Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

02.09.2019. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить надати їй дозвіл на вивіз до Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , без дозволу (згоди) батька дітей [PERSON] строком до 1 року, дозволити позивачу або її офіційному представнику, без згоди батька [PERSON] , оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за межі України до Російської Федерації строком до 1 року. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . 25 квітня 2018 року заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова шлюб розірваний. Від шлюбу мають трьох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Місце проживання дітей після розірвання шлюбу визначено з позивачем, відповідач проти цього заперечень не має. На цей час діти проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач матеріально утримує дітей, піклується про їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у матеріальному забезпеченні та вихованні дітей не приймає. Зокрема, через відсутність відповідача неможливо оформити дозвіл на виїзд дітей за кордон. 16 червня 2019 року позивач уклала шлюб з [PERSON] . Наразі її чоловіку необхідно виїжджати на роботу за запрошенням до Російської Федерації. Крім того, позивач бажає в подальшому вирішити питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дітей та всиновити дітей [PERSON] . Досудове врегулювання спору не здійснювалося через відсутність відомостей про місцезнаходження відповідача (а.с.1, 23-24). Ухвалою суду від 06.09.2019 року відкрито провадження по справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.09.2019 року звільнено [PERSON] від сплати судового збору. Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі (а.с.53-56). 08.10.2019. відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просить зобов`язати [PERSON] не чинити позивачу [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; встановити позивачу для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такі способи участі: щоденне спілкування батька - [PERSON] з дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми; щороку впродовж одного місяця влітку діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відпочивають разом з батьком [PERSON] за місцем його фактичного мешкання - [ADDRESS] ). Вартість проїзду дітей в місто Бейрут, Ліванська Республіка, за необхідності із супроводом матері [PERSON] , оплачує позивач [PERSON] ; щороку на зимові канікули у період з 01 січня по 10 січня діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відпочивають разом з батьком [PERSON] за місцем його фактичного мешкання - [ADDRESS] ). Вартість проїзду дітей в місто Бейрут, Ліванська Республіка, за необхідності із супроводом матері [PERSON] , оплачує позивач [PERSON] . В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 2003 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . В шлюбі народились діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.04.2018 року шлюб між сторонами розірваний. До 2015 року всі разом мешкали в місті Бейрут, Республіка Ліван, де позивач має особисту квартиру і бізнес. Сім`я була на утриманні позивача. В 2015 році відповідач з дітьми переїхала жити до своїх батьків в м. Харків. Діти є громадянами України, по приїзду були зареєстровані за місцем проживання разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Проти таких дій позивач не заперечував і не оспорював. Щорічно, а то й декілька разів на рік позивач приїздив заради дітей до м. Харкова та весь час приділяв їм увагу, проводив з ними час, придбавав необхідні речі. Останній раз позивач бачився з дітьми в травні 2019 року. Тоді відбувся конфлікт позивача з матір`ю відповідача, після чого будь-яке спілкування позивача з дітьми було припинено, блокуються телефонні дзвінки, на виклики діти не відповідають, не дозволяється спілкування скапом або будь-яким іншим чином (а.с. 90-93). В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - адвокат Чумаков Р.А. підтримав позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просив позов задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі, про що надав відзив на зустрічний позов, де зазначив, що в травні 2019 року у [PERSON] стався конфлікт з матір`ю позивача [PERSON] , останній наніс їй тілесні ушкодження, його розшукує поліція і він у травні 2019 року покинув Україну. Крім того, як відомо позивачу [PERSON] , в Республіці Ліван її колишній чоловік розшукується за борги. Також ще восени 2019 року МЗС України не рекомендувало до відвідування Республіку Ліван через небезпеку. Представник позивача за зустрічним позовом - адвокат Єна Л.А. позовні вимоги позивача за зустрічним позовом підтримала у повному обсязі та просила зустрічний позов задовольнити. В задоволенні позову [PERSON] просила відмовити, про що надала відповідь на відзив (а.с. 135-137). Не заперечувала, що [PERSON] поїхав з України в травні 2019 року, однак заперечувала, що він має борги на території Лівану. Третя особа за первісним та зустрічним позовами - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради стосовно позову [PERSON] направили суду лист, в якому просили прийняти рішення в якнайкращих інтересах дітей. В листі на адресу суду від 13.03.2020 зазначили, що як вбачається з інформації КНП «Міська дитячі поліклініка № 13» Харківської міської ради від 07.02.2020, малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з вересня 2019 року з матір`ю перебувають за межами України. Згідно з інформацією Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №143 Харківської міської ради Харківської області від 07.02.2020, малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дійсно навчались в школі та вибули 09.09.2019 до приватного загальноосвітнього закладу «Загальноосвітня школа з поглибленим вивченням іноземних мов «Мир знаний», Московська область, Російська Федерація. Враховуючи, що малолітні діти з вересня 2019 року на території міста Харкова не проживають, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за неможливе складання до суду обгрунтованого письмового висновку щодо вирішення спору, у зв`язку із відсутністю на те законних підстав. Розгляд справи просили провести за відсутності письмового висновку Департаменту служб, яке діє від імені органу опіки та піклування, та розглядати справу за відсутності представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 08.02.2003 р. позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 25 квітня 2018 р. шлюб між сторонами розірваний. Після розлучення діти залишилися проживати разом з позивачем [PERSON] 16 червня 2019 року позивач уклала шлюб з [PERSON] . Наразі її чоловіку необхідно виїжджати на роботу за запрошенням до Російської Федерації. Згідно з інформацією КНП «Міська дитячі поліклініка № 13» Харківської міської ради від 07.02.2020, малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з вересня 2019 року з матір`ю перебувають за межами України. Згідно з інформацією Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №143 Харківської міської ради Харківської області від 07.02.2020, малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дійсно навчались в школі та вибули 09.09.2019 до приватного загальноосвітнього закладу «Загальноосвітня школа з поглибленим вивченням іноземних мов «Мир знаний», Московська область, Російська Федерація. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Згідно з приписами ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 7 ст. 6 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р.. ратифікованої 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають прав кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідні для розвитку дитини. Згідно з ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, поважати дитину і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняють від обов`язків щодо дитини. Відповідно доЗакону України «Про охорону дитинства», дитина має право на виїзд за межі України, а мати дитини, з якою дитина проживає, має право на вивіз дитини за межи України для його відпочинку і оздоровлення, а безпідставна відмова надати дозвіл (згоду) на це одного з батьків є порушенням прав дитини. Однак батько дітей [PERSON] заперечує проти позову [PERSON] про виїзд дітей до 1 року до Російської Федерації, при цьому в зустрічних позовних вимогах ставить питання про виїзд дітей на канікули до Республіки Ліван. Крім того, як встановлено судом та не заперечувалося представниками сторін, [PERSON] ще в травні 2019 року покинув межі України внаслідок конфлікту з матір`ю колишньої дружини. Ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. встановлено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р., виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Як вбачається з матеріалів справи про стан здоров`я і розвитку дітей піклується матір. З цією метою вона бажає вивезти дітей за кордон. Але відповідач, батько дітей, який проживає окремо від дітей, безпідставно не дає дозволу (згоди) на їх виїзд за кордон спільно з матір`ю. З урахуванням інтересів дітей, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню та вважає можливим надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , без згоди батька - [PERSON] , [INFO] , у супроводі їх матері [PERSON] до Російської Федерації строком до 1(одного) року; надати дозвіл Мацокіній Ірині Валеріївні або її офіційному представникові оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу за межі України малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , без згоди батька - [PERSON] , [INFO] , до Російської Федерації строком до 1(одного) року. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача [PERSON] в доход держави судовий збір в розмірі 1681 грн. 60 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них, суд відмовляє за його необгрунтованістю.

Outcome: approved