Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

03.06.15р. [PERSON] пред'явила в суді позов до [PERSON], за участю третьої особи ПАТ «Енергобанк» про стягнення суми грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між [PERSON] та ПАТ «Енергобанк» було укладено договір строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку №ДФ-119789-2601 від 05.12.14р. Сума вкладу за договором становить 20090,09 дол. США. Також між [PERSON] та ПАТ «Енергобанк» 04.12.14р. було укладено договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку [NUMBER]. 18.06.15р. у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Енергобанк» про повернення суми банківського вкладу було відмовлено, з підстав того, що у ПАТ «Енергобанк» було відкликано банківську ліцензію та у подальшому цей банк був ліквідований. Позивач, в позовній заяві зазначає, що безпосередню участь в управління справами ПАТ «Енергобанк», а також здійснював вирішальний вплив на його господарську діяльність [PERSON] У зв'язку з тим, що на думку позивача, [PERSON] не вчинив належного адміністрування справа Банку, будучи головою Спостережної ради ПАТ «Енергобанк», [PERSON] з урахуванням заяви про залишення частини позовних вимог без розгляду, просить суд, стягнути з відповідача суму коштів у розмірі 39908, 21 дол. США, з яких 20090,09 дол. США - сума банківського вкладу з нульовими відсотками; 19818,12 дол. США - сума за договором поточного рахунку [NUMBER]. У судовому представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, в тому числі через оголошення про виклик в газеті Урядовий кур'єр (а.с. 141). Представник ПАТ «Енергобанк» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, підстави яких виклав у письмових запереченням, що містяться в матеріалах справи. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.12.14р. між позивачем та ПАТ «Енергобанк» був укладений договір № ДФ-119789-2601 про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку (а.с. 6-7). Згідно умов Договору Банк відкрив Вкладнику депозитний рахунок у іноземній валюті та прийняв на нього грошові кошти у сумі 20 090,09 дол. США, строком з 05.12.2014 року по 06.03.2015 року, зі сплатою відсотків у розмірі 10,50% річних (а.с. 6). 18.06.15р. Подільським районним судом м. Києва у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Енергобанк», третя особа - Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за договорами банківського вкладу відмовлено. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 9-10). Позивач до суду не надала доказів укладення договору поточного рахунку [NUMBER], проте сторонами цей факт не заперечувався, а також факт укладення цього договору встановлено вищевказаним рішенням суду від 18.06.15р., тому визнається судом як преюдиційний факт. Рішенням суду від 18.06.15р. також встановлено факт того, що позивачем на виконання умов договору було внесено депозитні кошти на рахунки ПАТ «Енергобанк», що підтверджується меморіальним ордером від 05.12.14р., тобто свідчить про належне виконання позивачем своїх договірних зобов'язань (а.с. 9). Як вбачається з повідомлення НБУ від 13.02.15р. ПАТ «Енергобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних Постановою правління НБУ від 12.02.15р. № 96 «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних» (а.с. 11) Вказаний факт неплатоспроможності Банку підтверджено також відповіддю на адвокатський запит від 31.12.15р. № 20-06007/106242, що надав НБУ (а.с. 145-146). Підставою віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних НБУ у вказаній відповіді на адвокатський запит зазначає - невжиття своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності Банку власниками істотної участі в Банку, а також невжиття дієвих і своєчасних заходів фінансової підтримки цього банку для приведення його діяльність у відповідність до вимог законодавства України (а.с. 145-146). Саме на вказаною обставиною, позивач обґрунтовує заподіяння їй майнової шкоди саме відповідачем, так як [PERSON] є тією особо, яка є власником істотної участі в ПАТ «Енергобанк». Третя особа по справі, якою є ПАТ «Енергобанк», направив до суду письмові заперечення, в яких просить суд відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовує це тим, що щодо ПАТ «Енергобанк» здійснюється процедура ліквідації, яку продовжено Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 842 від 26.05.16р. на 2 роки до 11.06.18р. включно. Відтак, нормативним документом, що регулює будь-які правовідносини ПАТ «Енергобанк» з іншими органами та особами є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст. 26 вказаного Закону ФГВФО відшкодовано позивачеві граничний розмір відшкодування коштів за вкладом у розмірі 200000,00 грн. Факт виплати підтверджено Довідкою вих. № 1550/5 від 06.07.16р., в якій зазначено, що [PERSON] було виплачено в рамках гарантованого відшкодування кошти в розмірі 200000,00 грн. Виплату було здійснено 24.04.15р. через відділення ПАТ «Приватбанк» (а.с. 159). Згідно довідки вих. № 1551/5 від 06.07.16р. [PERSON] визнано кредитором ПАТ «Енергобанк» та включено до 4 черги реєстру вимог кредиторів на суму 678412,80 грн. (а.с. 160). За таких обставин, тертя особа вважає, що вимоги законодавства про виплату гарантованої суми вкладу ПАТ «Енергобанк» виконав належним чином. Підстав задовольняти позов немає, адже права позивача не порушено. Ст. 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов являються неприпустимими, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Ч. 1 ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ст. 2 Закону України «Про банк і банківську діяльність» банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Зважаючи на те, що ПАТ «КБ «Енергобанк» перебуває в процесі ліквідації, його діяльність регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що прямо випливає з припису ч. 3 ст. 1 цього Закону - відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Ч.1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Відтак, права позивача на отримання граничного розміру відшкодування були забезпечені, виплата здійснена в належній сумі. Враховуючи цей факт та факт запровадження щодо Банку тимчасової адміністрації, немає підстав вважати, що позивачеві, в обхід процедури здійснення виплат, передбаченої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», необхідно задовольнити вимоги щодо повернення суми вкладу та суми на рахунку [NUMBER]. Позивач пред'явила позов про стягнення грошових коштів, що є сумою банківського вкладу та коштами на відкритому в ПАТ «Енергобанк» рахунку до [PERSON], як до фізичної особи. З цього приводу варто зазначити, що відповідні договори [PERSON] укладала з ПАТ «Енергобанк», тобто з фінансовою установою, якою є банк та який є юридичною особою, в розумінні цивільного законодавства України. Як вбачається з матеріалів справи в жодні договірні відносини [PERSON] з фізичною особою [PERSON] не вступала, договорів фінансового характеру не укладала. Інформація, що знаходиться у загальному доступі про те, що [PERSON] є власником активів ПАТ «Енергобанк» не є правовою підставою для стягнення з нього як фізичної особи суми грошових коштів за даним, зокрема, позовом, адже позивач вступала у правовідносини не ним, а з ПАТ «Енергобанк». Правовідносини всередині Банку, що пов'язані з його управлінням, та загалом здійснення ним своєї господарської діяльності віднесено до сфери регулювання корпоративного та господарського права. Закону України «Про банк і банківську діяльність» вказує, що банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Ст. 167 Господарського кодексу України встановлює, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Відповідна норма також міститься в п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства». Згідно ст. 152 Цивільного кодексу України акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать. П. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» спеціальною нормою також встановлює, що акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами. Враховуючи все вищевикладене, той факт, що цивільно-правові відносини у позивача на підставі відповідних договорів, виникли з ПАТ «Енергобанк», а не з [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого доведення в судовому засіданні та є такими, що не ґрунтуються на нормах цивільного законодавства України, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed