Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

02 червня 2016 року [PERSON] , від імені якої діє адвокат Волошина О.В., звернулася до суду з позовом в якому позивач згідно уточнених 17 липня 2020 року позовних вимог просила: - розірвати договір №SAMDN25000700907471 від 13.02.2008 року укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» про банківський строковий вклад договір та стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором у розмірі 280415,64 грн.; - розірвати договір № SAMDN25000714585633 від 04.03.2011 року укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» про банківський строковий вклад та стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором у розмірі 291673,24 грн.; - розірвати договір№SAMDN25000728289701 від 30.08.2012 року укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» про банківський строковий вклад та стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором у розмірі 31933,23 долари США; - розірвати договір за №SAMDN25000734200815 від 29.03.2013 року укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» про банківський строковий вклад та стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором за договором у розмірі 602630,32 грн. - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 86 800,00 грн.. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 13.02.2008 року між нею та ПАТ КБ «Приват Банк» був укладений Договір № SAMDN25000700907471 про банківський строковий вклад «Стандарт» у національній валюті. Відповідно до п.1.1 Договору [PERSON] передала, а відповідач прийняв на депозитний рахунок № [NUMBER] грошові кошти у сумі 18 000,00 грн. Процентна ставка на день внесення вкладу складала 14 % річних, нарахування процентів та їх виплата здійснюється за кожний календарний день. Договір був укладений на строк з 12.02.2008 року по 13.02.2009 року. Відповідно до умов договору, якщо по закінченню строку вкладу, якщо клієнт не заявить банку про відказ про продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Таким чином, строк дії договору був продовжений до 13.03.2014 року. Після закінчення строку дії Договору позивач зверталась до ПАТ КБ «Приват Банк» про повернення вкладу та процентів згідно договору, однак їй було відмовлено з причини окупації АРК та м. Севастополя. Відповідно до виписки з рахунку від 25.06.2014 року за № 38533239, станом на 25.06.2014 року на її депозитному рахунку знаходились грошові кошти у розмірі 21 240,87 грн. 29.03.2013 року позивачу в останнє були виплачені проценти по договору. 04.03.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» був укладений Договір № SAMDN25000714585633 про банківський строковий вклад (депозит) у національній валюті, який складається з заяви про оформлення вкладу «Стандарт» від 04.03.2011 року, Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами цього Договору позивач передала, а відповідач прийняв на депозитний рахунок № [NUMBER] грошові кошти у сумі 20 000,00 грн. Процентна ставка на день внесення вкладу складала 14 % річних, нарахування процентів та їх виплата здійснюється за кожний календарний день. Договір був укладений на строк з 04.03.2011 року по 04.03.2012 року. Відповідно до умов договору, якщо по закінченню строку вкладу, якщо клієнт не заявить банку про відказ про продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Таким чином, строк дії договору був продовжений до 04.03.2014 року. Після закінчення строку дії Договору позивач зверталась до ПАТ КБ «Приват Банк» про повернення вкладу та процентів згідно договору, однак їй було відмовлено з причини окупації АРК та м. Севастополя. Відповідно до виписки з рахунку від 25.06.2014 року за № 38533239, станом на 25.06.2014 року на її депозитному рахунку знаходились грошові кошти у розмірі 21 240,87 грн. 29.03.2013 року позивачці в останнє були виплачені проценти по договору. 30.08.2012 року [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» був укладений Договір № SAMDN25000728289701 про банківський строковий валютний вклад (депозит), який складається з заяви про оформлення вкладу «Мультивалютний 12 місяців» від 30.08.2012 року, Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами цього Договору позивачка передала, а відповідач прийняв на депозитний рахунок № [NUMBER] грошові кошти у сумі 3 000,00 доларів США. Процентна ставка на дату внесення вкладу складала 10 % річних, нарахування процентів та їх виплата здійснювалося в кінці строку вкладу. Договір був укладений на строк з 30.08.2012 року по 30.08.2013 року. Відповідно до умов договору, якщо по закінченню строку вкладу, якщо клієнт не заявить банку про відказ про продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Таким чином, строк дії договору був продовжений до 30.08.2014 року. Після закінчення строку дії Договору позивач зверталась до ПАТ КБ «Приват Банк» про повернення вкладу та процентів згідно договору, однак їй було відмовлено з причини окупації АРК та м. Севастополя. Відповідно до виписки з рахунку від 25.06.2014 року за № 38533239, станом на 25.06.2014 року на її депозитному рахунку знаходились грошові кошти у розмірі 3 299,72 доларів США. 29.03.2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір № SAMDN25000734200815 про банківський строковий вклад (депозит) у національній валюті, який складається з заяви про оформлення вкладу «Стандарт» від 29.03.2013 року, Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами цього Договору ( Договір 4) позивач передала, а відповідач прийняв на депозитний рахунок № [NUMBER] грошові кошти у сумі 40 000,00 грн. Процентна ставка на день внесення вкладу складала 18 % річних, нарахування процентів та їх виплата здійснюється за кожний календарний день. Договір був укладений на строк з 29.03.2013 року по 29.03.2014 року. Після закінчення строку дії Договору позивач зверталась до ПАТ КБ «Приват Банк» про повернення вкладу та процентів згідно договору, однак їй було відмовлено з причини окупації АРК та м. Севастополя. Відповідно до виписки з рахунку від 25.06.2014 року за № 38533239, станом на 25.06.2014 року на її депозитному рахунку знаходились грошові кошти у розмірі 47 820,90 грн. Позивачка [PERSON] неодноразово зверталась до установи Приватбанку з вимогою про повернення депозитних вкладів, однак працівники банку зазначали, що всі банки на території Криму закриті, і банк жодного відношення до відокремленого структурного підрозділу Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приват Банк», де укладались договори не має. 03.07.2015 року [PERSON] звернулась до банку з заявою про видачу їй грошових коштів разом із повним розрахунком процентів за весь період. Але банк в своїй відповіді від 11.07.2015 року відмовився виконувати свої договірні зобов`язання з посиланням на постанову НБУ від 06.05. 2014 року №260 про вимушене припинення своєї діяльності на території АР Крим та м. Севастополь. 11 липня 2016 року у даній справі було ухвалене заочне рішення, яке ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року було скасовано. За результатами повторного автоматичного розподілу для розгляду зазначеної справи було призначено суддю Сороку О.В. На підставі ухвали суду від 03 вересня 2018 року провадження по справі було зупинено на час проведення технічної експертизи документів. Ухвалою суду від 13 лютого 2019 року провадження у справі було поновлено. Ухвалою суду від 03 вересня 2019 року закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Під час підготовчого провадження позивачем позовні вимоги неодноразово уточнювалися, відповідачем надавався відзив на уточнені позовні заяви. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, протягом розгляду справи в судовому засіданні позов не визнавав. В наданому представником банку відзиві, відповідач просив суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення та відмовити у задоволенні позову у випадку не підтвердження позивачем своїх вимог належними та допустимим доказами. У відзиві зазначалося, що на даний час у АТ КБ «ПриватБанк» доступ до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» є обмеженим у зв`язку з окупацією АР Крим. У той же час відповідач прикладає усі можливі зусилля для відновлення усіх банківських документів щодо укладення договорів банківських вкладів з кримськими клієнтами. Також у відзиві представник відповідача зазначає, що 03 липня 2015 року [PERSON] вже зверталася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про повернення грошових коштів, тому вважає що депозитні договори припинили свою дію, при нарахуванні процентів повинен застосовуватися не розмір процентів, зазначений у цьому депозитному договорі, а розмір процентів для вкладів типу «На вимогу» та типу «До запиту» відповідно. Стосовно вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідач просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні вимог, які виходять за межі трирічного строку позовної давності. До вимог про стягнення пені відповідач просив застосувати річний строк позовної давності. Зазначаючи про те, що у позивача не виникло право на нарахування пені, відповідач просить зменшити її розмір на підставі ч.3 ст.551 ЦК України. Також представником відповідача 03.03.2020 року через канцелярію суду було надано письмові пояснення в яких зазначалося, що після подання відзиву Банк виявив наявність факту переведення боргу за депозитними договорами, які є предметом спору у даній справі, з первісного боржника за зобов`язанням - ПАТ КБ «ПриватБанк» на нового боржника - ТОВ ФК «Фінілон» на підставі Договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року. Разом з поясненнями представником відповідача надано Витяг з електронного додатку від 10.02.2020 року (том №2 а.с.66), яким підтверджується факт укладення між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитних договорів та підтверджуються розміри належного [PERSON] вкладів за цими договорами, а також надано довідку Головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» від 10.02.2020 року (том №2 а.с.67) у якій зазначено, що АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує виконання ним свого зобов`язання перед ТОВ ФК «Фінілон» щодо перерахування на рахунки ТОВ ФК «Фінілон» грошових коштів, що належать [PERSON] . При цьому представник відповідача посилається на те, що згода від вкладників ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема і від [PERSON] , вважається отриманою за принципом мовчазної згоди, за яким вважається, що вкладники банку надали таку згоду, якщо вони були ознайомлені з відповідним оголошенням про передачу їх коштів іншій особі, розміщеним на офіційному сайті відповідача. Тому представник відповідача вважає, що вклад повинен повертати не АТ КБ «ПриватБанк», а ТОВ ФК «Фінілон», на який за договором від 17.11.2014 року було переведено усі зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» перед його вкладниками. Представник третьої особи ТОВ ФК «Фінілон» в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, його неявка не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши підстави позову та матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом установлено, що 13.02.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» був укладений Договір № SAMDN25000700907471 про банківський строковий вклад «Стандарт» у національній валюті. Відповідно до п.1.1 Договору [PERSON] передала, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі 18 000,00 грн. Для внесення суми вкладу банк відкриває вкладнику особовий рахунок № [NUMBER] . Процентна ставка на день внесення вкладу складала 14 % річних, нарахування процентів та їх виплата здійснюється за кожний календарний день. Договір був укладений на строк з 12.02.2008 року по 13.02.2009 року. Відповідно до п.6 договору, якщо по закінченню строку вкладу, якщо клієнт не заявить банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. Суд вважає доведеним факт укладення договору та внесення коштів за вказаним договором з огляду на наступне. На підтвердження факту укладення депозитного договору позивачем надано копію договору, довідку про стан рахунків №38533239 від 14.06.2014 року, виписку за рахунком № [NUMBER] від 25.06.2014 року (том №1 а.с.10-13). При цьому суд враховує, що довідка про стан рахунків та виписка за рахунком була надана позивачу Кримським регіональним відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк» після припинення діяльності відокремлених підрозділів філії «Кримське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (том №1 а.с.78). Разом з тим, надані позивачем докази узгоджуються з іншими доказами у справі та у своїй сукупності підтверджують обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог. Так, 17.11.2014 року у м. Дніпропетровську ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав з ТОВ ФК «Фінілон» (мовою оригіналу) «Договор о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014 г.» у п. 7 якого зазначено (мовою оригіналу) « Приложение №1 - Перечень депозитных договоров и договоров банковского обслуживания». Відповідачем надано засвідчений належним чином витяг з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга от 17.11.2014», в якому вказано [PERSON] як кредитора, зазначено депозитний рахунок № [NUMBER] та суму грошових коштів, в тому числі процентів, що підлягають сплаті за договором SAMDN25000700907471 - 3240,87 грн. та 18512,87 грн. (том №2 а.с.63-66). Таким чином, посилання відповідача на недоведеність факту укладення договору, внесення коштів та залишок сум на рахунку є безпідставними. 04.03.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір № SAMDN25000714585633 про банківський строковий вклад (депозит) у національній валюті, який складається з заяви про оформлення вкладу «Стандарт» від 04.03.2011 року, Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами цього Договору [PERSON] передала, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі 20 000,00 грн. Для внесення суми вкладу банк відкриває вкладнику особовий рахунок № [NUMBER] . Процентна ставка на день внесення вкладу складала 14 % річних, нарахування процентів та їх виплата здійснюється за кожний календарний день. Договір був укладений на строк з 04.03.2011 року по 04.03.2012 року. Відповідно до умов договору, якщо по закінченню строку вкладу, якщо клієнт не заявить банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. Факт внесення позивачем грошових коштів за вказаним депозитним договором підтверджується оригіналом квитанції від 04.03.2011 року на суму 20000 грн., зміст якої було встановлено висновком експерта №5130-18 від 25.01.2019 року (том №1 а.с.153-157). Крім того, згідно витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга от 17.11.2014», в якому вказано [PERSON] як кредитора, зазначено депозитний рахунок № [NUMBER] та суму грошових коштів, в тому числі процентів, що підлягають сплаті за договором SAMDN25000714585633 - 339,72 грн., 20021,92 грн. та 3600,07 грн. (том №2 а.с.66). 30.08.2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір № SAMDN25000728289701 про банківський строковий валютний вклад (депозит), який складається з заяви про оформлення вкладу «Мультивалютний 12 місяців» від 30.08.2012 року, Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами цього Договору [PERSON] передала, а відповідач прийняв на депозитний рахунок № [NUMBER] грошові кошти у сумі 3 000,00 доларів США. Процентна ставка на дату внесення вкладу складала 10 % річних, нарахування процентів та їх виплата здійснювалося в кінці строку вкладу. Договір був укладений на строк з 30.08.2012 року по 30.08.2013 року. Відповідно до умов договору, якщо по закінченню строку вкладу, якщо клієнт не заявить банку про відказ про продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. Факт внесення позивачем грошових коштів за вказаним депозитним договором підтверджується оригіналом квитанції від 30.08.2012 року на суму 3000 доларів США, зміст якої було встановлено висновком експерта №5130-18 від 25.01.2019 року (том №1 а.с.153-157). Крім того, згідно витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга от 17.11.2014», в якому вказано [PERSON] як кредитора, зазначено депозитний рахунок № [NUMBER] та суму грошових коштів, в тому числі процентів, що підлягають сплаті за договором SAMDN25000728289701 - 3143,99 доларів США та 299,72 доларів США (том №2 а.с.66). 29.03.2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір № SAMDN25000734200815 про банківський строковий вклад (депозит) у національній валюті, який складається з заяви про оформлення вкладу «Стандарт» від 29.03.2013 року, Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами цього Договору [PERSON] передала, а відповідач прийняв на депозитний рахунок № [NUMBER] грошові кошти у сумі 40 000,00 грн. Процентна ставка на день внесення вкладу складала 18 % річних, нарахування процентів та їх виплата здійснюється за кожний календарний день. Договір був укладений на строк з 29.03.2013 року по 29.03.2014 року. Відповідно до умов договору, якщо по закінченню строку вкладу, якщо клієнт не заявить банку про відказ про продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. На підтвердження факту укладення депозитного договору позивачем надано копію договору, довідку про стан рахунків №38533239 від 14.06.2014 року, виписку за рахунком № [NUMBER] від 25.06.2014 року (том №1 а.с.10-13). Надані позивачем докази узгоджуються з іншими доказами у справі та у своїй сукупності підтверджують обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог. Згідно витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга от 17.11.2014», в якому вказано [PERSON] як кредитора, зазначено депозитний рахунок № [NUMBER] та суму грошових коштів, в тому числі процентів, що підлягають сплаті за договором SAMDN25000734200815 - 47353,64 грн. та 673,93 грн. (том №2 а.с.66). Таким чином, посилання відповідача на недоведеність факту укладення договору, внесення коштів та залишок сум на рахунку є безпідставними. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»). Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до пункту 5 постанови Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території АР Крим і міста Севастополя. Банкам, у перелік яких входить і ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Суд вважає, що припинення діяльності відділення банку на території АР Крим не має наслідком припинення договірних відносин між сторонами та не знімає з банку відповідальність за невиконання взятих на себе зобов`язань за договором. Посилання відповідача про те, що у нього відсутня будь-яка інформація щодо наявності відкритих у філіях на території Автономної Республіки Крим депозитних рахунків та залишків грошових коштів на них у зв`язку із окупацією Автономної Республіки Крим, є безпідставними, оскільки договір укладений із ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому відповідач, як фінансова установа, зобов`язаний був забезпечити облік всієї банківської інформації, у тому числі і проведеної філіями. Крім того, 17.11.2014 року у м. Дніпропетровську ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав з ТОВ ФК «Фінілон» «Договор о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014 г.», в додатку до якого міститься вся інформація щодо сум депозитів та відсотків, які підлягають сплаті вкладнику [PERSON] . Вказані обставини свідчать про те, що банк володіє інформацією про наявність відкритих депозитних рахунків та залишків грошових коштів на них. За положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із принципу, що доказування покладається на того, хто стверджує, а не на того, хто заперечує, можна дійти висновку, що сторона позивача повинна доводи обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, а сторона відповідача - обставини, на яких ґрунтуються її заперечення. Принципи змагальності та диспозитивності відображають основні властивості цивільного судочинства, які реалізуються у тому, що збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони, а суд оцінює надані сторонам матеріали. Заперечуючи проти позову, відповідач не надав суду доказів на підтвердження тієї обставини, що кошти за депозитними договорами було повернуто своєчасно зі сплатою відсотків. Натомість позивачем доведено як факт укладення договору, так і факт внесення коштів. Судом встановлено, що позивач 03 липня 2015 року звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення коштів за вказаними депозитними вкладами. Станом на час розгляду даної справи відповідачем не здійснено виплату коштів за депозитними договорами, укладеним з позивачем. Вказані обставини визнані сторонами та у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи наведене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2129цс16. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року N 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладів за договорами банківського вкладу, відсотків, 3 % річних, а також інфляційних втрат за грошовим зобов`язанням, визначеним у гривні, оскільки між сторонами було укладено договори банківського вкладу, факт внесення грошових коштів у судовому засіданні доведено, позивач зверталася до відповідача з вимогою повернути вклад, проте ця вимога виконана не була. Депозитний договір №SAMDN25000700907471 від 13.02.2008 року було неодноразово пролонговано на той самий строк. Зокрема, станом на 13.02.2015 року позивач не зверталася з заявою про відмову від продовження строку вкладу, тому строк автоматично було продовжено до 13.02.2016 року. Згідно з п.7 зазначеного договору, сторони мають право достроково розірвати договір у відповідності з чинним законодавством, повідомивши про це другу сторона за два банківських дні до дати розірвання договору. Оскільки заяву про повернення вкладу подано 03.07.2015 року, договір вважається розірваним з 06.07.2015 року. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта до закінчення мінімального строку вкладу (6 місяців) з дати початку/продовження строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу і виплачуються відсотки, нараховані за ставкою вкладу «за вимогою», за фактичний строк користування вкладом. Оскільки на день подання позивачем заяви про повернення вкладу від 03 липня 2015 року не закінчився мінімальний шестимісячний строк з моменту продовження вкладу, відсотки за депозитом мають нараховуватися за ставкою вкладу «за вимогою» у розмірі 1% від суми вкладу, а з 04.05.2017р. - 0,01% річних. До пред`явлення вимоги про повернення депозиту, з 13.02.2013 року по 12.02.20015 року відсотки мали нараховуватись у розмірі 14% річних, що складає 5 040 грн., виходячи з розрахунку: 18000грн. х 14 % / 100% / 365 днів х 730 [кількість днів]. За період з 13.02.2015 по 05.07.2015 банк повинен виплатити позивачу проценти за процентною ставкою по вкладам «на вимогу» у розмірі 1% річних - 70.52 грн., виходячи з розрахунку: 18000 грн. х 1% / 100% / 365 днів х 143 [кількість днів]; Отже, сума до виплати позивачу на момент пред`явлення вимоги про повернення депозиту складала 18000 грн.+5040 грн.+70,52 грн. =23110,52 грн. Саме на цю суму повинні нараховуватись 3% річних, починаючи з 06.07.2015 року по 01.07.2020 року, що становить 3 459.85 грн., виходячи з розрахунку : 23110,52 грн. х 3% / 100% / 365 днів х 1823 [кількість днів]. Інфляційні втрати позивача від несвоєчасного виконання зобов`язань по поверненню коштів у сумі 23110,52 грн. за період з 06.07.2015 року по 01.07.2020 року складають 10 822.41 грн., виходячи з розрахунку: = 23110,52 грн. х 146.83 [сукупний індекс інфляції] / 100% - 23110,52 грн. При визначенні суми стягнення 3% річних та інфляційного збільшення боргу відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 06.07.2015 року по 01.07.2020 року вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності по заявленим вимогам, з огляду на дату звернення до суду з даними вимогами - 02 червня 2016 року. Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом на вимогу, якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами. Аналогійний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19). Таким чином, після пред`явлення вимоги про повернення вкладу, починаючи з 04.07.2015 по 03.05.2017 року - банк повинен виплатити позивачу проценти за процентною ставкою за вкладом «на вимогу» у розмірі 1 % річних - 329.92 грн. виходячи з розрахунку : 18000 грн. х 1% / 100% / 365 днів х 670 [кількість днів]; за період з 04.05.2017 по 01.07.2020 (дата, на яку заявлено позовні вимоги) - проценти за процентною ставкою «до запитання» у розмірі 0,01% річних, тобто 5,70грн., виходячи з розрахунку : 18000 грн. х 0,01% / 100% / 365 днів х 1155 [кількість днів], а разом - 335,62 грн. При визначенні розміру пені в розмірі трьох відсотків вартості послуги, суд враховує правовий висновок, висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Вказане застосування норм про стягнення неустойки на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідає судовій практиці Верховного Суду по аналогічних справах: постанова від 20.03.2019 року Великої палати Верховного Суду у справі № 761/26293/16-ц; постанова від 21.08.2019 року Великої палати Верховного Суду по цивільній справі № 727/9352/17; постанова від 20.12.2019 року по цивільній справі № 757/70995/17-ц; постанова від 20.03.2019 року ВС у справі № 761/24461/15-ц; постанова від 01.10.2018 року у справі № 761/42169/16-ц; постанова від 05.12.2018 року у справі № 369/8423/16-ц. З огляду на викладене, розмір пені від суми утримуваного вкладу з відсотками за період з 04.07.2015р. по 01.07.2020 р. становитиме 1 261 713.75 грн. (23110,52 грн. х 3% :100 х 1825 днів). Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі 213192 грн., в межах якої суд і вирішує зазначену вимогу. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З урахуванням того, що заявлена позивачем сума пені майже в десять разів перевищує суму утримуваних відповідачем коштів, з врахуванням принципу пропорційності та завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи, суд вважає за необхідне зменшити пеню до суми утримуваних банком коштів - 23110,52 грн. Таким чином, загальна сума до стягнення за депозитним договором №SAMDN25000700907471 від 13.02.2008 року складає: 23110,52 грн. (сума депозиту разом з відсотками) + 23110,52 грн. (пеня) +3495,85 грн. (3%річних) +10822,41 грн. (інфляційні втрати) + 335,62 грн. (відсотки за депозитом після розірвання договору) = 60 874,92 грн. Депозитний договір № SAMDN25000714585633 від 04.03.2011року (вклад Стандарт зі щомісячною сплатою процентів), укладений позивачем на підставі типового договору приєднання шляхом підписання заяви № SAMDN25000714585633 на оформлення вкладу Стандарт зі щомісячною виплатою відсотків. Сторони погодились, що вказана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає Договір про надання банківських послуг. У вказаній заяві про оформлення вкладу сторони погодили, що якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявить банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. При продовженні терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладення додаткових угод до цього договору (том №1 а.с.14). Станом на дату звернення позивача із заявою про повернення вкладів - 03 липня 2015 року - повний строк пролонгованого депозитного договору № SAMDN25000714585633 від 04.03.2011року (вклад Стандарт зі щомісячною сплатою процентів) завершився 04 березня 2015 року. Відповідно до п.2.2.2.1 Умов і Правил надання банківських послуг (в редакції станом на 03.07.2015 року), у випадку розірвання договору «Стандарт» у гривні на терміні до 6 місяців, проценти нараховуються за ставкою вкладу «На вимогу» - 1%. Отже, до подання заяви про повернення депозиту відсотки нараховуються у розмірі, передбаченому договором за ставкою 14% річних на суму вкладу 20000 грн. За період з 04 березня 2013 року по 04 березня 2015 року сума несплачених відсотків складає 5 607.67 грн. (20000 х 14 / 100% / 365 днів х 731 [кількість днів]). З урахуванням пред`явлення вимоги про дострокове повернення вкладу, починаючи з 05.03.2015 по 03.07.2015 року - банк повинен виплатити позивачу проценти за процентною ставкою за вкладом «на вимогу» у розмірі 1 % річних, що складає 66.30 грн. виходячи з розрахунку : 20000 грн. х 1% / 100% / 365 днів х 121 [кількість днів]. На момент подання заяви про повернення вкладу відповідач повинен був повернути суму вкладу та відсотки, що становить 25 673,97грн. Саме на цю суму невиконаного банком зобов`язання слід нараховувати 3% річних, інфляційні втрати та пеню. Починаючи з 04.07.2015 року по 01.07.2020 року, 3% річних складають 3 847,78 грн., виходячи з розрахунку : 25 673,97грн грн. х 3% / 100% / 365 днів х 1825 [кількість днів]. Інфляційні втрати позивача від несвоєчасного виконання зобов`язань по поверненню коштів у сумі 25 673,97грн грн. за період з 04.07.2015 року по 01.07.2020 року складають 12 022,67 грн., виходячи з розрахунку: = 25 673,97грн. х 146.83 [сукупний індекс інфляції] / 100% - 26535,89грн. Після пред`явлення вимоги про повернення вкладу, починаючи з 04.07.2015 по 03.05.2017 року - банк повинен виплатити позивачу проценти за процентною ставкою за вкладом «на вимогу» у розмірі 1 % річних - 366.58 грн. виходячи з розрахунку : 20000 грн. х 1% / 100% / 365 днів х 670 [кількість днів]; за період з 04.05.2017 по 01.07.2020 (дата, на яку заявлено позовні вимоги) - проценти за процентною ставкою «до запитання» у розмірі 0,01% річних, тобто 3,63грн., виходячи з розрахунку : 20000 грн. х 0,01% / 100% / 365 днів х 1155 [кількість днів], а разом - 370,21 грн. Розмір пені, передбачений ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від суми утримуваного вкладу з відсотками за період з 04.07.2015р. по 01.07.2020 р. становитиме 1405649,86 грн. (25 673,97грн грн. х 3% :100 х 1825 днів). Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені за вказаним договором у розмірі 218047,20 грн., в межах якої суд і вирішує зазначену вимогу. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З урахуванням того, що заявлена позивачем сума пені майже в десять разів перевищує суму утримуваних відповідачем коштів, з врахуванням принципу пропорційності та завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи, суд вважає за необхідне зменшити пеню до суми утримуваних банком коштів - 25 673,97 грн. Таким чином, загальна сума до стягнення за депозитним договором № SAMDN25000714585633 від 04.03.2011року складає: 25 673,97грн. (сума депозиту разом з відсотками) + 25 673,97 (пеня) + 3 847,78 (3%річних) + 12 022,67 (інфляційні втрати) + 370,21 грн. (відсотки за депозитом після розірвання договору) = 67 588,60грн. Станом на дату звернення позивача із заявою про повернення вкладів - 03 липня 2015 року - повний строк пролонгованого депозитного договору № SAMDN25000728289701 від 30.08.2012 року (вклад «Мультивалютний,12 місяців») завершився 30 серпня 2014 року. Вказаний договір укладено позивачем та відповідачем на підставі типового договору приєднання шляхом підписання заяви №SAMDN25000728289701 на оформлення вкладу. Сторони погодились, що вказана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає Договір про надання банківських послуг. У вказаній заяві про оформлення вкладу сторони погодили, що якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявить банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. При продовженні терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладення додаткових угод до цього договору (том №1 а.с.17). Відповідно до п.2.2.2.1 Умов і Правил надання банківських послуг (в редакції станом на 03.07.2015 року), у випадку розірвання договору на термін від 6 до 12 місяців, відсотки нараховуються за зниженою в два рази процентною ставкою. Отже, до подання заяви про повернення депозиту відсотки нараховуються у розмірі, передбаченому договором за ставкою 10% річних на суму вкладу 3000 доларів США. За період з 30.08.2012 року по 30.08.2014 року сума несплачених відсотків складає 600.54 доларів США (3000 х 10 / 100% / 365 днів х 731 [кількість днів]). З урахуванням пред`явлення вимоги про дострокове повернення вкладу, починаючи з 31.08.2014 по 03.07.2015 року - банк повинен виплатити позивачу проценти за процентною ставкою за вкладом у розмірі 5 % річних, що складає 126,16 доларів США виходячи з розрахунку : 3000 доларів США х 5% / 100% / 365 днів х 307 [кількість днів]. На момент подання заяви про повернення вкладу відповідач повинен був повернути суму вкладу та відсотки у сумі 3726,70 доларів США. Саме на цю суму невиконаного банком зобов`язання слід нараховувати 3% річних та пеню. Починаючи з 04.07.2015 року по 01.07.2020 року, 3% річних складають 558.44 доларів США, виходячи з розрахунку : 3726,70 доларів США. х 3% / 100% / 365 днів х 1825 [кількість днів]. При цьому суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц , згідно якої передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті. Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України. Розмір пені, передбачений ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від суми утримуваного вкладу з відсотками 3726,70 доларів США, що на день ухвалення рішення еквівалентно 105124,28 грн. (!!! ПЕРЕРАХУВАТИ за курсом на дату рішення!!!), за період з 04.07.2015р. по 01.07.2020 р. становитиме 5 755 539 грн. (105124,28 грн. х 3% :100 х 1825 днів). Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені за вказаним договором у розмірі 25321,86 доларів США, що на день ухвалення рішення еквівалентно 714289,41 грн. (!!! ПЕРЕРАХУВАТИ за курсом на дату рішення!!!) межах якої суд і вирішує зазначену вимогу. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З урахуванням того, що заявлена позивачем сума пені більш ніж у п`ять разів перевищує суму утримуваних відповідачем коштів, з врахуванням принципу пропорційності та завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи, суд вважає за необхідне зменшити пеню до суми утримуваних банком коштів - 105124,28 грн. Після пред`явлення вимоги про повернення вкладу, починаючи з 04.07.2015 року по 03.05.2017 року - банк повинен виплатити позивачу проценти за процентною ставкою за вкладом «на вимогу» у розмірі 1 % річних - 54.99 доларів США виходячи з розрахунку : 3000 доларів США х 1% / 100% / 365 днів х 670 [кількість днів]; за період з 04.05.2017 по 01.07.2020 (дата, на яку заявлено позовні вимоги) - проценти за процентною ставкою «до запитання» у розмірі 0,01% річних, тобто 0,95 доларів США., виходячи з розрахунку : 3000 доларів США х 0,01% / 100% / 365 днів х 1155 [кількість днів], а разом - 55,94 доларів США. Таким чином, загальна сума до стягнення за депозитним договором № SAMDN25000714585633 від 04.03.2011року складає: 3726,70 доларів США (сума депозиту разом з відсотками) + 558.44 доларів США (3%річних) + 55,94 доларів США (відсотки за депозитом після розірвання договору) = 8 097,78 доларів США+ а також пеня у сумі 105124,28 грн. Станом на дату звернення позивача із заявою про повернення вкладів - 03 липня 2015 року - повний строк пролонгованого депозитного договору №SAMDN25000734200815 від 29.03.2013 року (вклад Стандарт на 12 місяців) завершився 29 березня 2015 року. Вказаний договір укладено позивачем та відповідачем на підставі типового договору приєднання шляхом підписання заяви №SAMDN25000734200815на оформлення вкладу. Сторони погодились, що вказана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає Договір про надання банківських послуг. У вказаній заяві про оформлення вкладу сторони погодили, що якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявить банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. При продовженні терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладення додаткових угод до цього договору. Якщо клієнт вимагає розірвати договір, а строк вкладу ще не сплив, повертається сума вкладу, за неповний строк вкладу відсотки виплачуються за зниженою відсотковою ставкою (том №1 а.с.19). Відповідно до п.2.2.2.1 Умов і Правил надання банківських послуг (в редакції станом на 03.07.2015 року), у випадку розірвання договору «Стандарт» у гривні на терміні до 6 місяців, проценти нараховуються за ставкою вкладу «На вимогу» - 1%. Отже, до подання заяви про повернення депозиту відсотки нараховуються у розмірі, передбаченому договором за ставкою 18% річних на суму вкладу 40000 грн. За період з 29 березня 2013 року по 28 березня 2015 року сума несплачених відсотків складає 14 400 грн. (40000 х 18 / 100% / 365 днів х 730 [кількість днів]). З урахуванням пред`явлення вимоги про дострокове повернення вкладу, починаючи з 29.03.2015 по 03.07.2015 року - банк повинен виплатити позивачу проценти за процентною ставкою за вкладом «на вимогу» у розмірі 1 % річних, що складає 106.30 грн. виходячи з розрахунку : 40000 грн. х 1% / 100% / 365 днів х 97 [кількість днів]. На момент подання заяви про повернення вкладу відповідач повинен був повернути суму вкладу та відсотки, що становить 54506,30 грн. Саме на цю суму невиконаного банком зобов`язання слід нараховувати 3% річних, інфляційні втрати та пеню. Починаючи з 04.07.2015 року по 01.07.2020 року, 3% річних складають 8 169,18 грн., виходячи з розрахунку : 54506,30 грн. х 3% / 100% / 365 днів х 1825 [кількість днів]. Інфляційні втрати позивача від несвоєчасного виконання зобов`язань по поверненню коштів у сумі 54506,30 грн. за період з 04.07.2015 року по 01.07.2020 року складають 25 525,16 грн., виходячи з розрахунку: = 54506,30 грн. х 146.83 [сукупний індекс інфляції] / 100% - 54506,30 грн. Після пред`явлення вимоги про повернення вкладу, починаючи з 04.07.2015 по 03.05.2017 року - банк повинен виплатити позивачу проценти за процентною ставкою за вкладом «на вимогу» у розмірі 1 % річних - 733.15 грн. виходячи з розрахунку : 40000 грн. х 1% / 100% / 365 днів х 670 [кількість днів]; за період з 04.05.2017 по 01.07.2020 (дата, на яку заявлено позовні вимоги) - проценти за процентною ставкою «до запитання» у розмірі 0,01% річних, тобто 12,66 грн., виходячи з розрахунку : 40000 грн. х 0,01% / 100% / 365 днів х 1155 [кількість днів], а разом - 745,81грн. Розмір пені, передбачений ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від суми утримуваного вкладу з відсотками за період з 04.07.2015р. по 01.07.2020 р. становитиме 2984203,50 грн. (54506,30 грн. х 3% :100 х 1825 днів). Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені за вказаним договором у розмірі 436094,40 грн., в межах якої суд і вирішує зазначену вимогу. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З урахуванням того, що заявлена позивачем сума пені майже в десять разів перевищує суму утримуваних відповідачем коштів, з врахуванням принципу пропорційності та завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи, суд вважає за необхідне зменшити пеню до суми утримуваних банком коштів - 54506,30 грн. Таким чином, загальна сума до стягнення за депозитним договором №SAMDN25000734200815 від 29.03.2013 року: 54506,30 грн. (сума депозиту разом з відсотками) + 54506,30 (пеня) + 8 169,18 (3%річних) + 25 525,16 (інфляційні втрати) + 745,81 грн. (відсотки за депозитом після розірвання договору) = 143452,75 грн. Доводи відповідача, що саме ТОВ ФК «Фінілон» повинно повертати банківські вклади замість АТ КБ «ПриватБанк», є безпідставними та не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 205 ЦК України, у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до положень ч. 1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1059 ЦК України, у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Тому будь-які усні чи мовчазні зміни до письмового договору банківського вкладу є нікчемними. З врахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що «Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон», шляхом використання мовчазної згоди без письмової згоди самого вкладника [PERSON] , яка є стороною письмових договорів банківського вкладу є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України. Відповідно до положень ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до положень ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 04 червня 2019 року за результатами розгляду справи №916/3156/17 дійшла наступного правового висновку: «68.Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №577/5321/17, щодо того, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними. 69.Велика Палата Верховного Суду також погоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №369/2770/16-ц і від 07 листопада 2018 року у справі №357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемний правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. 70.Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. 75.За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. 76.Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.». Тому для належного та ефективного захисту прав позивача з врахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові від 04 червня 2019 року не має необхідності окремо визнавати недійсним нікчемний «Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року». Позовні вимоги про розірвання депозитних договорів не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1-3 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Пунктом 7 депозитного договору №SAMDN25000700907471 від 13.02.2008 року передбачено, що у вкладника і у банка є право достроково розірвати даний договір, повідомивши про це один одного за два банківські дні до дати розірвання договору. Аналогічне положення зазначено і в тексті заяви на оформлення вкладу №SAMDN25000734200815 від 29.03.2012 року, яка підписана позивачем та є складовою частиною депозитного договору. Із наданих позивачем копій заяв на оформлення банківського вкладу від 04.03.2011 №SAMDN25000714585633 та №SAMDN25000728289701 від 30.08.2012 року вбачається, що позивач, укладаючи договори, ознайомився та погодився з тим, що дані договори/заяви разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до пункту 2.2.1.41. Умов, сторони мають право вимагати дострокового повернення вкладу відповідно з чинним законодавством, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. Таким чином, сторони встановили договором можливість одностороннього розірвання договору. При цьому, укладені між сторонами договори банківського вкладу є строковими, не передбачають зобов`язання банка повідомляти клієнта про пролонгацію договору банківського вкладу, або погодження будь-яким способом розірвання договору, отже факт розірвання договору не пов`язується з зустрічними діями другої сторони. Звернення 03 липня 2015 року позивача до банку з заявою про повернення вкладів свідчить про дострокове розірвання договорів банківських вкладів, а тому вказані договори не можуть бути розірвані у судовому порядку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Згідно ч.1,3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В даному випадку відповідач не погоджуючись з розміром витрат на правничу допомогу, не зазначив та не надав суду доказів не співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано акт виконаних робіт із зазначенням виду послуг, ціни, тривалості витраченого часу, квитанції, прибуткові касові ордера (том №2 а.с.100-105). При цьому надано розрахунок та заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 86800 грн. Крім того, копія договору про надання правової допомоги від 01.07.2015 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер адвоката знаходиться в матеріалах справи (том №1 а.с.7,8,140). У відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем згідно уточненого позову, заявлено вимоги на суму 1174719,20 грн. та 31933,23 доларів США (еквівалент у національній валюті - 900785,64 грн.), а разом 2075504,84 грн., з яких судом задоволено 377040,55 грн. та 8097,78 доларів США (еквівалент у національній валюті - 228425,50 грн.), а разом 605466,05 грн., що становить 29.17 %. Від заявленої суми 86800 грн. 29,17% складає 25319,56 грн. Враховуючи складність справи, кількість судових засідань, кількість і зміст поданих представником позивача процесуальних документів, з урахуванням того, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд, з урахуванням вимог співмірності і розумності, вважає за необхідне стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 10000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Станом на момент звернення позивача до суду розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою було встановлено у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 6 890 грн. Отже, розмір судового збору за даним позовом має становити 1% від стягнутої судом суми - 6054,66 грн. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн. (том №1 а.с.32), який слід стягнути з відповідача на користь позивача, а решту судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial