Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

03 квітня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в своїх інтересах, та в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , в якій просить суд визначити частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] в розмірі 1/5 частини, померлому [INFO] [PERSON] , та визнати за позивачами право власності по 1/25 частки за кожним на вищевказану квартиру, в порядку успадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . За життя [PERSON] на праві спільної сумісної власності разом з відповідачами, третьою особою та раніше померлим [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . При зверненні до нотаріальної контори позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, через невизначеність частки спадкодавця у спадковому майні. Позивачі в судове засідання не з`явились, від [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі до суду також не з`явились, надали до суду заяви, в яких позов визнали в повному обсязі. Також прохали слухати справу за їх відсутності. Третя особа [PERSON] до суду не з`явився, надав заяву про слухання справи за його участі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведені законодавчі вимоги, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному. [INFO] помер [PERSON] /а.с. 11/. Згідно довідки Шосткинського МБТІ від 30 червня 2016 року, право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № 1899 від 07.07.1995 року зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності /а.с.13/ За життя [PERSON] частки співвласників у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру не були визначені ані домовленістю між ними, ані в судовому порядку. Тому, постановою нотаріуса від 13 березня 2016 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно. З огляду на викладене, а також враховуючи, що судом\~ не встановлено підстав\~ для\~ збільшення чи зменшення часток у спільній сумісній власності,\~ вони вважаються рівними в силу положень ч. 2 ст. 372 ЦК України. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, положеннями ст. 25\~ ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності, а може бути тільки встановлений факт наявності цього майна у неї на праві власності за життя. При цьому, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.\~ Згідно свідоцтва про одруження позивач є дружиною померлого [PERSON] /а.с.7/ Під час перебування у шлюбі в них народились: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . /а.с.8,10/ Дружина та син спадкодавця на підставі свідоцтва про зміну імені змінили прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». /а.с.6,8/ Враховуючи викладене, а також те, що для оформлення позивачами спадщини за законом після смерті [PERSON] необхідно встановити факт належності\~ і розмір частки у праві спільної власності за померлим, що в свою чергу неможливо без визнання права власності на відповідні частки за іншими співвласниками спірного майна, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та необхідність їх задоволення. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/5 частину квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складав. Його спадкоємці першої черги за законом є дружина [PERSON] , діти [PERSON] , [PERSON] та батьки [PERSON] , [PERSON] /а.с.9, 10/. А отже кожен з них успадкував по 1/15 даної квартири. Разом з цим,\~ з позовних вимог вбачається, що позивач ставить питання про визнання за нею та її неповнолітніми дітьми право власності на спірну квартиру в розмірі 1/25 частини кожному, проте, зі змісту самого позову вбачається, що позивачі претендують на 1/3 частину від 1/5 частини даної спадкової частки, тобто їх частка має становити 1/15 частину. Беручи до уваги вищевикладене, суд сприймає дану розбіжність, як арифметичну помилку. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей звернулась до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. /а.с.15/. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У даному випадку у позивачів\~ відсутня можливість оформити своє право власності в нотаріальному порядку, отже таке їх право має бути захищено в судовому порядку. На підставі викладеного, суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами по справі, враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 768 грн 40 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 768 грн 40 коп. підлягають стягненню з відповідачів на користь [PERSON] відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved