Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

04.09. 2018 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.12.2011 року, відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, підписавши заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 06.06.2018 виникла заборгованість в розмірі 47676,75 гривень, з яких: 4417,86 гривень - тіло кредиту, 1210,45 гривень - відсотки за користування кредитом, 39301,93 гривень - пеня, а також штрафи 500,00 гривень (фіксована частина), 2246,51 гривень (процентна складова). 24.09.2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 22.11.2018 року постановлено у справі заочне рішення про часткове задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 02.12.2019 року скасовано заочне рішення та справа призначена до розгляду в поряду спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 25.03.2020 року, 09.06.2020 року, розгляд справи відкладався та витребовувалися докази. 20.07.2020 року позивачем подано позовну заяву про зменшення позовних вимог. Ухвалою суду від 25.10.2020 року, 04.03.2021 року розгляд справи відкладено та були витребувані докази. 16.06.2021 року позивачем подано позовну заяву про зменшення позовних вимог. Ухвалою суду від 12.08.2021 року розгляд справи відкладено, у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позові просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити в редакції від 16.06.2021 року. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, та вказав, що заборгованість погашена в повному обсягу, погоджується на відшкодування судових витрат. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 23.12.2011 року, відповідач [PERSON] надав Банку Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку про надання кредитного ліміту, та отримав кредит 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий картку (а.с.7). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Привалами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві (а.с.7-23). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, відповідачем [PERSON] умови договору належним чином не виконував, але відповідачем була погашена загальна заборгованість в повному обсягу, про що вказано позивачем у позовній заяві, (а.с.205) та підтверджено наданим розрахунком (а.с.207-208). Відповідачем у судовому засіданні наголошено на тому, що він на протязі часу розгляду справи в повному обсягу виконав зобов`язання перед баком. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1762,00 гривень, що документально підтверджено платіжним дорученням доданим до позовної заяви (а.с.31). Суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача судового збору у розмірі 2535,84 гривень, оскільки вказаний розмір судового збору позивачем не справлявся за подання до суду вказаної позовної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: partial