Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

03 червня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати недійсним договір міни від 31 серпня 2017 року, укладеного між [PERSON] - з однієї сторони та [PERSON] та [PERSON] - з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Тимошенко Н.С., предметом якого є передання відповідачем [PERSON] та [PERSON] Ѕ частини кожному у власність житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки в обмін на квартиру без грошової доплати. [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що в серпні 2017 року вона разом з відповідачем звернулися до приватного нотаріуса Тимошенко Н.С. з метою відчуження належної їй на праві власності квартири. Жодних намірів щодо здійснення обміну об`єктами житлової нерухомості без грошової доплати [PERSON] не мала. Натомість вона, будучи людиною похилого віку, маючи поганий слух та зір, підписала документи, не зрозумівши при цьому їхню суть та зміст. Надалі позивач, зрозумівши, що її ошукали, звернулася з відповідною заявою до правоохоронних органів. Примірник договору міни, [PERSON] отримала лише в СВ Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП Житомирської області. Оскільки договір міни вчинено під впливом помилки, тому просить визнати договір недійсним. Представник відповідача заперечив по суті позову, просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог та стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 15 тис. грн. Пояснив, що у 2017 році [PERSON] мав намір здійснити продаж свого житлового будинку з присадибною земельною ділянкою, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В цей же період часу позивач мала намір здійснити продаж належної їй на праві власності квартири, що знаходиться в [ADDRESS] , оскільки утримувати її не мала змоги та вже досить тривалий час мріяла про власний будинок, де вона змогла б вести підсобне господарство. Перед укладенням правочину сторони погодили всі його істотні умови. Крім того, [PERSON] неодноразово приїздила до житлового будинку перед набуттям його у власність. Отже, узгодивши всі умови договору та оформивши необхідну документацію, в тому числі і довіреність, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси, 31 серпня 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір міни, який був посвідчений приватним нотаріусом Тимошенко Н.С. Перед укладенням договору нотаріус роз`яснила сторонам їх права та обов`язки, пов`язані з підписанням правочину. Будь-яких зауважень [PERSON] на момент укладення договору не висловлювала. Крім того, представник відповідача просить звернути увагу суду на той факт, що позивач прожила у будинку понад 2 роки та звернулася з відповідною заявою до суду лише 03 червня 2019 року. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Приватний нотаріус Тимошенко Н.С. в судовому засіданні позов не визнала повністю, направила до суду відзив, в якому просила відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю. Пояснила, що перед укладенням спірного договору міни вона особисто надавала консультацію [PERSON] та [PERSON] , а також роз`яснювала порядок укладення правочину, надавала перелік необхідних для його укладення документів. 11 серпня 2017 року в нотаріальну контору прийшов [PERSON] , який на той час проходив військову службу в зоні АТО, останній саме з метою надання довіреності [PERSON] на укладення договору міни з`явився до нотаріуса, де видав відповідну довіреність. В тексті довіреності зазначено, що [PERSON] надається право представляти інтереси з питань, пов`язаних укладення договору міни, належної [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] . 31 серпня 2017 року перед підписанням договору [PERSON] роз`яснювала учасникам правочину всі їх права, в тому числі право на відмову від укладення договору міни, обов`язки, а також наслідки такого правочину. Будь-яких запитань по даному договору від сторін нотаріусу не надходило. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Судом встановлено, що 31 серпня 2017 року [PERSON] з одного боку та [PERSON] , яка також діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, з іншого, уклали договір міни, згідно якого [PERSON] зобов`язувався передати [PERSON] та [PERSON] у власність житловий будинок з господарськими будівлями, а також земельну ділянку, що розташовані в [ADDRESS] , в розмірі Ѕ частини кожному, а [PERSON] та [PERSON] - передати у власність квартиру, що розташована в [ADDRESS] , без грошової доплати. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Тимошенко Н.С. (а.с.4-5). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 серпня 2017 року [PERSON] та [PERSON] набули у власність по Ѕ частці житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 40,5 кв.м. та земельної ділянки кадастровий номер 1823410100:01:001:0292, площею 0,0966 га, що розташовані в [ADDRESS] .( а.с. 54-57). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 серпня 2017 року, [PERSON] набув у приватну власність квартиру, загальною площею 59,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] .( а.с. 53). Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно ст.715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Відповідно до ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Таким чином, у правовідносинах міни за спірним договором позивач та третя особа [PERSON] являються покупцями будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , і одночасно продавцями квартири за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, відповідачем передано [PERSON] та [PERSON] , а позивачем та третьою особою прийнято будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . В той же час, [PERSON] та [PERSON] передано, а відповідачем прийнято квартиру за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до положень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» (далі Постанова), підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину, відповідно до статей 203, 204 ЦК підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Окремі норми про недійсність правочинів також містяться у спеціальному законодавстві. Позов про визнання договору міни недійсними позивач пред`явила з підстав його вчинення внаслідок помилки, оскільки [PERSON] не мала наміру здійснювати обмін квартири на будинок, технічний стан якого її не влаштовує. Однак, як вбачається зі змісту договору міни такий жодним чином не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Жодних доказів зворотного позивачем не надано. В матеріалах справи міститься витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12018060080000426 від 06.07.2018 року, з якого слідує, що [PERSON] звернулася до правоохоронних органів з відповідною заявою про те, що протягом 2017-2018 років у м. Малині невідома особа, шляхом зловживання довірою, укладаючи договір з [PERSON] стосовно обміну квартири, не виконала умови договору, чим спричинила останній майнової шкоди (а.с.24). Зі змісту даного документу можна зробити висновок, що позивач зверталася до Малинського відділення поліції з заявою, яка стосувалася не факту самого здійснення передання/не передання їй майна у власність, а у зв`язку з невиконанням умов договору, хоча судом було встановлено, що спірний договір міни був реалізований сторонами після його укладення шляхом переїзду сторін у вказані житлові приміщення. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України). Відповідно до п. 19 Постанови, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не с підставою для визнання правочину недійсним. Згідно з п. 1.8. договору міни від 31 серпня 2017 року, житловий будинок з господарськими будівлями, земельна ділянка та квартира, які міняються, знаходяться у стані, що є придатним для використання їх за цільовим призначенням - проживання. Недоліків у житловому будинку з господарськими будівлями, земельній ділянці та квартирі, які міняються за цим договором, сторонами не виявлено. Відповідно до п. 4.1. Договору вимоги законодавства щодо змісту, значенні й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом. Позивачка в судовому засіданні не заперечувала того факту, що перед підписанням договору міни вона оглянула зазначене нерухоме майно та не мала по відношенню до відповідача ніяких претензій щодо якісних характеристик майна. Отже, [PERSON] , попередньо оглянувши будинок, та маючи змогу безпосередньо оцінити його якісні та технічні характеристики, погодилася та прийняла самостійне рішення про здійснення обміну відповідно до своєї волі. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Звертаючись до суду з позовом про визнання договору міни недійсним, [PERSON] не звернула увагу на той факт, що Ѕ частиною житлового будинку по [ADDRESS] володіє, користується та розпоряджається [PERSON] , який позов до суду про визнання недійсним договір міни не подавав та позовні вимоги [PERSON] не підтримував. Таким чином [PERSON] має можливість визначення і вирішення юридичної долі належного йому майна, а отже суд не праві прийняти рішення про визнання договору міни недійним в цілому без відповідного позову від іншого співвласника нерухомого майна - [PERSON] . Допитана в якості свідка в судому засіданні [PERSON] пояснила, що про обставини укладення договору міни їй нічого невідомо, у нотаріуса при укладенні даного правочинну вона не знаходилась і зміст договору їй невідомий. Пояснила, що [PERSON] висловлювалась, що має намір продати належну їй квартиру, а також остання повідомляла,що погодилась би на проживання у власному будинку. Таким чином, жодних доказів, які б підтверджували існування підстав, встановлених законом, для визнання договору міни недійсним у зв`язку з вчиненням його під впливом помилки, позивачем суду не надано, а заявлений позов є необґрунтованим та безпідставним . Стосовно вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 15 тис. грн. суд зазначає наступне. Так, у відповідності до положень ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, як передбачено ч.ч. 3,4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Однак, всупереч вищенаведених положень ЦПК України, відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів як на підтвердження надання правничих послуг, так і здійснення адвокатом витрат, необхідних для надання такої допомоги.

Outcome: dismissed