Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

02.06.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12.08.1997 року. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не складається через різні погляди на сімейне життя, ведення господарства, виховання дітей. Між нею та відповідачем часто виникають конфлікти, ініціатором яких є останній. Відповідач проживає з сімєю, проте участі в матеріальному утриманні дітей не приймає, чим ставить її у скрутне матеріальне становище. [PERSON] офіційно працює ветеринарним лікарем Шаргородської районної державної лікарні ветеринарної медицини, що знаходиться у с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, а тому має змогу сплачувати аліменти. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Просили стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей щомісячно у розмірі 1/2 частини від всіх видів його доходу, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Суду пояснили, що хоча відповідач проживає з сімєю, проте дітей позивачка утримує сама, оскільки відповідач добровільно коштів на їх утримання не надає. Тільки протягом останнього часу відповідач почав приймати участь у житті сімї, зокрема, допомагає по господарству, сплачує частково комунальні послуги за використання води та газу. Ухилення відповідача від утримання дітей ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, оскільки останній не вистачає коштів на утримання дітей, які вона отримує від держави у виді соціальної допомоги в сумі приблизно 3200 грн. Позивачці також в утриманні дітей допомагає матір, яка надає приблизно 3000 грн. в місяць. Відповідач працездатний, має регулярний дохід у вигляді заробітної плати, тому має змогу та повинен утримувати синів [PERSON], [PERSON] та дочку [PERSON]. Позивачка не працює, так як вагітна, але утримує підсобне господарство корови, свині, птицю, обробляє земельну ділянку самостійно, щоб надавати дітям належне матеріальне утримання, як матір. Просять стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги в сумі 1000 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Суду пояснив, що працює ветеринарним лікарем Шаргородсьої районної державної лікарні ветеринарної медицини, має постійний дохід у вигляді заробітної плати, тому згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини від заробітку. Він здоровий, працездатний, непрацездатних осіб на утриманні не має. Коштів на утримання дітей він позивачці не надає, але сплачує за дитячий садочок, який відвідує син, щомісячно в сумі 350 грн., 100 грн. щотижня витрачає на придбання продуктів для дітей, оплачує комунальні послуги. Вирішуючи спір суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.08.1997 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-АМ № 037999 (а.с.3). Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що вбачається із свідоцтв про народження, відповідно, серії І-АМ №153883, 1-АМ №100569 та І-АМ №236917 (а.с.4-6). Діти сторін [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проживають з матірю та батьком, але знаходяться на утриманні матері, що вбачається із довідок, виданих Мурафською сільською радою від 31.05.2016 року за №1467 та №1468 (а.с.7-8). Позивачка [PERSON] не працює, перебуває на обліку в жіночій консультації з приводу вагітності (18-19 тижнів), що вбачається з довідки №64, виданої Шаргородською ЦРЛ 31.05.2016 року (а.с.9). Відповідач добровільно щомісячно коштів на утримання дітей не надає проте, здійснює оплату за відвідування сином дитячого садочка в сумі 350 грн., придбаває щотижня продукти на 100 грн., що вбачається в судовому засіданні із пояснень відповідача, та не заперечується позивачкою. Таким чином, більший обсяг витрат на утримання дітей несе позивачка. Також, судом встановлено, виходячи із пояснень в судовому засіданні відповідача, що він здоровий, працездатний, працює ветеринарним лікарем Шаргородської районної державної лікарні ветеринарної медицини, отримує заробітну плату, що також підтверджується довідкою про доходи від 02.06.2016 року (а.с.10), з якої вбачається, що його заробіток за період з 01.12.2015 року по 31.05.2016 року складає 13783,30 грн. Вказані обставини не заперечуються позивачкою. Крім того, з пояснень в судовому засіданні відповідача вбачається, що він не має на утриманні інших непрацездатних осіб. Отже, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дітей, тобто може надавати допомогу на їх утримання, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні та досліджених у справі доказів, більший обсяг обовязків, повязаних з утриманням дітей, покладено на позивачку, що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання синів [PERSON], [PERSON] та дочки [PERSON]. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-183, 191 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення щомісячно аліментів на утримання дітей в розмірі 1/2 частки від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дітей, без належної участі відповідача, який від матеріального утримання дітей ухиляється, хоча відповідач є працездатним, працює та має постійний заробіток. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дітей. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дітей і більший обсяг обовязків по їх утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, оскільки [PERSON] має постійний заробіток (дохід), так як судом встановлено, що останній працює ветеринарним лікарем Шаргородської районної державної лікарні ветеринарної медицини. До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача на утримання дітей, слід визначити у розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 02.06.2016 року, тобто з часу предявлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми повноліття. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мали б тоді, коли б утримувалися обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей і звільнить позивачку та відповідача в наступному від повторного звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі збільшення чи зменшення розміру заробітку (доходу) платника аліментів і, таким чином, забезпечить отримання дітьми сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачкою додано до позову квитанції: серії 02БР №540677 від 30.05.2016 року про оплату 500 грн. за надання правової допомоги адвокатом [PERSON], що полягає у складанні позову та консультації (а.с.20); серії 02БР №540979 від 02.06.2016 року про оплату 200 грн. за надання правової допомоги адвокатом [PERSON], що полягає у консультації та участь в судовому засіданні (а.с.21); серії 10АААА №512255/167 про оплату 300 грн. за надання правової допомоги за консультацію та участь у судовому засіданні (а.с.22); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю [PERSON] за №472 (а.с.19); договір про надання правової допомоги від 30.05.2016 року (а.с.18); розрахунок суми гонорару від 22.06.2016 року, відповідно до якого адвокатом [PERSON] 30.05.2016 року затрачено 01 годину на проведення консультації позивачці, аналіз доказів та складення позову, 02.06.2016 року затрачено 30 хвилин на проведення консультації позивачці по складеному позову, 22.06.2016 року прийнято участь у судовому засіданні (а.с.23). В судовому засіданні 22.06.2016 року адвокат [PERSON] приймав участь протягом 51 хвилини до виходу суду в нарадчу кімнату, що підтверджується журналом судового засідання. В цілому адвокатом [PERSON] надано правову допомогу позивачці у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням протягом 2 годин 20 хвилин, а отримано компенсації на суму 1000 грн. Зважаючи на вказані обставини, в рахунок компенсації понесених позивачкою витрат на правову допомогу, повязану із наданням їй правової допомоги адвокатом [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати в сумі 1000 грн., виходячи з того, що розмір мінімальної заробітної плати на час надання юридичної допомоги складає 1378 грн., а розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, тобто не більше 551,20 грн. за одну годину. Відтак, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 551,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved