Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

03.06.2021 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25 липня 1999 року. Від спільного подружнього життя народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають у одному житловому будинку, однак сімейних відносин більше року не підтримують. Сімейне життя між сторонами не склалося через різні погляди на життя та сім`ю, подружніх відносин не підтримують, не спілкуються, шлюб існує формально, а тому просить суд розірвати шлюб. 02.07.2021 року на запити суду від 03.06.2021 року (ас 21) надійшла відповідь від уповноваженої особи про місце реєстрації відповідача (ас 22), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ (частина 1 статті 27, частина 2 статті 28 ЦПК України). Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 02.07.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Судове засідання призначено на 26.07.2021 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча була вчасно і належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (ас 27). Крім того, позивач у позовній заяві просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (ас 4). Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був вчасно і належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ас 28). 26.07.2021 року відповідач подав судузаяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу (ас 29). До суду не надходили клопотання від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а тому, відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 25.07.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, актовий запис №556 (ас 5). Після одруження позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] ». Від спільного подружнього життя у сторін народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 14.11.2000 року (ас 12), серії [NUMBER] від 28.12.2015 року (ас 16) та серії [NUMBER] від 29 січня 2007 року (ас 18). Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту частини 3 та частини 4 статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 2020 року шлюбні відносини не підтримують, не спілкуються, спільного господарства не ведуть, примирення між ними неможливе. Наведене свідчить про формальний характер шлюбу сторін. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім`ї, та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, та з врахуванням вимог статтей 24, 55, 56 СК України, суд доходить висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, оскільки суд вважає, що подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до вимог частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Пунктом 2 частини 3 статті 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи заяву позивача, суд доходить висновку, що судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved