Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

02 грудня 2013 року Хмельницька ощадна кредитна спілка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як солідарних божників про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 26 лютого 2008 року з відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 91-08 БВ про надання останній кредиту в сумі 15000 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 28 % річних терміном на 36 місяців зі строком повернення кредиту до 26 лютого 2011 року, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 15000 гривень, а відповідач [PERSON] зобов'язалася повернути отримані кредитні кошти і своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадку невиконання або неналежного виконання сплатити пеню в розмірі 2 % за кожний день прострочення. При цьому, при порушенні позичальником строків сплати кредиту та/або відсотків, кредитор вправі подвоїти процентну ставку до моменту повного погашення простроченої заборгованості, тобто вартість користування кредитом становитиме 56 % річних. Відповідач [PERSON] не виконала свої зобов'язання перед позивачем, внаслідок чого станом на 25 жовтня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 67030,95 грн., з яких основна сума боргу (тіло кредиту) - 10919,02 грн., відсотки за користування кредитом - 35737,04 грн., пеня за несвоєчасну сплату платежів - 19872,62 грн. та інфляційні втрати від несвоєчасного повернення кредиту - 502,27 грн. Виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором забезпечувалось укладеними з відповідачами [PERSON] та [PERSON] договорами поруки від 26 лютого 2008 року № 91-08 Б, відповідно до умов яких вони як поручителі зобов'язалися перед позивачем відповідати солідарно з позичальником у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язання за кредитним договором від 26 лютого 2008 року № 91-08 БВ. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач просить суд стягнути з них в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 25 жовтня 2013 року, а також понесені судові витрати по справі. 08 січня 2014 року до початку розгляду справи по суті [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до Хмельницької ощадної кредитної спілки про визнання недійсним кредитного договору від 26 лютого 2008 року № 91-08 БВ, укладеного між нею та кредитною спілкою вказуючи, що на момент укладення кредитного договору в Хмельницькій ощадній кредитній спілці була відсутня ліцензія на здійснення діяльності з надання кредитів за рахунок залучених коштів фізичних осіб та фінансових послуг, що є порушенням ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», кредитна спілка не повідомила її про відсутність вказаної ліцензії під час укладення ними оспорюваного договору, а тому в силу ст. 227 ЦК України такий кредитний договір є недійсним. Крім того, даний кредитний договір зі сторони Хмельницької ощадної кредитної спілки підписаний не головою правління Персіяновою-Гаврилюк Н.С., як цього вимагає статут кредитної спілки, а іншою невідомою особою, засвідчений печаткою Білогірського відділення Хмельницької ощадної кредитної спілки. Представник позивача - голова правління Хмельницької ощадної кредитної спілки Персіянова-Гаврилюк Н.С. в судовому засіданні вимоги, викладені в первісній позовній заяві, підтримала повністю, просила позов задовольнити, зустрічний позов відповідача не визнала, вказала, що кредитні кошти відповідачу [PERSON], як члену кредитної спілки, надано за рахунок власного капіталу кредитної спілки, що відповідає рішенню Спостережної ради від 03 вересня 2007 року. Зазначила, що особа, яка підписувала від імені кредитної спілки договір на підставі довіреності від 01 листопада 2006 року, мала достатній обсяг цивільної дієздатності для його укладення. Крім того, вважає, що зустрічні вимоги відповідача не підлягають задоволенню з підстав спливу строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] вимоги за первісним позовом визнала частково, зокрема, визнала, що дійсно її довірителька отримала в Хмельницькій ощадній кредитній спілці кредит в сумі 15000 гривень, однак кредитна спілка на час укладення цього договору не мала ліцензії на здійснення діяльності з надання кредитів за рахунок залучення коштів фізичних осіб та фінансових послуг, договір підписаний особою, яка не мала права на його підписання, що є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, просила застосувати сплив строку позовної давності до вимог стягнення кредитного боргу поза межами загального строку позовної давності, оскільки порядок розрахунків по погашенню кредиту та відсотків був визначений відповідним графіком і початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж згідно графіку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в судове засідання не з'явилися, кожен окремо надали заперечення проти позову, в якому вказали, що оскільки позивач протягом шести місяців не пред'явив до них вимоги про повернення кредиту, то в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України порука є припиненою. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що 26 лютого 2008 року між Хмельницькою ощадною кредитною спілкою в особі голови правління Персіянової-Гаврилюк Н.С. та [PERSON] був укладений кредитний договір № 91-08 БВ про надання останній кредиту в сумі 15000 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 28 % річних на строк 36 місяців з 26 лютого 2008 року по 28 лютого 2011 року, який не може бути меншим, ніж строк виконання сторонами своїх обов'язків за ним. Позичальник [PERSON] зобов'язалася в строки, обумовлені кредитним договором, повернути отримані кредитні кошти і своєчасно сплачувати кредит і відсотки за користування кредитом. Згідно п. 3.4 та п. 3.5 кредитного договору платежі по кредиту сплачуються позичальником в терміни, що встановлені графіком погашення, через касу Спілки готівкою, або шляхом перерахунку, а при порушенні строків сплати кредиту та (або) відсотків більше ніж на п'ять днів, спілка має право подвоїти процентну ставку (визначену п. 3.1 у розмірі 28 %) до моменту повного погашення простроченої заборгованості. У відповідності до п. 6.1 Кредитного договору при порушенні терміну розрахунку позичальник сплачує пеню в розмірі 2 % за кожен день прострочення (за рішенням правління), а у випадку не проведення повного розрахунку за кредитним договором до дати вказаної в п. 2.4 даного Договору, договір вважається пролонгованим на невизначений строк, при цьому позичальник зобов'язаний провести погашення повного боргу за кредитом в дводенний термін з дня пред'явлення такої вимоги кредитною спілкою чи направлення відповідної претензії. У випадку пролонгації договору в порядку вказаному в даному пункті відсоткова ставка визначена в п. 3.1 договору збільшується в три рази. Відповідач [PERSON] порушила умови виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту та сплаті відсотків за користування ним, внаслідок чого станом на 25 жовтня 2013 року виникла основна сума боргу (тіло кредиту) - 10919,02 грн., відсотки за користування кредитом - 35737,04 грн., пеня за несвоєчасну сплату платежів - 19872,62 грн. Дані обставини об'єктивно підтверджуються, зокрема кредитним договором від 26 лютого 2008 року № 91-08 БВ (а.с. 83-86), видатковим касовим ордером від 26 лютого 2008 року № 120, згідно якого відповідач [PERSON] отримала від позивача кошти в сумі 15000 грн. (а.с. 87), розрахунками нарахування та сплати сум заборгованості (а.с. 14-16). Крім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Інфляційні втрати від несвоєчасного повернення кредиту в сумі 10919,02 грн. з урахуванням індексів інфляції за період прострочення починаючи з 01 березня 2011 року, як з наступного дня після спливу терміну остаточного погашення кредиту, по 02 грудня 2013 року, як дату звернення до суду, складають 676,86 грн. (2011р: березень - 152,86 грн., квітень - 141,94 грн., травень - 87,35 грн., червень - 43,67 грн., вересень - 10,91 грн., листопад - 10,91 грн., грудень - 21,83 грн.; 2012р.: січень - 21,83 грн., лютий - 21,83 грн., березень - 32,75 грн., вересень - 10,91 грн., грудень - 21,83 грн.; 2013р.: січень - 21,83 грн., травень - 10,91 грн., жовтень - 43,67 грн., листопад - 21,83 грн.), однак позов в частині стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог лише на суму 502,27 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 Постанови від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, а істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). На підставі викладеного, виходячи із засад цивільного законодавства, зокрема справедливості та розумності, враховуючи часткове виконання боржником кредитних зобов'язань на суму 11000 гривень, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, а також позицію представника відповідача про те, що нарахована пеня в розмірі 2 % за кожен день прострочення є надто великою в порівнянні з сумою основного боргу за кредитом, який становить 10919,02 грн., суд вважає за можливе нараховану суму пені в розмірі 19872,62 грн. зменшити на 10000 гривень. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь Хмельницької ощадної кредитної спілки заборгованість по тілу кредиту в сумі 10919,02 грн., по відсотках за користування кредитом в сумі 35737,04 грн., пені в сумі 9872,62 грн. та інфляційних втрат від несвоєчасного повернення кредиту в сумі 502,27 грн., а всього - 57030,95 грн. Доводи представника відповідача про те, що порядок розрахунків по погашенню кредиту та відсотків був визначений відповідним графіком і початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж згідно графіку, а тому до вимог про стягнення боргу підлягає застосуванню сплив позовної давності, яка обчислюється окремо по кожному простроченому платежу за місяць, в даному випадку не можуть братись до уваги та відхиляються судом, оскільки така позиція сторони відповідача не узгоджується з положеннями п. п. 1.1, 2.5 та 6.1 кредитного договору. При цьому, як вбачається із розрахунку нарахування та сплати по кредитному договору, перебіг позовної давності переривався черговою сплатою відповідачем відповідних платежів в кожному місяці до грудня 2010 року включно. Судом також встановлено, що виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором забезпечувалось укладеними з відповідачами [PERSON] та [PERSON] договорами поруки від 26 лютого 2008 року № 91-08 Б, відповідно до умов яких вони як поручителі зобов'язалися перед Хмельницькою ощадною кредитною спілкою відповідати солідарно з позичальником [PERSON] у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язання за кредитним договором від 26 лютого 2008 року № 91-08 БВ (а.с. 88-89). Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, або іншими видами забезпечення. Відповідно до п. 4 договорів поруки у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Із змісту п. 10 договорів поруки, які укладені між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] витікає, що договора поруки діють до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Однак така умова договорів не відповідає ч. 1 ст. 252 ЦК України, за якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Таким чином строк дії договорів поруки між Хмельницькою ощадною кредитною спілкою та відповідачами [PERSON] та [PERSON] не встановлено. В той же час ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлено підстави припинення поруки залежно від строку дії договору чи строків виконання основного зобов'язання, а не термінів дії договору. Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Згідно п. 2.1. Кредитного договору строк дії договору становить 36 місяців і у відповідності до п. 2.4. цього ж договору позичальник зобов'язалася повернути кредит та проценти за його використання до 28 лютого 2011 року. За таких обставин, саме протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання по кредитному договору, який визначений кредитним договором як 28 лютого 2011 року, позивач повинен був пред'явити поручителям вимогу про погашення кредитної заборгованості, тобто в період з 28 лютого 2011 року по 28 серпня 2011 року. У відповідності до п. 5 та п. 6 договорів поруки у випадку невиконання боржником якого-небудь обов'язку, передбаченого п. 1 договору поруки, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обов'язку і поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж п'яти днів з моменту отримання вимоги. Припинення правовідносин за договором поруки при наявності для цього підстав є підставою для відмови в позові до поручителя з боку кредитора в незалежності від того, чи заявлялось клопотання самим поручителем про припинення поруки. А тому враховуючи ті обставини, що строк виконання зобов'язання за кредитним договором від 26 лютого 2008 року № 91-08 БВ закінчився 28 лютого 2011 року, а позивачем не надано суду належних доказів підтверджуючих звернення до поручителів з вимогою погасити заборгованість по зазначеному договору протягом шести місяців після 28 лютого 2011 року, а також те, що позов про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] кредитної заборгованості надійшов до суду лише 02 грудня 2013 року, суд вважає, що позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Зустрічний позов відповідача [PERSON] до Хмельницької ощадної кредитної спілки про визнання недійсним кредитного договору від 26 лютого 2008 року № 91-08 БВ задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів і закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частина першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. При цьому, статтею 241 цього ж Кодексу визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Судом встановлено, що після підписання оспорюваного кредитного договору сторони приступили до його виконання. Хмельницькою ощадною кредитною спілкою на підставі заяви позичальника [PERSON] (а.с. 83) було надано кредитні кошти на загальну суму 15000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 26 лютого 2008 року № 120 (а.с. 87). Позичальник [PERSON] частково здійснювала сплату за користування кредитними коштами відповідно до умов укладеного Кредитного договору, що підтверджується розрахунком нарахування та сплати по кредитному договору (а.с. 14). Суд відхиляє доводи відповідача про те, що кредитний договір підписаний неповноважною особою, оскільки, як встановлено з показань представника позивача, голови правління Хмельницької ощадної кредитної спілки Персіянової-Гаврилюк Н.С., кредитний договір підписано від її імені уповноваженою на те особою - інспектором Білогірського відділення Хмельницької ощадної кредитної спілки Павлинець І.А., що діяла на підставі довіреності від 01 листопада 2006 року (а.с. 62), тобто остання мала достатній обсяг цивільної дієздатності для укладення такого договору. Правочин вчинений у передбаченій чинним законодавством письмовій формі, його зміст не суперечить нормам чинного на момент укладення договору законодавства, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, відбулось подальше схвалення сторонами оспорюваного кредитного договору, при цьому Хмельницька ощадна кредитна спілка, як кредитор, від імені якої Павлинець І.А. було підписано та скріплено кредитний договір печаткою Білогірського відділення, не заявляє вимог щодо визнання спірної угоди недійсною з зазначених підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Згідно ч. 4 ст. 8 цього Закону ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність по залученню внесків ( вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для надання фінансовими установами фінансових кредитів за рахунок залучених коштів. Здійснення цієї діяльності дозволяється після отримання відповідної ліцензії. Згідно до п.1.1 Ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, які затверджені розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 02.12.2003 № 146, і розроблені відповідно до вимог Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про кредитні спілки» та інших нормативно-правових актів, які регулюють діяльність кредитних спілок щодо надання фінансових послуг, залучені кошти - це грошові кошти, залучені кредитними спілками від банків, інших установ та організацій, крім коштів об'єднаних кредитних спілок, залучених кредитними спілками, що є їх членами та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами. До залучених коштів не відносяться внески членів кредитних спілок, що спрямовуються на формування капіталу кредитних спілок. Пунктом 1.2 вказаних Ліцензійних умов встановлено, що діяльність кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів об'єднаних кредитних спілок, залучених кредитною спілкою, що є їх членом, та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами, не потребує отримання ліцензії. Статутом Хмельницької ощадної кредитної спілки, який затверджено загальними зборами членів Хмельницької ощадної кредитної спілки протокол № 2 від 17 вересня 2003 року і зареєстрований Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 27 липня 2004 року, реєстраційний номер 14100698, визначено, що Хмельницька ощадна кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Як на одну із підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору відповідач [PERSON] вказує, що при видачі оспорюваного кредиту прямо чи опосередковано застосовувалися фінансові активи фізичних осіб, а у Хмельницької ощадної кредитної спілки відсутня ліцензія на здійснення діяльності з надання кредитів за рахунок залучених коштів фізичних осіб та фінансових послуг, що є порушенням ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] є членом Хмельницької ощадної кредитної спілки, про що свідчить її заява про прийняття в члени спілки та прибутковий касовий ордер від 29 січня 2008 року № 247 про внесення вступного та членського внеску в розмірі 100 грн. (а.с. 81-82). На підставі заяви їй видано вищевказаний кредит відповідно до Статуту, що відповідає положенням Закону України «Про кредитні спілки» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім того, із змісту протоколу від 03 вересня 2007 року № 8 слідує, що Спостережною радою Хмельницької ощадної кредитної спілки прийнято рішення про кредитування членів спілки за рахунок власних коштів спілки (а.с. 17, 18). У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд роз'яснював сторонам право заявляти клопотання про призначення судової економічної експертизи з питань фінансово-кредитних операцій, однак цим правом сторони не скористалися, будь-яких інших належних доказів на підтвердження чи спростування цих обставин відповідач [PERSON] та її представник не надали, а тому, виходячи з вищевикладених обставин та наданих доказів, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених відповідачем [PERSON] вимог про визнання кредитного договору недійсним, що є підставою для відмови в позові. У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені судові витрати в сумі 570,30 грн.

Outcome: partial