Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

02.10.2014 року, до суду надійшла позовна заява Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Адміністрація) до [PERSON], в якій просить: -«Виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення.» (а.с.2-5) Свою вимогу мотивує тим, що згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1112 від 10.12.2010 року «Про питання організації управління районами в місті Києві», до сфери управління Адміністрації передано будинок [ADDRESS]. Згідно з рішенням Подільського районного суду м.Києва від 02.03.2015 року, по справі №2607/6449/12, в задоволенні позову [PERSON], про визнання за нею права користування вищевказаною квартирою відмовлено, яке ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва від 09.06.2015 року, залишене без змін. Відповідачка проживає у вищевказаній квартирі, хоча ордер на вселення їй не видавався, договір найму з нею не укладався і вона фактично є тимчасовим жильцем. Звільнити вищевказане жиле приміщення відповідача відмовляється, а тому Адміністрація вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні, представник позивача - Мороз Д.С. позов підтримав, просить його задовольнити. Представник відповідачки - [PERSON] позов не визнав, мотивуючи тим, що відповідачка вселилася та проживає у вищевказаній квартирі на законних підставах, як член сім»ї наймача. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.58 ч.1 ЖК України, яка передбачає, що ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, ст.61 ч.2 ЖК України, яка передбачає, що договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення, між наймодавцем - житлово - експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім»я якого видано ордер, ст.65 ч.1 ЖК України, яка передбачає, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб, ст.98 ч.1 ЖК України, яка передбачає, що наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб, без стягнення плати за користування приміщення (тимчасових жильців), ст. 99 ч. 1, 2 ЖК України, яка передбачає, що піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку. Виселення провадеться без надання іншого жилого приміщення. Так, як вбачається з розпорядження Київської міської державної адміністрації №1112 від 10.12.2010 року «Про питання організації управління районами в місті Києві», до сфери управління Адміністрації передано будинок [ADDRESS].(а.с.70-74) Згідно з рішенням Подільського районного суду м.Києва від 02.03.2015 року, по справі №2607/6449/12 (а.с.65-67), в задоволенні позову [PERSON] про визнання права користування вищевказаною квартирою відмовлено та встановлено, що з 21.10.1964 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який 10.03.1983 року було розірвано. [PERSON], який помер [INFO], 17.04.1989 року отримав ордер на [ADDRESS] Підставою для відмови у задоволенні позову було: -«…відсутність у матеріалах справи належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів у підтвердження тієї обставини, що [PERSON] надавав згоду на реєстрацію позивачки у спірній квартирі…» Згідно з ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва від 09.06.2015 року, вищевказане рішення суду залишене без змін.(а.с.68-69) Оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що відповідачці видавався ордер або згода [PERSON], як наймача, на вселення у вищевказану квартиру, з нею укладався договір найму жилого приміщення і вона набула права користування квартирою. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ордер на вищевказану квартиру було видано [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON]. Докази, які свідчать про те, що відповідачка вселилася та проживала у вищевказаній квартирі, як член сім»ї наймача, в матеріалах справи відсутні, а тому вона є тимчасовим жильцем. Таким чином, оскільки [PERSON], як наймач помер, і припинилася дія договору найму жилого приміщення, то відповідачка підлягає виселенню без надання їй іншого жилого приміщення. З урахуванням зробленого висновку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача кошти в сумі 243,60 грн, у вигляді сплаченого судового збору за звернення до суду, що становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Такого висновку суд дійшов на підставі ст.88 ч.1 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з урахуванням вимог ст.4 ч.2 п.1 п.п.2 Закону України «Про судовий збір», в редакції, яка діяла на час звернення до суду та передбачала, що за звернення до суду з позовною заявою немайнового характеру, сплачується судовий збір - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Так, як вбачається з платіжного доручення №62 від 28.08.2014 року, за звернення до суду сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн..(а.с.1). На підставі викладеного, -ст.ст.58,61,65,98,99 ЖК України, -ст.4 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved