Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

02.09.2019 [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , [PERSON] , позивачі) звернулися до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 1250 грн. на кожного. Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] . Позивачі є пенсіонерами та не мають роботи, проживають виключно за рахунок пенсії. Інших дітей, крім відповідача, у них немає. Пенсії позивачів не покривають витрати на їхні потреби, сплату комунальних платежів та лікування. Комунальні платежі в зимовий період складають понад 1000 грн., в той час як пенсія позивача [PERSON] складає 2000 грн., а пенсія позивача [PERSON] - 6000 грн. Крім того, лікування позивачів потребує значних коштів, що становить приблизно 5000 грн. в місяць. Відповідач добровільно надавав позивачам фінансову допомогу приблизно 3000 грн., проте наразі надавати кошти на їх утримання він відмовився. Ухвалою від 18.09.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач подав заяву про визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства України. Так, обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Дана конституційна норма знайшла своє відображення в Сімейному кодексі України. Відповідно до положень статті 202 цього Кодексу повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Отже за змістом вказаної норми в сукупності з іншими положеннями сімейного законодавства непрацездатні батьки (до непрацездатних закон відносить осіб, які досягли пенсійного віку та інвалідів I, II та III груп) мають право на утримання від повнолітніх дітей за умови наявності у них потреби у матеріальній допомозі. Потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку із відсутністю пенсій чи їх низького розміру, а також у зв`язку із відсутністю у них інших джерел існування. Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову (про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків (стаття 205 Сімейного кодексу України). На підставі статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Отже враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved