Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

03.05.2019 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, у якому позивач просить стягнути з [PERSON] , на його користь грошові кошти в розмірі 53100,00 грн. (п`ятдесят три тисячі сто гривень) в якості повернення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 25.04.2018 між ним та відповідачем у справі укладено договір позики грошових коштів, за яким при укладенні цього договору позивач передав у власність відповідача строком до 25.04.2019 грошові кошти у сумі 45\~000,00 грн. (сорок п`ять тисяч гривень), а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів із відсотками на умовах, визначених в цьому договорі. Грошові кошти передані позикодавцем позичальникові у повному обсязі перед підписанням цього договору, підпис позичальника під цим договором свідчить про отримання ним вказаної суми грошових коштів. Станом на 25.04.2018 позика залишилася неповернутою. Тому позивач і звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області про забезпечення позову від 10.05.2019 було задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та накладено арешт на автомобіль Renault Kangoo 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , мешканцем [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , без заборони користування цим транспортним засобом. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 06.06.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач, у встановлений судом строк, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до договору позики грошових коштів від 25.04.2018 (далі Договір) [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угод, повністю розуміючи значення своїх дій, без будь-якого до того примушення, як фізичного так і морального, насильства чи погроз, уклали цей договір проте, що позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальникові строком до 25.04.2019 грошові кошти у сумі 45000,00 грн. (сорок п`ять тисяч гривень), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів із відсотками на умовах, визначених в цьому договорі. Грошові кошти передані позикодавцем позичальникові у повному обсязі перед підписанням цього договору, підпис позичальника під цим договором свідчить про отримання ним вказаної суми грошових коштів. За змістом п. 3 вказаного Договору при укладенні цього договору сторони виходили із того, що позика є цільовою і має бути використана позичальником на придбання автомобіля RENAULT KANGOO 2007 року, у зв`язку із чим позикодавець розраховує на те, що в разі невиконання чи неповного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, позикодавець має право звернутися із позовом до суду про стягнення боргу та із клопотанням про накладення арешту на такий автомобіль з метою забезпечення виконання рішення суду. Тому в разі, якщо позичальником буде використано позику не за призначенням, або якщо буде відчужено автомобіль до повернення позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики та сплати процентів, а також штрафу в розмірі 10 (десяти) % від суми позики. Згідно п.4 Договору після виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати йому свій примірник цього договору та видати розписку про отримання коштів. Наявність у позикодавця після спливу строку, зазначеного в п.1. цього договору, примірника цього договору є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобов`язання, якщо інше не буде підтверджено окремою заявою позикодавця про повернення позики позичальником, підпис на якій має бути засвідчений нотаріусом. В разі неможливості повернення свого примірнику договору позики позикодавцем, він зобов`язаний скласти про це розписку, в якій також зазначити про повне виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. \~ \~ \~ \~Пунктом 5 Договору визначено, що в разі прострочення повернення позики із позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на дату, встановлену цим Договором для повернення позики, за кожен день прострочення (а.с. 5). Згідно з розпискою [PERSON] від 25.04.2019 повернути позику з відсотками згідно договору позики грошових коштів від 25.04.2018 станом на день написання цієї розписки він не в змозі. [PERSON] просить надати йому розстрочку на шість місяців, протягом яких він зобов`язується повернути позику (а.с. 6). Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі\~ст.\~1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1\~ст. 1049 ЦК України\~визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до ч.ч.1,2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Верховний Суд України у справі №6-1967цс15 від 11.11.2015, предметом якої було стягнення боргу за договором позики, дійшов висновку, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У постанові від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, Верховний Суд України дійшов висновку, що враховуючи норми ст. ст.\~524,\~533-535,\~625 ЦК України, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 08.06.2016 року ухвалив постанову у справі №6-1103цс16, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики зробив правовий висновок про те, що відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що відповідно до договору позики грошових коштів від 25.04.2018 [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, уклали цей договір про те, що позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальникові строком до 25.04.2019 грошові кошти у сумі 45000,00 грн. (сорок п`ять тисяч гривень), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів із відсотками на умовах, визначених в цьому договорі. Відповідач не надав жодних доказів того, що він не отримував позичених коштів. Крім того, в матеріалах справи міститься розписка відповідача, якою він підтвердив факт отримання коштів. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2\~ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч.2.\~ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У Постанові Верховного Суду України, у справі № 6-2311цс16 від 22.03.2017, зроблений висновок про те, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625\~цього Кодексу. Відповідно до частини другої\~статті 625\~ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Так, в п. 2 Договору позики грошових коштів від 25.04.2018 вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких за домовленістю сторін, визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, що діятиме на дату повернення позики. Відповідно до відомостей з вебсайту Національного банку України (https://bank.gov.ua/control/uk/publish/article?art_id=53647) облікова ставка Національного банку України станом на 26.04.2019 момент, з якого виник обов`язок повернути позику, становила 17,5% річних. Позивачем зазначена сума 18% річних від суми 45000,00 грн., що становить розмір 8100,00 грн. В той же час суд зазначає, що оскільки судом встановлено, що облікова ставка Національного банку України станом на 26.04.2019 становила 17,5% річних, то відсотки, які підлягають сплаті повинні становити 7875,00 грн. Крім того, в Договорі від 25.04.2018 передбачено, що в разі прострочення повернення позики позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на дату, встановлену цим Договором для повернення позики, за кожен день прострочення. Однак, в своїх позовних вимогах позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 53100,00 грн. в якості повернення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми та визначено, що зазначена складається із суми боргу та суми процентів за користування позики. Тобто позивачем не включено в ціну позову та відповідно до суми позовних вимог розмір позики з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову, не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, заяви про застосування строку позовної давності від відповідача до суду не надходили, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Таким чином, беручи за основу вказаний розрахунок, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, а саме: стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики грошових коштів від 25.04.2018 в розмірі 52875,00 грн., з яких 45000,00 грн. сума позики; 7875,00 грн. - відсотки від суми позики. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області про забезпечення позову від 10.05.2019 було задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та накладено арешт на автомобіль Renault Kangoo 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , мешканцем [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , без заборони користування цим транспортним засобом. Згідно з повідомленням старшого державного виконавця Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Моторного В.М. від 17.05.2019 виконавчий документ суду на виконання ухвали від 10.05.2019 був повернутий без прийняття до виконання, оскільки він не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не зазначено дату народження боржника. Відповідно до ч. 1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно з ч.7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.2006 №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Оскільки до\~суду не\~надходило клопотання\~про скасування\~заходів забезпечення позову від учасників справи, суд не уповноважений скасовувати вжиті заходи забезпечення позову. Оскільки позов задовольняється суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 192, 203, 231, 524, 526, 533, 546, 547, 553, 554, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 102, 106, 141, 158, 178, 191, 211, 247, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

Outcome: partial