Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

03.03.2016 року представник позивача звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 03.07.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON]К укладено кредитний договір № Р24.187.73279, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 35000 грн. зі сплатою 10% річних з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. 31.12.2015 року між ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №31/12-2, згідно якого клієнт (первісний кредитор Банк) відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору, Позивачу) з 31.12.2015 року, а позивач набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Станом на 11.02.2016 року відповідач, в звязку з невиконанням умов договору має заборгованість в розмірі 41738,12 грн., яка складається з: - основної заборгованості 30680,96 грн., - заборгованості по процентам за користування кредитом 11057,16 грн. Відповідач в добровільному порядку не сплатив заборгованість, а тому представник позивача просить стягнути на користь ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 41 728,12 грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, згідно письмового клопотання просив справу розглянути за його відсутності (а.с. 4). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ним особисто судових повісток з викликом в судове засідання на 31.05.2016 року, 14.07.2016 року (а.с. 34,36), в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Оскільки представника позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Суд встановив, що 03.07.2014 року ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали Кредитний договір № Р24.187.73279 (а.с. 12-14). Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 35000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, строком на 60 місяців, а позичальник зобов'язується повернути наданий кредит разом з процентними платежами та комісіями ( п. 1.1, 1.2 договору). Пунктом 1.3, 1.4 договору встановлено розмір процентної ставки за користування кредитом в розмірі 10,00 % річних від залишкової суми кредиту, а також плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,35% від початкової суми кредиту. Відповідно до п. 2.1 Договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках включно до 3 дня/числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних внесків за кредитним договором, який сторонами узгоджений в розділі 6 кредитного договору. ПАТ «Ідея Банк» виконав свої зобовязання в частині надання кредитних коштів відповідачу, що підтверджується ордером-розпорядженням №1 від 03.07.2014 р. . та меморіальним ордером №Р24.187.73279.1 від 03.07.2014 р. (а.с. 15, 22). 31.12.2015 року між ТОВ «ФК «Рантье» та ПАТ «Ідея Банк» укладено Договір факторингу №31/12-2, відповідно до п. 1.1, 1.2 якого Клієнт (первісний кредитор ПАТ «Ідея Банк») відступає (передає у власність) Факторові (новому кредитору ТОВ «ФК «Рантье») з 31 грудня 2015 року права вимоги під фінансування від Фактора, а Фактор набуває (приймає у власність) від Клієнта з 31 грудня 2015 року права вимоги та здійснює їх оплату (фінансування) Клієнту за плату. Фактор після переходу до нього прав вимоги стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між Клієнтом та боржниками, та одержує право замість Клієнта вимагати від боржників належного виконання ними зобовязань за такими кредитними договорами в межах переданих прав вимоги (а.с. 16-21). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором, при цьому ст.1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст.1080 Цивільного Кодексу України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно до ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст.516 ЦК України). Внаслідок укладення вказаного договору факторингу відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «ФК «Рантье» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 03.07.2014 року № Р24.187.73279, позичальником згідно якого є [PERSON], що підтверджується витягом з додатку №2 до Договору факторингу акт прийому передач прав вимоги (а.с. 24). Згідно вказаного витягу сума заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором на момент передачі права вимоги - 31.12.2015 р. складала 41 738,12 грн. Відповідачу повідомлено про зміну кредитора по кредитному договору № Р24.187.73279 від 03.07.2014 року та запропоновано перерахувати на користь Фактора суму заборгованості (а.с.11) Як вбачається з виписки по особовому рахунку за вказаним кредитним договором (а.с. 23), відповідач всупереч умовам кредитного договору зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконував, внаслідок чого за кредитним договором виникла заборгованість, сума якої з 31.12.2015 року не змінилася та станом на 11.02.2016 року становить 41738,12 грн, яка складається із: - заборгованості за тілом кредиту 30680,96 грн.; - заборгованості по процентом за користування кредитом - 11057, 16 грн., що підтверджується довідками-розрахунками (а.с. 25, 26) В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він на вимогу кредитора зобовязаний сплатити грошову суму, при цьому ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обовязок позивальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Отже, вимоги Позивача про наявність заборгованості за кредитним договором від 03.07.2014 року № Р24.187.73279 у позичальника [PERSON] є доведеними, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості станом на 11.02.2016 року в розмірі 41738,12 грн. Позивачем при зверненні до суду із позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 грн. (а.с. 1), який в силу ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON]

Outcome: approved