Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

03 вересня 2018 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача, Державного підприємства Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» (далі - ДП УСТФ «Укртелефільм»), в якому просили суд: стягнути з відповідача на користь позивачів: [PERSON] нараховану але не виплачену заробітну плату з відпускними в сумі 123914,38 грн., [PERSON] нараховану але не виплачену заробітну плату з відпускними в сумі 35245,29 грн., [PERSON] нараховану але не виплачену заробітну плату з відпускними в сумі 48447,76 грн., [PERSON] нараховану але не виплачену заробітну плату з відпускними в сумі 13608,82 грн., [PERSON] нараховану але не виплачену заробітну плату з відпускними в сумі 48910,49 грн., [PERSON] нараховану але не виплачену заробітну плату з відпускними в сумі 28153,48 грн., [PERSON] нараховану але не виплачену заробітну плату з відпускними в сумі 77329,63 грн., [PERSON] нараховану але не виплачену заробітну плату з відпускними в сумі 71329,62 грн., [PERSON] нараховану але не виплачену заробітну плату з відпускними в сумі 75396,69 грн.; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити кожному позивачу індексацію на нараховану але не виплачену заробітну плату за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року, а також компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з пропуском строків її виплати на момент звернення до суду. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що позивач [PERSON] з 31 серпня 1982 року працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» на посаді керівника комплексу відеозйомок та монтажу, позивач [PERSON] з 12 лютого 1966 року працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» на посаді старшого інструктора пожежної охорони, позивач [PERSON] з 24 серпня 1978року працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» на посаді кіномеханіка І категорії, позивач [PERSON] з 13 серпня 1984 року працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» на посаді слюсара-ремонтника, позивач [PERSON] з 13 вересня 1982 року працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» на посаді старшого інженера, позивач [PERSON] з 13 червня 1972 року працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» на посаді механіка по обслуговуванню знімальної техніки, позивач [PERSON] з 10 вересня 1985 року працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» на посаді майстра павільйону, позивач [PERSON] з 05 березня 2005 року працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» на посаді механіка по обслуговуванню складної відеотехніки, позивач [PERSON] з 09 листопада 1981 року працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» на посаді головного спеціаліста відділу кадрової та адміністративної роботи. З початку 2018 року відповідач, посилаючись на складне економне становище та відсутність коштів, відмовився виплачувати позивачам нараховану заробітну плату за січень, лютий та березень 2018 р., внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі разом з відпускними станом на 31 березня 2018 року, а саме: перед позивачем [PERSON] в сумі 123914,38 грн.; перед позивачем [PERSON] в сумі 35245,29 грн.; перед позивачем [PERSON] в сумі 48447,76 грн.; перед позивачем [PERSON] в сумі 13608,82 грн.; перед позивачем [PERSON] в сумі 48910,49 грн.; перед позивачем [PERSON] в сумі 28153,48 грн.; перед позивачем [PERSON] в сумі 77329,63 грн.; перед позивачем [PERSON] в сумі 71329,62 грн.; перед позивачем [PERSON] в сумі 75396,69 грн. Позивачі чекали на погашення заборгованості тривалий час, але відповідач залишив її невиплаченою. У лютому-березні 2018 року працівники студії неодноразово звертався до голови комісії з перетворення [PERSON] про надання довідок про заборгованість із заробітної плати за січень, лютий 2018 року, але [PERSON] відмовився підписувати підготовлені головним бухгалтером довідки, мотивуючи тим, що він є ліквідатором і ніякого відношення до заробітної плати не має. 21 лютого 2018 року та 26 лютого 2018 року працівники студії через головного бухгалтера [PERSON] звернулися до Головного управління Держпраці у Київській області та Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради про порушення [PERSON] законодавства про працю України в частині невиплати заробітної плати працівникам Укртелефільму. На підставі цього звернення, першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Київській області [PERSON] з 05 квітня 2018 по 23 квітня 2018 були проведені інспекційні відвідування з метою отримати документи, які свідчать про невиплату заробітної плати працівникам Укртелефільму, але [PERSON] жодного документу не надав. У червні 2018 р. позивачі звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва із заявами про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, на підставі яких Дніпровським районним судом м. Києва було видано судові накази. Але на підставі заяв відповідача дані судові накази Дніпровським районним судом м. Києва були скасовані. Правовими підставами позову вказані положення ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 1, 24 Закону України «Про оплату праці», та зазначено, що своєчасність та обсяг виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Також у позові зазначено, що відповідно до положень розділу ІІІ чинного Колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом студії Укртелефільм на 2016-2017 роки адміністрація (роботодавець) гарантує: забезпечення на студії умов оплати праці, порядок виплати надбавок, премій, авторських винагород та компенсаційних виплат (пункт 3.10); проведення індексації заробітної плати працівників у порядку, визначеному чинним законодавством, виплату компенсації працівникам втрати частки заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадити відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому законодавством (ст. 34 Закону України «Про оплату праці») (пункт 3.11.); здійснення виплати заробітної плати працівникам студії в першочерговому порядку (пункт 3.13). Також на обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на положення ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», ст. 625 ЦК України, ст. 233 КЗпП України та рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у справі №8-рп/2013 і зазначають, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. З огляду на викладене, позивачі вважають, що мають право на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості по заробітній платі. На думку позивачів, це право відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів інших працівників та роботодавця. Також позивачі вказують, що заборгованість по заробітній платі за січень, лютий та березень 2018 року, яка підтверджується табелями обліку робочого часу та довідками нарахованої заробітної плати, але не визнається нещодавно призначеним керівництвом роботодавця, змусила їх звернутися до суду в порядку позовного провадження. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, справи, що виникають з трудових відносин, розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження. 07 вересня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Державного підприємства Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України. (т.1 а.с.60-61) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. (т.1 а.с.130) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. (т.1 а.с.249) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову. (т.2 а.с.84-85) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Української студії телевізійних фільмів Укртелефільм про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в частині заявлених [PERSON] позовних вимог - залишено без розгляду. (т.3 а.с.37) У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 19 жовтня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнав заявлені позовні вимоги, вважав їх незаконними та необґрунтованими з огляду на те, що позивачами на підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ними у вказаному в позовній заяві розмірі надано суду (щодо кожного позивача): довідки від імені відповідача підписані першим заступником генерального директора О.І. Біймою та головним бухгалтером С.В . Пєховою та скріплені печаткою відділу кадрів; довідки від імені відповідача підписані першим заступником генерального директора О.І. Біймою та начальником відділу кадрової та адміністративної роботи О .І . Казаковою та скріплені печаткою відділу кадрів; накази про надання відпусток, підписані від імені відповідача [PERSON] У відзиві вказується, що наразі підприємство відповідача перебуває в стані реорганізації шляхом перетворення, відповідні дані були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26 грудня 2018 року. Головою комісії з перетворення на підставі наказу Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 21.12.2017 року №519 зі змінами від 06.04.2018 року №211 з 21.12.2017 року було призначено [PERSON] . Посилаючись на положення ст. 105 ЦК України, відповідач зазначає, що фактично з 21.12.2017 року всі права керівника відповідача перейшли до Голови комісії з перетворення [PERSON] За результатами перевірки комісії щодо перевірки правомірності нарахування зарплат з 2015 року по 2018 рік [PERSON] повідомив, що з 21 грудня 2017 року пo 18 червня 2018 року він нікого не уповноважував діяти від імені відповідача, здійснював повноваження першої особи та підписував всі документи особисто, печатку зберігав в сейфі та ставив особисто при потребі. Протягом усього зазначеного періоду [PERSON] у відрядженні та відпустці не перебував, тобто діяльність від імені відповідача не припиняв. У відзиві вказано, що [PERSON] не мав жодних повноважень діяти від імені відповідача, а саме - видавати та підписувати довідки про заробітну плату, використовуючи бланк відповідача. Крім того, такі довідки були скріплені печаткою відділу кадрів, а не печаткою ДП. На думку відповідача, позивачі не надали суду документи, що підтверджують повноваження першого заступника генерального директора [PERSON] видавати відповідні довідки про заробітну плату, відповідно до своїх посадових обов`язків, що визначені посадовою інструкцією [PERSON] таких повноважень також не мав. За таких обставин відповідач вважає видані [PERSON] довідки недійсними. Форма довідок про розмір заборгованості по заробітній платі, долучених позивачами до позовної заяви, не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема постанові Кабінету Міністрів України №1266 від 26.09.2001. Відповідач стверджує, що попри посилання позивачів, працівники студії не звертались до Голови комісії з перетворення [PERSON] в установленому порядку для отримання відповідних довідок про заробітну плату, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт звернення позивачів в установленому порядку до відповідача з метою отримання довідок. Наведена обставина, на думку відповідача, підтверджує той факт, що позивачі не отримували від відповідача довідок про заробітну плату. Також у відзиві зазначено, що підставою для скасування виданих за заявами позивачів судових наказів про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, було то, що вимоги ґрунтувались на підроблених документах. При цьому заяви про скасування судових наказів, ухвалених за заявами позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до теперішнього часу не розглянуті та відповідні накази не скасовані. На час підписання довідок імені відповідача [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з останніми вже були припиненні трудові відносини. Крім того, до позовної заяви позивачами надані інші довідки, ніж ті, що були додані до заяв про видачу судового наказу. Усі довідки мають однаковий зміст, однак різниця в даті підписання та номері реєстрації. Довідки, що додані до позовної заяви, датовані раніше. Відповідач вказує, що з метою зупинення злочинної діяльності позивачів, 25 липня 2018 року до Дніпровського управління поліції ГУ НП в м. Києві було подано заяву про злочин, передбачений ст. 358 КК України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року зобов`язано Дніпровське управління поліції ГУ НП в м. Києві внести відомості до ЄРДР та розпочати розслідування за заявою представника відповідача. Щодо долучених до позовної заяви наказів про надання позивачам відпусток зазначено, що за результатами огляду кабінету начальника відділу кадрової та адміністративної роботи, яка оформлювала накази про відпустки, було встановлено факт відсутності первинних документів, що підтверджується актом від 16 березня 2018 року, тож не зрозуміло яким чином були оформлені накази про надання відпусток за відсутності кадрових документів. Крім того, накази про надання відпусток позивачам від імені керівника ДП підписав [PERSON] не маючи на це повноважень, а позивачі не надали доказів, що підтверджують право [PERSON] на підписання наказів про надання відпусток. Посилаючись на положення статей 10, 24 Закону України «Про відпустки» відповідач вказує, що в більшості наказів про надання відпусток, які були підписані не уповноваженою особою, передбачена кількість днів відпустки, що перевищує граничні обмеження щодо її тривалості, заяв про звільнення на дату видачі наказів позивачі не писали, крім того, початок відпусток в більшості заяв починається з 01 березня 2018 року, хоча в довідках про заборгованість по заробітній платі вказаний період заборгованості з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року. Тому відповідач вважає, що надані позивачами довідки та накази не є допустимими доказами. Також у відзиві зазначено, що позивачами додано до позовної заяви копію штатного розкладу станом на 01 червня 2017 року, підписаного [PERSON] , хоча станом на вказану дату генеральним директором підприємства у відповідності до наказу №76-К від 22.07.2016 року був [PERSON] , отже [PERSON] не мав повноважень на підписання штатного розпису. На підставі викладених вище, наведених у відзиві доводів та міркувань, відповідач просить відмовити всім позивачам у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. (т.1 а.с.146-153) 24 жовтня 2018 року до суду надійшла відповідь позивачів на відзив відповідача на позовну заяву, в якій зазначено, що відповідачем до відзиву не додано жодного доказу того, що позивачі отримали заробітну плату за січень-березень 2018 року. Відповідачем не надано суду розрахунок суми боргу, який мав би бути виплачений позивачам. За таких умов, на думку позивачів, відповідач повністю визнає суму (розмір) нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за січень-березень 2018 року, яка зазначена в позовній заяві. На думку позивачів, вони надали суду достатньо документальних доказів наявності нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.01.2018 р. по 31.03.2018 р., нарахування якої було проведено бухгалтерією підприємства на підставі первинних бухгалтерських та кадрових документів, засвідчених підписами головного бухгалтера [PERSON] і начальника відділу кадрової та адміністративної роботи [PERSON] Додатковими доказами наявності нарахованої, але не виплаченої заробітної шаги за січень-березень 2018 року, на думку позивача, є Звітність «Звіт про суми нарахованої заробітної плати за лютий 2018р.» та Таблиця 6 «Відомості про нарахування заробітної плата застрахованим особам за лютий 2018р.». Звіти за лютий 2018 року особисто підписав голова комісії з перетворення [PERSON] та головний бухгалтер [PERSON] 19.03.2018 року. Відповідні звіти є обов`язковими щомісячними документами, що складаються бухгалтерією Укртелефільму на підставі первинних бухгалтерських документів та документів інших структурних підрозділів, починаючи з 2011 року, вони підписуються головним бухгалтером і керівником та подаються до контролюючих органів. Позивачі вказують, що право першого заступника генерального директора [PERSON] . підписувати документи Української студії телевізійних фільмів «Укртелефільм» підтверджується також: Статутом підприємства, затвердженим головою державного комітету телебачення та радіомовлення України 23.05.2001р. (згідно п.5.1 цього Статуту «до складу керівництва Укртелефільму входять заступники генерального директора, що призначаються генеральним директором»); посадовою інструкцією, затвердженою в.о. генерального директора [PERSON] . 03.07.2015р. (п.4.4 та п.5.8); довіреністю №137/01 від 28.11.2016 р., виданою Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм», в особі генерального директора Омельчука С.І. Позивач вказує, що накази або розпорядження, якими б першого заступника генерального директора [PERSON] було відсторонено від виконання ним своїх посадових обов`язків та заборонено підписувати будь-які документи, не видавалися. Табелі обліку використання робочого часу за січень-березень 2018 року складені та підписані посадовими особами структурних підрозділів - відповідальними за ведення обліку використання робочого часу: [PERSON] . - начальником дільниці технічного обслуговування відеозйомок та монтажу; [PERSON] І. - начальником відділу кадрової та адміністративної роботи; [PERSON] . - начальником відділу господарсько-технічного забезпечення; Бевз О.М . - головним спеціалістом служби головного інженера. Позивачі звертають увагу суду, що у своєму відзиві відповідач не ставить під сумнів (не оскаржує) достовірність складених та підписаних посадовими особами Укртелефільму табелів обліку використання робочого часу за січень-березень 2018 р., на підставі яких бухгалтерія студії нарахувала позивачам заробітну плату за січень-березень 2018 р. Позивачі вказують, що Штатний розклад на 01.02.2018 р., затверджений головою комісії з перетворення [PERSON] , свідчить про те, що вищевказані посадові особи на час підписання табелю бути штатними працівниками студії. Накази (розпорядження) про надання відпусток позивачам були оформлені і складені начальником відділу кадрової та адміністративної роботи на підставі первинних кадрових документів та особистих заяв позивачів. Право [PERSON] (начальник відділу кадрової та адміністративної роботи) підписувати кадрові документи, яким також є Наказ (розпорядження) про відпустки, відповідачем не заперечується. Позивачами також зазначено, що згідно Наказів (розпоряджень) про надання відпусток бухгалтерія підприємства нарахувала відпускні, але позивачі їх так і не отримали. Згідно ст. 21 Закону України «Про відпустки», заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше 3 (трьох) днів до початку відпустки. А надавши до суду штатний розклад на 01.02.2018р., затверджений головою комісії з перетворення [PERSON] , відповідач визнав, що позивачі з вказаної дати продовжували бути штатними працівниками відповідача та виконувати свої посадові обов`язки. На думку позивачів, посилання відповідача на новий Статут студії, затверджений 20.03.2018р., на процес перетворення підприємства, на звернення до правоохоронних органів тощо - не звільняє відповідача від визначеного чинним законодавством обов`язку з виплати позивачам нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.01.2018 пo 31.03.2018 рр. Позивачі вважають, що відповідач не надав суду жодних документальних доказів або обґрунтованих фактів, які б свідчили про відсутність заборгованості перед позивачами із виплати заробітної плати за січень-березень 2018 року. (т.1 а.с.234-237) 01 листопада 2018 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив позивачів, у яких зазначено, що відповідач не погоджується з поясненнями, міркуваннями і аргументами, наведеними позивачами. Посилаючись на те, що позивачі у відповіді на відзив зазначили, що [PERSON] на їх думку мав право підписувати документи від імені відповідача. На підтвердження своєї думки позивачі зазначили, що пунктом 5.1. Статуту 2001 року передбачено, що до складу керівництва Укртелефільму входять заступники генерального директора. Крім того, позивачі надали копію посадової інструкції та копію довіреності №137/01 від 28.11.2016 року. За твердженням відповідача, вказані позивачами обставини не відповідають дійсності. ДП УСТФ «Укртелефільм» перебуває в стані реорганізації шляхом перетворення, відповідні дані було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26.12.2017 року. Головою комісії з перетворення на підставі наказу Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 21.12.2017 року №519 зі змінами від 06.04.2018 року №211 з 21.12.2017 року було призначено [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. З моменту відкриття ліквідаційної процедури всі права керівника юридичної особи переходять голові ліквідаційної комісії (ліквідатору). Враховуючи викладене відповідач вказує, що фактично з 21.12.2017 року всі права керівника ДП УСТФ «Укртелефільм» перейшли до Голови комісії з перетворення Аврахова Т . Г . За результатами перевірки комісії щодо перевірки правомірності нарахування зарплат з 2015 року по 2018 рік [PERSON] повідомив, що з 21 грудня 2017 року по 18 червня 2018 року він нікого не уповноважував діяти від імені відповідача, здійснював повноваження першої особи та підписував всі документи особисто, печатку зберігав в сейфі та ставив особисто при потребі. Протягом усього зазначеного періоду [PERSON] у відрядженні та відпустці не перебував, тобто діяльність від імені відповідача не припиняв. Відповідно до своїх посадових обов`язав, що визначні посадовою інструкцією [PERSON] не мав повноважень на підпис документів від імені відповідача, в довіреності від 28.11.2016 року №137/01, що додана позивачами до відповіді на відзив відповідача також не передбачено права [PERSON] підписувати від імені відповідача документи, зокрема що стосуються фінансово-господарської діяльності відповідача. Вказана довіреність була видана для представництва інтересів відповідача та відповідно і передбачала підпис документів в межах виключно представництва. Крім того, голова комісії з перетворення [PERSON] . на підставі наказу від 28.12.2017 року №07 видав наказ про скасування довіреностей, виданих до 31.12.2017 року. З наведених підстав відповідач вважає, що [PERSON] не маючи жодних повноважень видав позивачам довідки про заробітну плату не маючи жодних повноважень та відповідно вказані довідки є недійсними. У відповіді на відзив позивачами зазначено, що табелі обліку за січень-березень 2018 року підписані уповноваженими посадовими особами структурних підрозділів - відповідальних за ведення обліку використання робочого часу. Проте, позивачі не надали суду доказів про те, що зазначені у відповіді на відзив особи були уповноважені відповідачем на ведення табелів обліку робочого часу у січні-березні 2018 року. Крім того, у відповідача є лише табель обліку робочого часу за березень 2018 року. Табелі за січень-лютий 2018 року відсутні. Ще одним доказом наявності заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі на думку позивачів є Звітність «Звіт про суми нарахованої заробітної плати за лютий 2018 року» та «Відомості про нарахування заробітної плати застрахованим особам за лютий 2018 року». Однак, у відповідача відсутні оригінали наданих позивачами документів (Звіту та Відомостей), а отже відповідач не може впевнитись, що цей документ дійсний. Факт відсутності документів, а саме первинних бухгалтерських документів та кадрових документів підтверджується копією Aкту про відмову надати письмове пояснення головним бухгалтером [PERSON] факту відсутності необхідних документів для проведення інвентаризації та поточної бухгалтерської звітності від 01.03.2018 року №А-31, копією Акту про відсутність первинної документації в бухгалтерії від 27.03.2018 №326/3, копією Акту про відмову надати письмове пояснення [PERSON] причин відсутності первинних документів в відділі кадрової та адміністративної роботи від 16.03.2018 року №А-316, копіями заяв про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 367 КК України, копією листа Державної аудиторської служби України від 05.02.2018 року №03-14/49. У відповіді на відзив позивачі зазначили, що накази про надання відпусток позивачам були оформлені начальником відділу кадрової та адміністративної роботи на підставі заяв кожного з позивачів. При цьому, на кожного працівника на підприємствах, установах, організаціях ведеться особова картка форма П-2, затверджена наказом Держкомстату та Міністерства оборони України від 25 грудня 2009 р. №495/656. Дані з вказаної картки використовуються працівниками кадрової служби для правильного оформлення відпусток. За результатами огляду кабінету начальника відділу кадрової та адміністративної роботи, яка оформлювала накази було встановлено факт відсутності первинних документів. Вказана обставина підтверджується Актом від 16.03.2018 року №А-316, копією заяви про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 367 КК України до Київської місцевої прокуратури №4 від 04.04.2018 року №Л-85. За таких обставин відповідач вказує на неможливість оформлення наказів про надання відпусток за відсутності кадрової документації. У запереченнях вказано, що до позовної заяви позивачами додано накази про надання відпусток позивачам тривалістю від 168 до 315 календарних днів. Накази про надання працівнику (працівникам) відпустки складаються працівником кадрової служби або уповноваженою ним на це особою, підписуються керівником організації або уповноваженим ним на це особою, оголошуються працівнику під розписку. За твердженням відповідача, вказані накази від імені керівника з незрозумілих причин підписував [PERSON] не маючи на це жодних повноважень. Позивачі не надали документів, що підтверджують право [PERSON] на підпис наказів про надання відпусток. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про відпуски» загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, а для працівників, зайнятих на підземних гірничих роботах, - 69 календарних днів. Статтею 3 Закону України «Про відпустки» визначено, що за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. Крім того, у відповідності зі ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівнику за його бажанням може виплачуватись грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Відповідачем зазначається, що в більшості наказів про надання відпусток, який був підписаний не уповноваженою особою, передбачена кількість днів відпустки для позивачів, яка перевищує встановлені ст. 10 Закону України «Про відпустки» обмеження щодо її тривалості. Заяви про звільнення на дату видачі наказу про відпустки позивачі не писали. Виходячи з наведеного, відповідач просить відмовити всім позивачам у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (т.2 а.с.20-23) В судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їх представник - [PERSON] . підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просили позов задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним у змісті позовної заяви та відповіді на відзив. Додатково представник позивачів - [PERSON] суду пояснив, що всі позивачі з січня по березень 2018 року перебували в трудових відносинах з відповідачем, проте заробітна плата їм не виплачувалась. Додатково представник пояснив суду, що стороною позивачів надано всі необхідні документи, які підписані та засвідчені належними особами і які встановлюють наявність заборгованості із заробітної плати у відповідному розмірі. За січень-березень 2018 року позивачам дійсно була нарахована, але не виплачена заробітна плата і той факт, що підприємство знаходиться в стані реорганізації не звільняє роботодавця від обов`язку виплати заробітної плати. Відповідачем визнано факт заборгованості за січень-лютий 2018 року, накази про надання відпусток позивача, не оспорювалися і ніким не скасовані, відповідають вимогам законодавства, оскільки позивачам була надана відпустка за сім-вісім відпрацьованих років. Посилання сторони відповідача на проведення реорганізації підприємства та звернення із відповідними заявами до правоохоронних органів, не звільняє відповідача від здійснення належних працівникамі виплат. Позивач [PERSON] додатково суду пояснив, що в заборгованість по заробітній платі, про стягнення якої він просить, входить зарплата за січень-лютий 2018 року та відпускні за березень 2018 року. У відпустці він перебував, згідно наказу - з 01 березня 2018 року по 11 листопада 2018 року, приступив до роботи 12 листопада 2018 року. Жодних повідомлень від відповідача щодо незаконності перебування позивача у відпустці, скасування наказу про відпустку та/або відкликання його з відпустки, не надходило. Позивач продовжує працювати. Позивач [PERSON] додатково суду пояснив, що в заборгованість по заробітній платі, про стягнення якої він просить, входить зарплата за січень-лютий 2018 року та відпускні за березень 2018 року. У відпустці він перебував, згідно наказу - з 01 березня 2018 року по 19 вересня 2018 року, приступив до роботи 20 вересня 2018 року. Жодних повідомлень від відповідача щодо незаконності перебування позивача у відпустці, скасування наказу про відпустку та/або відкликання його з відпустки, не надходило. Позивач продовжує працювати. Позивач [PERSON] додатково суду пояснив, що в заборгованість по заробітній платі, про стягнення якої він просить, входить зарплата за січень-лютий та частину березня 2018 року та відпускні за березень 2018 року. У відпустці він перебував, згідно наказу - з 24 березня 2018 року по 21 квітня 2018 року, приступив до роботи 22 квітня 2018 року. Жодних повідомлень від відповідача щодо незаконності перебування позивача у відпустці, скасування наказу про відпустку та/або відкликання його з відпустки, не надходило. Позивач продовжує працювати. Позивач [PERSON] додатково суду пояснила, що в заборгованість по заробітній платі, про стягнення якої вона просить, входить зарплата за січень-лютий 2018 року та відпускні за березень 2018 року. У відпустці вона перебувала, згідно наказу - з 01 березня 2018 року по 30 жовтня 2018 року, приступила до роботи 31 жовтня 2018 року. Жодних повідомлень від відповідача щодо незаконності перебування позивача у відпустці, скасування наказу про відпустку та/або відкликання її з відпустки, не надходило. Позивач продовжує працювати. Позивач [PERSON] додатково суду пояснив, що в заборгованість по заробітній платі, про стягнення якої він просить, входить зарплата за січень-лютий 2018 року та відпускні за березень 2018 року. У відпустці він перебував, згідно наказу - з 01 березня 2018 року по 18 жовтня 2018 року, приступив до роботи 19 жовтня 2018 року. Жодних повідомлень від відповідача щодо незаконності перебування позивача у відпустці, скасування наказу про відпустку та/або відкликання його з відпустки, не надходило. Позивач продовжує працювати. Позивач [PERSON] додатково суду пояснила, що в заборгованість по заробітній платі, про стягнення якої вона просить, входить зарплата за січень-лютий 2018 року та відпускні за березень 2018 року. У відпустці вона перебува, згідно наказу - з 01 березня 2018 року по 20 січня 2019 року, приступила до роботи 21 січня 2019 року. Жодних повідомлень від відповідача щодо незаконності перебування позивача у відпустці, скасування наказу про відпустку та/або відкликання її з відпустки, не надходило. Позивач продовжує працювати. Позивач [PERSON] додатково суду пояснив, що в заборгованість по заробітній платі, про стягнення якої він просить, входить зарплата за січень-лютий 2018 року та відпускні за березень 2018 року. У відпустці він перебував, згідно наказу - з 01 березня 2018 року по 18 жовтня 2018 року, приступив до роботи 19 жовтня 2018 року. Жодних повідомлень від відповідача щодо незаконності перебування позивача у відпустці, скасування наказу про відпустку та/або відкликання його з відпустки, не надходило. Позивач продовжує працювати. Позивач [PERSON] додатково суду пояснила, що в заборгованість по заробітній платі, про стягнення якої вона просить, входить зарплата за січень-лютий 2018 року та відпускні за березень 2018 року. У відпустці вона перебувала, згідно наказу - з 01 березня 2018 року по 09 вересня 2018 року, приступила до роботи 10 вересня 2018 року. Жодних повідомлень від відповідача щодо незаконності перебування позивача у відпустці, скасування наказу про відпустку та/або відкликання її з відпустки, не надходило. Позивач продовжує працювати. Представник відповідача ДП УСТФ «Укртелефільм» - [PERSON] в судовому засіданні частково визнала позовні вимоги в частині стягнення заборгованості про заробітній платі за два місяці січень-лютий 2018 року на користь кожного з позивачів. Надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві і запереченнях на відповідь та додатково пояснила, що з 21.12.2017 року підприємство знаходиться в стадії реорганізації і з цього часу працює комісія, на яку покладено функції управління. Отже [PERSON] з цього часу не мав права видавати накази. В табелях за березень 2018 року у відповідачів значаться прогули. Надання такої тривалої відпустки, що вказана в наказах, не передбачено діючим законодавством. При цьому представник зазначила, що їй достеменно не відомо чи перебувають на даний час позивачі в трудових відносинах з відповідачем, доказів звільнення позивачів вона немає, як і немає доказів того, що позивачів будь-яким чином було повідомлено про недійсність наказів про надання їм відпустки, необхідності явки на роботу чи відкликання з відпустки. Також пояснила, що рішень про нечинність наказів про відпустки не приймалось. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи (ч. 1 ст. 23 КЗпП України). Згідно частин 1, 3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Судом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи довідками від 12 березня 2018 року, підписаними Першим заступником генерального директора студії [PERSON] та начальником відділу кадрової та адміністративної роботи [PERSON] , які містять відбитки печаток відділу кадрів підприємства відповідача, що позивач [PERSON] працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» з 31 серпня 1982 року (наказ №182-к від 31.08.1982) на посаді керівника комплексу відеозйомок та монтажу з посадовим окладом 9016,00грн., позивач [PERSON] працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» з 29 серпня 1978 року (наказ №158-к від 29.08.1978) на посаді кіномеханіка І категорії з посадовим окладом 4131,00грн., позивач [PERSON] працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» з 13 серпня 1984 року (наказ №182-к від 13.08.1984) на посаді слюсаря-ремонтника цеху сантехніки, вентиляції та опалення з посадовим окладом 4131,00грн., позивач [PERSON] працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» з 13 вересня 1982 року (наказ №194-к від 10.09.1982) на посаді старшого інженера з посадовим окладом 3723,00грн., позивач [PERSON] працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» з 13 червня 1972 року (наказ №76-к від 13.06.1972) на посаді механіка по обслуговуванню знімальної техніки з посадовим окладом 3723,00грн., позивач [PERSON] працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» з 10 вересня 1982 року (наказ №196-к від 10.09.1985) на посаді майстра павільону дільниці підготовки та обслуговування зйомок з посадовим окладом 4360,00грн., позивач [PERSON] працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» з 05 березня 2005 року (наказ №13-к від 05.03.2005) на посаді механіка по обслуговуванню складної відеотехніки з посадовим окладом 5508,00грн., позивач [PERSON] працює на ДП УСТФ «Укртелефільм» з 09 листопада 1981 року (наказ №222-к від 05.11.1981) на посаді головного спеціаліста відділу кадрової та адміністративної роботи з посадовим окладом 5508,00грн. (т.1 а.с.9, 15, 18, 21, 24, 27, 30, 33) Перебування позивачів з підприємством відповідача з вказаних у довідках дат та до часу розгляду даної справи судом, як і розмір вказаних в даних довідках посадових окладів, стороною відповідача не оспорюється. Доказів розірвання відповідачем з позивачами трудових відносин через прогул, чи з інших підстав, суду не надано, представником відповідача в судовому засіданні визнано відсутність існування доказів припинення з позивачами трудових відносин. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Згідно ст. 7 Закону України «Про плату праці», законодавство про оплату праці ґрунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, цього Закону, Закону України «Про колективні договори і угоди», Закону України «Про підприємства в Україні» та інших актів законодавства України. Такими актами є: Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2003 № 1078; Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1427. Відповідно до положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Частиною 5 статті 97 КЗпП передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до ст.ст. 24, 31, 32 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника. Трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. На підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачами щодо виплати заробітної плати та оплати щорічної основної відпусток, а також розміру такої заборгованості, позивачами надано суду наступні документи. Довідку №31/03 від 12 березня 2018 року, підписану першим заступником генерального директора [PERSON] . та головним бухгалтером [PERSON] , яка містить відбиток печатки відділу кадрів, і зі змісту якої вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем [PERSON] за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року згідно табелів робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить готівкою - 123 914,38грн., а разом з податками - 153 930,91грн. (т. 1 а.с.8). Довідку №21/03 від 12 березня 2018 року, підписану першим заступником генерального директора [PERSON] . та головним бухгалтером [PERSON] , яка містить відбиток печатки відділу кадрів, і зі змісту якої вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем [PERSON] за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року згідно табелів робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить готівкою - 48 447,76грн., а разом з податками - 606 183,55грн. (т. 1 а.с.14). Довідку №57/03 від 12 березня 2018 року, підписану першим заступником генерального директора [PERSON] . та головним бухгалтером [PERSON] , яка містить відбиток печатки відділу кадрів, і зі змісту якої вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем [PERSON] за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року згідно табелів робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить готівкою - 13 608,82грн., а разом з податками - 16 905,37грн. (т. 1 а.с.17). Довідку №25/03 від 12 березня 2018 року, підписану першим заступником генерального директора [PERSON] . та головним бухгалтером [PERSON] , яка містить відбиток печатки відділу кадрів, і зі змісту якої вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем [PERSON] за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року згідно табелів робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить готівкою - 48 910,49грн., а разом з податками - 60 758,37грн. (т. 1 а.с.20). Довідку №37/03 від 12 березня 2018 року, підписану першим заступником генерального директора [PERSON] . та головним бухгалтером [PERSON] , яка містить відбиток печатки відділу кадрів, і зі змісту якої вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем [PERSON] за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року згідно табелів робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить готівкою - 28 153,48грн., а разом з податками - 34 973,27грн. (т. 1 а.с.23). Довідку №29/03 від 12 березня 2018 року, підписану першим заступником генерального директора [PERSON] . та головним бухгалтером [PERSON] , яка містить відбиток печатки відділу кадрів, і зі змісту якої вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем [PERSON] за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року згідно табелів робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить готівкою - 77 329,63грн., а разом з податками - 96 061,65грн. (т. 1 а.с.26). Довідку №23/03 від 12 березня 2018 року, підписану першим заступником генерального директора [PERSON] . та головним бухгалтером [PERSON] , яка містить відбиток печатки відділу кадрів, і зі змісту якої вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем [PERSON] за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року згідно табелів робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить готівкою - 71 329,62грн., а разом з податками - 88 808,22грн. (т. 1 а.с.29). Довідку №27/03 від 12 березня 2018 року, підписану першим заступником генерального директора [PERSON] . та головним бухгалтером [PERSON] , яка містить відбиток печатки відділу кадрів, і зі змісту якої вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем [PERSON] за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року згідно табелів робочого часу станом на 01 квітня 2018 року становить готівкою - 75 396,69грн., а разом з податками - 93 660,48грн. (т. 1 а.с.32). Представником відповідача заперечується належність та допустимість наданих позивачами доказів, у тому числі й вказаних вище довідок, з тих підстав, що вони підписані неповноважними особами. При цьому стороною відповідача суду також надано довідки про заробітну плату: Довідка № Д17/1 від 10 грудня 2018 року за змістом якої посадовий оклад [PERSON] станом на 01 січня 2018 року становить 9 016,00грн., посадовий оклад станом на 01 лютого 2018 року становить 9 016,00грн., загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року становить 18 032,00грн. разом з податками та зборами (т.2 а.с. 112). Довідка № Д17/7 від 10 грудня 2018 року за змістом якої посадовий оклад [PERSON] станом на 01 січня 2018 року становить 4 131,00грн., посадовий оклад станом на 01 лютого 2018 року становить 4 131,00грн., загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року становить 8 262,00грн. разом з податками та зборами (т.2 а.с. 114). Довідка № Д17/9 від 10 грудня 2018 року за змістом якої посадовий оклад [PERSON] станом на 01 січня 2018 року становить 4131,00грн., посадовий оклад станом на 01 лютого 2018 року становить 4131,00грн., загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року становить 8262,00грн. разом з податками та зборами (т.2 а.с. 115). Довідка № Д17/16 від 10 грудня 2018 року за змістом якої посадовий оклад [PERSON] станом на 01 січня 2018 року становить 3600,00грн., посадовий оклад станом на 01 лютого 2018 року становить 3723,00грн., загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року становить 7323,00грн. разом з податками та зборами (т.2а.с. 116). Довідка № Д17/5 від 10 грудня 2018 року за змістом якої посадовий оклад [PERSON] станом на 01 січня 2018 року становить 3200,00грн., посадовий оклад станом на 01 лютого 2018 року становить 3723,00грн., загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року становить 6923,00грн. разом з податками та зборами (т.2 а.с. 117). Довідка № Д17/15 від 10 грудня 2018 року за змістом якої посадовий оклад [PERSON] станом на 01 січня 2018 року становить 4360,00грн., посадовий оклад станом на 01 лютого 2018 року становить 4360,00грн., загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року становить 8720,00грн. разом з податками та зборами (т.2 а.с. 118). Довідка № Д17/8 від 10 грудня 2018 року за змістом якої посадовий оклад [PERSON] станом на 01 січня 2018 року становить 5508,00грн., посадовий оклад станом на 01 лютого 2018 року становить 5508,00грн., загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року становить 11016,00грн. разом з податками та зборами (т.2 а.с. 119). Довідка № Д17/4 від 10 грудня 2018 року за змістом якої посадовий оклад [PERSON] станом на 01 січня 2018 року становить 5508,00грн., посадовий оклад станом на 01 лютого 2018 року становить 5508,00грн., загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року становить 11016,00грн. разом з податками та зборами (т.2 а.с. 120). Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частиною 3 ст.12 та частиною 1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (ч.ч. 1-3 ст.77 ЦПК України) Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ст.78 ЦПК України) Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до положень статей 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом статі 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно наказу №26/1-К від 20.04.2018 року перший заступник генерального директора ДП УСТФ «Укртелефільм» [PERSON] був звільнений із займаної посади з 23.04.2018 року (т.1 а.с.184). Відповідно до наказу №Н-327/1 від 27.03.2018 року, начальник кадрів та адміністративної роботи ДП УСТФ «Укртелефільм» [PERSON] була звільнена із займаної посади з 30.03.2018 року (т.1 а.с.185). Отже, на час видачі та підписання довідок про розмір заробітної плати та розмір заборгованості по ній (12.03.2018 року), вказані особи обіймали посади першого заступника генерального директора і начальника кадрів та адміністративної роботи відповідно, також на вказану дату видачі довідок [PERSON] займала посаду головного бухгалтера. Наявні в матеріалах справи дані про звернення відповідача до правоохоронних органів щодо незаконності видачі працівникам довідок про розмір заборгованості по заробітній платі не впливають на ознаки належності та допустимості цих довідок, оскільки станом на час розгляду справи жодного вироку суду з приводу незаконності відповідних дій, як встановлено в судовому засіданні, судом не ухвалювалось. За змістом наказу №189-к від 16.07.2018 року, [PERSON] був призначений на посаду генерального директора ДП УСТФ «Укртелефільм» з 16.07.2018 року (т.1 а.с.202). Відповідно до положень ч. 4 ст. 105 ЦК України, на які посилається відповідач як на підставу своїх заперечень проти позову, до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Згідно наказу №519 від 21.12.2017 року «Про перетворення ДП Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» у Публічне акціонерне товариство «Укртелефільм», головою комісії з перетворення призначено [PERSON] (т.1.а.с.195-198) Даним наказом чітко визначений перелік функції голови комісії на час перетворення, який не містить посилань на те, що будь-які документи, які видаються підприємством має підписувати лише голова комісії з перетворення. Крім того, у вказаному наказі зазначено, що голова комісії спільно з членами комісії, до якої входить і головний бухгалтер [PERSON] , мають забезпечити дотримання соціально-правових гарантій працівників підприємства під час перетворення. При цьому, саме за підписом [PERSON] позивачам були видані довідки про розмір заборгованості по заробітній платі і саме за зверненням головного бухгалтера [PERSON] на Урядову гарячу лінію від 21.02.2018 року та до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 26.02.2018 року про порушення законодавства про працю України в частині невиплати заробітної плати працівникам адміністрацією ДП Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», Головним управлінням Держпраці у Київській області 03.05.2018 року на підприємство відповідача було накладено штраф у розмірі 11169,00грн. (т.1 а.с.48-50). Отже, головний бухгалтер [PERSON] належно виконуючи покладені на неї обов`язки щодо забезпечення дотримання соціально-правових гарантій працівників підприємства під час перетворення, мала повноваження для підписання відповідних довідок про розмір заборгованості по заробітній платі. Стосовно наявності на довідках про розмір заробітної плати та заборгованість по ній підпису першого заступника генерального директора [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до п. 5.1. Статуту відповідача, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, управління Укртелефільмом здійснює генеральний директор, який призначається головою Держкомінформу України, шляхом укладення контракту. До складу керівництва Укртелефільмом входять заступники генерального директора, що призначаються генеральним директором (т.1 а.с.213-219). За змістом п.п. 1.1., 1.4., 4.4., 5.8., 5.10 Посадової інструкції першого заступника генерального директора від 03.07.2015 року, з якою [PERSON] ознайомився 03.07.2015 року, перший заступник генерального директора належить до професійної групи «Керівники». За відсутності генерального директора його обов`язки виконує перший заступник генерального директора. Перший заступник генерального директора у межах своєї компетенції готує та підписує накази, розпорядження, календарні плани робіт над новими фільмами і терміни виробництва фільмів. Перший заступник генерального директора у межах своєї компетенції підписує та візує документи, приймає управлінські рішення (т.1 а.с.244-247). За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] був призначений на посаду генерального директора з 16.07.2018 року та за відсутності генерального директора, [PERSON] мав право підписання довідок та наказів, що передбачено його повноваженнями у відповідній посадовій інструкції. Даний факт свідчить, що надані позивачами довідки від 12.03.2018 є належними та допустимими доказами, оскільки вони підписані першим заступником генерального директора [PERSON] , який діяв у відповідності до прав та обов`язків, покладених на нього посадовою інструкцією, що передбачає право підписувати та візувати документи, та начальником відділу кадрів та адміністративної роботи [PERSON] в період перебування їх на вказаних посадах, що спростовує твердження відповідача щодо відсутності у [PERSON] та [PERSON] повноважень на підписання даних документів. Крім того, суд критично відносить до позиції відповідача щодо невідповідності форми довідок вимогам чинного законодавства, відсутності звернення позивачів до відповідача у встановленому порядку за отриманням відповідних довідок, адже у своїх заявах по суті справи та усних поясненнях представника, відповідач посилається на відсутність первинних документів, тож наявність таких офіційних звернень позивачів не призводить до їх належної видачі. Посилання сторони відповідача на порушення формальних процедур, підписання довідок [PERSON] . вказують на намагання сторони відповідача уникнути стягнення заборгованості і такі посилання не можуть бути підставою для відмови у позові, адже з початку 2000-х років в Україні ведеться персоніфіковий облік і його дані в повній мірі вказують на наявність всіх виплат працівнику та їх види. При цьому, відповідач таких даних суду не надав і не звертався до суду з клопотанням про витребування відповідних доказів. 01.03.2018 року відповідачем складено акт про відмову надати письмові пояснення головним бухгалтером [PERSON] факту відсутності необхідних документів для проведення інвентаризації та поточної бухгалтерської звітності та 16.03.2018 року акт про відмову надати письмові пояснення начальником відділу кадрів [PERSON] причин відсутності первинних документів у відділі кадрової та адміністративної роботи та (т.1 а.с.114,116). За результатами розгляду звернення відповідача від 11 січня 2018 року Державна аудиторська служба України надала відповідь від 05 лютого 2018 року № 03-14/19, у якій неможливість проведення державного фінансового аудиту обґрунтована відсутністю бухгалтерських та господарських документів. (т.1 а.с.122-123) Таким чином, враховуючи відсутність бухгалтерських документів у відповідача, ненадання ним розрахунку заборгованості із виплати заробітної плати та відпускних, суд бере до уваги докази, надані позивачами. Крім того, суд звертає увагу також на ту обставину, що акти про відмову надати письмові пояснення головним бухгалтером [PERSON] та начальником відділу кадрів [PERSON] , щодо відсутності документації складені 01 та 16 березня 2018 року відповідно. В той же час, відсутність бухгалтерської документації відповідач виявив 27 березня 2018 року, про що склав акт №326/3 (т.1 а.с.115). Таким чином, суд бере до уваги, що відповідач не заперечує існування заборгованості з виплати заробітної плати позивачам за січень-лютий 2018 року, а позивачу Камишному - по 23 березня 2018 року включно. Натомість позивачі надали належні і допустимі докази на підтвердження існування заборгованості із виплати заробітної плати, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Згідно наказу №10 від 27.02.2018 року, позивачу [PERSON] надана щорічна основна відпустка за період роботи з 31.08.2009 року по 31.08.2017 року з 01.03.2018 року по 11.11.2018 року на 248 календарних днів. Вказаний наказ підписаний керівником підприємства [PERSON] (т.1 а.с.10). Згідно наказу №19 від 27.02.2018 року, позивачу [PERSON] надана щорічна основна відпустка за період роботи з 29.08.2008 року по 29.08.2017 року з 01.03.2018 року по 19.09.2018 року на 196 календарних днів. Вказаний наказ підписаний керівником підприємства [PERSON] та керівником структурного підрозділу [PERSON] (т.1 а.с.16). Згідно наказу №33 від 27.02.2018 року, позивачу [PERSON] надана щорічна основна відпустка за період роботи з 13.08.2016 року по 13.08.2017 року з 24.03.2018 року по 21.04.2018 року на 28 календарних дня. Вказаний наказ підписаний керівником підприємства [PERSON] та керівником структурного підрозділу [PERSON] (т.1 а.с.19). Згідно наказу №11 від 27.02.2018 року, позивачу [PERSON] надана щорічна основна відпустка за період роботи з 19.02.2010 року по 19.02.2018 року з 01.03.2018 року по 30.10.2018 року на 236 календарних дня. Вказаний наказ підписаний керівником підприємства [PERSON] та керівником структурного підрозділу [PERSON] (т.1 а.с.22). Згідно наказу №21 від 27.02.2018 року, позивачу [PERSON] надана щорічна основна відпустка за період роботи з 13.06.2009 року по 13.06.2017 року з 01.03.2018 року по 18.10.2018 року на 224 календарних дня. Вказаний наказ підписаний керівником підприємства [PERSON] (т.1 а.с.25). Згідно наказу №15 від 27.02.2018 року, позивачу [PERSON] надана щорічна основна відпустка за період роботи з 10.09.2006 року по 29.09.2017 року з 01.03.2018 року по 20.01.2019 року на 315 календарних дня. Вказаний наказ підписаний керівником підприємства [PERSON] та керівником структурного підрозділу [PERSON] (т.1 а.с.28). Згідно наказу №13 від 27.02.2018 року, позивачу [PERSON] надана щорічна основна відпустка за період роботи з 05.03.2010 року по 05.03.2018 року з 01.03.2018 року по 18.10.2018 року на 224 календарних дні. Вказаний наказ підписаний керівником підприємства [PERSON] та керівником структурного підрозділу [PERSON] (т.1 а.с.31). Згідно наказу №09 від 27.02.2018 року, позивачу [PERSON] надана щорічна основна відпустка за період роботи з 09.11.2011 року по 09.11.2017 року з 01.03.2018 року по 09.09.2018 року на 196 календарних дня. Вказаний наказ підписаний керівником підприємства [PERSON] та керівником структурного підрозділу [PERSON] (т.1 а.с.34). Враховуючи наведені вище в даному рішенні суду докази, яким судом надана оцінка, як таким, що підтверджують повноваження першого заступника генерального директора [PERSON] на підписання документів, до яких віднесені не лише довідки а й накази, оскільки останній діяв у відповідності до повноважень, покладених на нього посадовою інструкцією, що передбачає право підписувати та візувати документи, в період його перебування на вказаній посаді, суд приймає вищевказані накази про надання відпусток позивачам, як належні та допустимі докази. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову в цій частині відповідач зазначає, що керівництво підприємства не вбачало необхідності скасувати накази про відпустки, оскільки їх підписано не вповноваженою особою та виданням цих наказів (за виключенням наказу щодо позивача [PERSON] ) порушено граничні терміни відпустки, передбачені ст. 10 Закону України «Про відпустки». Однак з урахуванням висновку про наявність повноважень [PERSON] на підписання наказів та розпоряджень, суд зазначає, що за таких обставин відповідач не був позбавлений можливості видати наказ/розпорядження про недійсність/нечинність наказів про надання позивачам відпусток, адже заборгованість по заробітній платі включає й оплату щорічних відпусток, що відноситься до категорії додаткової заробітної плати. При цьому судом встановлено, що відповідачем не лише вищевказані накази не скасовувалися/ документально не встановлювалась їх нечиннійсть, а й позивачів відповідачем не повідомлялось про недійсність/ нечинність таких наказів, як і про необхідність виходу на роботу з наданої відпустки, позивачі відповідачем з відпусток не відкликались, їм не було запропоновано надання відпусток без збереження заробітної плати. При цьому усі позивачі були ознайомлені під підпис з вказаними наказами, відбули у надану підприємством відповідача відпуску по закінченню якої, приступили до виконання своїх обов`язків. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Частина 1 статті 2 Закону України «Про відпустки» передбачає право на відпустки громадян України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами України і незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях (ч.1 ст. 5 Закону України «Про відпустки»). Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про відпустки» та ч. 1 ст. 75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до ч.3 ст. 10 Закону України «Про відпустки», загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, а для працівників, зайнятих на підземних гірничих роботах, - 69 календарних днів. Як убачається з матеріалів справи, наказами позивачам (за виключенням позивача [PERSON] ) було надано щорічні основні відпустки тривалістю понад 59 календарних днів за період роботи 8, 9 а деяким позивачам й 11 років. Отже тривалість наданих позивачам відпусток, з урахуванням вказаних періодів роботи не суперечить вимогам Закону України «Про відпустки». Заперечуючи проти існування у позивачів невикористаної за попередні роки відпустки, представник відповідача не зміг надати докази стосовно використання відпусток (накази, відомості тощо). Відтак, судом з огляду на досліджені докази та правовідносини, що їх регулюють, встановлено наявність заборгованості із виплати не лише заробітної плати, а й відпускних в розмірі, вказаному в наданих позивачами довідках. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та оплаті щорічної основної відпустки підлягає задоволенню, з Державного підприємства Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата та оплата щорічної основної відпустки, за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 рік, на користь: [PERSON] - в сумі 123 914 гривень 38 копійок; [PERSON] - в сумі 48 447 гривень 76 копійок; [PERSON] - в сумі 13 608 гривень 82 копійок; [PERSON] - в сумі 48 910 гривень 49 копійок; [PERSON] - в сумі 28 153 гривні 48 копійок; Ракути [PERSON] Василівни - в сумі 77 329 гривень 63 копійки; [PERSON] - в сумі 71 329 гривень 62 копійки; [PERSON] - в сумі 75 396 гривень 69 копійок. Згідно п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Тому, враховуючи, що при визначенні належних до стягнення на користь позивачів коштів, суд виходив із сум, згідно довідок, без виключення сум податків та інших обов`язкових платежів, стягненню з відповідача на користь позивачів підлягають суми у вищевказаному розмірі з утриманням з них передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті. Відповідно до положень ч.5 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. За змістом ст.ст. 33, 34 Закону України «Про оплату праці», в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Частиною 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» оплату праці (грошове забезпечення) визначено як об`єкти індексації грошових доходів населення. Об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України «Про оплату праці»). Суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за №114/8713. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати - додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року позивачам не було виплачено нарахованої заробітної плати та відпускних, що призвело до виникнення заборгованості. Таким чином, відповідно до приписів чинного законодавства, підлягає нарахуванню та виплаті індексація на нараховану заробітну плату, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення прозову в частині вимог про зобов`язання ДП УСТФ «Укртелефільм» нарахувати та виплатити позивачам індексацію на нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року. За змістом ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За змістом статей 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Враховуючи наведені норми чинного законодавства України, враховуючи встановлену судом наявну заборгованість відповідача перед позивачами по заробітній платі та відпускним, підлягає нарахуванню та виплаті компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, станом на 03 вересня 2018 року, як про це заявлено у позові. Таким чином вимоги позивачів підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до статті 141 ЦПК України, враховуючи що позивачів звільнено від сплати судового збору на підставі пп.1 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», виходячи з кількості позивачів у справі та враховуючи задоволення позовних вимог як майнового так і немайнового характеру, заявлених кожним із позивачів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 5 638 гривень 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved