Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

02 березня 2017 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із даним позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути із [PERSON] заборгованість по кредитному договору № б/н від 30.10.2012 року у загальному розмірі 70381,49 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.10.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому, погодили, що кредитний ліміт Банк має право зменшити або збільшити в будь-який момент. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Свої зобовязання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у звязку із чим виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 70381,49 грн., з яких: 5305,04 грн. заборгованість за кредитом; 57 443,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3804,95 грн. забаргованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована складова); 3327,69 грн. штраф (процентна складова). Позивач свого представника у судове засідання не направив. Матеріали справи містять заяву повноважного представника позивача [PERSON], про розгляд справи за його відсутності, й дає свою згоду на заочний розгляд справи. Відповідач, [PERSON], в судові засідання не зявляється, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином з урахуванням положень ч.5 ст.74 ЦПК України. За вказаних обставин суд вважає, що є передбачені ст.ст. 224, 225 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30.10.2012 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідно умов якого, банк надав відповідачу кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому, сторони погодили, що кредитний ліміт Банк має право зменшити або збільшити в будь-який момент. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 12). Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. /а.с.26/ Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат згідно Умов. Однак, зобовязання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує. У звязку із чим, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 31.01.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 70381,49 грн., з яких: 5305,04 грн. заборгованість за кредитом; 57443,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3804,95 грн. забаргованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована складова); 3327,69 грн. штраф (процентна складова). Але з таким розрахунком позивача погодитись не можна з наступних підстав. Згідно із частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм та правил надання банківських послуг та тарифи банку, які стосуються зміни відсоткової ставки в сторону збільшення від 36% і більше не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки позивачем не надано доказів, що такі умови містять підпис позичальника. Відповідно до п. 1.1.5.20 правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень+5% від суми позову (а.с.24 на звороті). Аналогічно судом не може бути застосована і ця штрафна санкція як умова кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що саме з цими умовами та правилами надання банківських послуг погодився відповідач на момент укладення договору. Позивач суду не надав доказів про підписання відповідачем [PERSON] умов та правил надання банківських послуг. Це не суперечить і правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-16 цс 15 від 11 березня 2016 року, №6-2320цс16 від22.03.2017 року. Що ж стосується комісії та пені, то така умова кредитування не зазначена ні у заяві позичальника про надання банківським послуг, а також не передбачена і наданими позивачем у матеріали справи умовами та правилами надання банківських послуг, тому заборгованість за пенею та комісією також не підлягає стягненню з відповідача. До того ж відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 31.01.2017 року за тілом кредиту у розмірі 5305,04 грн. та проценти із відсоткової ставки 36%. за таким розрахунком: різниця у нарахованих процентах за період з 01.04.2015р. по 31.01.2017 р. (включно) складає 7,2%. Загальний розмір нарахованих відсотків за цей період складає 50170,58 грн., а від цієї суми 7,2% складає 3612,28 грн. де 53831,53 грн. (57443,81 - 3612,28 = 53831,53) - розмір заборгованості по процентам за користування кредитом, який підлягає стягненню з відповідача. Таким чином з відповідача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 31.01.2017 року в сумі 59136,57 грн., з яких: 5305,04 грн. заборгованість за кредитом; 53831,53 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Крім того, з відповідача на користь банку підлягають стягненню і понесені судові витрати, сплачені у вигляді судового збору за подання позову, відповідно до\~ст. 88 ЦПК України. Враховуючи наведене,

Outcome: partial