Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

02 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про захист права власності. Позовна заява мотивована тим, що позивачу належить на праві власності будинок [ADDRESS] . Домоволодіння складається з житлового будинку А-1, загальною площею 73,5 кв.м, житловою площею 53,7 кв.м, літньої кухні Ж, сараю В, вбиральні Д, водопроводкої колонки І, замощення ІІ, огорожі 4. У будинку зареєстровані діти колишнього власника, відповідачі по справі, які не проживають там з часу придбання будинку, тобто з 26 грудня 2014 року, та не сплачують комунальні послуги. Реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу оформити житлову субсидію, та вільно реалізувати своє право власності на житло. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просить суд задовольнити позовну заяву. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, покладається на думку суду, просить винести законне рішення за умови наявності усіх необхідних документів та доведення обставин справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими побудовами та земельною ділянкою від 26.12.2014, належить на праві приватної власності житловий будинок з господарським побудовами, а саме: житловий глинобитний, обкладений цеглою будинок А-1, житловою площею 53,7 кв.м, загальною площею 73,5 кв.м, літньої кухні Ж, сараю В, гаража З, сараю Л, вбиральні Д, водоколонки І, замощення ІІ, огорожі 1-4, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11, 15-16). Згідно домової книги та довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради від 11.03.2020 № 1456, відповідачі зареєстровані за вищевказаною адресою, однак не проживають там з моменту укладення договору купівлі-продажу, що також підтверджується довідкою квартального комітету №10 від 11.03.2020 (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України визнано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Окрім того, ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідачі не проживають у будинку, будь-якої домовленості між сторонами щодо користування житлом немає, відповідно можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо зобов`язання зняти відповідачів з реєстраційного обліку, суд вважає, що позивачу слід відмовити, оскільки відповідачі визнаються такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а в силу вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації при винесенні рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, зобов`язаний самостійно зняти особу з реєстраційного обліку. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, становить 840,80 грн., та в силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial