Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

04.05.2016 позивач ФОП [PERSON] звернувся в суд з даним позовом, який мотивує тим, що 29.11.2014 між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 041187 за умовами якого він передав у власність відповідача товар - косметичні засоби найменування та кількість яких зазначена у акті прийому-передачі товару, а відповідач зобов'язалася прийняти товар та сплатити за нього грошові кошти в розмірі 6`100,00 грн. на визначених договором умовах. Зокрема, здійснити авансовий платіж у розмірі 500,00 грн., залишок у розмірі 500,00 грн. виплатити у строк до 08.12.2014. Остаточний залишок у розмірі 5`100,00 грн. сплачувати рівними частками протягом п'яти місяців по 1`020,00 грн. на місяць до 29 числа кожного місяця. Свої обов'язки за договором купівлі-продажу відповідач виконала частково сплативши лише авансовий платіж у розмірі 500,00 грн. Решту суми 5`600,00 грн. відповідач не сплатила, у зв'язку з чим позивач просить стягнути її з відповідача на свою користь. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на підставі п. 12 договору купівлі-продажу штраф у розмірі 111`630,00 грн., та судові витрати: судовий збір у сумі 1`172,30 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 1`000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд до відома не поставив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України, а також того, що позивач не заперечує проти вирішення справи у порядку передбаченому статтею 224 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.11.2014 між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 041187 за умовами якого позивач зобов'язався передав у власність відповідача товар, а відповідач зобов'язалася прийняти товар та сплатити за нього грошові кошти. Відповідно до вказаного договору сторонами досягнуто домовленості, зокрема, про таке. Згідно п. 8.1 договору продавець зобов'язаний передати товар покупцеві відповідно до умов договору та повідомити покупця про можливі недоліки, дефекти товару. Згідно п.п. 8.2, 8.3 договору покупець зобов'язується, зокрема, прийняти товар в місці передачі товару, оглянути його, перевірити комплектність та наявність документів, зазначених у п. 7 договору; оплатити товар відповідно до положень, встановлених цим договором. Згідно п. 4 договору ціна товару становить 6`100,00 грн. Згідно п. 5 договору розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами акту прийму-передачі, шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює авансовий платіж у розмірі 500,00 грн., залишок у розмірі 500,00 грн. покупець виплачує у строк до 08.12.2014, остаточний залишок у розмірі 5`100,00 грн. покупець сплачує рівними частками протягом п'яти місяців по 1`020,00 грн. на місяць до 29 числа кожного місяця. Згідно п. 12 договору у випадку неоплати та/або несвоєчасної оплати продавець має право вимагати від покупця сплати ціни товару в повному обсязі та має право застосувати до покупця штраф в розмірі 5% від загальної вартості товару, за кожен день прострочення зобов'язання. Виходячи із змісту прав та обов'язків сторін, змісту укладеного між сторонами договору до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення про зобов'язання, визначені розділом І книги п'ятої Цивільного кодексу України, та загальні положення про купівлю-продаж, визначені параграфом 1 глави 54 підрозділу 1 розділу ІІІ Цивільного кодексу України. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦКУ, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків стаття 11 ЦК визначає договори та інші правочини. Відповідно до ст. 655 ЦК, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями ч. 1 ст. 662 ЦК встановлено обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Положеннями ч. 1 ст. 689 ЦК, встановлено обов'язок покупця прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Згідно ч. 1 ст. 669 ЦК, кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Згідно ч. 1 ст. 691 ЦК, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до положень ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦКУ). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 538 ЦКУ, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1, 2 ст. 692 ЦК, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За положеннями ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як видно із змісту укладеного між сторонами договору, в якості товару, який підлягав передачі продавцем покупцю, сторонами визначено косметичні засоби найменування та кількість яких зазначена у акті прийому-передачі товару. 29.11.2014 сторонами підписано відповідний акт приймання-передачі. Таким чином, наведені вище обставини дають суду підстави для висновку про те, що позивачем належним чином виконано умови договору від 29.11.2014 №041187. В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої обов'язки щодо оплати товару за договором від 29.11.2014 № 041187 виконала частково, а саме сплатила на користь позивачу авансовий платіж у розмірі 500,00 грн. Таким чином, оскільки відповідач у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання прострочила оплату товару, позивач відповідно до ст. ст. 692 ЦК вправі вимагати оплати товару та штрафу, передбаченого у п. 12 договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено нарахування штрафу за період з 30.04.2015 по 30.04.2016 у розмірі 111`630,00 грн. За своєю правовою природою передбачений п. 12 договору штраф є неустойкою, а тому підпадає під дію норм ст.ст. 549-552 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦКУ, суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За ст. 559 ЦКУ, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Надана суду можливість знижувати розмір неустойки в разі її надмірності в порівнянні з наслідками порушення зобов'язань є одним з правових способів, передбачених у законі, спрямованих на реалізацію вимог ч. 2, 3 ст. 13 ЦКУ, згідно з якими при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Зазначене право суду випливає з конституційних прерогатив правосуддя, яке за самою своєю суттю може визнаватися таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості (ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права) . Отже, цивільне законодавство передбачає неустойку в якості способу забезпечення виконання зобов'язань і заходи майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а право зниження розміру неустойки надано суду з метою усунення явної її неспівмірності наслідкам порушення зобов'язання. При цьому, наявність підстав для зниження і визначення критеріїв співмірності визначаються судом у кожному конкретному випадку самостійно, виходячи з встановлених у справі обставин. В пункті 27 Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Беручи до уваги викладене, зважаючи, що: 1) розмір штрафу в сумі 111`630,00 грн. є явно неспіврозмірним збиткам, завданим порушенням зобов'язання; 2) значно перевищує суму заборгованості; 3) має місце зволікання зі зверненням до суду за захистом порушених прав /право на позов у позивача виникло 30.04.2015, а даний позов пред'явлений 04.05.2016/, суд вважає вимогу про стягнення неустойки в зазначеному розмірі такою, що протирічить загальними засадами цивільного законодавства визначених в п. 6 ст. 3 ЦК України, та положенням ч. 2 ст. 15 ЦК України. З наведених міркувань, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір штрафу до 10`000,00 грн. За таких обставин, виходячи з встановленого в ході судового розгляду факту порушення відповідачем умов договору, що стосуються розміру і строків оплати товару, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача 5`600,00 грн. заборгованості та 10`000,00 грн. штрафу. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесенні судові витрати: на оплату судового збору у розмірі 551,20 грн. та на правову допомогу в розмірі 1`000,00 грн.

Outcome: partial