Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

04 грудня 2013 року позивач звернулась до суду з позовом, яким просить: розірвати укладений з відповідачем шлюб; стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, [PERSON] [INFO] у розмірі ? частки від усіх доходів відповідача. Вимоги мотивовані тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, родина фактично розпалась, вони мешкають окремо, дитина проживає з позивачем, відповідач належної матеріальної допомоги для утримання дитини не надає. Позивач та її представник надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у позовній заяві наполягають. В судове засідання відповідач, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, не явився, а тому суд, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 цього Кодексу. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 березня 1991 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі, актовий запис №247 (а.с.22); від шлюбу мають дитину, [PERSON], яка народилась [INFO] року (а.с.8). Як вбачається зі змісту позовної заяви, сторони припинили шлюбні відносини, почуття любові втрачене, сім`я існує лише формально, дитина проживає з матір'ю, спору про її місце проживання немає. Згідно із ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, а згідно ч.2 ст.112 того ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача з огляду чого позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, шлюб між сторонами слід розірвати. Роз'яснити сторонам, що згідно ч.2 ст.114 СК України шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. За змістом ст.180, ч.3 ст.181, ч.2 ст.182, ч.1 ст.183 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки судом не встановлені обставини щодо неможливості сплати відповідачем аліментів у заявленому розмірі, слід прийти до висновку про задоволення заявлених позивачем вимог та стягнення з відповідача аліментів у розмірі ? частки від усіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Суд враховує положення ч.1 ст.191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, та за п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору: на користь позивача у розмірі 114грн. 70коп. за вимогу про розірвання шлюбу; у дохід держави у розмірі 229грн. 40коп. за вимоги про стягнення аліментів. Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, то ця вимога, на думку суду, задоволенню не підлягає. Так, ст.79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи; до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, які, відповідно до ст.84 того ж Кодексу, складаються з правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. В якості доказу надання позивачу правової допомоги та понесення витрат на неї, суду представлено договір про надання правової допомоги з ТОВ «Незалежний правозахисний альянс» від 20.11.2013 року та прибутковий касовий ордер б/н від тієїж дати про сплату позивачем 3500грн. за надання правової допомоги. Згідно ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Оскільки судом не постановлялось ухвали про допущення до участі у справі осіб, які мають право на надання правової допомоги, підстав для віднесення понесених позивачем витрат у розмірі 3500грн. до витрат на правову допомогу немає. На підставі викладеного,

Outcome: partial