Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

03 серпня 2020 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 3/4 частки квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у період з 05.08.1995 по 21.12.2007 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають двох спільних синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. У період шлюбу сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Позивач вважає, що вказана квартира являється об`єктом спільної сумісної власності, а тому підлягає поділу. Також позивач зазначила, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.11.2019, відповідача було позбавлено батьківських прав по відношенню до їх неповнолітнього сина [PERSON] , 2006 року народження. Крім того, діти проживають разом з позивачем, яка самостійно їх утримує, а відповідач приймає участь в цьому лише в частині сплати аліментів на молодшого сина [PERSON] , 2006 року народження, витрати на забезпечення якого значно перевищують розмір аліментів, які сплачує відповідач. Зазначені обставини, на думку позивача, є підставою для відступу від начала рівності часток подружжя, у зв`язку з чим, просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 3/4 частки спірної квартири, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.05.2020 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки. 11.08.2020, на виконання вимог ухвали судді від 05.05.2020 про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 07.09.2020. 07.09.2020 розгляд справи відкладено на 29.09.2020, у зв`язку з неявкою сторін. 29.09.2020 розгляд справи відкладено на 15.10.2020, у зв`язку з неявкою сторін. 15.10.2020 розгляд справи відкладено на 05.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. 05.11.2020 розгляд справи відкладено на 19.11.2020, у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання, призначене на 19.11.2020, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи оповіщені у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили. Представник позивача у поданій через канцелярію суду письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши про підтримку свого позову, дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву та жодних заяв чи клопотань до суду не подав, у зв`язку з чим, за згодою представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 05.08.1995 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.12.2007, яке набрало законної сили 02.01.2008 (а.с. 15-16). Від даного шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 12-13). У період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.06.1996, зареєстрованим в реєстрі за № 2568 (а.с. 24-25), право власності на яку було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується інформаційною довідкою № 214 від 23.01.2020, виданою Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с. 38). Позивач вважає, що вищевказана квартира являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу. Позивач зазначила, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.11.2019, яке набрало законної сили 05 грудня 2019 року, відповідача було позбавлено батьківських прав по відношенню до їх неповнолітнього сина [PERSON] , 2006 року народження (а.с. 20-23). Також позивач зазначила, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, а відповідач приймає участь в цьому лише в частині сплати аліментів на молодшого сина [PERSON] , 2006 року народження, які стягуються з відповідача на підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.11.2018 у справі № 750/12317/18. Вищевказані обставини, на думку позивача, є підставою для відступу від начала рівності часток подружжя, у зв`язку з чим, просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 3/4 частки спірної квартири. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню як норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі за текстом - КпШС України), так і норми Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України). Відповідно до частини першої статті 22 КпШС України, чинного станом на час укладення договору купівлі-продажу квартири, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою (частина перша статті 23 КпШС України). Відповідно до статті 16 Закону України «Про власність» (в редакції станом на час придбання спірної квартири) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 266/5267/18, провадження № 61-6647св19. Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі № 286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира придбана під час перебування у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності, тому підлягає поділу в межах розгляду даної справи. Статтею 70 СК України передбачено два випадки, коли суд має право відступити від начал рівності часток подружжя у праві спільної власності. По-перше, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. По-друге, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім цього, згідно із Законом від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, частину другу статті 70 СК України викладено із доповненням наступного змісту: «при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.» Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріальне забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено. Обов`язок, передбачений статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.12.2018 (справа № 456/828/17, провадження № 61-252св17). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Прощенко Л.В., станом на 12.11.2020 заборгованість [PERSON] складає 51 215,64 грн. 16.11.2020 Чернігівським ВП ГУНП в Чернігівській області зареєстровано заяву [PERSON] за № 57930 про вжиття заходів до [PERSON] , який не сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина. Отже, надані позивачем докази свідчать про не виконання відповідачем судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.11.2018 про стягнення з нього аліментів на неповнолітнього сина, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на час розгляду справи становить 51 215,64 грн. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині вимог позивача щодо відступлення від рівності часток подружжя та визнання за нею права власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] , що буде достатньою компенсацією неналежної поведінки відповідача в питанні матеріального забезпечення дитини. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь позивача в розмірі 1 245 грн, держави - 419,67 грн.

Outcome: partial