Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

03 листопада 2017 року позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], що належав [PERSON], яка померла [INFO]. Свої вимоги він мотивує тим, що прийняв спадщину, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Представник Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, якого належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав (а.с. 109). Третя особа [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав(а.с.57). Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Згілно технічного паспорту, спірний будинок з господарськими будівлями був збудований у 1972 році (а.с. 22-27), тобто до введення в дію діючого ЦК України, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що втратив чинність, на підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-Х), кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже підставою виникнення у спадкодавця [PERSON] права власності на спірний житловий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів. Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно довідки Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області № 2128 від 12 вересня 2017 року, власником будинку за адресою: [ADDRESS], згідно погосподарської книги № 5 особовий рахунок [NUMBER], рахувалась [PERSON] (а.с. 105). Згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, вартість зазначеного житлового будинку станом на 19 жовтня 2017 року складає 86203 гривні (а.с.11-34). Ст.ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Ст. 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як видно з копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданих Колісненською сільською радою Саратського району Одеської області, батьками позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). [PERSON] померла [INFO], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 10). До дня своєї смерті вона проживала в [ADDRESS], що підтверджено довідкою № 314 від 14 березня 2017 року Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області. На момент смерті за даною адресою проживав її син [PERSON], відповідно до довідки Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області № 315 від 14.03.2017 року (а.с. 35). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) спадкодавець [PERSON] залишила заповіт, реєстровий номер 235 (а.с.78). Заповітом від 21 липня 2010 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, [PERSON] на випадок своє смерті призначила [PERSON] спадкоємцем належного їй на праві приватної власності майна: земельної ділянки площею 4,50 га, розташованої на території Кулевчанської сільської ради масив № 27, ділянка [NUMBER], на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]; майнового паю на підставі сертифікату серії [NUMBER] (а.с.72). Житловий будинок [ADDRESS], не охоплений вищезазначеним заповітом, тому відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, право на спадкування отримують спадкоємці за законом першої черги, тобто позивач та третя особа [PERSON], які є синами спадкодавця. 30 березня 2017 року державний нотаріус Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. за заявою позивача відкрив спадкову справу щодо майна [PERSON], померлої [INFO]. 02 серпня 2017 року нотаріус видав [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну спадкодавцеві земельну ділянку площею 4,4996 га, розташовану на території Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.61-108). Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 38). Оскільки позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину та третя особа [PERSON] не заперечує проти задоволення позову, тому позов належить задовольнити.

Outcome: approved