Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

03\~квітня 2019\~року [PERSON]\~звернувся до\~Рубіжанського міського\~суду Луганській\~області з\~заявою про\~встановлення факту,\~що має\~юридичне значення,\~відповідно до\~якої просить\~суд встановити\~факт народження\~17\~березня 2019\~року його\~дружиною,\~[PERSON],\~[INFO],\~дитини \~[PERSON] у\~місті Луганськ\~Луганської області, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України. Також просить вказати батьків дитини, мати [PERSON], [INFO], громадянка України, зареєстрована за адресою: [INFO], батько [PERSON], [INFO], громадянин України, зареєстрований за адресою: [INFO]. Свою заяву обґрунтовує тим, що його дружина - [PERSON], 17 березня 2019 року у Державному закладі «Луганська республіканська клінічна лікарня» ОРДЛО народила дівчинку. Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки місце народження дитини є тимчасово окупованою територією України. Встановлення цього факту необхідно заявнику для реєстрації народження дитини, тому він змушений звернутися до суду для встановлення факту народження (а.с. 3-6). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.04.2019 прийнято до розгляду дану заяву, відкрито провадження у зазначеній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні за правилами окремого провадження (а.с. 23). У судове засідання заявник не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги заяви підтримує (а.с. 25). Представник заінтересованої\~особи -\~Хрустальнинського міського\~відділу державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Луганській\~області в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, пояснень по суті заяви не надав. Згідно ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу, оцінивши докази, які містяться у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії І-ЕД № 121282 від 25.02.2011 (а.с. 14). Місце проживання заявника та його дружини зареєстровано за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспортів (а.с. 7-8, 11-12). Відповідно копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 917006634 від 14.04.2015, [PERSON], який зареєстрований за місцем проживання: [INFO], фактично проживає за адресою: [INFO] (а.с. 10). Згідно копії медичного свідоцтва про народження № 196 від 17.03.2019, яке видане Державним закладом «Луганська республіканська клінічна лікарня» ОРДЛО, у громадянки [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], народилася 17 березня 2019 року о 16 год. 03 хв. дівчинка, вагою 3300 грамів (а.с. 15). Згідно відмови\~№ 21/7.4-46\~від 03.04.2019\~Хрустальнинського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, заявнику було відмовлено в реєстрації акту народження його доньки, яка народилася 17 березня 2019 року, оскільки заявником для підтвердження факту народження предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 18). Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово, на три роки з дня набрання цим Законом чинності, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (далі - окремі райони Донецької та Луганської областей). Відповідно Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015, до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року. Таким чином, місто Луганськ розташоване на тимчасово окупованій території Луганської області. Заявником до\~заяви надано\~копію медичного\~свідоцтва про\~народження №\~196,\~виданого 17.03.2019\~Державним закладом\~«Луганська республіканська\~клінічна лікарня»\~ОРДЛО та\~копію виписного\~епікризу із\~історії хвороби\~№ 267\~відповідно до\~яких,\~[PERSON],\~17\~березня 2019\~року о\~16\~годині 03\~хвилини народила\~дитину -\~дівчинку,\~вагою 3300\~грамів (а.с. 15, 16). Також заявником надано копію свідоцтва про народження, виданого Артемівським відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції ОРДЛО, згідно якого [PERSON] народилася у місті Луганськ ОРДЛО 17 березня 2019 року, її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Крім цього, заявником на підтвердження своїх вимог надані світлину дружини у стані вагітності та з новонародженою дитиною (а.с. 19-22). Відповідно п.п. «а» п. 2, 3, 22, 23 гл. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18.10.2000 підставами для проведення державної реєстрації для народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), що видається закладом охорони здоровя, незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de\~facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування). В ході розгляду справи судом не встановлено будь-якого умисного порушення заявником, який є громадянином України, законодавства України та нормативних актів України після народження його дитини в частині належного повідомлення компетентних органів про даний факт, його належного фіксування, реєстрації, тощо. Неможливість отримати у місті Луганськ Луганської області необхідні документи для реєстрації факту народження дитини, виникла в зв'язку з розташування цього міста на тимчасово окупованій території України. Факт, який просить встановити заявник, має для нього юридичне значення, оскільки необхідний для проведення державної реєстрації акту народження дитини, яка є його донькою. Таким чином, суд вважає, що існують всі підстави для встановлення факту народження 17 березня 2019 року дитини дівчинки у місті Луганськ Луганської області. Щодо задоволення\~вимог про\~зазначення батьків\~дитини та\~прізвища,\~імені та\~по батькові\~дитини,\~суд вказує,\~що вони\~задоволенню не\~підлягають,\~оскільки відповідно\~до ст.\~13\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану»,\~державна реєстрація\~народження дитини\~проводиться з\~одночасним визначенням\~її походження\~та присвоєнням\~їй прізвища,\~власного імені\~та по\~батькові органами\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану за письмовою або усною заявою батьків. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Таким чином, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню частково та встановлює факт народження [PERSON] 17 березня 2019 року о 16 год. 03 хв. у місті Луганськ Луганської області дитини дівчинки вагою 3300 грамів.

Outcome: partial