Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

04 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області із позовом до [PERSON] про визнання права власності на транспортний засіб за набувальною давністю. В обґрунтування позову посилається на те, що 2011 року він придбав у знайомого [PERSON], мешканця [INFO] за 8000 (вісім тисяч) грн. транспортний засіб марки ВАЗ-2121, 1980 року випуску, державний номерний знак ЧВГ 50-91, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], колір - рубин (червоний), який згідно технічного паспорта на автомобіль серії АЛ № 219586 належав [PERSON]. [PERSON] надав оригінал технічного паспорта на автомобіль серії АЛ № 219586, ключі та вони домовились, що пізніше переоформлять транспортний засіб на його ім'я, після того як [PERSON] поновить на своє ім'я нотаріально посвідчену довіреність. Вказує, що договір купівлі-продажу автомобіля укладено в усній формі. Вищевказаний автомобіль, на час купівлі, був в технічно несправному стані, та як пояснив йому [PERSON] він придбав його для себе, однак у зв'язку з тим, що на ремонт автомобіля потрібні чималі кошти, він вирішив його здати на металобрухт. Зазначає, що нещодавно він вирішив узаконити за собою право власності на транспортний засіб, однак зі слів знайомих, які проживають в [INFO] йому стало відомо, що власник [PERSON] помер. У зв'язку із цим він звернувся до адвоката за наданням правової допомоги, яким зроблено адвокатський запит на Колінковецьку сільську раду та відповідно до відповіді від 06.11.2017 року [PERSON] помер 26.01.1991 року. Відповідно до вищевказаної відповіді спадкоємцем після смерті [PERSON], який помер 27 січня 1990 року є [PERSON], який є відповідач по справі. Вказує, що він намагався із спадкоємцем вирішити даний спір в добровільному порядку, однак через зайнятість, останній відмовляється оформити право власності на автомобіль на його ім'я, хоча не заперечує того факту, що автомобіль було відчужено та в нього немає жодних претензій на автомобіль. Ввесь час протягом шести років, починаючи з жовтня 2011 року по сьогоднішній день він добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним рухомим майном, доглядає за ним, здійснює ремонт, зокрема ним здійснено ремонт кузова, ходової частини, тощо. Також зазначає, що він 6 років безперервно користуюся даним рухомим майном, але іншого способу, аніж звернутись до суду із позовом про визнання права власності за набувальною давністю він не маю змоги визнати за собою право власності на транспортний засіб. Тому, підтримуючи вищевикладене, просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на транспортний засіб марки ВАЗ-2121, 1980 року випуску, державний номерний знак ЧВГ 50-91, кузов № [NUMBER], колір - рубін (червоний), який зареєстровано за [PERSON] на підставі технічного паспорту на автомобіль серії АЛ № 219586 від 10 вересня 1980 р. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду письмові пояснення в яких вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання права власності на транспортний засіб за набувальною давністю за позивачем. Свідок [PERSON] вказала, що їй відомо, що з жовтня 2011 року позивач користується спірним автомобілем, маючи паспорт автомобіля на [PERSON], проводив його технічний ремонт. Також [PERSON] син [PERSON], який помер 26.01.1990 року не забажав вчинити дії із переоформлення транспортного засобу на позивача. Суд, заслухавши представника позивача, свідка дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно технічного паспорта серія АЛ № 219586, автомобіль марки ВАЗ-2121, 1980 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], колір рубін, номерний знак ЧВГ 50-91 належить [PERSON]. Згідно відповіді Колінковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області № 205-02-23 від 06.11.2017 року на адвокатський запит вбачається, що [PERSON], який проживав в [INFO], помер 26.01.1990 року, спадкоємцем після смерті [PERSON] являється його син [PERSON], [INFO]. Так, згідно ст. 344 ч.1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Ні позивачем, ні його представником не надано суду достатніх доказів того, чи не успадковувався даний автомобіль після смерті [PERSON] з 1990 року по день розгляду справи, враховуючи тривалий час, який пройшов від смерті [PERSON] Також не надано доказів того чи заведена спадкова справа після смерті [PERSON], чи прийняв хтось спадщину, не надано доказів того, за ким на даний час зареєстровано право власності на автомобіль. У 2000 році, згідно даних паспорту на автомобіль, проводився технічний огляд транспортного засобу марки ВАЗ-2121, 1980 року випуску, доказів того, хто його проводив суду не надано. При розгляді справи, суд керується ст. 81 ЦПК України і тому в силу ст. 89 ЦПК України надає оцінку тільки тим доказам, які наявні в матеріалах справи. Крім того, згідно вищевикладеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Одночасно з цим право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Враховуючи положення ст. 206 ЦПК України, та вищевикладені обставини та те, що визнання відповідачем позову суперечить закону, суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову. Суд, на підставі вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що оскільки користуючись автомобілем, який не є його власністю, позивач був обізнаний про його власника, його володіння спірним майном не можна вважати добросовісним, оскільки позивач знав хто є власником автомобіля, а тому в задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на транспортний засіб за набувальною давністю слід відмовити. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: dismissed