Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

02 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Фонду державного майна України в обґрунтування якого зазначила, що вона працювала на різних робочих місцях у ВАТ «Содовий завод» з 05 липня 1989 року по 15 січня 2001 року. З вересня 1996 року підприємство перестало виплачувати заробітну плату працівникам. Рішенням Слов'янського міського суду від 30 жовтня 1997 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» заборгованість по заробітній платі в розмірі 736 грн. 29 коп. Виконавчий лист було прийнято до виконання виконавчою службою, проте, до теперішнього часу не виконано. 24 січня 2013 року одержано листа від Фонду державного майна України, в якому йдеться про те, що станом на 01 січня 2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% у статутному капіталі ВАТ «Содовий завод». 18 жовтня 2013 року одержано листа Державної виконавчої служби України про те, що постановою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкротом. Згідно відповіді, наданої ліквідатором ВАТ «Содовий завод» Магдєєвою Н.М., виконавчою службою Слов'янського міського управління юстиції було описано майно цехів ГОК та ХОК заводу більше ніж на 5 мільйонів гривень , але ці кошти так і не були направлені на погашення боргів по заробітній платі та на підприємство не надходили. Посилаючись на п. 2 ст. 619 ЦК України, вважає відповідачем по справі Фонд Державного майна України, який несе субсидіарну відповідальність згідно Закону. Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 736 грн. 29 коп., індекс інфляції за весь час прострочення виплати., а також три відсотки річних від простроченої суми по день винесення судом рішення по справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача, Фонду державного майна України, у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать витяги з журналу телефонограм Слов'янського міськрайонного суду та повідомлення про поштове відправлення (а.с.11, 15). Про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, прийнявши вимоги позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач знаходився у трудових правовідносинах з ВАТ «Содовий завод» з 05 липня 1989 року по 15 січня 2001 року (а.с.8). Рішенням Слов'янського міського суду Донецької області від 30 жовтня 1997 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 736 грн. 29 коп. (а.с.7). Постановою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкротом та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Магдєєву Н.М. Проте, суд не може погодитися з доводами позивача про те, що Фонд державного майна України має нести субсидіарну відповідальність за дії ВАТ «Содовий завод» виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 619 Цивільного кодексу України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. У відповідності до ст. 63 ЦК України, залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти державне підприємство, що діє на основі державної власності. Частиною 1 ст. 176 ГК України передбачено розмежування відповідальності за зобов'язаннями держави, АРК, територіальних громад та створених ними юридичних осіб, згідно якого Держава, АРК, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, засновником ВАТ «Содовий завод» є держава в особі Фонду Державного майна України(п.1.1 Статуту). З врахуванням викладеного, можливо дійти висновку, що правовідносини, які склалися між ВАТ «Содовий завод» та Фондом державного майна, - є правовідносини засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргах підприємства, а підприємство не відповідає по боргах засновника. Такі відносини відповідають нормам чинного цивільного законодавства, зокрема положенням ст. 176 ЦК України, підтверджується статутом ВАТ «Содовий завод», згідно якого підприємство є юридичною особою, створеною державою, яка не відповідає за зобов'язаннями держави та акціонерів, а держава не відповідає за зобов'язаннями Товариства, отже за своєю юридичною природою ВАТ «Содовий завод» не є казенним підприємством, а тому положення ст. 77 ГК України на правовідносини ВАТ «Содовий завод» та Фонду держмайна України не розповсюджуються. З огляду на викладене, слід дійти до висновку, що Фонд державного майна України в силу ст. 176 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність по боргах ВАТ «Содовий завод», до того ж не являється правонаступником ВАТ «Содовий завод». У зв'язку з викладеним, підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, індексу інфляції за весь час прострочення виплати та трьох відсотків річних від простроченої суми по день винесення судом рішення по справі, у суду немає. На підставі ст.ст. 176, 619, 625 ЦК України, ст. 63 ГК України,

Outcome: dismissed