Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

04.10.2017 р. [PERSON] , який представляє інтереси позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення процентів та інфляційних втрат в зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання. Свої вимоги мотивує тим, рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 20 березня 2014 року з [PERSON]на користь [PERSON] стягнуто 179387 грн. завданих збитків та 1793 грн. 87 коп. судових витрат. 15.07.2015 року заступником начальника відділу ДВС Світловодського міськрайонного управління юстиції [PERSON] відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/398/264/13 від 16.04.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування завданих збитків 181180 грн. 87 коп.Дане судове рішення не виконане, збитки відповідачем не відшкодовано, вказані грошові суми не стягнуто.З урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути за період з 20.03.2014 року по 12.03.2018 року інфляційні втрати в сумі 224 771 грн. 91 коп. та 3% річних -25812 грн.22 коп. згідно наданого ним розрахунку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]повністю підтримав позовні вимоги та пояснив, що грошове зобов'язання на час розгляду справи не виконано. Тривалий час відповідач не виконує рішення суду. 17.10.2016 року позивач отримав повідомлення від відділу ДВС Світловодського міськрайонного управління юстиції про те, що реалізація арештованого нерухомого майна боржника не відбулася і позивачу пропонувалося залишити дане майно за собою. Але дане нерухоме майно напівзруйноване і позивач не побажав його отримати в рахунок погашення боргу.З моменту отримання даного листа він вважав, що його право на отримання коштів за рішенням суду порушене, кошти не стягнуті. Тому це і було підставою для звернення до суду для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат . Тому вважає, що строк звернення до суду не пропущений. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду.Так, рішення суду, на підставі якого [PERSON] нараховані інфляційні збитки та 3% річних ухвалене 20 березня 2014 року.Таким чином, позивач вправі був звернутися до суду з позовом про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних у строк до 20 березня 2017 року.А позов поданий 04.10.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Тому він робить заяву про сплив позовної давності за вимогою [PERSON] про стягнення з [PERSON] інфляційних нарахувань та 3% річних та просить відмовити в позові, застосувавши наслідки спливу позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача ,представника відповідача , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2013 року з [PERSON]на користь [PERSON] стягнуто 179387 грн. завданих збитків.Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 20 березня 2014 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2013 року в цій частині залишено без змін. 15.07.2015 року заступником начальника відділу ДВС Світловодського міськрайонного управління юстиції [PERSON] відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/398/264/13 від 16.04.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування завданих збитків 181180 грн. 87 коп.Дане судове рішення не виконане, збитки відповідачем не відшкодовано, вказані грошові суми не стягнуто. 17.10.2016 року позивач отримав повідомлення від відділу ДВС Світловодського міськрайонного управління юстиції про те, що реалізація арештованого нерухомого майна боржника не відбулася і позивачу пропонувалося залишити дане майно за собою. Але дане нерухоме майно напівзруйноване і позивач не побажав його отримати в рахунок погашення боргу. Так як кошти, стягнуті за рішенням суду, відповідачем не відшкодовані, то позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача з урахуванням уточнень за період з 20.03.2014 року по 12.03.2018 року інфляційних втрат в сумі 224 771 грн. 91 коп. та 3% річних -25812 грн.22 коп. згідно наданого ним розрахунка. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині пятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. З огляду на зазначене, встановлено, , що рішенням суду з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошову суму в розмірі 179387 грн. , таке зобовязання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобовязанням, відповідно суд приходить до висновку щодо наявності між сторонами грошових зобовязань, які відповідач [PERSON] належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобовязання, оскільки боржник зобовязаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.( Аналогічна позиція міститься в постанові ВСУ від 30.03.2016 року у справі № 6-2168 цс15). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК. Таким чином, суд вважає, що є всі правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми та відшкодування втрат від інфляції . Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобовязання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову( Аналогічна позиція міститься в постанові ВСУ № 3-1522 гс16 від 26.04.2017 року). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобовязання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобовязання до моменту його усунення. Прострочення виконання грошового зобов'язання з боку відповідача розпочалося 20 березня 2014 р. Позивач звернувся до суду 04.10.2017 р. Отже в межах трирічного строку позовної давності стягненню підлягають суми, починаючи з 04.10.2014 року і по 12 березня 2018 року. Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (ч.І ст. 4 цього Закону). Сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». Так, розмір інфляційних втрат за період з 04.10.2014 року по 12 .03.2018 року складає 182025 грн. 76 коп ( 179387 грн. боргу х індекс інфляції за даний період (102.4х101.9х103.0х103.1х105.3х110.8х114.0х1.2.2х100.4х99.0х99.2х102.3х98.7х102.0х100.7х100.9х99.6х101.0х103.5х100.1х99.8х99.9х99.7х101.8х102.8х101.8х100.9х101.1х101.0х101.8х100.9х101.3х101.6х100.2х99.9х102.0х101.2х100.9х101.0х101.5х100.9) :100 179387= 182025 грн. 76 коп. Розмір трьох процентів річних за період з 4.10.2014 року по 12.03.2018 року становить : 179387 грн.( сума боргу) х3: 100:365 х 1255 днів прострочення = 18504 грн. З урахуванням приведених розрахунків з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми - 18504 грн. та інфляційні втрати на суму боргу - 182025 грн. 76 коп. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Так, позивачем за надання позову до суду сплачено 2505 грн. 84 коп. судового збору, що підтверджується відповідними квитанціями. Так як позов задовольняється частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2005 грн. 29 коп.

Outcome: partial