Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

04.07.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просила розірвати шлюб з [PERSON] та стягнути з [PERSON] на її користь щомісячно аліменти їх неповнолітню дитину [PERSON], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] перебуває з 13.10.2012 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Він не приділяє уваги сім'ї. Вони мають різні погляди на сімейне життя, сімейні цінності. З серпня 2015 року вони фактично припинили шлюбні відносини та почали жити окремо. Вони не ведуть спільне господарство, не залежать однин від одного в матеріальному плані. Їх шлюб існує лише формально. За таких обставин вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім»ї є неможливим. На даний час дитина проживає з позивачкою, спору про місце проживання дитини немає. Договір про стягнення аліментів на утримання дитини між ними не укладався. На утримання дитини позивач бажає стягувати з відповідача аліменти, розмір яких має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, але надала до суду попередньо письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі. Строк на примирення просила не надавати, так як проживає з іншим чоловіком. Просила залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати цивільну справу без його участі, на примирення строк просив не надавати. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та, відповідно, для його задоволення, у зв'язку з цим, суд враховує наступне. [PERSON] та [PERSON] 13.10.2012 року зареєстрували шлюб у Новгород-Сіверському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 70, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Згідно довідки №384 від 02.07.2018 року [PERSON], 1992 року народження зареєстрована в [ADDRESS] склад сім'ї слідуючий : син - [PERSON], 2013 року народження. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, фактично їх сім'я розпалась, шлюбні відносини не підтримують з серпня 2015 року. Позивачка [PERSON] в своїй заяві наполягала на розірванні шлюбу, відповідач [PERSON] не повідомив суду жодних заперечень щодо цього, що свідчить про дійсну волю чоловіка та дружини. Тому суд приходить до висновку, що сім»я розпалась остаточно. Збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх малолітньої дитини. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України (Далі СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивачка, відповідно до положень ст. 113 СК України, має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, тому суд вважає обґрунтованим її бажання залишити прізвище «[PERSON]». Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення коштів на утримання дитини (аліментів) за рішенням суду. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини разом з яким проживає дитина. Згідно частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки позивачкою заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання їхньої спільної дитини у частці від доходу відповідача, суд вважає за необхідне стягнути їх саме у вказаний спосіб. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує відсутність відомостей про розмір доходів відповідача, відомостей про наявність на його утримання інших осіб, а також відсутність будь-яких відомостей про наявність у відповідача захворювань, які потребували б додаткових витрат. За таких обставин суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання дитини - [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно позов підлягає задоволенню повністю. При цьому, на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 04.07.2018 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів з відповідача у межах суми платежу за один місяць, за період з 04.07.2018 року по 03.08.2018 року. Судові витрати суд розподіляє на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. за позовні вимоги про стягнення аліментів, а також з відповідача на користь позивача стягує судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved