Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

02.10.2018 р. [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович (місцезнаходження: [ADDRESS] ), в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №23631, виданий 08 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ Комерційного банку «ПриватБанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № NKKCLES00636 від 21.10.2011 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 27.07.2017 року, грошових коштів у сумі 474 849,69 гривень. Стягнути з ПАТ «КБ «Приватбанк» на мою користь судові витрати в сумі 704,80 гривень. В обґрунтування позовних вимоги позивач посилається на те, що виконавчий напис №23631 від 08.12.2017 року не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з порушенням місця вчинення нотаріальних дій, таємно, без попередження боржника, без направлення боржнику письмової вимоги та без надання нотаріусу документів, що підтверджують безспірність суми боргу. Банк пред`явив заборгованість за період з 21.10.2011 року, хоча позивач сплачував кредитні кошти до вересня 2016 року, що підтверджується випискою з рахунку. Крім того, банк не врахував зміни, які вносились до кредитного договору 19 листопада 2014 року. Вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса №23631, виданий 08 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., вчинений з порушення вищевикладеного законодавства та не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 10 жовтня 2018 року матеріали позовної заяви [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, направлено до Заводського районного суду м. Миколаєва за підсудністю. 30.11.2018 року позовні матеріали передані на розгляд судді Сухаревич З.М. 05.12.2018 року ухвалою судді зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 19.03.2019 року ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. копії всіх документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису №23631 від 08.12.2017 р. 14.05.2019 року до суду електронною поштою надійшла сканована копія відзиву, в якому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , справу розглядати без участі представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відзив мотивований тим, що відповідно до укладеного договору від 21.10.2011 року [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. З 16.09.2016 року позивач допустив стале прострочення по внесенню платежів, заборгованість позивача постійно зростала, а тому 07.08.2017 року позивачу було надіслано письмову вимогу Банка про усунення порушень за кредитним договором та про сплату всієї суми боргу в розмірі 474849,69 грн. Згідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Для виконання виконавчого напису нотаріусу були надані всі необхідні документи, відповідно норм чинного законодавства. Щодо безспірності заборгованості вказали, що банк надав всі необхідні документи відповідно до встановленого в Переліку, а саме кредитний договір, засвідчений Банком розрахунок про заборгованість, в котрому в повній мірі відображені всі операції з видачі готівки та погашення заборгованості, тому підстав вважати незаконними дії нотаріуса немає. Щодо строку за котрим здійснюється стягнення, то останній платіж позивач вніс 15.09.2016 року, а виконавчий напис правомірно вчинено 08.12.2017 року, тобто через рік та три місяці з моменту вказаного платежу, тобто в межах трирічних строків. 14.05.2019 року закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду. 15.05.2019 року до суду поштовим зв`язком надійшов відзив на позов, аналогічний попередньому. 24.05.2019 року від приватного нотаріуса Швець Р.О. до суду надійшли витребувані судом документи. 10.07.2019 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] , в якій вона просить розглянути справу без її участі, позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ньому. Також додала, що надані нотаріусом витребувані документи підтверджують той факт, що заборгованість не була безспірною, банк не надав нотаріусу договір від 19 листопада 2014 року про внесення змін до кредитного договору, яким були змінені істотні умови кредитування, сума кредиту, розміри платежів та інше. Сам Банк визнає, що останній платіж було здійснено в вересні 2016 року, а заборгованість стягувалась нотаріусом за період з 21.10.2011 року. також не надані належні докази направлення претензії, оскільки в описі цінного листа вказано номер та дата претензії, а в самі претензії такий номер та дата відсутні, і відсутні докази вручення такої претензії. Розрахунок заборгованості зроблений з порушенням умов договору від 19 листопада, а тому він не може бути доказом наявності безспірності заборгованості. Учасники справи в судове засідання не з`явились, в раніше поданих заявах по суті просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. 21 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАБАНК» на [PERSON] укладено кредитний договір №NKKCLES00636, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит в сумі 255205 грн. на наступні цілі: реструктуризація кредитного договору №39МС/2008 від 16.05.2008 року, реструктуризація кредитного договору №4ЄФ/2008 від 06.02.2008 року, реструктуризація кредитного договору №73 МС/2007 від 10.07.2007 року, реструктуризація кредитного договору №109МС/2007 від 23.11.2007 року. Відповідно до п. А.3 вказаного Договору, строки повернення кредиту, відсотків та винагороди згідно Графіку погашення кредиту, процентів і винагороди (Додаток №1 до цього Договору). Згідно Додатку №1 до вищевказаного Договору загальна сума внеску кожного місяця становить 6627,62 грн.; строк погашення кредитної лінії 14 жовтня 2016 року включно. 19 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАБАНК» та [PERSON] укладено договір про внесення змін №3 до кредитного договору № №NKKCLES00636 від 21.10.2011 року, відповідно до якого сторони узгодили на дату укладання цього Договору про внесення змін заборгованість за кредитом складає 385,440,31 грн.; зменшена сума заборгованості на 107 441,74 грн. - пеня. Відповідно до п. 3 Договору про внесення змін, кредитний договір №NKKCLES00636 від 21.10.2011 р. викладено в іншій редакції, зокрема змінено ліміт цього кредитного договору - 296398,50 грн., кінцевий термін повернення кредиту - 15.11.2019 року, розмір процентів за користування кредитом - 23%, суми внеску кожного місяця - 7907,88 грн. і т.і. Згідно випискою з рахунку [PERSON] (а.с. 15-19), останній платіж за кредитним договором ним було здійснено 15.09.2016 року у сумі 3602,85 грн. 08.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем здійснено виконавчий напис №23631 щодо стягнення заборгованості на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з [PERSON] , [INFO] не сплачену в строк за Кредитним договором №NKKCLES00636 від 21.10.2011 року, з 21.10.2011 року по 27.07.2017 року у сумі 474849,69 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 213761,88 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 7690,88 грн.; заборгованість з пені у розмірі 229832,66 грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 1000,00 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 22564,27 грн. Також стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц). З досліджених матеріалів справи вбачається, що період за який проводилось стягнення - з 21.10.2011 року по 27.07.2017 року, тоді як із розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж було здійснено 15.09.2016 року. Крім того, звертаючись із заявою про вчинення виконавчого напису, Банк не надав нотаріусу Договір про внесення змін №3 до кредитного договору №NKKCLES00636 від 21.10.2011 року, який є невід`ємною частиною вказаного Кредитного Договору (п. 6 Договору про внесення змін №3) та змінює істотні умови кредитування. Зазначене є порушенням п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172. Також, із відповіді приватного нотаріуса Швець Р.О. встановлено, що до заяви про вчинення виконавчого напису була додана письмова вимога про усунення порушень, адресована [PERSON] та опис вкладення до Цінного листа. Однак, при вчиненні нотаріальної дії, нотаріус не врахував те, що в описі вкладення до Цінного листа зазначено вихідний номер та дата претензії, тоді як Банком на копії письмової вимоги, наданій нотаріусу, такі відомості відсутні. Також відсутні і докази вручення цієї вимоги боржнику. Водночас, як зазначалося вище, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Проте таких дій нотаріусом не було вжито. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Оцінюючи наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що виконавчий напис №23631 від 08.12.2017 року вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved