Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

02 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.09.2005 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, зобов'язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 401 008,96 грн. (т. 1 а.с.а.с. 2 - 4). 29 квітня 2015 року суд ухвалив заочне рішення, яким позов задовольнив (т. 1 а.с.а.с. 57, 58). Ухвалою суду від 13.06.2016 року заочне рішення від 29.04.2015 року було скасоване (т. 1 а.с. 116). Представник позивача у судовому засіданні заявлений позов підтримала. Відповідач, його представник до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.09.2005 року між сторонами було укладено кредитний договір №DNHDAE00002029, за умовами якого позивач для придбання автомобіля надав відповідачу кредит у сумі 44 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом (1,33 % на місяць) строком до 27.09.2010 року (т. 1 а.с.а.с. 10 - 13). Відповідач неналежно виконував свої зобов'язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у нього перед позивачем станом на 10.12.2014 року утворилася заборгованість у сумі 25 628,49 доларів США (або 401 008,96 грн.) відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с.а.с. 5 - 9). 11 листопада 2015 року Кіровським відділом державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі виконавчого листа, виданого за заочним рішенням від 29.04.2015 року, було відкрите виконавче провадження, у рамках якого було реалізовано майно відповідача. Загальна сума коштів, що надійшли на рахунок позивача від реалізації майна відповідача склала 3 616,81 грн. (т. 1 а.с. 163-звор.). Викладені обставини підтверджуються матеріалами виконавчого провадження №49287407 (т. 1 а.с.а.с. 153 - 282). Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК, було укладено. У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов'язки з повернення кредиту, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов'язань у розумінні приведеної норми. Частиною 1 статті 14 ЦК передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються. Згідно зі статтею 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити, стягнувши з відповідача кошти, що дорівнюють різниці між сумою, визначеною позивачем у позові, та коштами, що було стягнуто у рамках виконавчого провадження, тобто 397 392,15 грн. У порядку статті 88 ЦПК суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача компенсацію судових витрат у сумі 3 654,00 грн. (т. 1 а.с. 1).

Outcome: partial