Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

04 березня 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. 26 березня 2015 року помер брат позивача, [PERSON], у м.Татарбунари Одеської області у віці 58 років. Після його смерті залишилась земельна ділянка площею 4,40 га відповідно до державного акту серії ЯГ №953716 на право власності на земельну ділянку на території Нерушайської сільради Татарбунарського району Одеської області, виданого Татарбунарською районною держадміністрацією Одеської області 22.03.2007. Вищевказану земельну ділянку позивач має право успадкувати як єдиний спадкоємець другої черги. Спадкоємиця першої черги, [PERSON], відмовилась від спадщини у шестимісячний строк. Позивач звернувся на адресу нотаріуса з приводу прийняття спадщини, яка залишилась після смерті брата [PERSON], але після заведення 16.09.2015 року спадкової справи, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що він не міг йому надати оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку. У звязку з вищевикладеним та тим, що нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача, адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився, однак направив до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.26). Представник Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, [PERSON], до суду не зявився, направив заяву, в якій просить слухати справу за відсутності їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.38). Третя особа, [PERSON], в судове засідання не зявилась, однак надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с.25). Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно копії свідоцтва про народження серії VI-УР №1146949 від 26.06.1964 року (а.с.7), батьками [PERSON], [INFO], значаться [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЖД №392912 від 18.04.1974 року (а.с.8), батьками [PERSON], [INFO], значаться [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД №402405 від 31.03.2015 року (а.с.11), [PERSON], помер 26 березня 2015 року у віці 58 років у м.Татарбунари Одеської області. Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №953716 від 22.03.2007 року (а.с.12), виданого на підставі розпорядження Татарбунарської райдержадміністрації Одеської області, [PERSON] значиться власником земельної ділянки площею 4,40 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД №492442 від 22.11.1981 року (а.с.13), [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 22 листопада 1981 року уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на «Работа». Як вбачається з копії заяви нотаріусу від третьої особи у справі, [PERSON], від 28 серпня 2015 року (а.с.16), остання, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, відмовилась у встановленому законом порядку від прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Із листа нотаріуса за №105/01-16 від 23.02.2016 року (а.с.17) видно, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на успадковане майно. Оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №953716 від 22.03.2007 року, виданий на імя спадкодавця, було втрачено. Про втрату вищезазначеного Державного акту позивачем була опублікована обява в газеті «Татарбунарський вісник»№36 від 19.09.2015 року (а.с.22). Як вбачається із листа відділу Держгеокадастру у Татарбунарському районі Одеської області за №Р-33/0-13/19-15 від 17.09.2015 року (а.с.18), нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 4,3965 га, розташованої за межами населеного пункту Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області з урахуванням коефіцієнтів індексації станом на 01.01.2015 року становить 102500, 04 грн. Згідно довідки за №362 від 23.03.2016 року (а.с.39), виданої Нерушайською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, померлий 26.03.2015 року [PERSON], [INFO], дійсно був зареєстрований і проживав за адресою: [INFO]. На момент його смерті разом з ним за вищевказаною адресою була зареєстрована та проживала дружина померлого, [PERSON], [INFO], що також підтверджується витягом з погосподарської книги за №764 (а.с.а.с.40-41). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно із ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що померлий [PERSON] на день смерті, тобто на 26 березня 2015 року, дійсно мав право на земельну ділянку площею 4,40 га, розташовану на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Позивач являється спадкоємцем вищевказаної земельної ділянки в порядку другої черги за законом, а саме рідним братом померлого, і вчасно подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу, проте оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №953716 від 22.03.2007 року, виданий на імя спадкодавця, було втрачено, а на померлого дублікат Державного акту не видається. Дружина померлого, [PERSON], у встановленому законом порядку відмовилась від прийняття спадщини після померлого [PERSON]. Рішення нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на успадковане майно, унеможливлює оформлення позивачем спадщини у позасудовому порядку. Відтак, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на вищевказану спадкову земельну ділянку.

Outcome: approved