Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

04.12.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, в якому просила змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2016 року у справі Провадження № 2/337/1001/2016 ЄУН 337/1647/16-ц, що стягуються з [PERSON], на її користь, з 800 грн гривень щомісячно на 1/3 частину з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму , встановленого для дитини відповідного віку, з часу звернення з зазначеним позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття та стягнути понесені судові витрати . \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 16.01.2019 року цивільна справа прийнята до провадження судді Салтан Л.Г., призначено підготовче судове засідання, відповідачеві наданий строк для подання відзиву. \~ \~ \~ \~У визначений відзив відповідач відзив не надав. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 05.03.2019 року закрито підготовче провадження справа призначена до розгляду у судових засіданнях на 03.04.2019 року та на 16.04.2019 року. У судові засідання відповідача повторно не зявився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових викликів рекомендованим листом та розміщення на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про виклик відповідача. \~ \~ \~ \~ Рекомендований лист не отримано відповідачем та повернуто до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. У відповідності до ч.8 п.4 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Позивачка та представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України. У судовому засіданні позивачка та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали, вважають їх законними та обґрунтованими, підтвердженими у судовому засіданні письмовими доказами, наявними в матеріалах провадження ; при цьому позивачка пояснила суду, що після ухвалення рішення на її користь змін матеріального чи сімейного стану у неї та дитини не відбулося; стосовно відповідача зазначила, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, відповідач одружився, але дітей від шлюбу не має, кількість утриманців не змінилася, натомість останній працевлаштувався та отримує офіційний дохід. Крім того, просять стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3900 грн. Вислухавши у судовому засіданні пояснення позивачки та її представника, розглянувши матеріали провадження, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову по наступним підставам. Судом встановлено, що [PERSON]- позивачка по справі є рідною матірю, а [PERSON] відповідач по справі є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. На підставі рішення Хортицького районного суду від 20 липня 2016 року у Провадженні № 2/337/1001/2016 ЄУН 337/1647/16-ц, стягнуті з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], 800 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час стан здоровя як платника так і стягувача аліментів та неповнолітньої дитини є задовільним.; позивач продовжує працювати в дочірньому підприємстві «АДІДАС УКРАЇНА» фахівцем із продажу, отримує стабільну заробітну плату, інших утриманців не має. [PERSON] офіційно працевлаштований на ПАТ «ЗАПОРІЖНЕРУДПРОМ» де також отримує стабільну заробітну плату, інших утриманців не має. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов'язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст.ст. 141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, тобто такий обов'язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 3. ст. 181 СК, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її батька (ст. 183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. \~ \~ \~ \~ Згідно з п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. \~ \~ \~ \~Згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2016 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти для утримання неповнолітнього сина [PERSON] [PERSON], [INFO] в розмірі 800 грн. щомісячно, тобто розмір аліментів, які сплачуються відповідачем для утримання неповнолітнього сина є меншим, ніж зазначений у ч.2\~ст. 182 СК України\~(із змінами, внесеними згідно із\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ \~ \~ \~ \~Як свідчить правова позиція Верховного Суду України у справі за № 143 цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки) (постанова Верховного суду України №6-143 ЦС13 від 05.02.2014 року). Суд вважає,\~що позовні\~вимоги,\~заявлені позивачкою\~ [PERSON]\~щодо зміни\~ розміру\~аліментів шляхом\~зміни способу\~присудження аліментів\~з твердої\~суми на\~частку від\~заробітку є\~законні та\~обґрунтовані,\~обумовленими \~інфляційними процесами\~в \~державі та\~ значним\~підвищенням вартості\~життя,\~у зв'язку з чим розмір аліментів, визначений рішенням суду ( 800 грн.) не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини на теперішній час а тому приходить до висновку щодо можливості стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку. Доводи представника позивача щодо необхідності збільшення розміру аліментів з часу звернення позивачки з позовом до суду суперечать п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, атому до уваги судом не беруться. Також суд вважає, що з відповідача у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2925 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial