Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

04.09.2017р. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000грн. на кожну дитину щомісяця, вказуючи, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: сина [PERSON], 21.01.2007р.н., та доньку Дар'ю, 14.08.2012р.н., які знаходяться на її повному утриманні. Відповідач офіційно не працює та матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач надала суду заяву з проханням розглядати справу в її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити його. Відповідач надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, позов визнає, не заперечує про його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов слідуючого. Судом встановлено, що 07.10.2005року між сторонами зареєстровано шлюб у відділі РАЦС по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області (а.с.6). Під час шлюбу 21.01.2007р. у них народився син [PERSON] (а.с.7), а 14.08.2012р. - донька Дар'я (а.с.8), які знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів визначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідач по справі не надає достатньої регулярної допомоги для належного утримання неповнолітніх дітей, у зв'язку з чим порушуються їх інтереси. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в судовому порядку. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи відповідно до ст. 182 СК України стан здоровя дитини, матеріальне становище платника аліментів, що відповідач перебуває в працездатному віці, і може працювати, не обтяжений турботами щодо, утримання інших дітей або непрацездатних батьків і являючись батьком дітей: сина [PERSON], 21.01.2007р.н., та доньку Дар'ю, 14.08.2012р.н.,, зобов'язаний утримувати їх до повноліття. Також приймаючи до уваги, що у відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, враховуючи законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму на дитину від 6 до 18 років та виходячи з рівності прав і обовязків батьків щодо утримання та виховання дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісяця, оскільки такий розмір аліментів відповідає принципам справедливості та розумності. При цьому згідно з ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з 04.09.2017року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу. В силу ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 640грн. в доход держави.

Outcome: approved