Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

03.09.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Ухвалою суду від 04.09.2019 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Обгрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказує, що відповідно рішення Апеляційного суду Хмельницької області з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] в розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На утримання сина, вона несе ще й додаткові витрати, так як в період з жовтня 2018 року по червень 2019 року Демид відвідував корекційні сеанси психотерапії у практикуючого психолога, вартість яких становить 3800 грн. Крім цього за оплату послуг психолога у банку сплатила комісію в розмірі 155 грн., всього понесла витрат на суму 3955 грн., половину яких просить стягнути з відповідача. Представник позивачки [PERSON] , який діє за довіреністю від 14.08.2019 року, в судовому засіданні пояснив, що чинним законодавством передбачено, що батьки зобов`язані нести додаткові витрати в рівних частинах, тому просить стягнути з відповідача на користь його довірительки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , додаткові витрати в розмірі 1977.50 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що на утримання їх сина сплачує аліменти. Щодо додаткових витрат, то вважає, що [PERSON] не потребує корекціних сеансів психолога. Крім того, вважає що у даному випадку відсутні підстави для стягнення з нього додаткових коштів, так як психолог [PERSON] , яка проводила вказані сеанси, є приятелькою позивачки, і негативно ставиться до нього. В позові просить відмовити, так як його матеріальний стан бажає бути кращим, оскільки є інвалідом ІІІ групи, отримує мінімальний розмір пенсії та надає матеріальну допомогу дитині від першого шлюбу. Заслухавши учасників судового розгляду, пояснення свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 21.09.2017 року, актовий запис № 509. З рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 12.12.2017 року вбачається, що з [PERSON] стягнено аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1200 грн. щомісячно починаючи з 14.07.2017 року до повноліття дитини. З інформації психолога [PERSON] вбачається, що неповнолітньому [PERSON] , були рекомендовані корекційні заняття з психологом. Тому з жовтня 2018 року по червень 2019 року неповнолітній відвідав 19 сеансів психотерапії, вартість яких становить 3800 грн., з урахуванням комісії банку, позивачкою сплачено 3955 грн., що підтверджується квитанціями АТ КБ «ПриватБанк», приєднаними до матеріалів справи. Вказане [PERSON] підтвердила в судовому засіданні як свідок. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 цього Кодексу, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім того, відповідно до вимог ст. 185 вказаної норми права, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Виходячи з викладеного, можна зробити висновок, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі виникнення спору.

Outcome: approved