Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

03 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати будинок , що знаходиться за адресою [ADDRESS] з надвірними будівлями об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею та відповідачем право власності на 1\\2 частини вказаного будинку з надвірними будівлями. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 26.07.1975 року. Наразі спільне проживання з відповідачем припинено , у судовому порядку вирішується спір про розірвання між ними шлюбу. В період спільного проживання та за спільні кошти вони з відповідачем на підставі договору купівлі - продажу від 01.09.1977 року придбали будинок за адресою [ADDRESS], але правовстановлюючі документи були оформлені на відповідача. За час спільного проживання та за спільні кошти замість старого будинку вони побудували новий з надвірними будівлями. Вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна подружжя, тому за захистом своїх прав вимушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Позивач пояснила, що вимушена була звернутись до суду оскільки відповідач не визнає її співвласником будинку, виганяє з нього, вважає що він є його особистою власністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що дійсно спірний будинок був побудований ним та позивачкою в період шлюбу за спільні кошти та спільною працею. Він не погоджується на виплату компенсації половини вартості будинку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26 липня 1975 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с 8) Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано. 1 вересня 1977 року сторони по справі на підставі договору купівлі-продажу придбали будинок без надвірних будівель, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Вказаний договір був нотаріально посвідчений та зареєстрований в Олександрійському міжміському БТІ за № 1898/7 . Правовстановлюючі документи оформлені на ім»я [PERSON].(а.с.41-42) 09 січня 1980 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво нового будинку з надвірними будівлями замість старого за адресою [ADDRESS] (а.с. 9) У період з 1976 року по 1990 рік [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS], збудували новий будинок загальною площею 67.3 кв. м., житловою площею 37.4 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами : сіни під літерою «а», ганок під літерою «кр», літня кухня під літерою «Б», погріб під літерою «В», вбиральня під літерою «Г», сарай під літерою «В», водопровід під літерою «К», огорожа під літерою «№», замощення під літерою «І». Свідоцтво про право власності на вказаний будинок видано на ім»я [PERSON] Реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спірного будинку здійснена також за відповідачем (а.с.10-12, 19). Відповідно до приписів статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень. Докази надаються сторонами. Доведенню підлягають обставини, що мають значення для постанови рішення по справі і відносно яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України (яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу від 01.09.1977 року), майно нажите подружжям за час шлюбу , є його спільною сумісною власністю. Згідно ст..60 СК України , який набрав чинності з 1 січня 2004 року, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно п.1 ст.69 СК України чоловік і жінка мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно п.1 ст.70 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Вирішуючи питання про поділ майна набутого [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу , суд виходить з рівності їхніх часток у ньому та приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved