Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

04.05.2020 до Літинського районного суду Вінницької області надійшла вказана заява мотивована тим, що 24.04.2020 до служби у справах дітей Літинської райдержадміністрації надійшло повідомлення від Літинського відділення поліції Калинівського відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області, про те, що 23.04.2020 з письмової заявою до відділення поліції звернулась [PERSON] про те, що 23.04.2020 її чоловік [PERSON] перебуваючи за спільним місцем проживання вчинив домашнє насильство. Працівниками Літинського відділення поліції Калинівського ВП ГУН у Вінницькій області складено протокол стосовно [PERSON] про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а також винесено терміновий заборонний опис терміном на 10 діб із забороною на вхід до місця проживання постраждалої, забороною будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою та зобов`язання кривдника залишити місце проживання постраждалої. Крім того, у ході розгляду даних матеріалів було отримано інформацію про те, що [PERSON] , постійно створює конфлікті ситуації та нестерпні умови для життя [PERSON] , що в свою чергу негативним чином впливає на здоров`я та розвиток їх трьох малолітніх дітей. Оскільки [PERSON] являється жертвою сімейного насильства відтак потребує захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», в зв`язку з чим просять суд видати обмежувальний припис до [PERSON] на шість місяців шляхом: заборони пребування в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими дітьми та їх сім`єю; обмежити у спілкуванні з постраждалими дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їх сім`єю; заборонити наближатися до місця проживання, навчання, інших місць відвідування постраждалих осіб та їх сім`ї не ближче, як 300 метрів; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих дітей, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалими дітьми або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Представник органу опіки та піклування Літинської районної державної адміністрації Вінницької області Джигун О.А. заяву підтримала та просила її задовольнити. На запитання суду не надала докази притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення сімейного насильства, а також не надала будь-яких доказів котрі підтверджують викладені у заяві твердження зокрема систематичності вчинення [PERSON] сімейного насильства. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що її чоловік [PERSON] позитивно ставиться до дітей. Повідомила про факт домашнього насильства, котрий був 2 роки тому. Також не змогла надати суду будь-яких доказів на підтвердження вчинення останнім систематичного насильства. Повідомила про позитивні відносини [PERSON] з дітьми. Заінтересована особа [PERSON] до судового засідання не з`явився, хоча про місце дату та час судового засідання повідомлявся заздалегідь та належним чином (а.с. 18). Відповідно до ч.1, 2 ст.350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника та заінтересованої особи [PERSON] , суд дійшов наступних висновків. У підтвердження фактів, викладених у заяві, представник заявника посилається на те, що відповідно до свідоцтв про народження (а.с. 3-5) [PERSON] та [PERSON] зазначені батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Листом від 23.04.2020 Літинське відділення поліції звернулось до відділу у справах дітей Літинської РДА з метою ініціювання питання про винесення обмежувального припису. Письмовою заявою від 27.04.2020 (а.с. 8) [PERSON] просить вжити заходи щодо винесення обмежувального припису [PERSON] . Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18. У свою чергу на підтвердження доводів зазначених у клопотанні не долучено протоколу про вчинення адміністративного правопорушення [PERSON] за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та не надано доказів притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а також докази негативного пливу [PERSON] не здоров`я та розвиток трьох малолітніх дітей. Отже, твердження зазначене у клопотанні про вчинення домашнього насильства [PERSON] не може бути належним доказом у цій справі, оскільки [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП станом на день розгляду заяви, визнано не було. При цьому суд вважає, що звернення [PERSON] до служби у справах дітей Літинської РДА із заявою про вчинення систематичного домашнього насильства [PERSON] , без надання інших доказів вчинення останнім таких протиправних дій, не можуть бути достатнім доказом для видання обмежувального примусу за правилами глави 13 розділу IV ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно з п. 9 ч.1 ст. 1 Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»,конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства [PERSON] відносно [PERSON] , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Outcome: dismissed