Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

04.12.2018 року [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства «Укрсіббанк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки зазначаючи, що 26.08.2005 року між ПАТ «Укрсіббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 16-181-К/Р, відповідно до умов якого останій отримав кредит у розмірі 19500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% на рік з кінцевим терміном повернення до 25.12.2012 року. Зобов`язання [PERSON] були забезпечені шляхом укладання договору іпотеки, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] , поруки [PERSON] та [PERSON] . Позивач вважає, що кредитний договір та договір іпотеки є недійсним у зв`язку з тим, що в договорі вказано процент за користування кредитом у розмірі 14 відсотків річних, в той час коли реальна процентна ставка складала по 15,5 та 28 % річних, про що позивач довідався в 2011 році з розрахунку банку, виданому за його проханням. При укладенні кредитного договору, про можливість збільшувати процентну ставку позивач попереджений не був, а відтак вважає кредитний договір та договір іпотеки від 26.08.2005р. підлягають визнанню недійсними. Ухвалою судді від 04.12.2018 р. відкрито провадження у справі призначено підготовче судове засідання. Третьою особою [PERSON] було подано самостійний позов до ПАТ «УкрСиббанк», треті особи: [PERSON] та ТОВ «Кей-Колект» про розірвання договору іпотеки, який ухвалою суду від 14.01.2019 року прийнято до спільного розгляду з первісним та об`єднано їх в одне провадження. В обґрунтування самостійного позову [PERSON] зазначила, що є співвласником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] та 26.08.2005р уклала з ПАТ «Укрсіббанк» договір іпотеки договір № 16-181-К/Р8/З, предметом якого є означена квартира. При отриманні позовної заяви [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки дізналася про укладення між ним та ПАТ «УкрСиббанк» декількох додаткових угод, які змінюють умови сплати кредиту, а саме графік погашення кредиту, за яким збільшено розмір щомісячного платежу та строк сплати кредиту та відсотків по ним. Згідно умов кредитного договору, розмір щомісячного платежу складав 232,15 долара США, а з 30.10.2009 року цей платіж став складати 305,79 долара США до 10.08.2011 р. та 421,89 долара США з 12.09.2011 р. по 27.08.2012 року. На зазначених умовах позивач не погодилась би на укладення договору поруки, оскільки визнавала, що [PERSON] не мав реальної можливості виконувати зобов`язання по сплаті кредитного договору. З огляду на зазначене, вважає, що умови кредитного договору є несправедливими, а згоди на зміну умов кредитного договору вона не надавала, отже підлягає розірванню укладений між нею та банком договір іпотеки жилого приміщення №16-181-К/Р/З від 26.08.2005 року. Ухвалою судді від 14.01.2019 року відкрито провадження за позовом, прийнято позовну заяву до спільного розгляду, призначено підготовче судове засідання. У встановлений судом строк представник третьої особи ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» надав суду відзив, згідно якого просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на ті обставини, що відсутні законні та обґрунтовані підстави для визнання договору недійсним та розірвання договору іпотеки. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, суду пояснив, що проходив виробничу практику на підприємстві у [PERSON] , перед тим як був призваний до армії, на вимогу матері уклав кредитний договір з банком, грошей не отримував та не сплачував, оскільки не мав доходу, був введений в оману банком, вважає кредитний договір недійсним, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні третя особа [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що кредитний договір та договір іпотеки були укладені ними помилково, на прохання другого поручителя [PERSON] , на підприємстві якого проходив виробничу практику її син, який фактично і отримав кредитні гроші та завірив її, що кредит буде погашений протягом двох місяців. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Білицький Є.М в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача ПАТ «Укрсіббіанк» у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов суду не надав. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачів, представника третьої особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно з умовами Договору про надання кредиту № 16-181-К/Р від 26.08.2005 р. АКІБ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит в сумі 19500 дол. США зі сплатою 14% річних за користування кредитними коштами на строк до 25.08.2012р. Крім того, 13.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту, пунктом 1.1 якої передбачено, що сторони погодили додати до договору Додаток №1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (а.с.10-11). В якості забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] умов вказаного кредитного договору 26.08.2005р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно якому в іпотеку відповідачу було передано квартиру за адресою: [ADDRESS] . 26.08.2005 р. між АКІБ «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки, згідно яких поручителі зобов`язались перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов`язань перед кредитором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно зі ст.509 ЦК України (в редакції станом на 30.01.2008р.) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст.526-527, 548 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Виконання зобов`язання (основногозобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання не спричиняє недійсність основного зобов`язання. Згідно зі ст.ст.626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення,зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженими, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше на встановлено цим параграфом і не виходить із суті кредитного договору. Таким чином, кредитний договір породжує певні взаємні права та зобов`язання між сторонами, що його уклали. Відповідно до п.п.1.2.2 Договору про надання споживчого кредиту позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити проценти, штрафи та інші платежі у терміни, встановлені графіком погашення кредиту, згідно умов договору на рахунок, відкритий у банку. Судом встановлено, що за період з 26.08.2005р. позивачем частково погашалося тіло кредиту та сплачувалися проценти за кредитним договором . Пунктом 1.3 Додаткової угоди №1 до кредитного договору про надання кредиту від 26.08.2005р. сторони погодили наступну черговість погашення заборгованості позичальника за Договором: 1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); 2) строкові комісії; 3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); 4) строкові проценти; 5) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 6) строкова сума основного боргу; 7) штрафні санкції за Договором. Згідно з ч. 5 ст. 11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно з частиною 1 статті 638 та частиною 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Підпунктом д пункту 2 частини 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перед укладенням договору про надання кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем дотримано усіх вимог законодавства на момент укладання спірних правовідносин. В порядку ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Всупереч викладеному, позивачами не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення їх прав відповідачем, в матеріалах справи такі докази відсутні. В письмових поясненнях ТОВ «Кей-Колект» вказує про укладений договір факторингу від 13.02.2012 року, за наслідком якого до ТОВ «Кей-Колект» перейшли вимоги за зобов`язаннями [PERSON] по кредитному договору та іпотечному договору від 26.08.2005 року, але договір факторингу з зазначенням обсягу відповідальності сторін, та які права вимоги набув ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», суду не надано. Відповідно до ч.1ст.215, ст.230 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою,п`ятою та шостою статті203цього Кодексу. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Позивач [PERSON] та третя особа, що заявили позовні вимоги [PERSON] посилаються на те, що відповідач ввів їх в оману, не надавши всю необхідну інформацію щодо всебічного і повного ознайомлення з умовами кредитування, ціною, способами розрахунку, перевагами та недоліками існуючих на час укладання договору схем кредитування та ін. Суд критично ставиться до таких доводів позивачів, оскільки договором про надання кредиту та іпотечному договорі передбачені гарантії їх виконання, зокрема позичальник підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними, в договорах позичальником підтверджено здатність виконувати умови даного договору, що він володіє всіма необхідними документами, повністю розуміє умови цього договору . Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у розумінні вимог статті 617 ЦК України. Таким чином, аналізуючи все вищевикладене, оскільки суд прийшов до висновку про те, що вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним та розірвання договору іпотеки не підлягають задоволенню, у задоволенні позовних вимог про визнання договорів поруки та договору іпотеки недійсними також слід відмовити.

Outcome: dismissed