Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

03 січня 2019р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 18.02.2005 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу народилася донька - [PERSON], [INFO]. Проте, спільне подружнє життя не склалося, так як у них різні погляди на сімейне життя та обов'язки, на підставі чого відбувалися сімейні сварки, які призвели до того, що можливості зберегти сім'ю немає, а шлюбні відносини не підтримують більше трьох років. З вересня 2018 року спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, спору про спільне майно між ними немає. Між подружжям [PERSON] та [PERSON] досягнуто згоди про те, що донька [PERSON] після розірвання шлюбу буде проживати разом з матір'ю, а батько братиме постійну участь у вихованні доньки та до досягнення нею повноліття постійно надаватиме їй матеріальну допомогу для забезпечення достатніх для повноцінного та гідного життя умов. Ухвалою суду від 11.01.2019 року відкрито провадження в справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, зазначивши, що шлюбні відносини з відповідачем не підтримують більше трьох років, з вересня 2018 року спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, спору про спільне майно між ними немає, почуття любові один до одного втратили. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував у розірванні шлюбу, пояснив, що з вересня 2018 року спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 лютого 2005 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва було зареєстровано шлюб за актовим записом № 141, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу народилася донька - [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї сторін стало те, що спільне подружнє життя не склалося, так як у них різні погляди на сімейне життя та обов'язки, на підставі чого відбувалися сімейні сварки, які призвели до того, що можливості зберегти сім'ю немає, а шлюбні відносини не підтримують більше трьох років, з вересня 2018 року спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, спору про спільне майно між ними немає. Між подружжям [PERSON] та [PERSON] досягнуто згоди про те, що донька [PERSON] після розірвання шлюбу буде проживати разом з матір'ю, а батько братиме постійну участь у вихованні доньки та до досягнення нею повноліття постійно надаватиме їй матеріальну допомогу для забезпечення достатніх для повноцінного та гідного життя умов. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам обох із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини не підтримують, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя на збереження сім'ї неможливе. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved