Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

03.11.2016р. ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 08.08.2005р. між ЗАТ КБ „ПриватБанк (в подальшому назва банка була змінена на ПАТ КБ „ПриватБанк) та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №DNHLG000000383 про надання кредиту у вигляді неповновлюваної кредитної лінії. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачці [PERSON] кредит в іноземній валюті у розмірі 82 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 08.08.2025р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,56% річних. 23.03.2008р. між позивачем та відповідачкою [PERSON], було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №DNHLG000000383 від 08.08.2005р., відповідно до умов якого збільшено розмір наданого кредитного ліміту в рамках непоновлюваної кредитної лінії до 137 000 доларів США, розмір відсотків за користування кредитом зменшено до 12,96% річних та визначена сума щомісячного платежу 1732,72 доларів США. Позивач зі свого боку виконав зобовязання за кредитним договором та надав позичальнику кредит, шляхом надання готівки, проте відповідачка зі свого боку умови договору виконує не належним чином, допустила прострочення виконання зобов'язань, у звязку з чим станом на 06.05.2016р. має прострочену заборгованість, а саме, за тілом кредиту 27 697,06 доларів США, по відсоткам 132 801,99 доларів США, з комісії 8 352,14 доларів США. Виходячи з положень ч.1 ст. 20 ЦК України, з урахуванням наданого позивачеві права вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, позивач звернувся до суду за захистом свого права у судовому порядку шляхом стягнення з відповідачки заборгованості по нарахованим відсоткам за кредитним договором №DNHLG000000383 від 08.08.2005р. за період з 20.11.2013р. по 06.05.2016р. у розмірі 40 536,33 доларів США. Своєю заявою від 12.12.2016р. представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 14.04.2014р. а.с. № 30), позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, розглянувши справу за її відсутності, проти винесення по справі заочного рішення не заперечувала (а.с. № 35). Відповідачка [PERSON] в судові засідання, які призначались до розгляду на 25.11.2016р. та 12.12.2016р. повторно не зявилась, про дату та час слухання справи повідомлялась належним чином, за адресою, наданою ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області від 12.11.2016р. (а.с. № 28), в матеріалах справи наявні докази отримання відповідачкою двох судових повісток (а.с. № 25, 26, 33, 34). За такими обставинами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і постановити по справі заочне рішення суду за правилами ч.4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позичальник має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Судом встановлено, що 08.08.2005р. між ЗАТ КБ „ПриватБанк (в подальшому назва банка змінена на ПАТ КБ „ПриватБанк ) та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №DNHLG000000383 про надання кредиту у вигляді неповновлюваної кредитної лінії. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачці кредит в іноземній валюті у розмірі 82 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 08.08.2025р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,56% річних (а.с. № 14-16). 23.03.2008р. між позивачем та відповідачкою [PERSON], було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №DNHLG000000383 від 08.08.2005р., відповідно до умов якого змінено розмір кредитного ліміту в рамках непоновлюваної кредитної лінії до 137 000 доларів США, розмір відсотків за користування кредитом зменшено до 12,96% річних та визначена сума щомісячного платежу 1732,72 доларів США (а.с. №16 зв.) Факт отримання відповідачкою коштів підтверджується заявою на видачу готівки №3 від 08.08.2005р., заявою на видачу готівки №3 від 23.04.2008р. (а.с. №36). У звязку з неналежним виконанням відповідачкою [PERSON] зобовязань за договором, станом 06.05.2016р. відповідачка має прострочену заборгованість, а саме, за тілом кредиту 27 697,06 доларів США, по відсоткам за користування кредитом 132 801,99 доларів США, з комісії 8\~352,14 доларів США. Відповідно до детального розрахунку заборгованості (а.с. № 9-12 зв.) заборгованість відповідачки [PERSON] по нарахованим відсоткам за кредитним договором №DNHLG000000383 від 08.08.2005р. за період з 20.11.2013р. по 06.05.2016р. складає 40 536,33 доларів США. Відповідно до умов п.2.2.2, п.3.1 кредитного договору, відповідачка взяла на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п.1.1 договору з дати списання коштів з кредитного рахунку до дати погашення кредиту щомісячно в період сплати в розмірі визначеному п.1.1. договору, проте, дані зобов'язання належним чином [PERSON] не виконує. Згідно до ч.1 ст.20 ЦК України, право на захист здійснює особа на свій розсуд, отже кредитор на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. З огляду на те, що відповідачкою не надано суду жодного доказу щодо погашення заборгованості по договору повністю або частково, суд вважає, що з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути на користь ПАТ КБ „ПриватБанк суму заборгованості по нарахованим відсоткам за кредитним договором №DNHLG000000383 від 08.08.2005р. за період з 20.11.2013р. по 06.05.2016р. в розмірі 40 536,33 доларів США. З огляду на те, що представник позивача просив стягнути кошти за кредитним договором в іноземній валюті, то положення абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», стосовно стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення суду у разі предявлення позову в іноземній валюті, не застосовуються. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог банку повністю по сумі позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову судового збору в розмірі 15 274 грн. 09 коп., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. № 2-6). Разом з цим, відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Згідно розяснень, що містяться в п. 11 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014р. з подальшими змінами, якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову. Як вбачається, позовна заява подана позивачем до суду 03.11.2016р., а судовий збір сплачувався декількома квитанціями 10.05.2016р. та 10.10.2016р. З огляду на те, що остання сплата судового збору відбулася 10.10.2016р., та враховуючи, що ціна позову зазначена в іноземній валюті, то суд вважає, що розмір судового збору слід визначати саме станом на 10.10.2016р. ( день останньої доплати судового збору позивачем). Таким чином, враховуючи, що ціна позову складає 40\~536,33дол.США, що згідно довідки НБУ про курс долара до гривні на 10.10.2016р. становить 1\~047 494грн. 64коп. ( 100 дол. - 2584,0885грн.). З огляду на це, розмір судового збору, який банк мав би сплатити становив 15\~ 712грн. 42коп. З огляду на те, що банком при подачі позову сплачений судовий збір у розмірі 15 274грн. 09коп., то з відповідача на користь держави слід достягнути судовий збір у розмірі 438грн. 33коп.(15\~712,42грн. -15\~274,09грн.) На підставі викладеного,

Outcome: approved