Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

02 жовтня 2019 року адвокат Афенді В.П. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] , просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 14 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі за №187, за вимогою АТ «Перший Український міжнародний банк» про стягнення з позивачки 20\~532 грн 49 коп.. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у 2019 році [PERSON] дізналася про відрахування управлінням Пенсійного фонду України в Очаківському районі з її пенсії коштів на погашення заборгованості за кредитним договором. Оскільки жодних договорів [PERSON] не укладала, вона звернулася до адвоката за юридичною допомогою. З відповіді на адвокатський запит, направлений до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л., стало відомо, що стягнення проводиться на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним з АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є АТ «Перший Український міжнародний банк». Оскільки жодних листів від банку про наявність заборгованості [PERSON] не отримувала, представник вважає, що заборгованість не можна вважати безспірною, а виконавчий напис вчинений з порушенням встановленого Законом порядку. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про причини не явки суд не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, судовою повісткою. Представник позивачки в судовому засіданні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Дав пояснення, що у 2014 році [PERSON] загубила свій паспорт, який через декілька днів їй підкинули. Лише у 2019 року через відрахування з пенсії вона дізналася про наявність виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріусу. При цьому, жодних кредитних договорів не укладала, жодних вимог про повернення заборгованості від банку не отримувала. Оскільки за таких обставин заборгованість не можна вважати безспірною, законних підстав для вчинення нотаріусом виконавчого напису не було. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином судовою повісткою. Третя особа, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л., в судове засідання не з`явилася, про причини не явки суд не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, судовою повсткою. Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Учасники справи правом надати відзив на позовну заяву та пояснення у порядку, передбаченому ЦПК України, не скористались. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український міжнародний Банк», який є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Банк Ренесанс Капітал», заборгованості за кредитним договором № GP-6058741 від 18 лютого 2014 року в розмірі 20\~532 грн 49 коп., в тому числі: простроченої заборгованості по кредиту 11\~053 грн 48 коп.; простроченої заборгованості за комісією 7\~047 грн 96 коп.; простроченої заборгованості за процентами 2\~431 грн 05 коп., а також 500 грн витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису (а.с. 12). З матеріалів справи вбачається, що 18 лютого 2014 року між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал» було укладено кредитний договір № GP-6058741 на загальну суму 12\~160 грн строком на 36 місяців зі сплатою 15 % річних за користування кредитом (а.с. 14). Судом також встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису були: заява стягувача, витяг з особового рахунку [PERSON] , розрахунок заборгованості, копія письмової вимоги боржнику без підтвердження її направлення [PERSON] та отримання останньою цієї вимоги (а.с. 71-88). Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування, насамперед, встановлюються Законом «Про\~нотаріат» (далі - Закон) і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ\~від 22\~лютого 2012\~року №296/5 (далі - Порядок). Відповідно до статті 87 Закону, виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, вчиняються нотаріусами для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Статтею 88\~Закону та пунктами 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено умови вчинення виконавчих написів. Так, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: - подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (підпункт 3.1). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (підпункт 3.3). Умови до форми та змісту письмової заяви стягувача на вчинення виконавчого напису передбачені підпункти 2.1, 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Відповідно до підпунктів 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку безспірність заборгованості підтверджується документами, чітко визначеними Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). Пунктом 2 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, необхідно надати: - оригінал кредитного договору; - засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Виходячи з такого підходу до вирішення цих спорів, Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-887/цс17) зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Дослідивши надані на запит суду документи, суд дійшов висновку, що заборгованість, про стягнення якої просив банк, не можна вважати безспірною, оскільки надані нотаріусу документи не містять підтвердження того, що письмова вимога взагалі направлялася боржнику, і, відповідно, була ним отримана. Суд також звертає увагу на те, що з 1996 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію паспорта позивачки (а.с. 10 зворотній бік). В той же час, з матеріалів справи слідує, що адреса, вказана у письмовій вимозі, є іншою, а саме: [ADDRESS] , тобто якщо така вимога і направлялася боржнику, то в інший населений пункт (а.с. 88). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, а також того факту, що стягувачем нотаріусу не надавалися Пам`ятки клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, жодні відомості щодо умов кредитування (умови нарахування пені, штрафів, комісії), докази направлення позивачці письмової вимоги сплатити заборгованість, суд дійшов висновку про існування спору щодо розміру заборгованості за вищевказаним кредитним договором, і нотаріус цих обставин не перевірив. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що заборгованість про стягнення якої просив банк, не є безспірною, і відповідач під час судового розгляду спору цих обставин не спростував. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що позивачкою сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 768 грн 40 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати стягуються з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved