Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

03 травня 2018 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. Позивач посилається на те, що 31.01.2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики на суму 1400000 грн. Договір позики був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] До сьогодні борг йому не повернуто. На його неодноразові питання до відповідача [PERSON] з приводу повернення йому суми боргу, остання відповідала відмовою, посилаючись на відсутність грошей. Станом на 23.04.2018 року сума заборгованості [PERSON] перед ним, внаслідок порушення зобовязань з її вини, складає 1449182 грн. 50 коп. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Всі ці обставини змусили його звернутися до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в 1\~400\~000 грн. 16.05.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження (а.с.12). Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, від представника позивача до початку судового засідання через канцелярію суду надійшла письмова заява з проханням розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не зявилися, до початку судового засідання від них через канцелярію суду надійшли письмові заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позовних вимог. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 31.01.2018 року, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник [PERSON] прийняла грошові кошти у розмірі 1400000 грн. 00 коп., строком до 01.03.2018 року., договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі №487 (а.с.5). Згідно п.3 договору позики повна сума позики, що підлягає поверненню позичальниками позикодавцю, на день остаточного розрахунку має відповідати сумі 1400000,00 (один мільйон чотириста тисяч) грн. 00 коп., що еквівалентно 50000,00 (пятдесят тисяч) доларів США. Відповідно до п.6 в разі неповернення позичальником боргу в сумі і в строки, передбачені цим договором, вона зобовязана сплатити грошову суму прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми у відповідності до ст.625 ЦК України. Після підписання договору відповідач не сплатив жодного платежу, сума боргу за договором становить 1400000 гривень. 05.03.2018 року позивач звернувся до [PERSON] з письмовою заявою відповідно до якої нагадував їй про невиконані з її боку зобовязання та необхідність повернення боргу (а.с.38). Приймаючи рішення по суті заявленого позову суд керується положеннями ч.1 ст.1046 ЦК України, згідно якої, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч.1 ст.1049\~ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи що відповідачем до теперішнього часу сума боргу не повернута, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача борг позики в розмірі 1400000 гривень. Відповідно до 141\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при пред'явленні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 8810,00 гривень, який слід стягнути на його користь з відповідача. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved