Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~03 березня 2021 року представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченко В.М., який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] , яка є спадкоємцем [PERSON] , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 10 серпня 2007 року, укладеним між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 7555 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування\~позовних вимог\~посилається на\~те,\~що [PERSON] \~звернувся до\~АТ КБ\~«ПриватБанк» з\~метою отримання\~банківських послуг,\~у зв`язку\~з чим\~підписав заяву\~№б/н\~від 10\~серпня 2007\~року.\~ [PERSON] \~було відкрито\~кредитний рахунок\~та встановлено\~початковий кредитний\~ліміту у\~розмірі,\~що зазначений\~у довідці\~про зміну\~умов кредитування\~та обслуговування\~карткового рахунку.\~ [PERSON] \~підтвердив свою\~згоду на\~те,\~що заява\~разом з\~Умовами та\~Правилами надання\~банківських послуг\~та Тарифами\~банку,\~які викладені\~на банківському\~сайті,\~складає між\~ним та\~банком договір,\~що підтверджується\~підписом у\~заяві.\~У подальшому\~розмір кредитного\~ліміту збільшився\~до 5000\~грн.,\~при цьому\~при встановленні\~та зміні\~кредитного ліміту\~банк керувався\~п.п.3.2,\~3.3\~Договору,\~на підставі\~яких [PERSON] \~при укладанні\~Договору дав\~свою згоду\~щодо прийняття\~будь-якого\~розміру кредитного\~ліміту та\~його зміни\~за рішенням\~та ініціативою\~банку.Банк свої\~зобов`язання\~за договором\~виконав в\~повному обсязі,\~надавши [PERSON] \~кредитні кошти\~в розмірі,\~встановленому договором.У свою чергу, позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, проте, в процесі користування кредитним рахунком позичальник для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями своєчасно кошти не надавав, у зв`язку з чим, у останнього виникла заборгованість. Разом з тим, позивач зазначає, що [INFO] позичальник [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки, [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вона є відповідачем в даному випадку. Станом на дату смерті [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 10 серпня 2007 року в загальному розмірі 7555 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту за простроченим тілом кредитом у розмірі 3693 грн. 94 коп., заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 3861 грн. 06 коп. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05 березня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Одночасно вказаною ухвалою витребувано з Першої Харківської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Червонозаводського\~районного суду\~м.Харкова\~від 29\~квітня 2021\~рокувстановлено Першій Харківській державній нотаріальній конторі строк для виконання ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05 березня 2021 року про витребування доказів по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ухвали суду від 05 березня 2021 року, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд за згодою представника позивача розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд встановив, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 10 серпня 2007 року підписав заяву № б/н про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» в «ПриватБанк». При підписанні анкети-заяви [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Подавши банку анкету-заяву від 10 серпня 2007 року, [PERSON] приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені у стандартних формах Умовах і Правилах, Тарифах, своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування. Крім відсотків, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» передбачають стягнення неустойки (штрафу, пені). З довідки, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що на підставі укладеного кредитного договору між позивачем та [PERSON] , останньому була видана кредитна картка - № [NUMBER] , дата відкриття 24.07.2007, термін дії якої до 07/15. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної кратки, оформленої на [PERSON] , 24 липня 2007 року останньому була видана кредитна картка № [NUMBER] та 03.08.2007 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 3000 грн., після чого кредитний ліміт збільшувався та зменшувався у межах суми 5000 грн., а з 31.10.2019 кредитний ліміт становив - 0. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 10 серпня 2007 року станом на 18 січня 2021 року заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» складає 7555 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - за простроченим тілом кредитом - 3693 грн. 94 коп., заборгованість за простроченими відсотками - 3861 грн. 06 коп. Як слідує зі змісту копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04 січня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] про, що складено відповідний актовий запис №225. Згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова станом на день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 18 червня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» на адресу Першої Харківської державної нотаріальної контори направив претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України, в якій просив включити кредиторські вимоги Банку в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 59565 грн. 23 коп., а також просив повідомити про те, чи зверталися спадкоємці із заявами про прийняття спадщини, відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника та відомості про видані свідоцтва про право на спадщину та про осіб, які такі свідоцтва отримали. 07 серпня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» отримав лист від Першої Харківської міської державної нотаріальної контори про те, що претензію кредитора до спадкоємців [PERSON] зареєстровано по книзі обліку спадкових справ за №821 та приєднано до матеріалів спадкової справи №304/2017 та у разі звернення спадкоємців [PERSON] до нотаріальної контори, зміст претензії буде доведено до їх відома. 19 листопада 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» на поштову адресу відповідача направив лист-претензію від 17 листопада 2020 року з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором, укладеним 10 серпня 2007 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 7555 грн. Як вбачається з матеріалів спадкової справи 304/2017, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті останнього, до Першої Харківської державної нотаріальної контори зверталася [PERSON] , яка доводилася дружиною померлому. 15 червня 2017 року із заявою про відмову про прийняття спадщини на користь [PERSON] - дружини померлого [PERSON] до Першої Харківської державної нотаріальної контори звернулась також мати померлого [PERSON] 11 липня 2017 року до Першої Харківської державної нотаріальної контори звернулася донька померлого [PERSON] [PERSON] із заявою про небажання приймати спадщину, яка залишилася після смерті її батька. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо сплати кредитної заборгованості спадкоємцем. Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. За приписами ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналіз норм зазначених статей дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, відповідно до правових висновків викладених у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц «При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. За змістом статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника. Як вбачається з копії паспорта серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , та підтверджується відомостями, отриманими судом з Реєстру територіальної громади міста Харкова, позичальник [PERSON] на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також, за вказаною адресою зна день смерті спадкодавця була зареєстрована [PERSON] 20 липня 2020 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» засобами поштового зв`язку звернувся до Першої Харківської міської нотаріальної контори з претензією кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України, в якій просив: включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в спадкову масу; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 59565 грн. 23 коп.; повідомити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» чи звертались спадкоємці із заявами про прийняття спадщини; відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову у прийнятті спадщини після смерті боржника.; відомості про видані свідоцтва про право на спадщину та про осіб, які такі свідоцтва отримали. 27 липня 2020 року Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою позивачу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомлено про те, що претензію кредитора до спадкоємців [PERSON] отримано 23 липня 2020 року та приєднано до матеріалів спадкової справи № 304/2017. У разі звернення спадкоємців [PERSON] до нотаріальної контори, зміст претензії буде доведено до їх відома. У наданні іншої запитуваної інформації кредитору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено. 19 листопада 2020 року засобами поштового зв`язку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив спадкоємцю [PERSON] лист-претензію. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем дотриманий шестимісячний строк для пред`явлення вимог до спадкоємця боржника, встановлений ст.1281 ЦК України. Разом з тим, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають також обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належністю спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартістю отриманого спадкоємцями майна. АТ КБ\~«ПриватБанк»,\~звертаючись до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~посилається на\~те,\~що остання\~постійно проживала\~та була\~зареєстрована разом\~з [PERSON] \~за однією\~адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта [PERSON] , тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , а тому зобов`язана задовольнити вимогу кредитора. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що відповідач дійсно є спадкоємцем померлого позичальника. Факт реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] станом на 02 січня 2017 року за адресою: [ADDRESS] , не є безумовним доказом того, що відповідач проживав разом із позичальником [PERSON] на день смерті останнього та є особою, яка відповідно до вимог частини 3 статті 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, проживання будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Позивач не довів, що відповідач за правилами частини 3 статті 1268 ЦК України прийняв спадщину, проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки з наданих позивачем та витребуваних за клопотанням сторони позивача документів неможливо беззаперечно встановити, що на час відкриття спадщини позичальник та відповідач проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Крім того, у матеріалах справи також відсутні докази, що вимога АТ КБ «ПриватБанк» як кредитора була отримана відповідачем та залишилася без відповідного реагування. За клопотанням сторони позивача судом було витребувано від Першої Харківської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з якої вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті померлого [PERSON] також звернулася його дружина [PERSON] \~ \~ \~ \~ [INFO] о 18:48:48 позивачем було отримано копію вказаної спадкової справи в кабінеті ЕС, що підтверджується реєстром електронних відправок, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позивач належним чином ознайомлений з витребуваними доказами та з урахуванням вказаних доказів мав можливість уточнити позовні вимоги чи звернутися до суду з відповідними клопотаннями, однак вказаного позивачем не було зроблено. Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, з огляду на норму ст. 1282 ЦК України та зміст норм ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд зазначає, що саме на позивача, як кредитора у зобов`язанні, покладається обов`язок доведення наявності боргу та спадщини у спадкоємця, на яку має відбутися звернення. З цією метою він має право звернутися, як до нотаріуса з відповідним запитом, так і до суду, в порядку ст.ст. 83, 84 ЦПК України, у разі неможливості самостійно надати відповідні докази. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо надання та (або) витребування доказів скористався не в повній мірі. В оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Відповідно до положень ст. ст.12,80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» повинно було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця будь-якого рухомого чи нерухомого майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №306/486/17 (провадження №61-34520св18). При цьому, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів на підтвердження наявності у спадкодавця будь-якого рухомого чи нерухомого майна та його вартості, обсягу та вартості спадкового майна, у межах вартості якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором. Разом з цим, клопотань про витребування вказаних доказів позивачем заявлено не було. Крім того, з копії спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті померлого [PERSON] звернулася його дружина [PERSON] , яка повинна бути залучена до участі у даній справі, однак позивач, будучи належним чином ознайомлений зі змістом спадкової справи №304/2017 у електронному кабінеті, з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідача не звертався. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог, оскільки позивач не визначив коло спадкоємців, які прийняли спадщину, крім того, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо наявності та складу майна, одержаного відповідачем у спадщину, вартості такого майна, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, судові витрати слід залишити за позивачем. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed