Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

04 грудня 2019 року до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла позовна заява начальника Навчального центру оперативно рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій до [PERSON] та [PERSON] , в якій позивач просить визнати останніх такими, що втратили право користування житловим приміщення, яке розташоване з адресо: [ADDRESS] та зняти з реєстрації місця проживання. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на балансі Навчального центру Оперативно рятувальної служби, як правонаступника реформованої військової частини [NUMBER] , знаходиться колишнє військове містечко, розташоване за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, село Ватутіне. Майно Навчального центру державне майно, закріплене за ним на правах оперативного управління та використовується лише за його цільовим призначенням. Житлові приміщення, що перебувають на балансі Навчального центру є відомчими приміщеннями відповідно до статті 5 Житлового кодексу України, яка передбачає, що Державний житловий фонд перебуває у віданні міністерств. Квартира [ADDRESS] була виділена [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] дружина, [PERSON] дочка, у зв`язку зі службовою необхідністю. Вселення до зазначеної квартири відбувалось на підставі ордеру, відповідно до статті 58 Житлового кодексу України. Як вказав позивач, на сьогоднішній день основним квартиронаймачем є [PERSON] , яка зареєстрована за вищевказаною адресою і відповідно до довідки Ватутінської сільської ради має такий склад сім`ї: чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] . Згідно з довідкою квартирно експлуатаційного відділення за [PERSON] існує заборгованість, яка станом на жовтень 2019 року склала 20648 гривень 99 копійок та комісією Навчального центру з вивчення житлово побутових умов неодноразово було підтверджено, що [PERSON] та члени її сім`ї за зареєстрованою адресою більше шести місяців без поважних причин не проживають, речі у квартирі відсутні. Також актом депутата Ватутінської сільської ради Нововодолазького району Харківської області підтверджено, що [PERSON] , 1968 року народження та члени її сім`ї: [PERSON] , 1957 року народження, та [PERSON] , 1985 року народження, з січня 2018 року за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживають, чим, на думку позивача, порушують статтю 10 Житлового кодексу України. Відомостей про поважність своєї відсутності нікому не повідомляли, комунальні послуги не сплачують. 18 грудня 2019 року Нововодолазьким районним судом Харківської області постановлено ухвалу, якою позов Навчального центру Оперативно рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, залишено без руху. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 січня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 травня 2020 року було визначено про заочний розгляд справи за позовом Навчального центру Оперативно рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільні справі судом не вживалось. Уповноважений представник\~позивача \~Навчального центру\~Оперативно \~рятувальної служби\~цивільного захисту\~Державної служби\~України з\~надзвичайних ситуацій\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~хоча про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи були\~сповіщені завчасно\~відповідно до\~приписів Цивільного\~процесуального кодексу\~України,\~про що\~свідчать наявні\~в матеріалах\~справи повідомлення\~про вручення\~рекомендованих поштових\~відправлень.\~Скориставшись своїм\~правом,\~передбаченим частиною\~3\~статті 211\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~начальник Навчального\~центру Оперативно\~ рятувальної\~служби цивільного\~захисту Державної\~служби України\~з надзвичайних\~ситуацій В.\~Лаврик,\~повноваження якого\~підтверджені наказом\~Державної служби\~України з\~надзвичайних ситуацій\~№ 188\~від 10\~травня 2019\~року «Про\~кадрові питання»,\~на електронну\~адресу судунаправив заяву, яка була зареєстрована за вхідним № ЕП - 1114/20-вх від 18 травня 2020 року, з проханням справу розглянути за відсутності їх представника, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі й просить його задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення (а. с. 84). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судові засідання не з`являлися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог Цивільного процесуального законодавства України за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області. Згідно з даними поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення «за закінченням встановленого строку зберігання» (а. с. 61 72). Крім того, у судове засідання, що було призначено на 18 травня 2020 року відповідачі повідомлялися шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті судової влади України за наступними посиланнями: https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/931181/ та https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/931180/. Про причини своєї неявки [PERSON] та [PERSON] суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або про її розгляд за їх відсутності, а також відзив на позовну заяву, не надавали. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України України\~передбачено, що неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи\~доказів\~(постановляє\~заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, відповідно до частини 1\~статті 280 Цивільного процесуального кодексу України\~у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчить його відповідна заява долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідачі будучи завчасно належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явилися у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд вважає за необхідне зазначити, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1\~статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З матеріалів справи судом встановлено, що житловий будинок на 24 квартири (інвентарний номер 101320058) по [ADDRESS] перебуває на обліку Навчального центру Оперативно рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, що підтверджується довідкою № 010/0350/2082 від 02 грудня 2019 року та витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна (додаток до лита Фонду державного майна України від 19 березня 2018 року № 10 15 - 5373) (а. с. 10, 11). 18 жовтня 1988 року військослужбовцю [PERSON] , який має наступний склад сім`ї: дружину [PERSON] , 1968 року народження, та доньку [PERSON] , 1985 року народження, надано талон до ордеру № [NUMBER] який дає право на зайняття квартири [ADDRESS] , площею 29,8 кв. м. (а. с. 24). Згідно довідки Ватутінської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 20 листопада 2019 року № 1118, [PERSON] , 1968 року народження, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] та має склад сім`ї: чоловік [PERSON] , 1957 року народження, дочка [PERSON] , 1985 року народження (а. с. 8). Відповідно до акту депутата округу № 2 Ватутінської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Удовиця Н. В. від 20 листопада 2019 року № 812, складеного у присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] , підтверджено факт того, що [PERSON] ,1968 року народження, та члени її сім`ї: чоловік [PERSON] , 1957 року народження, дочка [PERSON] , 1985 року народження, з січня 2018 року за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживають (а. с. 4). З акту вивчення житлово побутових умов № 1, складеного комісією відповідно до наказу начальника Навчального центру Оперативно рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 25 жовтня 2019 року № 420 «Про призначення комісії з вивчення житлово побутових умов» у присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] вбачається, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] громадянка [PERSON] та члени її сім`ї більше шести місяців без поважних причин не проживають, інформацію про відсутність з поважних причин (виїзд за умовами і характером роботи або у зв`язку із навчанням, виїзд для лікування тощо) нікому не залишили. На момент перевірки двері ніхто не відчинив. Вказаний акт затверджений начальником Навчального центру Оперативно рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій В. Лаврик 28 жовтня 2019 року (а. с. 5). Аналогічні відомості містяться й у акті вивчення житлово побутових умов № 2, складеного комісією та затвердженого начальником Навчального центру Оперативно рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій В. Лаврик 31 жовтня 2019 року (а. с. 6). Зі змісту акту вивчення житлово побутових умов № 3, складеного комісією відповідно до наказу начальника Навчального центру Оперативно рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 25 жовтня 2019 року № 420 «Про призначення комісії з вивчення житлово побутових умов» у присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] вбачається, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] громадянка [PERSON] та члени її сім`ї більше шести місяців без поважних причин не проживають, своєчасно квартплату та плату за комунальні послуги не сплачують, що суперечить статті 68 Житлового кодексу України, використовують житлове приміщення не за призначенням. На момент перевірки двері ніхто не відчинив. Комісія, зайшовши до квартири, засвідчила, що умови не пристосовані до проживання, меблі відсутні. Квартира знаходиться в занедбаному стані. Вказаний акт затверджений начальником Навчального центру Оперативно рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій В. Лаврик 07 листопада 2019 року (а. с. 7). Згідно довідки розрахунку, зробленого Навчальним центром Оперативно рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, вбачається, що квартиронаймач [PERSON] та члени її сім`ї, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , мають заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам перед Навчальним центром оперативно рятувальної служби цивільного захисту Державної служби\~України з\~надзвичайних ситуаційза період з січня 2018 року по жовтень 2019 року в сумі 20648 гривень 99 копійок (а. с. 26). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2019 року Нововодолазьким районним судом Харківської області ухвалено заочне рішення по справі з єдиним унікальним № 631/709/19 за позовом Навчального центру\~Оперативно \~рятувальної служби\~цивільного захисту\~Державної служби\~України з\~надзвичайних ситуаційдо [PERSON] про втрату права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] (а. с. 85 91). Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Конституції України та Житлового кодексу України. Так, з огляду на положення статті 47 Конституції України та статті 1 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло. У свою чергу, положеннями частини четвертої статті 9 Житлового кодексу України закріплена гарантія кожного громадянина, відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до\~частин 1\~та 2\~статті 61\~Житлового кодексу\~України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем\~житлово експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності\~відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем\~громадянином, на ім`я якого видано ордер. При цьому, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно (частина 1 статті 65 Житлового кодексу України). Положеннями статті 163 Житлового кодексу України визначено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Як убачається з положень статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 Житлового кодексу України). Згідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України у пункті 10 своєї Постанови Пленуму № 2 від 12 червня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Також відповідно\~до положень частини 2 статті 72 Житлового кодексу України якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору\~судом. Зазначена стаття містить перелік причин, які відповідно до обставин можуть бути визнанні поважними, однак до суду не надано жодного підтвердження їх існування. Кваліфікуючи спірні правовідносини, з урахуванням наданих доказів по справі, встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] протягом останнього року відсутні за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] без поважної причини, судові виклики у судові засідання відповідачам також вручити не виявилося можливим, в зв`язку з тим, що вони за місцем своєї реєстрації не проживають, ніяких доказів, що після виїзду зі спірної квартири до сьогоднішнього дня вживались будь які спроби вселитись до спірної квартири відповідачами не надано. З урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Щодо вимоги Навчального центру\~Оперативно \~рятувальної служби\~цивільного захисту\~Державної служби\~України з\~надзвичайних ситуаційу частині примусового зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON] суд дійшов висновку, що ця вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав. У постанові\~Верховного Суду\~України від\~16\~січня 2012\~року по \~справі № 6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті\~71,\~72,\~116,\~156 Житлового кодексу УРСР,\~стаття 405 Цивільного кодексу України). Отже у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон України № 1382 ІV від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення\~ статті 7\~цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до частини 1 статті 7 наведеного вище Закону України зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Приписами частини 1\~ статті 11\~Закону України\~№ 1382\~ ІV\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» реєстрація та\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання/перебування\~осіб у\~межах відповідної\~адміністративно \~територіальної одиниціздійснюється органом реєстрації. Пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, встановлено перелік підстав зняття з реєстрації місця проживання особи, серед яких є рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, дає підстави уповноваженому державному реєстраційному органу здійснити функції щодо зняття цієї особи з реєстрації. Тому, суд приходить до переконання, що вимоги Навчального центру\~Оперативно \~рятувальної служби\~цивільного захисту\~Державної служби\~України з\~надзвичайних ситуаційу частині примусового зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню. Крім того, ані Ватутінська сільська рада Нововодолазького району Харківської області, ані Нововодолазький районний сектор Державної міграційної служби України у Харківській області не є стороною по справі. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог Навчального центру\~Оперативно \~рятувальної служби\~цивільного захисту\~Державної служби\~України з\~надзвичайних ситуаційсуд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Таким законом є Закон України № 3674-VІ від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем пред`явлено дві самостійні вимоги немайнового характеру до двох різних відповідачів та сплачено судовий збір на загальну суму 3842 гривні 00 копійок, що підтверджується платіжними дорученнями № 594 від 26 листопада 2019 року та № 2 від 09 січня 2020 року. Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позовні вимоги Навчального центру Оперативно рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій задоволені частково, суд приходить до висновку про необхідність стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 гривня 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial