Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

02.08.2019 року до Новобузького районного суду надійшов цивільний позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» (надалі АТ «Ощадбанк») до відповідачки [PERSON] , згідно з яким позивач просив ухвалити судове рішення про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитними договорами № б/н від 22.09.2015 року у розмірі 23487,52 грн. та № 604702 від 04.12.2017 року у розмірі 36240,33 грн., а також понесені ним судові витрати у справі. 19.08.2019 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, напередодні направив до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні пред`явлений до неї позов визнала повністю, не заперечувала проти наявності у неї перед банківською установою заборгованості за вищевказаними кредитними договорами, розмір якої, разом з нарахованими відсотками та пенею не оспорювала. Суд, вислухавши пояснення відповідачки, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як слідує з матеріалів справи, 22.09.2015 року [PERSON] підписала заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного способу (платіжної карки) і отримала від АТ «Ощадбанк» кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії в розмірі 10 000 грн. зі сплатою 11 відсотків річних, строком на 12 місяців (надалі кредитний договір від 22.09.2015 року). На підставі відповідної заяви [PERSON] позивачем 01.06.2017 року їй було збільшено кредитну лінію до 20 000 грн. зі сплатою 11 відсотків річних, строком на 36 місяців. Крім того, 04.12.2017 року [PERSON] підписала заяву про приєднання № 604702 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного способу (платіжної карки) і отримала від АТ «Ощадбанк» кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії в розмірі 10 000 грн. зі сплатою 11 відсотків річних, строком на 12 місяців надалі кредитний договір від 04.12.2017 року). Знову на підставі відповідної заяви [PERSON] 06.02.2018 року їй було збільшено кредитну лінію до 30 000 грн. зі сплатою 11 відсотків річних, строком на 60 місяців. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно частин 1, 3 ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Виходячи з вимог статей 526 і 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Як підтверджується матеріалами справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти за кредитними договорами від 22.09.2015 року та 04.12.2017 року. Між тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] порушувала графіки погашення заборгованості за даними кредитними договорами, кредит вчасно не сплачувала та внаслідок чого, станом на 04.07.2019 року виникла заборгованість, зокрема, за кредитним договором від 22.09.2015 року, у сумі 23487,52 грн. з яких: 19966,85 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 3338,36 грн. - сума заборгованості за відсотками; 26,50 грн. - сума заборгованості за РКО; 136,84 грн. - пені; 18,97 грн. - 3% річних від прострочених сум заборгованості, а за кредитним договором від 04.12.2017 року, у сумі 36240,33 грн. з яких: 29978,22 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 5263,57 грн. - сума заборгованості за відсотками; 897,11 грн. - пені; 101,43 грн. - 3% річних від прострочених сум заборгованості, Згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Факт порушення відповідачкою [PERSON] взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредитного боргу у строки, передбачені кредитними договорами 22.09.2015 року та від 04.12.2017 року, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження. Виходячи з викладеного вище, суд приходить висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь позивача 23487,52 грн. заборгованості за кредитним договором від 22.09.2015 року та 36240,33 грн. заборгованості за кредитним договором від 04.12.2017 року. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідачки також належить стягнути на користь позивача сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір, при цьому, в силу вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнання позову відповідачкою до початку розгляду справи по суті, лише половина суми таких судових витрат покладається для стягнення на неї, а решту суми судового збору (50 %) підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved