Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

04.05.2018 року до суду надійшов цивільний позов ПАТ КБ «Приват Банк», згідно з яким останнє просило стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.07.2010 року, у сумі 102065,08 грн., а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, разом з позовом останній направив до суду письмову заяву за якою просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце його проведення повідомлялася належним чином. Присутній в судовому засіданні її представник [PERSON] позовні вимоги позивача не визнав, надав суду відзив на позов, згідно з яким заперечував проти ознайомлення та підписання відповідачкою [PERSON] з Умовами та правилами надання банківських послуг, що містяться в матеріалах справи, оскільки позивач не надав відповідних доказів, які підтверджують цей факт, зважаючи на те, що кредитний договір укладався [PERSON] ще 2010 року. Сам розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належним доказом, оскільки в ньому відсутні прізвища ім'я посадових осіб, що його склали. Наголосив, що в березні 2014 року [PERSON] втратила контроль за вказаною кредитною карткою, оскільки загубила її, через що, наприкінці березня 2014 року вона звернулася з відповідною до Новобузького ВП ГУНП та повідомила працівників відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Новому Бузі. Крім того, посилаючись на те, що згідно умов кредитного договору кінцевою датою повернення кредитних коштів визначено 06.07.2011 року, а оскільки відповідачка відповідний борг не повернула, то саме з цієї дати починає відлік строку позовної давності для позивача. У зв'язку з чим, зважаючи на те, що з вказаним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише в квітні 2018 року, тобто за межами строку загальної позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України, просив застосувати наслідки пропуску такого строку та відмовити у задоволенні вказаного позову. Представник позивача надіслав відповідь на відзив, згідно якого вказав, що підписанням відповідачкою анкети-заяви від 06.07.2010 року фактично відбулося укладання договору приєднання, що передбачено ст. 634 ЦК України, за умовами якого чітко визначено, що [PERSON], яка особисто підписала таку анкету-заяву, згодна з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг і що вона ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були їй надані у письмовому вигляді. Наголосив, що загальний строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом не минув, оскільки [PERSON] згідно умов кредитного договору отримала нову кредитну карту, яка має термін дії до 10.2017 року, а тому право вимоги до відповідачки, яка прострочила виконання зобов'язання, починає свій відлік тільки з жовтня 2017 року, тоді як позивач звернувся до суду 20.04.2018 року. За таких обставин, посилаючись на те, що даний кредитний договір відповідає вимогам закону і є чинним та строки позовної давності при зверненні до суду з вказаним позов дотримані, просив його задовольнити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника відповідачки [PERSON], вивчивши доводи позовної заяви, відзиву на позов та відповіді на нього, дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, 06.07.2010 року, між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір у формі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приват Банку», відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6). На підставі вказаної заяви позивачці була видана кредитна картка «Універсальна». За змістом вказаної заяви, позичальниця підтвердила свою згоду на те, що підписана нею вказана заява про видачу кредитних коштів разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до пунктів 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Умови) позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов'язання за Договором, на вимогу Банку відповідачка зобов'язалась достроково виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), і оплатити винагороду Банку (а.с. 8-31). При цьому, згідно положень п. 2.1.1.7.6 вказаних Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Однак, відповідачка частково погашала кредит і відсотки лише до 12.07.2015 року, а в подальшому взагалі перестала проводити будь-яке погашення, у зв'язку з чим станом на 31.03.2018 року, за наданим позивачем розрахунком (а.с. 5), у неї виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 102 065,08 грн., з яких: 1.заборгованість за тілом кредитом 7562,13 грн.; 2.заборгованість за відсотками за користування кредитом 85754,01 грн.; 3. нарахованої пені 3412,51 грн.; 4. штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов: фіксована частина 500,00 грн., процентна складова 4836,43 грн. Відповідно частин 1, 3 ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу та пунктами 2.1.1.5.5-2.1.1.5.6. Кредитного договору передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Виходячи з вимог статей 526 і 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В підтвердження доводів представника відповідачки стосовно того, що [PERSON] загубила картку і з відповідним зверненням вона звертався до поліції та місцевого відділення ПАТ КБ «ПриватБанку», останній, в супереч положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав суду необхідних доказів, які свідчать про це. Між тим, не зважаючи на вказане, Банк, помилково

Outcome: partial