Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

02 квітня 2014 року до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла цивільна справа за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог, представник позивача посилався на те що, відповідно до укладеного договору № DNH4КР70360223 від 03.02.2006 року [PERSON] отримав кредит 03.02.2006 року у розмірі 1813,50 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Погашення заборгованості за кредитом здійснюється шляхом внесення позичальником грошових коштів (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 26.03.2014 року має заборгованість в сумі 13954,64 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1563,47 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом - 4975,02 гривень, пені за несвоєчасність виконання заборгованості за договором в сумі 7416,15 гривень. Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 2005,03 грн., яка була задоволена судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 12.01.2007 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить - 11949,61 грн. Відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг штрафи становлять: 500,00 гривень (фіксована частина) та 597,48 гривень (процентна складова). Отже заборгованість достягнення становить 13 047,09 грн. На підставі викладеного, посилаючись на норми законодавства, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DNH4КР70360223 від 03.02.2006 року в розмірі 13 047,09 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн. Представник позивача - Пархоменко М.О., яка діє на підставі довіреності, до судового засідання не з'явилась, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Проти постановлення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (що діє з 01 січня 2004 року, зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Закрите акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк» було перейменоване у Публічне акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк» (а.с.25). 03 лютого 2006 року між ПриватБанком та [PERSON] укладений кредитний договір № DNH4КР70360223, за умовами якого Банк зобов'язується надати Позичальникові строковий кредит у розмірі 1813,50 гривень з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 25,08 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, з кінцевим строком повернення 05 лютого 2007 року. Погашення заборгованості здійснюється в порядку та строки відповідно до Заяви та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - щомісяця в період сплати, за який приймається період з « 21» по « 28» число кожного місяця відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 172,74 гривень для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. З вказаною заявою та Умовами відповідач був ознайомлений 03 лютого 2006 року під підпис. (а.с.8-9). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином, згідно умов договору й вимог чинного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.ст. 610, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна сума заборгованості відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № DNH4КР70360223 від 03.02.2006 станом на 26 березня 2014 року становить 13954,64 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 1563,47 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4975,02 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 7416,15 грн., від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 2005,03 грн., яка була задоволена судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 12 січня 2007 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ЗАТ КБ «Приватбанк», різниця становить - 11949,61 грн., а також штрафів відповідно Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500,00 гривень (фіксована частина) та в сумі 597,48 гривень (процентна складова). Таким чином, суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь банку сума заборгованості за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань та відсотковий штраф, які передбачені договором. Однак, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в його вимогах до відповідача щодо стягнення фіксованої суми штрафу в розмірі 500 грн. за порушення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, оскільки визначення фіксованого штрафу (неустойки), що закріплена у договорі не відповідає поняттю неустойки, передбаченому в цивільному законодавстві України, тобто неустойкою не може бути фіксована сума штрафу. Крім того, виходячи з вимог банку, за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому ст.61 Конституції України визначає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial