Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

03 червня 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з вказаним позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 1795411 грн. 60 коп. в рахунок заборгованості за кредитним договором № 490064734 від 21 квітня 2008 року. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банк»), назву якого змінено на ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено вищевказаний кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 239546 грн. 96 коп., а останній зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за його користування, сплачувати комісії, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за зазначеним кредитним договором, того ж дня - 21 квітня 2008 року, між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 490064734-П, згідно якого остання зобов'язалась відповідати солідарно з боржником [PERSON] перед банком за повне виконання кредитних зобов'язань позичальника, що виникли на підставі договору № 490064734 або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. За умовами договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачами будь-яких обов'язків, встановлених договором, ПАТ «Альфа-Банк» має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення кредиту. Посилаючись на те, що в порушення умов договорів, боржник і його поручитель своїх зобов'язань за вказаними договорами належним чином не виконують, просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість по кредиту, яка утворилася станом на 28 квітня 2014 року у сумі 1795411 грн. 60 коп. Представник позивача - ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій, крім цього, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до суду не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, представник відповідача [PERSON] в минулому судовому засіданні 11 листопада 2014 року позов до [PERSON] не визнала, просила в його задоволенні відмовити посилаючись на те, що позивач не довів факт видачі грошових коштів відповідачу [PERSON], оскільки не надав первинний документ, а саме заяву на видачу готівки, яка підтверджувала б отримання останнім кредитних коштів та наявність заборгованості за кредитом. Крім того, представник посилалась, що зобов'язання [PERSON] перед позивачем припинились на підставі ст. 609 ЦК України, в зв'язку з ліквідацією юридичної особи, оскільки ухвалою господарського суду Миколаївської області від 28 грудня 2011 року у справі 5016/1796/2011918/26 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] та банк в ході здійснення процедури банкрутства вже заявляв аналогічні вимоги до останнього, вони були визнані ліквідатором, за браком коштів частково задоволені, і їх слід вважати погашеними у відповідності до п. 6 ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у редакції станом на 16 жовтня 2011 року. Також зазначила, що припинилися на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України зобов'язання відповідачки [PERSON] Вважала, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками за період з 21 квітня 2008 року по 03 червня 2011 року та пені за період з 28 квітня 2013 року по 28 квітня 2014 року в зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки позивач до суду з даним позовом звернувся 03 червня 2014 року. Крім того, представник у судовому засіданні відмовилась від передачі даного спору на вирішення третейського суду та залишення в зв'язку з цим позову без розгляду, про що зазначала вона в заяві про перегляд заочного рішення. Дослідивши письмові докази, враховуючи пояснення представника відповідача [PERSON] надані в судовому засіданні 11 листопада 2014 року, суд дійшов наступного. 21 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», назву якого змінено на ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 490064734, згідно якого останньому надано кредит у сумі 239546 грн. 96 коп. на строк до 21 квітня 2015 року, зі сплатою 13,99 % річних на придбання транспортного засобу згідно договору купівлі-продажу укладеним між позичальником та ТОВ «АС ЕНД ГРУП» № 17/2008 від 17 квітня 2008 року, а [PERSON], відповідно до п. 3 кредитного договору, зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені вказаним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за його користування, сплачувати комісії за дії банка, які вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов'язань за договором, яка згідно п.2.10 цього договору становить 0,14 % від сум кредиту, а саме 335 грн. 37 коп., сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього, який є його невід'ємною частиною - графіком погашення кредиту та виконувати інші обов'язки, що передбачені договором (а.с.5-12). Відповідно до п. 5 інші істотні умови вказаного договору викладені в розділі № 2, який є невід'ємною його частиною. Відповідно до п.п. 3.4, 3.5, 3.6 розділу № 2 в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісії згідно умов договору позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення та банк має право вимагати від позичальника відшкодування збитків завданих через невиконання чи неналежне виконання позичальником зобов'язань передбачених договором та крім того, сплата неустойки за неналежне виконання зобов'язань за договором не звільняє позичальника від подальшого належного виконання зобов'язань та не позбавляє кредитодавця права звертатись з вимогою про дострокове повернення кредиту. При цьому, сторони обумовили збільшення строку позовної давності по кредиту, який згідно п. 11.3 розділу № 2 вказаного договору, за спорами, що випливають із нього, включаючи, але не обмежуючись відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів, пені) тощо встановлений тривалістю у 50 років. [PERSON] з цим погодився, про що свідчить його підпис в кредитному договорі. Як спосіб забезпечення належного виконання зобов'язання за вище вказаним кредитним договором, 21 квітня 2008 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 490064734-П, за яким остання, відповідно до п. 2.1, зобов'язалася відповідати перед позивачем у разі невиконання зобов'язань [PERSON] передбачених кредитним договором, а саме повертати кредит рівними частинами у терміни, визначеними Основним договором та додатком № 1 до нього, але в будь-якому випадку не пізніше 21 квітня 2015 року, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом у терміни визначеними Основним договором та додатком № 1 до нього, сплачувати неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодовувати збитки заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за Основним договором (а.с.13). Крім того, відповідно до п. 3.1 цього договору у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов'язань по своєчасному і повному поверненню указаних кредитних коштів в зв'язку з чим у нього виникла кредитна заборгованість перед банком, розмір якої станом на 28 квітня 2014 року становить 1795411 грн. 60 коп., з яких: 226210 грн. 01 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 143250 грн. 31 коп. - заборгованість зі сплати відсотків, 18109 грн. 98 коп. - заборгованість по комісії, 1407841 грн. 30 коп. - неустойка (пеня). Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості по кредитному договору № 490064734 від 21 квітня 2008 року станом на 28 квітня 2014 року (а.с.18-19). 29 квітня 2014 року за вих. 37099-102 б/б з метою виконання умов договору позивач направив відповідачам письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату нарахованих процентів за користування кредитом та нарахованих штрафу/пені (а.с.22-25). Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов'язального права за кредитним договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК України та умовами договору. Крім того, ст.ст. 553, 554 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що позивач не довів факт видачі грошових коштів відповідачу [PERSON] згідно укладеного кредитного договору № 490064734 від 21 квітня 2008 року, суд не приймає до уваги, оскільки видача кредитних коштів останньому підтверджується завіреними копіями меморіальних ордерів № 2895 та № 2897 від 21 квітня 2008 року та випискою про рух коштів по розрахунковому рахунку відповідача [PERSON] (а.с. 221-223). Крім того, посилання представника відповідача [PERSON] на те, що банк в ході здійснення процедури банкрутства вже заявляв аналогічні вимоги до фізичної особи-підприємця [PERSON], вони були визнані ліквідатором та що їх слід вважати погашеними є безпідставними, оскільки учасником зобов'язання за кредитним договором № 490064734 від 21 квітня 2008 року є [PERSON], а не фізична особа-підприємць [PERSON], а тому перший і повинен відповідати за взяте на себе зобов'язання, яке не припинилось, а тому не припинились і зобов'язання відповідачки [PERSON] Таким чином, враховуючи, що відповідачем [PERSON] порушенні умови кредитного договору та не виконанні взяті на себе зобов'язання, а тому у суду є підстави для стягнення з нього та з поручителя у повному обсязі суми простроченої заборгованості за тілом кредиту, за відсотками та по комісії. Крім того, згідно розрахунку, банком нарахована неустойка (пеня) за період з 28 квітня 2013 року по 28 квітня 2014 року у сумі 1407841 грн. 30 коп. Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Крім того, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено скорочений строк позовної давності для вимог про стягнення пені, який складає один рік до дня звернення до суду. Отже, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 258 ЦК України, що з позовом до суду позивач звернувся 29 травня 2014 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті, а також дослідивши матеріали справи і надані докази, сума пені яку необхідно сплатити відповідачу в межах стягнення за один рік до дня звернення до суду становить 1294913 грн. 52 коп. Крім того, вирішуючи вимоги Банку про стягнення пені, суд вважає слід врахувати, позиції Конституційного Суду України та міжнародної практики, щодо врегулювання спорів між банками та позичальниками, які виникають з кредитних відносин. Зокрема, Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який перевищує заборгованість, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини 3 статті 551 ЦК України. В силу ч. 3. ст. 551 ЦК України, розмір неустойки, а пеня є її видом, може бути зменшена за рішенням суду, якщо значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що у спірних правовідносинах є обставини, які дають суду підстави для зменшення розміру пені, зокрема, це невідповідність розміру збитків розмірові неустойки. Як на думку суду, суму пені слід зменшити до 647456 грн. 76 коп., і це у повній мірі буде відповідати наведеним вище засадам Конституції України, міжнародній практиці та нормам цивільного законодавства про розумність та справедливість судових рішень. Враховуючи викладені обставини, вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON], [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім того, суд вважає, посилання представника позивача [PERSON] на сплив строку позовної давності по даній справі безпідставні, оскільки сторони узгодили збільшення цього строку до 50 років. Позивачем в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом сплачено 3654 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8634 від 22 травня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial