Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

02.09.2014 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просила суд визнати [PERSON] батьком [PERSON], [INFO]. 09.09.2014 року відкрито провадження у справі і призначено справу до судового розгляду на 29.09.2014 року. 17.11.2014 року задоволено клопотання позивача і призначено по справі судово-генетичну експертизу, проведення якої було відкликано на підставі заяви представника позивача - [PERSON] від 19.11.2014 року. У такій заяві представник позивача зазначив, що необхідність у проведенні експертизи відпала, оскільки відповідач [PERSON] визнав батьківство щодо своєї доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 58). Матеріали справи було повернуто суду без проведення експертизи і судом поновлено провадження у справі. В судовому засіданні позивач надала суду письмове клопотання (заяву), в якому відмовляється від позову і просить закрити провадження у справі, у зв'язку із визнанням відповідачем батьківства. На підставі ст. 89 ЦПК України, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. Представник позивача підтримує клопотання останньої. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися,хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце розгляду справи - особисто, під розписку (а.с. 75, 76). Причина неявки відповідача та його представника суду не відомі. Заслухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 206 ЦПК України, закриття провадження у справі по причині відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Тому суд вважає за можливе вирішити дане питання за відсутності відповідача та його представника. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе прийняти відмову позивача від позову, у зв'язку з чим закрити провадження у даній справі. Виходячи з положень ЦПК України, по закінченню розгляду справи, суд розприділяє судові витрати між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України - у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Пунктом 12 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року, додатково роз'яснено, що визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред'явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що з вимогою про визнання батьківства відповідача відносно [PERSON], позивач звернулася до суду 02.09.2014 року (а.с. 2). В матеріалах справи міститься свідоцтво про народження [PERSON], видане 20.02.2013 року. Дитина народилася [INFO] року в м. Карлівка. В графі «Мати» зазначена позивач, графу «Батько» заповнено зі слів матері і вказано «[PERSON]». (а.с. 5) 18.11.2014 року, тобто після подачі позову [PERSON], видано повторне свідоцтво про народження дитини, в якому прізвище останньої зазначено «[PERSON]», а в графі «батько» вказано відповідача. (а.с. 59) Зазначені докази підтверджують, що позивач відмовляється від позову, у зв'язку із задоволенням її вимог відповідачем, яке відбулося після подачі позову. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача понесених нею судових витрат є обґрунтованою. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 даної статті - до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Згідно з положеннями частин 1-2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем надано суду розрахунок витрат на правову допомогу, згідно якого вартість усної та письмової консультації адвоката з питань цивільного права коштувала їй 50 грн., ціна складання процесуальних документів - 250 грн., вартість послуги участі в судовому розгляді справи в суді першої інстанції - 1200 грн. Всього в сумі - 1500 грн. До матеріалів справи долучено квитанцію про оплату послуг на вказану суму (квитанція №б/н від 02.09.2014 року). Правова допомога надавалась адвокатом [PERSON] (а.с. 19-20). Згідно з роз'ясненнями п. 48 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року - витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Розрахунок наданий позивачем не конкретизовано, проте з матеріалів справи вбачається, що адвокат позивача приймав участь в судових засіданнях, що відбулися 29.09.2014 року (25 хв., а.с. 27), 14.11.2014 року (38 хв., а.с. 54-55) та 13.01.2015 року (4 хв.). Таким чином, адвокат позивача прийняв участь в судових засіданнях загальною тривалістю 1 година 7 хвилин. Законами України про Державний бюджет на 2014 та 2015 роки, встановлено розмір мінімальної заробітної плати в період участі адвоката [PERSON] в судових засіданнях - 1218 грн., 40% якої становить 487,20 грн. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу, в частині суми, що сплачена адвокату за участь в судових засіданнях (1200 грн.) - завищена. Враховуючи час участі адвоката під час розгляду справи в суді, з відповідача має бути стягнуто 544,04 грн. (1 година участі - 487,20 грн. + 7 хвилин - 56,84 грн.). Зазначену в розрахунку вартість консультацій адвоката за межами судових засідань (50 грн.) та вартість складання процесуальних документів (250 грн.), суд вважає прийнятними, тому такі витрати можливо стягнути. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правову допомогу, що становлять 844,04 грн. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на її користь понесений нею судовий збір у розмірі 243,60 грн., проте закриття провадження у справі є підставою для повернення судового збору, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011 року (незалежно від підстав закриття провадження). Згідно квитанції № 0.0.293603931.1, при подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн., який суд вважає за можливе повернути, у зв'язку із закриттям провадження у справі.

Outcome: approved