Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

02 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві вказала, що 12 грудня 2015 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики, за умовами якого вона передала в борг відповідачці 45000 грн., які остання зобовязалася повернути до 20 лютого 2016 року. На підтвердження вказаного боргу відповідачка надала розписку, однак взяті на себе зобовязання у встановлений строк не виконала. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 45000 грн. та судові витрати. В судове засідання позивачка надала письмову заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а справу просила розглянути без її участі. Відповідачка заперечувала проти позову, посилаючись на його безгрошовість, про що надала письмову заяву, а справу просила розглянути без її участі. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, доходить такого. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року ( справа № 6-63цс13 ) і є обовязковою для застосування судами України. Як видно зі змісту розписки від 12 грудня 2015 року, наданою позивачем, відповідачка винна їй суму коштів в розмірі 45000 грн., які зобовязалася повернути до 20 лютого 2016 року ( а. с. 20 ). Тобто за своєю суттю вказана розписка є документом, який свідчить про укладення між сторонами договору позики, за яким боржник отримала від кредитора в борг грошові кошти в сумі 45000 грн., які зобовязалася повернути, а позивачка набула права вимагати повернення позики. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачка свої зобовязання за договором позики не виконала, борг у визначеній в розписці строки не повернула, а тому він підлягає стягненню з неї у примусовому порядку. За такого з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сума боргу в розмірі 45000 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. У відповідності з цією статтею суд стягує з відповідачки на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу при складанні позову в розмірі 2500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 23.02.2016 року ( а. с. 6 ).

Outcome: approved