Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

03.08.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки в твердій грошові сумі в розмірі 1800 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що дитина повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, оскільки їздить на заробітки до інших країн та має значні нерегулярні доходи. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був належним чином повідомлений, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], яка проживає спільно з позивачем окремо від відповідача. Домовленості про утримання спільної дитини сторони не досягли. Доводи позивача в частині того, що відповідач отримує значні доходи, безпідставні, оскільки нею не надано жодних обєктивних доказів на обґрунтування вказаних обставин. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування або будь-яких доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Крім того, наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою працездатною особою 27 років; постійного місця роботи не має, але при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває; інших утриманців не має; не достатньо приймає участі в вихованні доньки; в судове засідання не прибув; заперечення проти позову не подав, відтак він спроможний частково сплачувати аліменти. Разом з тим, на думку суду, позовні вимоги безпідставно завищені, а тому враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також те, що позивач має постійне місце роботи, задовольняє їх частково стягує з відповідача аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно, що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Позивачем не було надано доказів, які б давали суду підстави для встановлення розміру аліментів у сумі більшій, ніж 700 грн. на місяць. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною і дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дівчинки. Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне утримання [PERSON]. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial