Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

03.09.2015 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що 12.01.2011 року між Публічним акціонерним товариством «ВіЕйБі Банком» і відповідачем [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування № ВL_ЖГ00008126 за яким відповідачка отримала на поточні потреби грошові кошти в сумі 10000 грн. зі сплатою 20% річних на строк до 12.01.2014 року. Відповідно до п.2.5.2 Договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в графіку поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБіБанк», вказаний в п.6 Спеціальної частини Договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахунком, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Позивач виконав договірні зобов'язання за договором в повному обсязі, а відповідач від виконання зобов'язань ухиляється. Заборгованість відповідачки [PERSON] за Договором банківського обслуговування становить 46789,46 грн., в тому числі: кредит -4125,48 грн.; відсотки -2557,68 грн.; комісія за РО - 2700,00 грн.; плата з пропуску платежів -37406,30 грн. Просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнського Акціонерного Банку » 46789,46 грн. заборгованості за договором банківського обслуговування. В судове засідання представник позивача не з'явився, але направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про день та час судового розгляду справи. Представник позивачки Акрітов П.К., який діє на підставі довіреності позов визнав частково. Пояснив, що дійсно між сторонами було укладено відповідний кредитний договір. В той же час, відповідачка внаслідок складного матеріального становища, що пов'язано як із соціально-економічною ситуацією в Україні, яка призвела до знецінення гривні та зубожіння населення України, так і з особистими негативними обставинами, зокрема її сина було мобілізовано на дійсну військову службу, що спричинило стресову ситуацію в її житті потягло непередбачувані грошові витрати, не змогла належним чином виконувати зобов'язання за кредитним договором. Зважаючи на викладене, просить суд зменшити розмір нарахованої відповідачці неустойки, яка значно перевищує розмір збитків заподіяних позивачеві. Суд, заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 12.01.2011 року між Публічним акціонерним товариством ВіЕйБі Банком і відповідачкою [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування № ВL_ЖГ00008126. Сума кредиту отриманого відповідачкою складає -10000 грн. Термін повернення кредиту 12 січня 2014 року. Процентна ставка 20 % річних. Комісія за управління кредитом становить 1,50 % (а.с.5-14). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит. Відповідно до п.2.5.2 Договору відповідачка [PERSON] зобов'язувалася не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБіБанк», вказаний в п.6 Спеціальної частини Договору, у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів , встановлені в графіку, а також у сумах комісії за управління кредитом. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач належно їх не виконувала, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № ВL_ЖГ00008126 (а.с. 3-4). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачем станом на 19.08.2015 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором № ВL_ЖГ00008126 від 12.01.2011 року, відповідно до якого заборгованість відповідача за кредитним договором становить 46789,46 гривень, в тому числі: 4125,48 гривень - заборгованість по сплаті кредиту, 2557,68 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 2700 грн. - комісія за розрахункове обслуговування, 37406,30 грн. - плата за пропуск платежів (неустойка). Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства ( п. 6 цієї статті: справедливість, добросовісність та розумність) та частини четвертої ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Згідно роз'яснень викладених в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). При вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру нарахованої відповідачці пені суд, враховує складну соціально-економічну ситуацію в країні, яка призвела до зубожіння населення держави та знецінення гривні, не прості життєві обставини, які виникли у відповідачки в зв'язку з мобілізацією сина на дійсну військову службу, а також ту обставину, що нарахована за договором пеня за несвоєчасне погашення платежів є неспівмірною із розміром основного боргу, так як значно перевищує розмір простроченого боргу та процентів, а тому сума нарахованої неустойки (в даному випадку пені) підлягає в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшенню до розміру, який суд вважає справедливим з огляду на ступінь невиконання позичальником грошового зобов'язання, а саме до 4126 грн. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивача було звільнено від його сплати.

Outcome: partial