Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

04 березня 2020 року Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради в інтересах дитини [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просить позбавити батьківських прав останню стосовно їх дитини [PERSON] та стягнути аліменти у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на її особистий рахунок. Як на підставу позовних вимог посилається на те, що відповідачі не виконують обов`язки по вихованню та утриманню дитини, яка з особливими освітніми потребами. Дитина є ученицею Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів №6 МОР. Від адміністрації навчального закладу постійно надходять скарги щодо злісного ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. З початку 2019 дитина перебуває у закладі цілодобово, на повному державному забезпеченні, батьки не цікавляться нею. Відносно двох старших [PERSON] була позбавлена батьківських прав. відповідно до повідомлень КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги 6» мати не слідкує за станом здоров`я дитини, веде себе агресивно, на контакт з медичним персоналом не йде. Спеціалістами служби у справах дітей та працівниками поліції з матір`ю неодноразово проводились профілактичні бесіди, але це не дало позитивних результатів. Вважають, що мати не переймається вихованням та утриманням дитини, порушує їх законні права та інтереси, у зв`язку з чим вимушені звернутись до суду. 06 березня 2020 року зазначена позовна заява залишена без руху. 23 березня 2020 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків. Строк усунення недоліків не порушений. 26 березня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 01 липня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. До судового засідання представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує просить позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, відзиву до суду не надіслали. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є: мати - [PERSON] , [INFO] , батько - [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] від 02.04.2019 р., копія свідоцтва про народження [PERSON] , Серія [NUMBER] , актовий запис про народження № 3664). За повідомленням КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги 6» від 05.09.2018 р. № 01-09/09, [PERSON] інвалід дитинства, [PERSON] не організована, не обстежена, [PERSON] - не організована, затримка фізичного розвитку, дефіцит ваги. Діти закриті вдома. Мати своєчасно не звертається до сімейної амбулаторії, рекомендації лікарів не виконує. За адресою проживання [PERSON] неодноразово здійснювались виходи з метою проведення профілактичної бесіди, але двері не відчинили (інформація Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 14.09.2018 №1450, повідомлення Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області від 03.08.2016 № 6477/52). Згідно довідки Обласного наркологічного диспансеру від 14.11.16 № 01-1779 [PERSON] знаходиться на обліку в МОНД. Відповідно до повідомлення Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ст. №6, від 12.09.2017 р. [PERSON] , учениця 1-Б класу прибула до школи на шкільному автобусі без супроводу батьків, на телефонні дзвінки мати не відповідає, батько з ними не проживає. Миколаївська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ст. №6 неодноразово зверталась до служби у справа дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради з клопотаннями здійснити підтримку сім`ї ( клопотання від 27.04.2018, 29.05.2018). 07.09.2018 Миколаївська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ст. №6 повідомила службу у справа дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] . З 25.02.2019 року [PERSON] була переведена з КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» до школи-інтернату. З того часу по теперішній час мати дитини жодного разу не зателефонувала, не відвідала доньку. Дитина перебуває на повному державному забезпеченні (лист Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ст. №6 від 01.10.2019 № 335, від 10.01.2020 №20, від 21.04.2020 № 153). Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо своєї дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовкою до самостійного життя. Отже зазначені вище фактори, суд розцінює, як ухилення відповідачів від виховання своєї дитини, які свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з інтересів дитини. Також суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню вимогу про стягнення з відповідача аліментів на дитину, виходячи з наступного. Відповідно дост.166 ч.2 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов`язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців та інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням викладеного, та виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на утримання дитини аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви - 04 березня 2020 року та до повноліття дитини, на особистий рахунок дитини. Крім того, відповідно до вимогст.141 ЦПК України, з дотриманням положенняст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 420,40 грн. з кожного.

Outcome: approved