Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

02.07.2019 позивач звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів з відповідача та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки _ [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000 грн. 00 коп., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. 22.08.2019 позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі. 19.09.2019 року позивач подала до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи довідки про доходи та копію свідоцтва про народження сина [PERSON] , [INFO] . 30.09.2019 позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі та одночасно подала клопотання про витребування з ДФС м. Чернігова довідки про доходи відповідача за період з 01.01.2019. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.09.2019 витребувано у Чернігівського управління Державної фіскальної служби України в Чернігівській області довідку про доходи [PERSON] за період з 01.01.209 по 01.10.2019. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, що підтверджується розпискою від 30.09.2019 (а.с. 51), причини неявки суду не повідомили. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Як вбачається зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що повинні забезпечувати обоє батьків. У відповідності до статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 1 ч. 1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. У відповідності до ч. 2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.01.2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 38). Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач в судове засідання не надала суду беззаперечних доказів щодо необхідності встановлення розміру аліментів саме в твердій грошовій сумі та можливості їх сплати відповідачем в розмірі визначеному позивачем в сумі 3000 гривень. Виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи, що відповідач є працездатним, а тому суд з врахуванням матеріального становища обох сторін, де доходи позивача є більшими від дохів відповідача (а.с. 39, 54, 55) та обов`язку відповідача утримувати доньку до досягнення нею повноліття, вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача у розмірі розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 02 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Між тим, у відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України, якщо позивач звільнений від сплати судового збору він підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial