Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

03 червня 2016 року позивачка звернулася з даним позовом до суду, підтримуючи який в судовому засіданні пояснила, що 15 березня 2016 року біля 08.50 водій [PERSON], керуючи маршрутним автобусом Д ХАЗ, реєстраційний номер AT 2280 АА, сполученням с. Княждвір - с. Королівка, під час перевезення пасажирів, рухаючись у м. Коломия по вул. Гетьмана [PERSON] в напрямку м. Снятин, вчинив на неї наїзд. Вона переходила проїжджу частину вул. [PERSON][PERSON] в напрямку із права на ліво по ходу руху водія у встановленому для цього місці по пішохідному переході. Пішохідний перехід був обладнаний розміткою на асфальтовому покритті білого кольору, а також поруч знаходився знак пішохідний перехід. Почавши рух по пішохідному переході, вона подивилася праворуч та ліворуч. З лівої сторони від себе побачила на відстані більше 20 метрів автобус. Коли вона ступила на пішохідний перехід автомобіль, що їхав зі сторони Снятина зупинився, а автобус, що їхав від центру м. Коломия був ще далеко. Пройшовши до середини дороги, вона побачила, що автобус різко наблизився до неї та вдарив переднім бампером лівою стороною в її ліву ногу. Від удару вона впала і сильно вдарилася до асфальтового покриття спиною, головою, рукою та ногою. На це під'їхав її чоловік [PERSON], який був там випадково. Він підбіг до неї і забрав її в автомобіль та повіз додому. Вдома їй стало погано і вона звернулася в Коломийську ЦРЛ. Але залишитися на лікуванні не могла, бо має на утриманні малолітню дитину. На місяці події відповідач повів себе зухвало заявив чоловікові, що вона сама винна, бо мала дивитися куди йти. В лікарні він сидів і просто сміявся з неї. Така поведінка водія, що грубо порушив п.18.1 правила дорожнього руху її обурила. Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 87 від 17.03.2016 року внаслідок аварії вона отримала легкі тілесні ушкодження. У неї виявлено струс головного мозку, синці на лівій руці та лівій нозі. Постановою про закриття кримінального провадження від 30 березня 2016 року , що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016090180000336 встановлено, що відповідач порушив п.18.1 Правил дорожнього руху, який зобов'язує водія транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, та провадження закрито за ч.1 п.2 ст.284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ст.286 ч.1 КК України. 16 травня 2016 року постановою Коломийського міськрайонного суду відповідач визнаний винним та притягнений до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. в дохід держави. При цьому в судовому засіданні, як вбачається із постанови, [PERSON] вину свою визнав повністю. Відповідач вини своєї не усвідомив, тому що продовжував вести себе зухвало по відношенню до неї. Вони з ним зустрічалися, бо вона в той час коли водій їде, веде дитину в садок. Він постійно їздить із високою швидкістю. Своїми неправомірними діями відповідач заподіяв їй моральну шкоду. Моральна шкода полягає в перенесенні фізичного болю та страждань внаслідок отриманих тілесних ушкоджень протягом місяця. Крім того, вона перенесла душевні страждання від протиправної поведінки відповідача. Вона дуже налякалася після аварії і їй необхідно було близько тижня щоб справитися із шоковим станом. До цього часу у неї існує страх при переході вулиці. Крім того, відповідач заподіяв моральні страждання своєю зухвалою поведінкою після наїзду на неї. З цієї поведінки вбачається, що він не усвідомив своїх протиправних дій і порушення правил дорожнього руху для нього є нормою. Відповідач вчинив наїзд на неї через півтора місяця після того, як його притягнуто судом до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України за вчинення наїзду на неповнолітню [PERSON] Тобто, притягнення до адміністративної відповідальності відповідача нічого не навчило і він не зробив ніяких належних висновків і це для нього не є стримуючим фактором. Ні вибачення, ні співчуття, ні допомоги або компенсації за вчинене від відповідача вона не отримала. Виходячи з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням повторності вчинення дорожньо-транспортної події за короткий час на автомобілі, що перевозить пасажирів систематично, моральну шкоду оцінює в 10 000 грн. і вважає, що вона підлягає стягнення з [PERSON]К в повному обємі. Просить суд задовольнити її позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позову та пояснив, що позивачка не надала належних доказів спричинення їй моральної шкоди. Коли сталася ДТП він пробував спілкуватися щодо залагоджування цього питання з потерпілою, однак чоловік потерпілої зразу заявив про те, що він повинен йому заплатити 1000 доларів США. На що він відповів, що [PERSON] раптово вийшла на пішохідний перехід не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, автобус при цьому їхав і він її побачив коли вона стала на пішохідний перехід на відстані до 5 метрів та зреагував щоб не здійснити наїзд на неї шляхом різкого натиску на педаль гальм, однак оскільки відстань була дуже короткою не зміг уникнути наїзду на [PERSON]. Від зіткнення [PERSON] упала на асфальтне покриття і піднявшись з асфальтного покриття перейшла на іншу сторону дороги. Пізніше чоловік позивачки [PERSON] запропонував йому відшкодувати позивачці 10000 гривень. Він відмовився, так як не має таких коштів тому, що працює по трудовому договору та має дохід в розмірі 1600 гривень в місяць, а також на утриманні має двох неповнолітніх дітей, і така сума для нього є надто великою і непосильною. Вважає, що позивачка не надає жодних доказів, які б свідчили про те, що в її житті змінилось внаслідок нібито отриманої шкоди та не наводить обставин, які нею враховувались при визначенні моральної шкоди в розмірі 10000 гривень. Просить суд в задоволенні позову відмовити. Зясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Встановлено, що 15 березня 2016 року о 08 год. 50 хв. в м. Коломия по вул. Мазепи [PERSON], керуючи транспортним засобом ХАЗ-3250.22 д.н.з. [NUMBER], не надав перевагу в русі пішоходу та здійснив наїзд на [PERSON], яка переходила проїжджу частину вулиці по пішохідному переході, в результаті чого остання отримала легкі тілесні ушкодження. 30 березня 2016 року було закрито кримінальне провадження від 30 березня 2016 року, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016090180000336, у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ст.286 ч.1 КК України /а.с.5-6/. 16 травня 2016 року постановою Коломийського міськрайонного суду відповідач визнаний винним та притягнений до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян /а.с.7/. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт вчинення відповідачем ДТП. Крім того свідок [PERSON] зазначив, що його дружина зазнала фізичного болю та страждань, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, крім того відповідач заподіяв їй моральні страждання своєю зухвалою поведінкою. Своїми неправомірними діями відповідач заподіяв моральну шкоду позивачці, яка полягає в перенесенні нею фізичного болю та страждань, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. Позивачка перенесла душевні страждання від протиправної поведінки відповідача, оскільки дуже налякалася після аварії і їй необхідно було близько тижня щоб справитися із шоковим станом. До цього часу у неї існує страх при переході вулиці. Крім того, відповідач заподіяв їй моральні страждання своєю зухвалою поведінкою після наїзду на неї. Ні вибачення, ні співчуття, ні допомоги або компенсації за вчинене від відповідача позивачка не отримала. Однак, суд вважає, що позивачкою завищено розмір моральної шкоди, та приймає до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка та зусилля, що необхідні для відновлення попереднього стану і, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. з послідуючими змінами Про судову практику в справах про відшкодування моральної і немайнової шкоди, суд вважає, що достатньою сумою моральної шкоди буде сума в розмірі 1000,00 грн. На підставі ст.,ст. 16, 23, 1167 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної і немайнової шкоди та

Outcome: partial