Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

03.09.2020 року виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, як орган опіки та піклування (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідачка-1) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач-2) за участю третьої особи КНП «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» (далі по тексту - третя особа) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с.1-60). Так, позивач просить суд: -позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] ; -позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на користь в.о. Генерального директора КНП «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати звернення до суду до досягнення дітьми повноліття.. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.09.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/5286/20 за позовом ВК Білгород-Дністровської МР, як орган опіки та піклування до [PERSON] та [PERSON] за участю третьої особи КНП «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.66-67). Представник позивачка - ВК Білгород-Дністровської МР в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, згідно із якою вказав, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з урахуванням висновку органу опіки та піклування та розглянути справу без його участі. Вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.232). Представник третьої особи - КНП «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, згідно із якою вказав, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти їх задоволення. Просив розглянути справу без його участі. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] , відзив або заперечення на позов ВК Білгород-Дністровської МР до суду не надавали та в судові засідання жодного разу не з`явилися без поважних причин, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань не заявляли, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, а саме через оголошення на сайті Судової влади. Крім цього, відповідачам були направлені судові повістки за місцем їх офіційної реєстрації. Між тим усі документи були повернуті до суду без вручення адресатам (а.с.140, 205). Відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи . У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України). Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідачі - [PERSON] та [PERSON] , були належним чином повідомлені про дату, час і місце судових засідань, жодного разу не з`явилися в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подавали відзив, а представник позивача - ВК Білгород-Дністровської МР не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.04.2021 року постановлено розгляд справи № 495/5286/20 за позовом ВК Білгород-Дністровської МР, як орган опіки та піклування до [PERSON] та [PERSON] за участю третьої особи КНП «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , (актовий запис про народження № 2781 від 17.03.2016 року, місце державної реєстрації: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції) та [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження № 877 від 20.02.2018 року, місце державної реєстрації: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження із зазначенням відомостей про батька від 28.04.2020 року № 00026228222, державна реєстрація народження [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження із зазначенням відомостей про батька від 28.04.2020 року № 00026228015, державна реєстрація народження [PERSON] , [INFO] , проведено відповідно до ст.133 Сімейного кодексу України. [PERSON] з 22.12.2015 року перебуває в шлюбі з громадянином Сирійської Арабської Республіки [PERSON] , [INFO] . Разом подружжя не проживає, спільного господарства не ведуть. Виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради, як органом опіки та піклування, було зроблено запит до Департаменту адміністративних послуг Миколаївської міської ради, за останнім місцем реєстрації батька дитини, [PERSON] (запит від 13.05.2020 року № 32/1254) щодо підтвердження місця реєстрації громадянина [PERSON] . Миколаївським департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради надано відповідь про відсутність правових підстав для надання запитуваної інформації про останнє місце реєстрації громадянина Сирійської Арабської Республіки [PERSON] . На даний час місце проживання/перебування [PERSON] невідомо. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] в якій вона зареєстрована. [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради як отримувач державної допомоги на дитину до трьох років. Згідно інформації управління соціальної політики від 24.04.2020 року № 760/01-09/1272 виплати державної допомоги [PERSON] на дитину до трьох років призупинені з 01.07.2019 року у зв`язку з перебуванням малолітніх [PERSON] та [PERSON] в державному закладі на повному державному утриманні . Рішенням виконавчого комітету від 12.06.2019 року № 265 малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було влаштовано в сім`ю патронатного вихователя на спільне проживання та виховання. Причиною влаштування стала тривала хвороба матері. Рішенням виконавчого комітету від 20.09.2019 року № 359 перебування малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в сім`ї патронатного вихователя було продовжено на три місяці з причин погіршення умов проживання сім`ї [PERSON] та невиконання матір`ю індивідуального плану соціального супроводу. Після вибуття з сім`ї патронатного вихователя та по теперішній час, малолітні [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету від 27.12.2019 року № 471 влаштовані до державного закладу де перебувають на повному державному утриманні за заявою матері з причин важкого матеріального становища [PERSON] терміном на шість місяців. [PERSON] , [INFO] , влаштований до державного закладу на підставі направлення департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації від 27.12.2019 року № 157/03 та рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 27.12.2019 року № 471. [PERSON] , [INFO] , влаштована до державного закладу на підставі направлення департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації від 27.12.2019 року № 158/03 та рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 27.12.2019 року № 471. Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 26.06.2020 року № 214 термін перебування малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у державному закладі на повному державному утриманні продовжено. За період перебування малолітніх [PERSON] та [PERSON] в КНП «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради», мати, [PERSON] , не ініціювала зустрічей з дітьми, на телефонні дзвінки не відповідала, участі в утриманні та вихованні дітей не приймала, бажання забрати їх на домашнє виховання не виявила, на контакт зі спеціалістами служби у справах дітей та фахівцями міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді не йде, індивідуальний план соціального супроводу сім`ї [PERSON] не виконує. Батько, малолітньої [PERSON] , [INFO] , [PERSON] до служби у справах дітей не звертався. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають в службі у справах дітей на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (накази служби у справах дітей від 11.06.2019 року № 46 та № 47 відповідно). [PERSON] неодноразово запрошувалася до служби у справах дітей з метою з`ясування подальшої долі дітей та їх повернення на домашнє виховання. [PERSON] не виявила бажання забрати дітей на домашнє виховання, ігнорує рекомендації спеціалістів та не виконує індивідуальний план соціального супроводу, офіційно не працює, не бажає змінити спосіб життя. За місцем реєстрації [PERSON] характеризується посередньо, притягалась до адміністративної відповідальності (інформація Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області від 30.04.2020 року № 42/8715). Відповідно інформації міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 27.07.2020 року № 497, [PERSON] тривалий час не йде на контакт з фахівцями Центру, на запрошення та телефонні дзвінки не реагує, подальшою долею своїх дітей не цікавиться та не здатна створити належні умови для виховання та утримання малолітніх дітей. Позивач вказує, що згідно інформації КНП «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» від 20.07.2020 року № 601, [PERSON] двічі відвідала своїх дітей, 04.02.2020. року та 14.02.2020 року, більше на зв`язок з адміністрацією закладу вона не виходила. Долею малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мати не цікавиться. За результатами розгляду комісія з питань захисту прав дитини, засідання якої відбулося 25.06.2020 року, дійшла до висновку, що [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не створили належних умов проживання, навчання та розвитку дітей. З огляду на вищевикладене орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради надав висновок від 02.09.2020 року № 32/2130 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Дані обставини і стали підставою для звернення позивачки до суду з відповідною позовною заявою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ст.166 Сімейного кодексу України). У відповідності до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, малолітній син - [PERSON] , [INFO] та малолітня донька - [PERSON] , [INFO] влаштовані до КНП «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» на підставі направлення департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації від 27.12.2019 року № 157/03 та рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 27.12.2019 року № 471. В свою чергу, мати - [PERSON] не ініціювала зустрічей з дітьми, на телефонні дзвінки не відповідала, участі в утриманні та вихованні дітей не приймала, бажання забрати їх на домашнє виховання не виявляла, на контакт зі спеціалістами служби у справах дітей та фахівцями міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді не йшла, індивідуальний план соціального супроводу не виконувала. Батько, малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] до служби у справах дітей не звертався та на теперішній час місце його перебування невідоме. За таких обставин, суд приходить до висновку про відповідність та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] відносно їх малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Крім того, частиною 3 статті 166 Сімейного кодексу України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов`язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання. У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 Кримінального кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Так, при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків на користь дитини, суд має враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Зокрема, чим гірше стан здоров`я дитини, тим більше коштів на утримання вона потребує. При розгляді справи про стягнення аліментів при визначенні їх розміру, суд повинен враховувати також стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч.1 даної статті. Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Згідно із положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», з 01.01.2021 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений в розмірі 1921 грн. (50 % = 960,5 грн.), а для дітей віком від 6 до 18 років - 2 395 грн. (50 % = 1197,5 грн.). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення щомісячно з [PERSON] та [PERSON] аліменти на користь в.о. Генерального директора КНП «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» Одеської обласної ради» на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог ВК Білгород-Дністровської МР, як орган опіки та піклування до [PERSON] та [PERSON] за участю третьої особи КНП «Білгород-Дністровський спеціалізований будинок дитини» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved