Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

03.11.2017 року до суду із заявою звернувся [PERSON], про встановлення юридичного факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, посилаючись на те, що 25.08.2017 року помер його батько [PERSON]. Він є спадкоємцем після його смерті за законом. З, серпня місяця 2014 року до дня смерті батька [PERSON], він постійно проживав в домоволодінні останнього, яке розташоване [ADDRESS], залишаючись бути зареєстрованим за адресою: 11002, [ADDRESS], оскільки померлий був недієздатним, а тому постійно потребував стороннього догляду. Встановлення вказаного юридичного факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини йому, як члену сімї померлого інваліда необхідне для отримання права на пільги, передбачені п.16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999. Заявник [PERSON], у наданій до суду заяві просив розглянути заяву за його відсутності та задовольнити заявлені вимоги. Заінтересована особа Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області явку свого представника у судове засідання не забезпечили, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи про, що свідчить розписка про вручення судової повістки, причину неявки суду не повідомили, заяви щодо розгляду чи/або відкладення розгляду справи та заперечення (відзиву) до суду не подали. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України (в редакції 2017 року), слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України (в редакції 2017 року), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані у справі та досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява [PERSON], підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України крім того покладено обовязок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Так, матеріалами справи встановлено, що заявник - [PERSON], [INFO] є сином [PERSON], (а.с.4,6). 25 серпня 2017 року, [PERSON], [INFO] помер. Місцем смерті останнього визначено м.Олевськ Житомирської області, (а.с.7). На час його смерті в господарстві [ADDRESS] постійно, з серпня місяця 2014 року проживав син спадкодавця [PERSON], - [PERSON], який доглядав за батьком [PERSON], залишаючись бути зареєстрованим за адресою: 11002, [ADDRESS], оскільки померлий був недієздатним, а тому постійно потребував стороннього догляду, що підтверджується актом обстеження фактичного проживання особи від 26.10.2017 року, довідками Олевської міської ради Житомирської області № 9044 від 26.10.2017 року, № 9178 від 02.11.2017 року, (а.с.8-10) . Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до розяснень, викладених у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Крім того, як вбачається з розяснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. За змістом ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, а відповідно до частини шостої цієї статті фізична особа може мати кілька місць проживання. У відповідності до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-ІV, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до статті третьої вказаного Закону місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відтак, оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд вважає доведеним факт проживання заявника за однією адресою разом із спадкодавцем [PERSON] на час смерті останнього. Встановлення юридичного факту постійного проживання [PERSON], із спадкодавцем [PERSON], на час відкриття спадщини заявнику, як члену сімї покійного інваліда необхідне для отримання права на пільги, передбачені п.16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999. Оскільки законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, він має бути встановлений в судовому порядку. Приписами п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 статі 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до розяснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглянути заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Разом із тим, матеріалами справи наявність спору, інших спадкоємців або будь-яких фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб не встановлено. Задоволення заяви має юридичне значення для заявника. У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, наведених заявником та підтверджених документально. За таких обставин, приймаючи до уваги, що заінтересована особа стосовно заяви [PERSON], будь-яких заперечень не надала, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню. Згідно до статті 2 ЦПК України, слідує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Із ст.13 ЦПК України слідує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наведеного та

Outcome: approved