Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

03 листопада 2020 року [PERSON] в особі свого представника пред`явив вказаний позов, посилаючись на наступні обставини. [INFO] помер його батько [PERSON] в с.Дивізія Татарбунарського району Одеської області, після смерті якого залишилось право на земельну частку (пай) розміром 5,0 в умовних ка- дастрових гектарах із земель колишнього КСП «Україна», згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0146146. Він є спадкоємцем першої черги за законом, після смерті спад- кодавця фактично прийняв спадщину, оскільки вступив в управління спадковим майном, отриму- вав орендну плату за землю. При зверненні до державного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області із заявою про прийняття спадщини після померлого батька йому було відмовлено у зв`язку з втратою шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та не надання доказів фактичного прийняття спадку. Зважаючи на те, що успадкувати право на земельну частку (пай) у нотаріальному порядку він не має можливості, просив визнати за ним право на спадкове майно. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути сп- раву за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.17). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за від- сутності представника сільської ради, позовні вимоги визнав (а.с.18), відзиву до суду та позивачу не надіслав. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про роз- гляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звуко- записувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здій- снюється. Як передбачено ч.3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження за наявними у справі доказами у зв`язку з визнанням позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Ко- дексом випадках. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. З копій: паспорту серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.4,7) видно, що [PERSON] народився [INFO] в с.Дивізія Татарбунарського району Одесь- кої області, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8) підтверджується, що батько позивача - [PERSON] помер [INFO] в с.Дивізія Татарбунарського району Одеської області. Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД за № 0146146 від 21.12.1996 р. (а.с.9), [PERSON] є власником земельної частки (паю) розміром 5.0 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала в КСП «Україна». Довідкою виконкому Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 358 від 16.07.2020 р. (а.с.10) підтверджується, що після смерті [PERSON] , яка настала [INFO] р., фактично вступив в управління та володіння спадковим майном його син [PERSON] , 1958 р. народження, та отримував орендну плату за земельний пай, який належав померлому. Відмова нотаріуса (а.с.11) свідчить про неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та не надання належних доказів фактичного прийняття спадщини. В силу ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які ви- никли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосо- вуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чин- ності. Таким чином, до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини. Оскільки спадщина по даній справі відкрилась [INFO] - в день смерті спадкодавця [PERSON] , діяв ЦК УРСР (1963 року), зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення спірних правовідносин. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоє- мець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прий- нята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент від- криття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Згідно ч.ч.1,2 ст.549 ЦК УРСР (1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.529 (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями пер- шої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) по- мерлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. В силу ст.550 ЦК УРСР, якщо спадкоємець в установлений ст.549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує пи- тання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно за наяв- ності інших спадкоємців і спору між ними (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 р. (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05. 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивіль- них і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду циві- льних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено, що позивач є сином померлого [PERSON] , а отже, спад- коємцем першої черги за законом, однак, перешкодою в отриманні ним свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) є те, що йому необхідно надати докази фактичного прийняття спадщини та довести, що він не пропустив шестимісячний строк на прийняття спадку. Отже, за [PERSON] може бути визнано право на земельну частку (пай) розміром 5,0 в умовних кадастрових гектарах, що залишилася після смерті [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved