Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

03.10.2017р. [PERSON] звернувся в суд з позовом до ВСП ТзОВ «Львівські автобусні заводи» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2016р. по 06.06.2017р. в розмірі 12\~168,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що у період з 27.12.2010 року по 19.12.2012 року він працював на посаді електромонтажника в ВСП ТзОВ «Львівські автобусні заводи». Наказом №165/вк від 19.12.2012р. його було звільнено з зазначеної посади згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Однак в день звільнення відповідачем не було проведено з ним повного розрахунку. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31.03.2015 р. з відповідача стягнуто в користь позивача 9\~932,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.04.2014 р. до 02.01.2015р. Однак, розрахунку з позивачем проведено не було. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 14 вересня 2016р. з відповідача стягнуто в користь позивача 19\~396,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.01.2015 р. до 30.06.2016 р. Розрахунок з позивачем проведено лише 07.06.2017р. У звязку з тим, що виникла чергова затримка остаточного розрахунку при звільненні за період з 01.07.2016р по 06.06.2017р. позивач змушений звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2016 р. по 06.06.2016 р. в розмірі 12\~168,00 грн. доповнення позовних вимог також просить стягнути сплачений судовий збір. В судовому засіданні позивач позов підтримав давши пояснення, аналогічні тим, що викладені в поданій до суду позовній заяві та уточненнях до неї. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - рекомендованим листом. Відомостей про причину його неявки немає. Зі згоди представника позивача, суд у відповідності до вимог ст.ст. 223, 280, ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] у період з 27.12.2010 року по 19.12.2012 року працював на посаді електромонтажника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи». 01.04.2011р. переведений на відокремлений структурний підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на посаду електромонтажника. Наказом № 165/вк від 19.12.2012 року [PERSON] було звільнено з зазначеної посади згідно п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Дані обставини стверджується долученою до матеріалів справи копією трудової книжки позивача [PERSON] серія БТ-1 № 2739227. Згідно наданої позивачем копії довідки ВСП Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» без номера та дати [PERSON] за період з 01.01.2012р. по 19.12.2012р. нараховано сукупний дохід в сумі 13214,38грн. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2014р. по справі №466/3707/13-ц було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з ТОВ «Львівські автобусні заводи» кошти в розмірі 17 557,80 грн., з яких 10,59коп. розрахункові кошти, 552,21грн. лікарняні виплати, 16995грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.12.2012р. по 01.04.2014р. включно, та 4 000 грн. моральної шкоди. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2015р. по справі №466/9106/43-ц було частково задоволено позов [PERSON] стягнуто з ВСП ТзОВ «Львівські автобусні заводи» в користь позивача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 02.04.2014р. по 02.01.2015р. в сумі 9\~932,00 грн., у стягненні моральної шкоди відмовлено. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2016р. по справі №466/4956/16-ц було частково задоволено позов [PERSON], стягнуто з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» в користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.01.2015р. по 30.06.2016р. в сумі 19\~396,00 грн., у стягненні моральної шкоди відмовлено. Загалом за цими рішеннями стягнуто в користь позивача 46\~885,80грн. Встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 02.04.2014р. про стягнення з ТОВ «Львівські автобусні заводи» 17 557,80 грн. та від 14.09.2016р. про стягнення з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» 19\~396,00 грн. виконано і розпорядженням державного виконавця від 07.06.2017р. заборгованість за цими рішеннями в повному обсязі перерахована стягувачеві. Відомості про виконання рішення суд від 31 березня 2015р. позивач не надав. Розглядаючи даний спір судом встановлено, відокремлений структурний підрозділ Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» як юридична особа не значиться в ЄДРПУО. Позивач перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи», ідентифікаційний код якого відповідно до печаток у трудовій книжці та довідці про доходи 37552561. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи». Однак ідентифікаційний код цієї юридичної особи 33894928, і не відповідає ідентифікаційному коду Товариства з яким позивач перебував у трудових відносинах. Крім того, згідно наявних в Єдиному реєстрі відомостей це Товариство з 08.10.2014 перебуває в стані припинення. Таким чином, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з ВСП Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні немає. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed