Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

03 липня 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договору про відступлення права вимоги за договором позики від 12 серпня 2010 року та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 12 серпня 2010 року, які укладені 29 травня 2017 року. Обґрунтовано позов тим, що 29 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 12 серпня 2010 року, за яким [PERSON] набула право вимоги по зобов'язанням фізичної особи-підприємця [PERSON] за договором позики від 12 серпня 2010 року на загальну суму 1620989 грн. 23 коп. Згідно даного договору новий кредитор сплатив первісному кредитору за уступку права вимоги 510000 грн. Також, 29 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 12 серпня 2010 року. Позивачі не погоджуються з сумою, на яку було відступлено право вимоги та не мають підтверджуючих документів щодо сплати новим кредитором первісному кредитору 510000 грн., а тому звернулися до суду за захистом своїх порушених прав. У судовому засіданні позивач та представник позивачів позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що вимоги позивачів є безпідставними, оскаржувані договори відповідають вимогам закону, кошти за договором про відступлення права вимоги сплачені готівкою до підписання договору, про що зазначено в п. 2 договору про відступлення права вимоги. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 12 серпня 2010 року між [PERSON] (позикодавець) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику гроші в сумі 510000 грн., а позичальник бере у борг у позикодавця вищезазначену суму з терміном повернення 30 серпня 2015 року. 247978 грн. надаються після оформлення договору іпотеки, а решта коштів в сумі 262022 грн. протягом трьох місяців з дня надання першого траншу. Факт надання коштів за цим договором підтверджується особистими розписками позичальника (а/с 8). Пунктом 3 договору позики сторони передбачили, що за цим договором позичальник зобов'язується сплачувати позикодавцю відсотки щомісячно в розмірі 24% річних не пізніше останнього числа кожного поточного місяця. Крім того, 31 серпня 2012 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір про зміни до договору позики від 12 серпня 2010 року, за яким сторони домовились п. 4 договору позики викласти в такій редакції: «Погашення позики здійснюється позичальником в кінці терміну цього договору - 30 серпня 2015 року». Інші умови договору позики залишаються без змін (а/с 9). Також, 12 серпня 2010 року між [PERSON] (Іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мстислав» (Іпотекодавець) у забезпечення вимог іпотекодержателя, що витікають з договору позики від 12 серпня 2010 року було укладено договір іпотеки, за яким передано в іпотеку нерухоме майно: нежиле приміщення загальною площею 609,7 кв.м., в тому числі площа підвалу - 365,2 кв.м., що знаходиться за адресою[ADDRESS], яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мстислав» (а/с 10-13). 29 травня 2017 року між [PERSON] (Первісний кредитор) та [PERSON] (Новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор уступає новому кредитору право вимоги по зобов'язанням фізичної особи-підприємця [PERSON] перед первісним кредитором за договором позики від 12 серпня 2010 року на загальну суму 1620989 грн. 23 коп. Оригінали документів, що підтверджують заборгованість - договір позики від 12 серпня 2010 року, договір про зміни до договору позики від 31 серпня 2012 року, розрахунок заборгованості передаються новому кредитору по акту, який є невід'ємною частиною цього договору. Новий кредитор сплатив первісному кредитору за уступку права вимоги 510000 грн. повністю до підпису цього договору (а/с 25). Пунктом 3 договору про відступлення права вимоги за договором позики визначено, що первісний кредитор одночасно з цим договором укладає з новим кредитором договір про відступлення права вимоги за договором, що був укладений в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики. Так, 29 травня 2017 року між [PERSON] (Первісний іпотекодержатель) та [PERSON] (Новий іпотекодержатель) було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12 серпня 2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Глобою Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 623. Також, пунктом 6 договору про відступлення права вимоги за договором позики визначено, що первісний кредитор зобов'язаний у 5 денний термін надіслати боржнику повідомлення про відступлення права вимоги. На виконання умов укладених договорів, 29 травня 2017 року [PERSON] надіслала фізичній особі-підприємцю [PERSON] та Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мстислав» повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики від 12 серпня 2010 року та про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12 серпня 2010 року, які було отримано позивачами 30 травня 2017 року (14, 17, 19, 22). Разом з повідомленнями про відступлення права вимоги фізичній особі-підприємцю [PERSON] та директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мстислав» [PERSON] надіслала вимоги-повідомлення про усунення порушення зобов'язань за договором позики від 12 серпня 2010 року, в яких повідомлялося, що станом на 30 травня 2017 року загальна заборгованість становить 1620989 грн. 23 коп. та вимагалося в 30 денний термін з дня отримання цієї вимоги погасити прострочену заборгованість (а/с 15, 20). 08 червня 2017 року позивачі надіслали листи [PERSON], в яких вказують про заперечення щодо вимог-повідомлень (а/с 23, 24). Позивачі зазначають, що загальна заборгованість та розрахунок, що був надісланий разом з вимогою, не відповідають наявній заборгованості. Також, позивачі не погоджуються з сумою, на яку було відступлено право вимоги та не мають підтверджуючих документів щодо сплати новим кредитором первісному кредитору 510000 грн. і не мають можливість їх отримати, а тому звернулися до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, законом встановлена презумпція правомірності правочину і він може бути визнаний судом недійсним тільки з передбачених законом підстав. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1, 2, 3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ч. 2 ст. 517 Цивільного кодексу України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. За таких обставин, оскільки оспорювані договори укладені у встановленій законом формі, не суперечать актам цивільного законодавства, прав позивачів не порушують, суд вважає, що вимоги позивачів з підстав, зазначених у позові і у межах заявлених вимог, не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed