overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

03.09.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 26398,36 грн. та сплаченого судового збору у сумі 263,98 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги уточнив і остаточно просив стягнути з відповідача суму заборгованості з пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, що нарахована за період з 16.05.2013р. по 26.06.2014р. у сумі 24665,14 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв'язку з відсутністю сторін суд ухвалив розглядати справу відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що 07 грудня 2007 року між позивачем і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №NKХRRС09930051 про надання останньому кредиту у розмірі 13964,50 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язався погашати кредит та сплачувати відсотки у порядку та строки передбачені договором. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 26.06.2014 року виникла заборгованість з пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, що нарахована за період з 16.05.2013р. по 26.06.2014р. у сумі 24665,14 грн. На даний час сума заборгованості відповідачем не сплачена, тому суд вважає, що вимоги позивача в даній частині підлягають задоволенню. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 1054 ч. 1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 246,65 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

03.09.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON]. про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 29.01.1994 року він уклав шлюб, зареєстрований Виконкомом Родинської міської ради м. Красноармійська Донецької області, актовий запис № 7 з відповідачкою по справі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину-дочку [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з вересня 2012 року. Спільне життя с відповідачем не склалося. Спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, а тому [PERSON]. просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 29 січня 1994 року Виконкомом Родинської міської ради м. Красноармійська Донецької області, актовий запис № 7 (а.с. 4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину-дочку [PERSON], [INFO] (а.с.3). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2012 року через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не підтримують, примирення між ними неможливо, оскільки вони не бажають в подальшому жити разом, спор про розподіл майна буде вирішуватися окремо, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. За цих обставин, суд вважає, що зберегти сім'ю неможливо. Після розірвання шлюбу відповідач просить залишити прізвище - [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

03.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Позивач 07.06.2008 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON], [INFO]. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Кам'янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області під актовим записом № 21, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу мають спільну дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.09.2008 року (а.с. 5). Позивач вирішив розлучитися з відповідачем, оскільки проживання однією сім'єю та збереження шлюбу не можливо та суперечить його інтересам. Примирення не можливе, питання поділу майна, що є спільною сумісною власністю, не ставиться. Позивачка разом з дитиною проживає в своєї матері, працює в дитячому садочку «Івушка», який відвідує і її син. Проти спілкування батька з дитиною не заперечує. Просить розірвати шлюб, залишити дитину на вихованні з нею, стягнути з відповідача судові витрати. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]» У судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує. У судове засідання відповідач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Стаття 110 Сімейного кодексу України регламентує, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Стаття 113 Сімейного кодексу України вказує, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, на даний момент проживають окремо, вони бажають розірвати шлюб, примирення між сторонами неможливе, сім'я фактично розпалась, тому суд вважає можливим розірвати шлюб між сторонами, дитину залишити проживати з матір'ю. Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

03.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить надати йому додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] яка померла 08 лютого 2014 року в с.Дробишево Краснолиманського району Донецької області строком два місяці з дня набранням рішенням законної сили. В судовому засіданні позивач наполягав на заявлених ним вимогах, при обставинах викладених у позовній заяві , просив позов задовольнити і надати йому два місяці з дня набранням рішенням законної сили для прийняття спадщини , та судові пояснив що він є недостатньо юридично освіченим, до, під час та після смерті спадкодавця працював в іншій державі і тому пропустив строк на прийняття спадщини. Відповідач до судового засідання не з*явився але надав заяву в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив справу розглянути без його участі. Суд, заслухавши позивача, дослідивши заяву відповідача та докази по справі, вважає що позов підлягає задоволенню оскільки він визнаний відповідачем, це визнання ним позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб тому що: [PERSON] за своє життя заповіла своє майно [PERSON] ( а.с. 8-10,12). [PERSON]померла 08 лютого 2014 року в с.Дробишево Краснолиманського району Донецької області ( а.с.4) після смерті якого відкрилась спадщина. Позивачу спадкоємцю, відмовлено у вчинені нотаріальних дій , а саме в реєстрації заяви про прийняття спадщини після померлої ,у зв*язку з пропуском строку встановленого законом на прийняття спадщини , а більше до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини ніхто не звертався (а.с.14). Позивач з серпня 2013 року по серпень 2014 року працював в іншій державі ( а.с.15). Відповідно до ст.1272 ЦК України спадкоємцю , який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини суд може призначити додатковий строк, достатній йому для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином позивач [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], та як вважає суд, з тих обставин, що склались у нього, а саме того, що він під час відкриття спадщи і впродовж значного строку після цього був відсутній на території України , що суд оцінює як доказ того , що він з поважних причин пропустив строк на прийняття спадщини, то його право на прийняття спадщини підлягає захисту.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

03.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу і свої доводи обґрунтовує тим, що 28.08.2010року вона вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем. Однією родиною не мешкають з липня 2014р. Від спільного життя мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] Питання про стягнення аліментів вирішено у судовому порядку. Спір про розділ майна між подружжям вирішено. Причиною припинення сімейно - шлюбних відносин послужило те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, що привело до розпаду родини. Почуття любові та поваги один до одного втрачені. Позивач до судового засідання не з'явилась, але надала заяву слухати справу без її участі, наполягає на позові. Відповідач до судового засідання не з'явився, але був сповіщений належним чином про день та час слухання справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 28.08.2010 року. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом, встановлено, що між подружжям склались неприязні відносини, які унеможливлюють подальше збереження шлюбу, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для постановлення рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

03.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. 12.09.2014 року Київським районним судом м. Одеси винесено ухвалу про відкриття провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи сповіщався належним . Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 30.12.2009 року між Публічним Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного Договору, позивач зобов'язувався надати відповідачу кредит у сумі 5000,00грн. Так, позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 5000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.07.2014 року має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 8744,26 грн. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст.. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

03.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, та не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг, чим порушує її права, оскільки наявність реєстрації відповідача збільшує суму такої оплати. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні. Вона пояснила, що відповідач не проживає в спірній квартирі з травня 2013 року. Він добровільно покинув квартиру, оскільки створив іншу сім'ю, має ключі від вхідних дверей квартири, проте не бажає в ній проживати. Відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. У зв'язку з цим, суд, за згодою позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Позивач проживає в [ADDRESS] (далі - квартира) разом із дочкою - [PERSON], [INFO]. В цій квартирі також зареєстрований й відповідач (а. с. 4, 5). Як убачається з матеріалів справи (а. с. 11), в травні 2013 року відповідач добровільно покинув квартиру і з цього часу в ній не проживає та не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 цього Кодексу). У зв'язку з доведеністю факту не проживання відповідача в квартирі без поважних причин з травня 2013 року, тобто понад шість місяців, є законні підстави визнати його таким, що втратив право користування квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

03.09.2014року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 11.06.2005року до 04.08.2011року, мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, інших стягнень з нього не проводиться. Позивачу коштів на утримання дитини не вистачає, дитина фактично знаходиться на її утриманні. Відмова відповідача у добровільний спосіб надавати допомогу їх спільній дитині ставить позивача у скрутне матеріальне становище, в зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок покладається на обох батьків у рівних частка. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

03.09.2014 року позивач звернувся з позовом до суду до [PERSON] про стягнення заборгованості. 12.09.2014 року Київським районним судом м. Одеси винесено ухвалу про відкриття провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи сповіщався належним . Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до укладеного договору №OD0WR502466021 від 23.09.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8330,86 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 14.08.2014 року має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 10955,39 грн. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст.. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

03.09.2014 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, що був зареєстрований 15 липня 1995 року відділом РАГС Бориспільського міськвиконкому, Київської області, актовий запис №177. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 15.07.1995 року. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: - сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] За час перебування у шлюбі між ними виникали непорозуміння і сварки через несумісність характерів. Відповідач ігнорує сімейні цінності, не виявляє поваги до родини, не забезпечує її, а живе лише для своїх особистих інтересів. На даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, діти проживають разом з нею. З огляду на це вона вважає, що збереження їхнього шлюбу є недоцільними і таким, що суперечить їхнім інтересам. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу слухати у її відсутність, на задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте також через канцелярію суду також надав заяву в якій позов визнає в повному обсязі, проти його задоволення не заперечує і просить справу слухати у його відсутність. На підставі ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані по справі докази в їх сукупності, і дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з тих підстав, що спільне життя у сторін неможливе, шлюбні відносини сторони не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, що свідчить про те, що сім'я фактично розпалась. Спору щодо утримання дитини та поділу спільного майна на даний час немає. Згідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюбу ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Надавати сторонам строк на примирення суд вважає за недоцільне, оскільки відповідач визнав позов. Згідно з п.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. На підставі наведеного,

Outcome: approved