Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

03.09.2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, у якому просила суд: визнати за [PERSON] у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 21,4 кв.м., жилою площею 13,4 кв.м.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 2092,50 гривень, та обґрунтувала свої позовні вимоги наступним. Згідно позовної заяви, 27 вересня 1997 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб, про що у відділі реєстрації актів громадянського стану Центральної райадміністрації виконкому Одеської міськради зроблено актовий запис № 402 від 27.09.1997 року. Позивачка стверджує, що 01 березня 2000 року, під час шлюбу сторонами за договором купівлі - продажу нерухомого майна № 27273, посвідченого Одеською товарною біржею, була придбана квартира [ADDRESS] , загальною площею 21,4 кв.м, жилою площею 13,4 кв.м., та оформлена на відповідача [PERSON] . У зв`язку з тим, що право власності на спільну квартиру зареєстроване за відповідачем та в позасудовому порядку дійти порозуміння сторонам не вдалося, позивачка звернулася до суду з відповідною позовною заявою. 22.10.2020 відповідач подав до Малиновського районного суду відзив на позовну заяву. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2020 року, суд залишив відзив [PERSON] на позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя без розгляду, оскільки відзив було подано відповідачем з пропуском строку. 27.10.2020 року відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2020 року, зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю було повернено [PERSON] , оскільки до зустрічної позовної заяви не було додано доказів направлення копії такої заяви та доданих до неї документів позивачці. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2020 року підготовче провадження у вищевказаній справі закрито, та призначено слухання справи по суті. Позивачка та її представник [PERSON] судове засідання з`явилися позовні вимоги підтримували у повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] у судове засідання з`явилися, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовну заяви з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27 вересня 1997 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб, про що у відділі реєстрації актів громадянського стану Центральної райадміністрації виконкому Одеської міськради зроблено актовий запис № 402 від 27.09.1997 року, та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с.9). Судом встановлено, що 01.03.2000 року, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі сторони придбали нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 21,4 кв.м, жилою площею 13,4 кв.м., та оформили її на відповідача - [PERSON] , що підтверджується договором купівлі - продажу нерухомого майна № 27273, посвідченого Одеською товарною біржею (а.с.11-12). Отже, судом встановлено, що майнові права набувача 30.03.2000 року належним чином зареєстровані Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обліку нерухомості реєстраційний номер 280 пр. - стор. 134 р. №541, що підтверджується відміткою ОМБТІ та РОН про реєстрацію на договорі купівлі - продажу та технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] . Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як встановлено ст. 60 СК України. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);мета придбання майна. Оскільки у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними, спростувати цю презумпцію зобов`язана сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком. Статтею 61 СК України закріплено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як закріплено ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також, відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно п. 30 постанови №\~11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» під час вирішення спору про поділ майна подружжя інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, мають враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі якщо суд не відступив від засади рівності часток. Згідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позовуна відповідача. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: approved