Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

02 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить встановити факт його проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу із [PERSON] в період з 1978 року по 30 червня 2017 року, просить про визнання житлового будинку № 6 з господарськими будовами та спорудами по вул.Центральній (колишня Леніна) в селі Зелений Гай Вітовського району Миколаївської області спільною сумісною власністю [PERSON] та його [PERSON], а також просить визнати за ним право власності на 1/ 2 частку вказаного житлового будинку в спільному сумісному майні. В обґрунтування своїх вимог вказує, що з 1976 року він на прохання свого односельця [PERSON] став проживати в його сімї на правах члена сімї. Як член сімї він був зареєстрований у вище вказаному будинку з 14.06.1976 року, в якому також проживали подружжя [PERSON] та їх діти, сини [PERSON], [PERSON] та донька [PERSON]. [PERSON] тривалий час хворів на онкологічне захворювання та не мав можливості утримувати сімю, тому позивач надавав в цьому значну допомогу. В квітні 1978 року [PERSON] помер. Після його смерті позивач залишився жити із [PERSON], а з грудня того ж року вони стали жити як чоловік та жінка, і разом із нею виховував їх дітей, піклувався про них, створював належні умови для життя та навчання дітей. Постійно працював, мав хороші заробітки та всі зароблені кошти вкладав в спільне із [PERSON] господарство. На час коли вони стали жити однією сімєю [PERSON] мала житловий будинок по вул. Леніна в с.Зелений Гай, що не був придатний для проживання, тому вони проживали разом із дітьми в літній кухні. Всі зусилля та зароблені кошти він вкладав в завершення будівництва будинку, його облаштування, будівництво необхідних для ведення господарства будівель та споруд, щоб створити належні умови для проживання їх сімї. За період їх із [PERSON] спільного проживання однією сімєю з грудня 1978 року по червень 2017 року за їх спільні кошти та за рахунок його праці, так як значну частину будівельних, монтажних робіт він виконував самостійно, вони добудували та обладнали всім необхідним для проживання сімї будинок. За цей час ним було збудовано котельню для опалення будинку, проведено опалення в самому будинку, в 2004 році літню кухню було газифіковано та замінено систему опалення, замінено дах на будинку, а також підлогу, встановлено метало пластикові вікна. Ним особисто було змонтовано систему водопостачання до будинку та літньої кухні, встановлено гідрофор. Також в цей період ним було збудовано підсобні будови, зокрема: приміщення для зберігання зерна, зберігання сіна, два навіси для худоби, літній душ, вбиральня. гараж, огорожа, металева альтанка. \~ \~ \~ \~За наведеного, посилається що час їх спільного проживання значно покращились та суттєво збільшились у своїй вартості як наслідок їх спільних трудових т грошових затрат, так і внаслідок його особистої праці, Ніякого спору з приводу вказаного нерухомого майна між ним та [PERSON] ніколи не було, так як вони все вирішували і робили спільно, та вважали як будинок так і інше майно, яке вони придбали, їх спільним майном. 30 червня 2017 року [PERSON] померла. Спадкоємцями першої черги після її смерті є [PERSON], який претендує на будинок № 6 по вул. Центральна (мин. Леніна) в с.Зелений Гай як на спадкове майно та вимагає позивача звільнити даний будинок, мотивуючи, що він не перебував у шлюбі із його матірю і не є спадкоємцем першої черги. Не погоджуючись із вказаним, та для захисту своїх прав позивач звернувся до суду із даним позовом та просить про захист його прав у вище вказаний спосіб. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] заперечував проти заявлених вимог позивача та вказував, що [PERSON] ніколи не знаходився у фактичних шлюбних відносинах із його матірю [PERSON] та в їх будинку проживав як квартирант. Щодо спірного житлового будинку, то останній було збудовано ще у 1965 році, тобто на час коли [PERSON] ще не проживав в їх сімї, а зазначення [PERSON] про проживання їх сімї до 1978 року в літній кухні не відповідає дійсності та не є можливим, адже вказана будова складається з двох кімнат, однією є саме кухня, а інша кімната площею 8 кв.м., в якій не могло жити 6 осіб. Також посилається на безпідставність вимог [PERSON] з посиланням на положення ст.22 КпШС і ст. 17 ЗУ «Про власність», які ще не були прийняті та не діяли на час побудови спірного будинку (1965 рік). Крім того, вказує на те, що право власності на спірний житловий будинок на сьогоднішній день так і не зареєстровано за жодною особою, відсутні документи, що підтверджують прийняття спірного будинку в експлуатацію, а тому вимоги [PERSON], що є похідними від прав спадкодавця [PERSON], не можуть бути задоволені. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в межах доводів позовної заяви. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Підтвердив обставини викладені у своєму відзиві на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] також просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на недоведеність позивачем допустимими доказами істотного збільшення вартості спірного будинку у період його проживання в сімї [PERSON], належність спірного будинку [PERSON], право власності на який не зареєстроване. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. Вказав, що позивач дійсно жив із його бабусею [PERSON] однією сімєю близько 40 років, разом вели спільне господарство, сам побудував господарські будівлі та споруди, зробив в будинку всі зручності газопостачання, водопостачання, каналізацію. Визнає, що даний будинок є спільною власністю позивача та [PERSON] його бабусі. Зі слів своє матері знає, що після поховання бабусі [PERSON] його дядько [PERSON] ображав [PERSON]. \~ \~ \~ \~Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є свекром [PERSON]. Знає про проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю після смерті її чоловіка. Спільно вони проводили газове опалення, займалися веденням господарства. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає [PERSON] з 1976 року, на той час він жив у сімї [PERSON]. Доводилося бувати в гостях даної сімї. Жили вони бідно, засобів до існування не було так як чоловік [PERSON] [PERSON] хворів. У 1978 році сини [PERSON] [PERSON] та [PERSON] пішли з сімї. Після смерті батька [PERSON], [PERSON] приймав активну участь у розбудові двору. Працював в школі електриком, заробіток витрачав на сімю, в тому числі на дитину [PERSON]. [PERSON] отримувала маленьку заробітну плату, тому основні роботи здійснював [PERSON], також приймав участь в проведенні газу. Він не був квартирантом, а був членом сімї. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] пояснила, що є невісткою померлих [PERSON] та [PERSON] Заміж за їх сина [PERSON] вийшла в 1982 році, є матірю співвідповідача [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю, мали спільний бюджет. Будинок мав незадовільний стан. [PERSON] проводив воду, газ, будував туалет, аби покращити умови проживання сімї. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає сімю [PERSON] та [PERSON], які проживали разом. [PERSON] працював електриком, [PERSON] у радгоспі. З 1980 року [PERSON] продав будинок та проживав із [PERSON] однією сімєю. Разом будували будинок, [PERSON] зробив всі зручності, зокрема: опалення, ванну, туалет. В 2004 році [PERSON] провів газ, на той час [PERSON] вже була на пенсії. Бюджет вели спільно, тримали господарство. За два роки до смерті [PERSON] потребувала догляду, який повністю забезпечував [PERSON]. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] та [PERSON] жили однією сімєю. [PERSON] працювала в радгоспі на складі, та під час збирання врожаю [PERSON] їй завжди допомагав, в тому числі працював і за неї. По господарству дома роботи здійснював [PERSON]. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] пояснив, що знає сімю [PERSON] з 1971 року. [PERSON] був хрещеним батьком його сина. Працював електриком. З [PERSON] познайомився, коли той прийшов з армії та працював помічником електрика. [PERSON] не знайшов спільної мови зі своєю матірю та в 1975 чи 1976 році [PERSON] забрав його до себе. Проживали у літній кухні та добудовували будинок. [PERSON] хворів на онкологічне захворювання, переніс операцію. Перед смертю просив [PERSON] допомагати дружині. Вони були однією сімєю. Свідок [PERSON] дружина відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 1981 році познайомилася з сімєю [PERSON]. В серпні 1981 року вийшла заміж за [PERSON] З 1981 року їй та її матері [PERSON] представляли як квартиранта, а не члена сімї. Вони з чоловіком часто приходили в гості, та зустрічала їх тільки мати. Вони з чоловіком за освітою є будівельниками та допомагали [PERSON] знаходити людей для будівництва на її прохання. Всі будови у дворі здійснювались не [PERSON], а найманими працівниками. Свідок [PERSON] пояснив, що в с.Зелений Гай він проживає з 1966 року. З 1986 року [PERSON] працює у школі. Проживав з [PERSON] однією сімєю. Господарство вели разом, в будинку спільно проводили газ. Зі змісту наданих сторонами письмових доказів судом встановлено наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 6 по вул. Центральній (мин. Леніна) в с. Зелений Гай, виготовленого 21.09.2018 року на замовлення [PERSON], житловий будинок Літ.А, та більшість господарських будов та споруд до нього, зазначені як збудовані, зокрема житловий будинок в 1978 році, а більшість споруд - пізніше (а.с. 19-26). \~ \~ \~ \~За даними Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, право власності на вказаний житловий будинок станом на 28.12.2012 року не зареєстроване (а.с. 18). \~ \~ \~ \~В той же час, відповідно до даних погосподарської книги на житловий будинок № 6 по вул. Леніна (нині Центральна) в с. Зелений Гай, у розділі ІІІ зазначено, що вказаний житловий будинок знаходиться в приватній власності [PERSON]. При цьому рік побудови житлового будинку зазначено як 1965 (а.с. 29). \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що втратив чинність 22.02.1988 року, та з урахуванням Постанови від 26.08.1948 року Ради Міністрів СРСР «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року», кожен громадянин і громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок. Відповідно до п. 2 вказаної Постанови від 26.08.1948 року, земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводилися за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. \~ \~ \~ \~Отже, вище вказаними Указом та Постановою від 26.08.1948 року визнавалося, що підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог законодавства. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність згідно з наказом Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, перша передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів в погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року, реєстрація права власності на жилий будинок підтверджувалась саме записом в погосподарчій книзі. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості публічних актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією. За такого суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набула прав власника щодо спірного житлового будинку, однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не оформила. Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі, право власності [PERSON] на житловий будинок із зміною законодавчих норм не припинилося, і відсутність правовстановлюючого документу та державної реєстрації цих прав, не спростовує набутих [PERSON] прав щодо спірного житлового будинку як власника. При цьому, з проведеною інвентаризацією даного майна лише в 2018 році, даний житловий будинок існує як річ у розумінні ст. 179 ЦК України, щодо якої можуть виникнути цивільні права та обовязки. Щодо даних технічного паспорту на спірний житловий будинок, у якому рік побудови житлового будинку (літ. А) та більшості господарських будов і споруд значиться рік 1978 рік та пізніше, то за повідомленням Миколаївського міжміського БТІ, технічний паспорт на спірний житловий будинок був виготовлений 21.19.2018 року на замовлення [PERSON]. Рік забудови житлового будинку в технічному паспорті зазначений зі слів замовника (тобто [PERSON]П.) відповідно до п. 10 (і) Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуту України від 24.05.2001 року № 127 зі змінами та доповненнями (а.с. 115). \~ \~ \~ \~За наведеного, вказаний технічний паспорт не може бути прийнятий судом як достовірний доказ стосовно року побудови спірного житлового будинку, що також суперечить даним погосподарської книги (а.с. 29), тому суд при встановленні року побудови даного будинку виходитиме з даних погосподарської книги та вважати такий як 1965 рік. \~ \~ \~ \~Виходячи з правил дії законодавчих актів у часі, на час набуття [PERSON] прав власника щодо спірного житлового будинку (1965 рік), норми ЗУ «Про власність» та Сімейного кодексу України не діяли, отже їх положення не розповсюджуються на правовідносини щодо спірного майна станом на 1965 рік. Та як встановлено судом на той час, позивач ще не проживав в сімї [PERSON], а тому в даному випадку є безпідставним його посилання на набуття даного майна у спільну власність із [PERSON] \~ \~ \~ \~Стосовно посилань позивача про значне покращення спірного нерухомого майна та істотного збільшення його вартості за рахунок його грошових та трудових зусиль у період з 1978 по 2017 рік, то суд дійшов висновку, що позивачем не надано відповідних та достатніх доказів за правилами ст.ст. 76-81 ЦПК України, які б підтверджували ступінь його участі працею та грошовими коштами у будівництві чи покращенні спірного нерухомого майна, та які б свідчили про істотне збільшення його вартості за рахунок таких трудових чи грошових зусиль. \~ \~ \~ \~Саме такі обставини мають бути доведені позивачем за висунутими вимогами, що також слідує з розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». \~ \~ \~ \~Зі змісту довідки Миколаївського міжміського БТІ від 21.09.2018 року, тобто станом на дату видачі даної довідки, інвентарна вартість спірного майна становила 407554 грн. (а.с. 18). \~ \~ \~ \~Доказів на підтвердження вартості спірного майна до 1978 року суду не надано. \~ \~ \~ \~Надані позивачем докази на обладнання спірного будинку в 2004 році газом, не свідчать про його особисту участь працею або грошима у газифікації будинку, адже замовником даних робіт значиться [PERSON] (а.с. 132-139). \~ \~ \~ \~Відповідно до робочого проекту на електрооздоблення житлового будинку по вул.Леніна 6 с-з «Восток» від 1986 року, останній дійсно здійснювався на замовлення [PERSON] та стосувався електрообладнання свердловини абонента (а.с. 145-146), проте дані про вартість вказаних робіт та здійснення цих витрат за рахунок позивача, відсутні. \~ \~ \~ \~Згідно договору від 10.11.2015 року, [PERSON] придбано металопластикові вікна на суму 41600 грн. (а.с. 149-150), в той же час, даний доказ самостійно не може свідчити про істотне збільшення за рахунок позивача вартості спірного нерухомого майна. Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю, на підставі рішення виконкому Зеленогайської сільської ради від 23.06.1994 року №3, [PERSON] передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку, при цього позивачем не оскаржувалось дане рішення та не заперечувалось про передання у власність [PERSON] всієї земельної ділянки, не зважаючи на те, що в період прийняття даного рішення, як вказує позивач, він приймав участь в будівництві спірного будинку та мав спільні із [PERSON] права на нього (а.с. 95). 01 червня 2018 року, на імя [PERSON], як спадкоємця першої черги після смерті матері [PERSON], видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 3 /4 частини даної земельної ділянки, з урахуванням належності 1/ 4 її частки спадкоємцю за правом представлення - [PERSON] (а.с. 103 зв. бік). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частиною 6 цієї ж статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході судового розгляду встановлено, що у власності [PERSON] знаходився житловий будинок по вул. Леніна № 6 в с.Зелений Гай, 1965 року побудови. [PERSON] проживала зі своїм чоловіком [PERSON] та трьома дітьми синами [PERSON] [INFO] і [PERSON] 1963 рн., а також донькою [PERSON] [INFO]. [PERSON] проживав в сімї [PERSON] з 1976 року та з 14.06.1976 року зареєстрований у спірному будинку. Статус [PERSON] як члена сімї [PERSON] є невизначеним та достатніх доказів щодо цього (ч.1 ст. 80 ЦПК), позивачем не надано. В квітні 1978 року [PERSON] помер. Син [PERSON] відповідач [PERSON] з 1978 по 1982 рік навчався в м. Миколаєві, що підтверджується даними копії диплому ДТ №596267 (а.с. 117), інший син [PERSON] закінчив школу ще до смерті свого батька [PERSON], зокрема в 1976 році, що слідує з даних довідки Зеленогайської сільської ради (а.с. 33) та спростовує дані довідок цієї ж сільської ради про прийняття участі у вихованні та утриманні синів [PERSON] позивачем і що також спростовує сам [PERSON] [PERSON] залишився проживати у будинку спадкодавця [PERSON] після смерті її чоловіка. Шлюб між [PERSON] та позивачем зареєстровано не було. 30 червня 2017 року [PERSON] померла (а.с. 31). Позивач [PERSON] на доведення своїх доводів щодо здійснення ним поховання [PERSON] надав довідку про це сільської ради, в той час як відповідач [PERSON] на спростування цих даних надав рахунок-замовлення на придбані ним 01.07.2017 року речі, необхідні для поховання (а.с. 27, 116). Після смерті [PERSON] виник спір між спадкоємцем першої черги сином [PERSON] та позивачем [PERSON] щодо прав останнього на частину спірного житлового будинку. Як підставу своїх вимог [PERSON] зазначає істотне збільшення вартості спірного нерухомого майна за рахунок його трудових зусиль та грошових вкладень за час спільного проживання із [PERSON] однією сімєю. Частина 2 ст.78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст.17 ЗУ «Про власність», що введений в дію 15.04.1991 року, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю. Згідно ст.62, ст.74 СК України, який діє з 01.01.2004 року, то у разі істотного збільшення вартості майна, належного одному з подружжя, або чоловікові чи жінці, які проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, таке майно, у разі спору, може бути визнане за рішенням суду обєктом спільного сумісного майна подружжя. Вказані правові норми можуть бути застосовані до правовідносин, що існували між позивачем та [PERSON] у період з набрання ними чинності. Як встановлено судом, спірний житловий будинок 1965 року побудови, отже не є спільно збудованим із [PERSON], про що зазначено вище, а на підтвердження факту істотного збільшення вартості нерухомого майна за рахунок праці та грошових коштів позивача, такі докази, як пояснення свідків не можуть бути прийняті судом як допустимі (ч.2 ст. 78 ЦПК). Інші, надані стороною позивача докази щодо ступеня його трудових та грошових вкладень, не є достатніми, тобто такими, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, на які посилається позивач, зокрема ті, які б підтверджували будівництво спірного будинку спільно з [PERSON] чи істотне збільшення вартості спірного майна за рахунок позивача, у звязку з чим вимоги [PERSON] про визнання спірного майна його спільною сумісною власністю із [PERSON] та визнання його прав як власника на 1/ 2 частину даного майна, не підлягають задоволенню. Оскільки встановлення факту проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] однією сімєю заявлено позивачем на підтвердження обставин, що тягнуть за собою певні майнові права позивача, зокрема права стосовно спірного нерухомого майна, то з відсутністю підстав для задоволення вимог позивача про визнання його майнових прав щодо спірного житлового будинку, необхідність встановлення вище вказаного факту є необґрунтованим.

Outcome: dismissed