Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

04 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просила суд розірвати шлюб між ними, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . 21 січня 2019 року по справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року роз`єднано позовні вимоги, виділено в окреме провадження позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Будинкоуправління №1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.32). Так, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що на підставі ордера №21 від 08.01.2003 року, виданого Гвардійською КЕЧ району відповідачу на сім`ю з трьох осіб було надано окрему квартиру [ADDRESS] . У жовтні 2014 року відповідач вибув з квартири на постійне місце проживання до Російської Федерації. З того часу і до сьогодні [PERSON] спірною квартирою не користувався та повністю припинив свої обов`язки наймача, передбачені ЖК України, пов`язані з утриманням квартири та оплатою житлово-комунальних послуг. У вказаній квартирі проживає позивач зі своїми дітьми, а реєстрація відповідача в квартирі, без прийняття ним, як наймачем, участі в її обслуговуванні, в тому числі у сплаті комунальних платежів, покладає на позивача додаткові витрати. У зв`язку із зазначеним позивач, посилаючись на ст.ст. 71,72 ЖК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.36). Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України, причина неявки не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с.31). Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі ордеру №21 від 08 січня 2003 року [PERSON] на сім`ю, яка складається із: дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , Гвардійською КЕЧ району було надано право на заняття квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). В зазначеній квартирі зареєстровані - основний квартиронаймач [PERSON] , його дружина [PERSON] , та їх діти [PERSON] , 1996 року народження, [PERSON] , що стверджується довідкою з місця проживання від 05.10.2018 року (а.с.21). Місце реєстрації відповідача у вказаній квартирі також підтверджується даними відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області (а.с.30). Суду надано акт огляду (обстеження) житлових умов квартири [ADDRESS] , складений 16.03.2018 року депутатом Гвардійської селищної ради, у відповідності до якого члени комісії, а також сусіди підтвердили той факт, що [PERSON] , 1972 року народження в зазначеній квартирі не проживає та не веде спільне господарство з [PERSON] , 1975 року народження, з жовтня місяця 2014 року. За період з жовтня 2014 року по березень 2018 року [PERSON] в зазначеній квартирі жодного разу не з`являвся (а.с.25). До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону. Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України,докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 78 ЦПК України,суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України, прийнятий у 1983 році. (далі - ЖК України). 17 липня 1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Певна увага приділена у Конвенції правам людини, що пов`язані з житлом. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться виключно в судовому порядку. У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Оцінивши зібрані у справі докази і з`ясувавши обставини спору, суд вважає, що відповідачі без поважних причин не проживають в спірній квартирі більше шести місяців. Поважних причин, передбачених ст. 71 ЖК України, при яких житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, судом не встановлено. Оцінивши подані докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, [PERSON] , не проживаючи в наданому йому житловому приміщенні понад шести місяців, втратив право користування ним, з підстав, визначених ст.71 ЖК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved