Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

03.11.2017 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс Дніпроспецмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за період затримки заробітної плати. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що він з 23.02.2016 р. перебував у трудових відносинах із відповідачем. Згідно з Наказом №29-к від 31.05.2017р., позивач був звільнений за переведенням до ТОВ НВО «Дніпроспецмаш», на підставі п.5 ст.35 КЗпП України. Згідно до довідки №НПЕ00000024 від 04.09.2017 року, за період з 23.02.2016 року по 31.05.2017 року йому була нарахована заробітна плата у розмірі 45\~897,87 грн. Проте, за період часу з 23.02.2016 року по 31.05.2017 року, тобто на час його звільнення, в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, йому була виплачена лише частина нарахованої заробітної плати у сумі 21\~086,16 грн. Таким чином, заборгованість із заробітної плати на час його звільнення становить 24\~811,71 грн. В день звільнення позивач не отримав розрахунку та до теперішнього часу відповідач ухиляється від сплати заборгованості за всіма виплатами, що належать до сплати в день звільнення, що порушує його трудові права. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 24\~811 грн. 71 коп. та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період 01.06.2017 року по 31.10.2017 року у розмірі 10\~247 грн. 97 коп. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач з 23.02.2013р. перебував у трудових відносинах із відповідачем, що підтверджується записом у трудовй книжці (наказ №8-к від 25.02.2016р.). Згідно з Наказом №29-к від 31 травня 2017р., 31 травня 2017 року позивач був звільнений за переведенням до ТОВ НВО «Дніпроспецмаш» на підставі п.5 ст. 35 КЗпП України. ВІдповідно до довідки №НПЕ00000024 від 04.09.2017 року, за період з 23.02.2016 року по 31.05.2017 року позивачу була нарахована заробітна плата у розмірі 45\~897,87 грн. Проте, за період часу з 23.02.2016 року по 31.05.2017 року, тобто на час звільнення позивача, йому була виплачена лише частина нарахованої заробітної плати у сумі 21\~086,16 грн. Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідач не надав доказів погашення заборгованості по заробітній платі позивача, тому суд приходить до висновку, що дана невиплата заробітної плати в розмірі 24\~811,71 грн., які підлягають виплаті в день звільнення працівника, є порушення трудового законодавства та виною відповідача, тому підлягають стягненню. Згідно зі\~ст.117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї\~постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.\~\~ Судом встановлено, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, а тому у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України\~відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку, тобто з 01.06.2017 року по 31.10.2017 року. Середньоденна заробітна плата позивача становить 90,69 грн., відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за 113 днів, прострочення розрахунку при звільненні за період з 01.06.2017 року по 31.10.2017 року у розмірі 10\~247 грн. 97 коп. (113 робоч.днів х 90,69 грн. розмір середньоденної заробітної плати). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 24\~811,71 грн. та середній заробіток за період з 01.06.2017 року по 31.10.2017 року у розмірі 10 247 грн. 97 коп. Крім цього на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн. На підстав вищевикладеного,

Outcome: approved