адміністрування персоналу видати [PERSON] трудову книжку. Ознайомити [PERSON] з цим наказом під підпис. Начальнику відділу бухгалтерського та податкового обліку провести розрахунки з [PERSON] за відпрацьований час та виплатити грошову компенсацію за 3 (три) календарних дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 30 липня 2015 року по 03 вересня 2015 року. Відповідач вніс у трудову книжку позивача запис № 23 без дати «Запис № 22 вважати недійсним. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року про поновлення на роботі скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року. Дію запису № 19 поновлено». Вказаним Наказом позивач був фактично звільнений з роботи та йому було видано трудову книжку й виплачено грошові кошти в рахунок розрахункових сум. Позивач до суду не з'явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи за наявними матеріалами справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову, спираючись на доводи викладених у позові. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за наявними матеріалами справи за його відсутності, заперечував проти задоволення позову, спираючись на доводи, викладені у запереченнях від 22.10.2015 року (а.с. 38-39), письмових поясненнях від 03.04.2017 року (а.с. 109-111), від 25.04.2017 року (а.с. 133-134), заперечення проти позовних вимог від 29.06.2017 року (а.с. 195). Дослідивши матеріали справи, перев іривши їх доказами, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно із ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 «про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року» тягар доказування законності підстав звільнення працівника покладається на підприємця. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року у справі 185/1568/15-ц, яке набрало чинності 26.07.2016 року, встановлено, що наказом № 190-к [PERSON] була прийнята на роботу до ПАТ «Укртелеком» з 29 грудня 2002 року. Наказом №1156/ВК [PERSON] переведена з 01 січня 2010 року до відділу правового забезпечення Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» з робочим місцем у м. Павлограді. Наказом № 26/вк від 09 січня 2015 року звільнено [PERSON] 12 січня 2015 року за скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. (а.с. 11-12) 02 вересня 2015 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області скасовано рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року у справі 185/1568/15-ц. (а.с. 14-18) 03 вересня 2015 року наказом ПАТ «Укртелеком» №2842/вк «Щодо скасування наказу ДФ ПАТ «Укртелеком» від 30 липня 2015 р. № 2510/вк «Про поновлення на роботі», яким вирішено: визнати таким, що є чинним наказ Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 09 січня 2015 року № 26/Вк «Про звільнення [PERSON].». Начальнику відділу адміністрування персоналу видати [PERSON] трудову книжку. Ознайомити [PERSON] з цим наказом під підпис. Начальнику відділу бухгалтерського та податкового обліку провести розрахунки з [PERSON] за відпрацьований час та виплатити грошову компенсацію за 3 (три) календарних дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 30 липня 2015 року по 03 вересня 2015 року. (а.с. 19) 17 лютого 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.09.2015 року, справу № 185/1568/15-ц направлено на новий розгляд до апеляційного суду. (а.с. 96-98) 26 липня 2016 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області змінено рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року у справі 185/1568/15-ц в частині стягнення з ПАТ «Укртелеком» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 500,00 грн, в іншій частині - залишено без змін (а.с. 99-103), яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року. (а.с.89-91) Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року поновлена на попередній посаді, юрисконсульта 2 категорії відділу правового забезпечення Дніпропетровської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» з 12 січня 2015 року, яке виконано відповідачем ПАТ «Укртелеком» 30.07.2015 року, видавши наказ № 2510/вк від 30.07.2015 року «Про поновлення на роботі» (а.с. 13), та внісши запис №22 до трудової книжки [PERSON] «запис №19 вважати недійсним. Поновлено на попередній посаді» (а.с. 8) із попередніми умовами: підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, оплати праці, забезпечення умовами праці, необхідними для виконання роботи та ін. Відповідно до ст. 36 Кодексу законів про працю України визначено підстави припинення трудового договору: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»; 8) підстави, передбачені контрактом; 9) підстави, передбачені іншими законами. Статтею 40 КЗпП України визначено , що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; 2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці; 3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення; 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 5) нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; 6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; 7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; 8) вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу; 10) призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду; 11) встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування. З огляду на викладені норми трудового законодавства суд доходить висновку, що для розірвання трудового договору із працівником, призначеного на посаду на невизначений строк існує вичерпний перелік підстав, визначений, зокрема, у ст.ст. 36, 40 КЗпП України. 02 вересня 2015 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області скасовано рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року у справі 185/1568/15-ц. (а.с. 14-18) 03 вересня 2015 року ПАТ «Укртелеком» видав наказ №2842/вк «Щодо скасування наказу ДФ ПАТ «Укртелеком» від 30 липня 2015 року № 2510/вк «Про поновлення на роботі», яким вирішено: визнати таким, що є чинним наказ Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 09 січня 2015 року № 26/Вк «Про звільнення [PERSON].» (а.с. 19), за вказаним наказом відповідач вніс до трудової книжки [PERSON] запис №23 без дати, в якому зазначено: «Запис № 22 вважати недійсним. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року про поновлення на роботі скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року. Дію запису № 19 поновлено». Таким чином, суд доходить висновку, що наказом ПАТ «Укртелеком» від 03.09.2015 №2842/вк «Щодо скасування наказу ДФ ПАТ «Укртелеком» від 30 липня 2015 року № 2510/вк «Про поновлення на роботі» [PERSON] звільнена з роботи та їй було видано трудову книжку. Враховуючи, що позивача 30.07.2015 року було поновлено на попередній посаді із попередніми умовами праці, її оплати, трудового розпорядку, а 02.09.2015 року підставу поновлення на роботі (рішення Павлоградського міськрайонного суду від 16.06.2015 року) скасовано, суд доходить висновку, що розірвання трудового договору із ініціативи власника з працівником повинно було відбуватися у встановленому законом способу та порядку такого розірвання, яке існувало до поновлення позивача на роботі. Разом з тим при негайному виконанні рішення суду про поновлення працівника на роботі він продовжує певний час перебувати у трудових відносинах, а тому при скасуванні рішення суду про поновлення його на роботі роботодавець зобов'язаний звільнити працівника з урахуванням фактично відпрацьованого в порядку поновлення на роботі часу, але з тієї ж підстави, з якої він був звільнений до поновлення на роботі. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що наказ № 2842/вк від 03 вересня 2015 року «Щодо скасування наказу ДФ ПАТ «Укртелеком» від 30 липня 2015 року № 2510/вк «Про поновлення на роботі», в частині: п. 1 Скасувати наказ Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 30 липня 2015 р. № 2510/Вк «Про поновлення на роботі»; п. 2 Визнати таким, що є чинним наказ Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 09 січня 2015 року № 26/Вк «Про звільнення [PERSON].», - є необґрунтований та незаконний, оскільки відповідачем не вказано жодної правової підстави звільнення, визначені, зокрема, ст.ст. 36, 40 Кодексу законів про працю України, порушено процедуру розірвання трудового договору з ініціативи власника, тому вказаний наказ підлягає частковому скасуванню, а працівник поновленню на попередній посаді. Крім того, суд дослідивши трудову книжку позивача доходить висновку, що відповідач при її заповненні порушив вимоги 2.26., 2.27., 2.3. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», а саме: в трудовій книжці був поставлений порядковий номер запису, але відсутній запис в графі 2 - дата місяць та рік запису, у графі 3 - записано «Запис № 22 вважати недійсним. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року про поновлення на роботі скасоване рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року. Дію запису № 19 поновлено.». У цій графі відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону. Наведене, на думку суду, є також непрямим доказом того, що роботодавець незаконно ухвалив наказ № 2842/вк від 03 вересня 2015 року. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи, що наказ про фактичне звільнення позивача винесено 03.09.2015 року (а.с. 19), згідно із табелем обліку використання робочого часу ДФ ПАТ «Укртелеком» за вересень 2015 року визначено, що у [PERSON] 03.09.2015 року був робочий день (стоїть позначка «ВД» - відрядження), а в розумінні ст. 47 КЗпП України день звільнення є останнім робочим днем на підприємстві, тому суд доходить висновку, що поновлювати на роботі позивача необхідно з 04.09.2015 року. Порядок виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, передбачений ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок), крім того позиція Верховного Суду України з цього питання викладена у постанові ВСУ від 23.01.2012 року по справі № 6-87цс11. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Крім того, положеннями розд. ІІІ Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Так, розрахунковим періодом для визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є липень та серпень 2015 року, оскільки позивач звільнена з посади 03.09.2015 року. Згідно із табелем обліку використання робочого часу з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року ДФ ПАТ «Укртелеком» встановлено, що [PERSON] у цей період відпрацювала 2 дні (15,25 годин) з 23 днів (183,50 годин). (а.с. 58) Згідно із табелем обліку використання робочого часу з 01.08.2015 року по 31.08.2015 року ДФ ПАТ «Укртелеком» встановлено, що [PERSON] у цей період відпрацювала 20 днів (160,00 годин) з 20 днів (160,00 годин). (а.с. 59) Відповідно до довідки про заробіток [PERSON] за період з 30.07.2015 року по 03.09.2015 року встановлено, що заробіток позивача становив: у липні - 224,97 грн. у серпні - 2709,58 грн. (2567,42 грн. + 142,16 грн.).(а.с. 51) Відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі й оплата праці (грошове забезпечення). Після поновлення позивача на попередній посаді відповідач помилково не індексував її заробітну плату, тому сума індексації повинна бути включена у відповідних місяцях розрахункового періоду. Суд, перевіривши розрахунок індексації заробітної плати позивача (а.с. 188-190), котрий надано позивачем, находить його вірним та приймає до розрахунку суми індексації за відпрацьований час: у липні - 63,00 грн. у серпні - 643,04 грн. Згідно із п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів). Посадовий оклад позивача з 30.07.2015 р. був 2707,00 грн.. З 31.08.2015 року було підвищено посадовий оклад позивача на 50,00 грн.. Посадовий оклад позивача з 31.08.2015 року став 2757,00 грн.. Таким чином, з 31.08.2015 р. коефіцієнт підвищення посадового окладу позивача становить - 1,0185 (2757 : 2707 = 1,0184706). Згідно із наданими матеріалами суд розраховує заробіток позивача з урахуванням індексації заробітної плати й у зв'язку з підвищенням посадового окладу: у липні - 293,30 грн. ((224,97 + 63,00) х 1,0185), у серпні - 3.411,42 грн. (2.707 : 20 х 19 + 643,04 : 20 х 19) х 1,0185) + (2.757 : 20 х 1 + 643,04 : 20 х 1). Згідно із наданими матеріалами суд розраховує середній заробіток позивача середньоденний: 293,30 грн (за липень 2015 року) + 3411,42 грн. (за серпень 2015 року)/ (2 дні за липень + 20 днів за серпень) = 3704,72 грн./22 дні = 168,40 грн./день. Згідно із наданими матеріалами суд розраховує середній заробіток позивача середньогодинний: 293,30 грн. (за липень 2015 року) + 3411,42 грн. (за серпень 2015 року)/ (15,25 годин за липень + 160 годин за серпень) = 3704,72 грн./175,25 годин = 21,14 грн./годину. Підвищення посадових окладів працівникам відповідача після звільнення позивача, не приймається судом для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки стосовно позивача вони не застосовувалися. Відповідно до абз. 3 п. 8 Порядку суд розраховує середньомісячне число робочих днів: сума робочих днів за останні два календарні місяці (23 дні у липні плюс 20 днів у серпні) поділити на 2 становить з округленням 22 дні. Всього робочих днів за період, з дня звільнення по день розгляду справи - 481: у вересні 2015 року (з 04 по 30 число) - 19 днів; з жовтня 2015 року по червень 2017 року (по 22 робочих дні щомісяця) - 21 місяць по 22 робочих дні дорівнює 462 робочих дня. Проте, суд виключає з вказаного періоду святкові та неробочі дні відповідно до ст.. 73 КЗпП: 1 день у 2015 році, 11 днів у 2016 році, 9 днів у 2017 році, а всього 21 день, тому всього робочих днів для розрахунку середнього заробітку становить 460 днів. Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З огляду на те, що позовна заява подана до суду 02.10.2015 року, справа розглянута 03.07.2017 року, розгляд справи тривав більше одного року з незалежних від сторін причин, суд доходить висновку про необхідність виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу позивача. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що розмір виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 77464,00 грн. (добуток 460 робочих днів та 168,40 грн./день). Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ст. 23 ЦК України изначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, судом встановлено порушення права позивача внаслідок проведеного її звільнення за безпідставних причин із порушенням вимог КЗпП України. Внаслідок незаконних дій відповідача позивачу дійсно завдано моральні страждання, які виявились у переживаннях, втраті нормальних життєвих зв'язків та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 5000,00 грн. Таким чином, оскільки факт спричинення позивачу моральної шкоди в результаті її незаконного звільнення зайшов підтвердження в ході розгляду справи по суті. Суд вважає, що з дійсних обставин справи та наслідків, що наступили, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, та враховуючи вимоги розумності і справедливості стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1000,00 грн. Перелік випадків допущення негайного виконання рішень, зазначений у ст. 367 ЦПК України, не підлягає розширеному тлумаченню. До цього переліку належить поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (п. 2 ч. 1 ст. 367). Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави, як передбачено ч. 3 ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial