Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

02 листопада 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Дунаєвецького районного сектора УДМС України в Хмельницькій області про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, мотивуючи тим, що позивачка є власником житлового будинку №26 по вул. Подільській у с. Чимбарівка Дунаєвецького району Хмельницької області. У вищезазначеному будинку зареєстровані троє людей, а саме: позивачка, її племінниця - [PERSON] та відповідач [PERSON]. Відповідач на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично з моменту реєстрації, 31.07.2014 року по даний час в зазначеному будинку не проживає, своїх речей не зберігає та за комунальні послуги не сплачує, а проживає та проживав у м. Хмельницькому. В свою чергу відповідач, який не проживає за адресою: [INFO], втратив право на користування будинком, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік, оскільки він в будинку не проживає, комунальних платежів не сплачує, речей не зберігає. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач [PERSON] не проживає, а є особою працездатною, позивачка не має можливості оформити субсидію, яка вкрай необхідна, оскільки я є людиною похилого віку, інвалідом другої групи, а тому позивачка змушена звернутися з даним позовом до суду. Представник позивача по договору про надання юридичної допомоги [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву, в якій позов визнав та просить проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідач, представник Дунаєвецького районного сектора УДМС України в Хмельницькій області в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій позов визнав та просить проводити розгляд справи у відсутності представника. Суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності сторін по наявних у справі матеріалах. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку в с. Чимбарівка по вул.Подільська, 26 Дунаєвецького району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САС №303368, виданого виконавчим комітетом Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області та технічним паспортом на будівлі особистої власності. Судом також встановлено, що в с. Чимбарівка по вул. Подільська, 26 Дунаєвецького району Хмельницької області зареєстрований з 31.07.2014 року відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується копією домової книги та відмітною у паспорті відповідача на сторінці, де зазначається місце проживання. Відповідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей\~391, 396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». Відповідно\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають із ним, але не являються його співвласниками, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, дана правова норма гарантує збереження права користування жилим приміщенням в один рік лише для осіб, які є членами сімї власника житла. За чинним житловим законодавством, членами сімї власника житлового приміщення визнаються: дружина (чоловік) власника житла, їх діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне із ним господарство (ч.2 ст. 64 ЖК). Необхідною умовою виникнення права члена сімї власника житла на користування цим житлом (особистий сервітут), є спільне проживання членів сімї з власником житла та ведення спільного господарства. Судом встановлено, що відповідач не є членом сімї позивача, разом з позивачкою в будинку не проживають і не ведуть спільне господарство, відповідач не проживає в будинку з дня реєстрації в ньому і не несе обовязків по утриманню житла. Відповідно до абзацу 6\~ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до встановлених обставин у даній справі, відповідач не проживає разом з позивачкою - власником житла та не веде із нею спільного господарства, а тільки зареєстрований в будинку позивачки, а тому на нього не можуть розповсюджуватись гарантії, які закріплені в статті 405 ЦК України, щодо збереження права на користування житлом протягом року, та статті 156 ЖК України, яка надає право користування житловим приміщенням колишньому члену сімї власника цього житла, оскільки вони не є членами сімї позивачки і не ведуть з нею спільне господарство. Зважуючи і на ту обставину, що відповідач вибув на інше місце проживання в м. Хмельницький, будь-яких дій щодо врегулювання питання свого проживання у будинку позивачки на умовах найму, зі сплатою відповідної плати, як це передбачено ст. 156, 162 ЖК України, не вчинив і про свої наміри на майбутнє з даного приводу не повідомив, тому, на думку суду, в даному випадку слід вважати, що між сторонами в справі припинили свою дію правовідносини, які випливають із користування відповідачем жилим приміщенням, власником якого є позивачка, відповідно до положень статті 107 ЖК України. Відповідно до вимог ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Наявність реєстрації відповідача за адресою жилого приміщення, власником якого є позивачка, за відсутності законних підстав для користування цим жилим приміщенням, створює перешкоди позивачці [PERSON] у користуванні своєю власністю, а тому позов підлягає задоволенню і відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком за адресою: с. Чимбарівка по вул.Подільська, 26 Дунаєвецького району Хмельницької області. Рішення суду про втрату конкретною особою права користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця постійного проживання, адже згідно положень частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюють територіальні органи Державної міграційної служби України, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині зобовязання Дунаєвецького районного сектора УДМС України в Хмельницькій області зняти відповідача [PERSON] з реєстрації. Відповідно до Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інвалід І та ІІ груп. З посвідчення №100016 від 31.07.1995 року, видно що [PERSON] є інвалідом ІІ групи. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених чи відхиленої чи відхиленої частини вимог, а тому, оскільки позов задоволено, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 487,20 грн. Дунаєвецького районного сектора УДМС України в Хмельницькій області від сплати судового збору звільнити.

Outcome: partial