Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

03 лютого 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Укрсельхозпром», в якому просила припинити право власності відповідача на земельну ділянку площею 4,13 га з кадастровим номером 5323483400:00:004:0224, що розташована на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та визнати за нею право власності на вказану ділянку. Позов обґрунтовувала тим, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 лютого 2015 року у справі № 542/715/15-ц визнано недійсним укладений між ТОВ ВКФ «Укрсельхозпром» та [PERSON] договір міни земельних ділянок від 27 вересня 2002 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2593, зобовязано ТОВ ВКФ «Укрсельхозпром» повернути [PERSON] земельну ділянку. Позивачка, маючи намір зареєструвати своє право власності, звернулась до реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, але їй було відмовлено у звязку з тим, що не була проведена державна реєстрація припинення права власності за ТОВ ВКФ «Укрсельхозпром». У звязку з тим, що відповідач відмовляється самостійно припинити право власності на земельну ділянку, позивачка була змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача проти позову заперечувала, вказала, що позивач обрала не вірний спосіб захисту своїх прав, до цих правовідносин має застосовуватись реституція, у разі визнання за позивачкою права власності будуть порушені права відповідача. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 лютого 2015 року у справі № 542/715/15-ц визнано недійсним укладений між ТОВ ВКФ «Укрсельхозпром» та [PERSON] договір міни земельних ділянок від 27 вересня 2002 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2593, визнано недійсним державний акт серії ПЛ №210658 від 07.02.2008 року на право власності ТОВ ВКФ «Укрсельхозпром», на земельну ділянку площею 4,13 га., що розташована на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зобовязано ТОВ ВКФ «Укрсельхозпром» повернути [PERSON] земельну ділянку (а.с. 5-10). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] реєстраційної служби Новосанжарського РУЮ Полтавської області №27021424 від 12 грудня 2015 року було відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5323483400:00:004:0224, що розташована на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району за [PERSON], у звязку з не проведенням державної реєстрації припинення права власності на зазначену земельну ділянку за ТОВ ВКФ «Укрсельхозпром» (а.с. 11). Частини 1, 5 статті 216 ЦК України передбачають, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Враховуючи, що договір міни земельних ділянок від 27 вересня 2002 року, укладений між ТОВ ВКФ «Укрсельхозпром» та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2593, визнано недійсним, відповідач самостійно відмовляється провести державну реєстрацію припинення права власності, у позивача відсутні інші засоби захисту своїх порушених прав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про припинення права власності на спірну земельну ділянку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 392 ЦК України власник вправі предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Так, судом встановлено, що після посвідчення договору міни земельних ділянок від 27 вересня 2002 року, у позивачки відсутній оригінал державного акту на спірну земельну ділянку, а тому позовні вимоги в частині визнання права власності за нею є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню. Доводи відповідача про обрання неналежного способу захисту та відповідно необхідність повернення [PERSON] земельної ділянки, що розташована на території селища Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Нова, 40, 41, не відносяться до предмету розгляду цього спору, а відповідно розглядаються в Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області.

Outcome: approved