Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

03 травня 2019 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів: -валютні кошти в сумі 1000 доларів США та 2000 євро, -моральну шкоду у сумі 20 000 грн, -витрати на сплату судового збору у розмірі 2805 грн 50 коп. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 12 лютого 2019 року на підставі усного договору доручення та на його виконання ним була видана довіреність [PERSON] для придбання на його ім`я транспортного засобу з доставкою за місцем проживання та оформленням всіх необхідних документів. Згідно усної домовленості [PERSON] зобов`язався за дорученням від його імені та і його інтересах придбати на території будь-якої держави будь-який транспортний засіб за ціною до 6000 євро, а позивач зобов`язався видати [PERSON] довіреність і сплатити аванс в сумі 1000 доларів США. 14 лютого 2019 року [PERSON] отримав від нього 1000 доларів США в рахунок придбання та доставки автомобіля, про що написав розписку. 17 лютого 2019 року [PERSON] повідомив по телефону, що за узгодженою ціною неможливо придбати автомобіль у належному стані в потрібно додатково надіслати ще 2000 євро. 18 лютого 2019 року він передав за розпискою грошові кошти у зазначеній сумі дружині [PERSON] - [PERSON] додатково в якості авансу на придбання транспортного засобу. 19 лютого 2019 року [PERSON] повідомив, що придбав транспортний засіб, який має недоліки, що потребують додаткових витрат, надіслав скріншот контракту, зміст якого не відповідав тій інформації, яку відповідач надавав по телефону. Тому у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов договору 28 лютого 2019 року він скасував раніше видану довіреність, про що повідомив відповідача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] брала участь в укладенні договору доручення та отримала другу частину авансу, що свідчить про спільне використання коштів, отриманих за договором доручення, позивач просить стягнути суми отриманих авансів та моральну шкоду з відповідачів у солідарному порядку. Моральну шкоду, спричинену неналежним виконанням договору доручення з боку відповідачів позивач оцінює у 20 000 грн, оскільки він переніс психологічний стрес та емоційне потрясіння, що призвело до погіршення стану здоров`я. У судове засідання позивач не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, оскільки сплачені кошти за договором доручення відповідач вважає компенсацією за витрати понесені у зв`язку з виконанням доручення. У відзиві на позов відповідач [PERSON] зазначив, що позивач дійсно звернувся до нього з проханням придбати автомобіль у республіці Литва та надав відповідну довіреність, але у порушення домовленості та пункту 1 частини 2 статті 1007 ЦК України не забезпечив його як повіреного коштами, необхідними для виконання доручення, а лише частково надав кошти на придбання автомобіля. Тому він був змушений витрачати свої кошти на придбання автомобіля, технічний огляд, розмитнення автомобіля, після чого повідомив позивача, що він може забрати автомобіль за умови відшкодування всіх витрат, пов`язаних з виконанням доручення. Однак позивач відмовився від отримання автомобіля та відшкодування коштів на його придбання та скасував довіреність. Оскільки відповідач витратив власний час та кошти на придбання, ремонт, розмитнення та перевезення автомобіля для [PERSON] , але позивач відмовився забрати автомобіль, кошти, отримані від позивача, відповідач вважає відшкодуванням витрат та платою за виконання доручення. [PERSON] не може бути відповідачем у справі, оскільки не мала і не має правовідносин з позивачем і їй не надавалась довіреність на представництво. Відповідач [PERSON] у відзиві на позов зазначила, що не укладала угод з позивачем, лише передала чоловікові отримані від позивача кошти. [PERSON] не укладав з позивачем угод в інтересах сім`ї, їй нічого не відомо про домовленість її чоловіка з позивачем. У судовому засіданні встановлено, що 14 лютого 2019 року між довірителем [PERSON] та повіреним [PERSON] в усній формі був укладений договір доручення на придбання повіреним транспортного засобу для довірителя, довірителем була надана довіреність на вчинення необхідних дій 12 лютого 2019 року (а.с.9). За змістом довіреності [PERSON] отримав повноваження на придбання на ім`я позивача транспортного засобу будь-якої марки та моделі на території будь-якої держави та доставку транспортного засобу будь-яким дозволеним способом до України до місця проживання позивача, оформлення всіх необхідних документів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Таким чином для повного виконання своїх зобов`язань за договором доручення [PERSON] повинен був доставити за місцем проживання позивача транспортний засіб, з усіма оформленими документами на ім`я позивача. Згідно з розпискою [PERSON] від 14 лютого 2019 року (а.с.7) він взяв у [PERSON] 1000 доларів США у рахунок доставки автомобіля. Також у розписці зазначено, що остаточна сума розрахунку буде проведена на момент передання автомобіля, усі витрати будуть узгоджуватися у телефонному режимі. 18 лютого 2019 року [PERSON] написала розписку про те, що взяла у [PERSON] 2000 євро у рахунок оплати за автомобіль, який доставить її чоловік [PERSON] (а.с.8). Заявою від 28 лютого 2019 року [PERSON] скасував довіреність, видану на ім`я [PERSON] 12 лютого 2019 року (а.с.10). Однак до скасування довіреності [PERSON] був укладений контракт від імені позивача на придбання автомобіля VOLKSWAGEN CADDY від 14 лютого 2019 року (а.с.11). 23 лютого 2019 року зазначений автомобіль був зареєстрований на ім`я [PERSON] (а.с.13). Як пояснив представник відповідача, [PERSON] здійснив розмитнення автомобіля та оформлення його на ім`я своєї дочки [PERSON] для того, щоб мати гарантію повернення витрачених коштів, оскільки позивач не надав йому кошти для розмитнення автомобіля. Таким чином повірений [PERSON] відступив від змісту доручення, оформивши придбаний автомобіль не на ім`я довірителя, а на ім`я іншої особи, при цьому він діяв не в інтересах довірителя, а в своїх власних інтересах, чим порушив вимоги ч.1 ст.1004 ЦК України. Статтею 1008 ЦК України передбачено право довірителя або повіреного відмовитися від договору доручення у будь-який час. Позивач скористався цим правом, скасувавши довіреність, видану [PERSON] на вчинення дій на виконання доручення. На момент скасування довіреності доручення не було виконано повністю, придбаний автомобіль не був переданий позивачу. Внаслідок відмови позивача від договору доручення цей договір припинено і настають наслідки, передбачені ч.1, 2 ст.1009 ЦК України, а саме якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення. Відмова довірителя від договору доручення не є підставою для відшкодування збитків, завданих повіреному припиненням договору, крім випадку припинення договору, за яким повірений діяв як комерційний представник. Відповідач [PERSON] вказує на те, що отримані від позивача кошти він вважає відшкодуванням витрат та платою за виконання доручення, однак у розписках про отримання цих коштів зазначено, що це оплата за автомобіль, який відповідач зобов`язався доставити. Оскільки доручення не було повністю виконане, автомобіль не оформлений на ім`я позивача та не доставлений за його місцем проживання, позивач відмовився від договору доручення, кошти, отримані в рахунок оплати за автомобіль, підлягають поверненню позивачу. Що стосується витрат відповідача [PERSON] , пов`язаних з виконанням доручення та плати за виконання доручення, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, які саме дії ним вчинялися на виконання доручення, які витрати ним були понесені у зв`язку з виконанням цих дій, не надано детального розрахунку плати за виконання доручення пропорційно до обсягу виконаної роботи. Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні, [PERSON] були здійснені витрати на придбання автомобіля, необхідних запчастин, діагностику, розмитнення, сплату обов`язкових платежів та інші витрати, необхідні для придбання автомобіля та перевезенням його на територію України. Загальна сума понесених ним витрат складає 8686 євро, 110 800 грн та 1040 доларів США. Розмір цих витрат був погоджений з позивачем в усній формі під час телефонних розмов, позивач також в усній формі запевнив в тому, що має намір розрахуватися з ним. Звукозапис цих телефонних розмов на CD-диску за клопотанням представника відповідача долучений до матеріалів справи. Звукозапис повідомлень відповідача про здійснення витрат на виконання доручення та їх розмір без будь-яких письмових документів на підтвердження цих витрат суд вважає неналежним доказом. Крім того розмитнення автомобіля та його подальше оформлення було здійснено відповідачем всупереч змісту укладеного договору доручення. Також відповідач не позбавлений права звернутись з позовом до [PERSON] про стягнення плати за виконання доручення та відшкодування витрат, надавши відповідні належні докази. Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі № 761/12665/14-ц, у разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. Оскільки аванс в рахунок вартості автомобіля був переданий позивачем в іноземній валюті - 1000 доларів США та 2000 євро, зазначені суми підлягають стягненню з відповідача [PERSON] у тій самій валюті, в якій були передані. Підстав для солідарного стягнення цих сум з відповідачів [PERSON] та [PERSON] немає, оскільки [PERSON] не є стороною у договорі доручення, відсутні докази того, що цей договір був укладений в інтересах сім`ї і [PERSON] надавала дозвіл на його укладення. Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Тобто згідно зазначеної норми закону моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором. Договором доручення, укладеним в усній формі між позивачем та [PERSON] не передбачена відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди Статтею 23 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав особи, яка полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Доказів вчинення [PERSON] протиправних дій стосовно [PERSON] суду не надано. Таким чином вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Витрати, понесені позивачем при зверненні до суду на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача [PERSON] відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог . Загальна сума, що підлягає стягненню, у гривневому еквіваленті складає 83 915 грн 70 коп, судовий збір відповідно 839 грн 15 коп.

Outcome: partial