Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

02 листопада 2017 року позивачка [PERSON] звернулась з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що 07 серпня 2005 року між сторонами був укладений шлюб, від спільного шлюбу народились діти, під час шлюбу на спільні кошти та під час спільної праці сторони придбали квартиру, загальною площею 44.6 кв.м., житлова площа 16.2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (далі по тексту спірне нерухоме майно ) та транспортний засіб марки «Шкода» 2008 року випуску, яке було відчужено під час шлюбу, а тому позивачка просить визнати спірне нерухоме майно, як спільним сумісним майном подружжя та визнати Ѕ частину на спірне нерухоме майно та просить стягнути грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля в розмірі 108 294.20 грн. та судові витрати. В ході судового розгляду представник позивачки направила до суду заяву з якої видно, що на позові наполягає просить розглянути справу на підставі поданих доказів. Відповідач до суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ч.2 СК України вважається, що кожна набута річ за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 ч.1 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 368 ч.3 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 372 ч.2 СК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Так судом встановлено, що 07 серпня 2005 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.6). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] (а.с.12,13). Під час шлюбу сторонами було придбане наступне нерухоме майно: - квартира, загальною площею 44.6 кв.м., житлова - 16,2 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить відповідачу [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: Винницька область, Гайсинський район, с. Гунча (код [NUMBER] ) на підставі Свідоцтва про право власності від 27.01.2014 року, яке належним чином зареєстровано у компетентних установах (а.с.7); - автомобіль марки «Шкода» д.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, яка належить відповідачу. Вартість спірного нерухомого майна складає 615 000 грн., що сторонами не оскаржується. Вартість автомобіля складає 216 588.41 (а.с.46), а всього вартість спільного сумісного майна подружжя складає 831 588,41 грн. Сторони не заперечують, що спільне сумісне майно було придбано за спільні кошти та спільну працю. З відповідачем шлюб був розірваний, у добровільному порядку відповідач здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя не бажає. З урахуванням родових ознак майна, яке придбане у період шлюбу, суд приходить до висновку, що дане майно не відноситься до речей індивідуального користування та вважає спірне майно спільно сумісним майном подружжя. Під час судового розгляду суд прийшов до висновку, що спірне нерухоме майно підлягає поділу, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, та вважає можливим виділити у власність позивачці 1\\2 частину спірного нерухомого майна. Позивачка просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля в розмірі 108 294.20 грн. Відповідач заперечує щодо даних позовних вимог, посилаючись на те, що він при відчуженні автомобіля діяв зі згодою позивачки та в інтересах сім`ї. З матеріалів справи видно, що під час шлюбу 02.02.2017 року відповідач, на підставі договору купівлі - продажу № 5141/2017/316340 був відчужений транспортний засіб, з договору видно, що згоди на відчуження автомобіля не має. В ході розгляду цивільної справи № 509/2738/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, було з`ясовано, що фактично з листопада 2016 року сторони спільне проживання припинили. Таким чином, суд приходить до висновку, що автомобіль був придбаний сторонами за спільні кошти та являється спільним сумісним майном подружжя, письмової згоди на продаж автомобіля позивачка не надавала, при цьому сторони вже не підтримували подружніх стосунків та не вели спільне господарство. З урахуванням вищевказаних обставин так як відповідач здійснив відчуження автомобіля без згоди позивачки, належних та допустимих доказів, наявності такої згоди при наданні відзиву відповідач не надав, а отримані грошові кошти відповідач використав на власний розсуд, а не в інтересах сім`ї , а тому з урахуванням вартості вказаного транспортну засобу, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію вартості Ѕ частини вартості автомобіля, яка складає 108 294.20 грн., дана позиція знайшла своє обґрунтування в пункту 30 Постанови Пленуму ВС України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Позивачка звернулась до суду з позовом про виділення у приватну власність відповідачу 1/ 2 частини нерухомого майна. Позивачка діє в своїх інтересах, а тому позовні вимоги, щодо виділення у власність відповідачу Ѕ частини нерухомого майна не підлягають задоволенню. Позивачка просить припинити право спільної сумісної власності на нерухоме майно, право власності може бути припинено і випадках встановлених законом, позивачка не зазначила, яким самим способом припиняється право власності, а тому в цій частині позовні вимоги є не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. При поданні позову позивачка сплатила судовий збір в розмірі 5082 грн. (4000+1082.95=5082 (а.с. 1,40), суд встановив вартість спірного нерухомого та рухомого майна - 831 588,41 грн, 1\\2 частини складає 415 794,20 грн., суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4000 грн., крім того з боку позивачки в ході розгляду справи були здійснені витрати на надання правничої допомоги в розмірі 11 350 грн.(а.с.82), детальний опис надання послуг робіт, судом перевірений та є обґрунтований, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 350 грн., а всього судові витрати складаються в розмірі 15 350 (11 350+4000=15 350) грн.

Outcome: approved