Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

03.08.2020р. [PERSON] в особі свого представника - адвоката Ішханяна А.Р. (діє на підставі ордеру від 03.08.2020р. - а.с. 53) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради про визнання рішення необґрунтованим, протиправним та скасування, визначивши третіми особами [PERSON] , Державну прикордонну службу України (а.с. 2 - 9). Ухвалою судді Наумової О.С. від 10.08.2020р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначене проведення підготовчого засідання (а.с. 56). Ухвалою суду від 30.09.2020р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про витребування від Соборної ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області відомостей з Державного реєстру фізичних - платників податків ДФС (ДПС) України про суми виплачених доходів відносно - [PERSON] за період з 2016 по 2020р. (а.с. 137) Ухвалою суду від 30.09.2020р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, повторно відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про витребування від Соборної ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області відомостей з Державного реєстру фізичних - платників податків ДФС (ДПС) України про суми виплачених доходів відносно - [PERSON] за період з 2016 по 2020р. (а.с. 168-170). Ухвалою головуючого судді від 19.10.2020р. частково задоволені зауваження представників позивача - [PERSON] і Меюс Я.С. на журнал судового засідання від 09.10.2020р. (а.с. 182- 184). Підготовче засідання у справи закрите 27.10.2020р. і справу призначено до розгляду по суті (а.с. 231). Після того, ухвалою суду від 16.11.2020р. за клопотанням представника позивача витребувано від Соборної районної у місті Дніпрі ради документи, надані [PERSON] зокрема: на підтвердження мети виїзду (лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей); підтвердження про відправлення [PERSON] на адресу [PERSON] рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абз. 1 ч. 5 ст. 157 Сімейного кодексу України (а.с. 197). Підготовче засідання у справи закрите 09.10.2020р. і справу призначено до розгляду по суті (а.с. 171 -172). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебував у шлюбі з [PERSON] з 14.02.2004р. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.08.2016р. по справі 201/184/16-ц шлюб розірвано. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2016р. по справі 201/10495/16-ц з нього стягнуті аліменти та додаткові витрати. На даний час у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа 201/3319/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав і справа 201/3352/20 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди та супроводу батька до досягнення дітьми повноліття. Копії ухвал по справам 201/3319/20 та 201/3352/20 про відкриття провадження додаються. Висновком комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради від 28.07.2020р. №108/05-38 визначено про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), а висновком від 28.07.2020р. №110/05-38 відмовлено у наданні дозволу на виїзд дітей на постійне місце проживання. [PERSON] , розуміючи відсутні законних підстав для вивезення дітей за кордон, маючи на меті вивезти дітей за межі України назавжди, ввела орган опіки та піклування в оману про намір повернути дітей до України, звернулась до них із заявою про підтвердження місця проживання для їх виїзду за кордон. Рішенням від 24.07.2020р №183 затверджений висновок управління-служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про підтвердження місця проживання [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), для їх тимчасового виїзду за межі України. Під час винесення даного рішення виконком зазначив про відсутність інформації про відкриття провадження у справі про визначення місця проживання дітей. Однак у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа 201/3352/20 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди та супроводу батька до досягнення дітьми повноліття. У межах даної справи [PERSON] подав зустрічний позов про визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] , який одержаного судом 25.05.2020р. Відповідач при винесенні оскаржуваного рішення не з`ясував актуальність справи, у зв`язку із відсутність висновку органу опіки та піклування розгляд справи було перенесено на іншу дату. Оскаржуване рішення отримано представником позивача 31.07.2020р. Водночас, 29.07.2020р. [PERSON] звернувся із окремим позовом до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про визначення місця проживання дітей, що підтверджено скрін-роздруківкою із сайта судової влади України, справа № 201/7099/20. 21.04.2020р. позивач направив на адресу органу опіки та піклування заяву про встановлення графіку бачення з дітьми, в якій зазначив, що [PERSON] чинить перешкоди в спілкуванні з дітьми. Комісія не прийняла по даному питання рішення, перенесла розгляд справи. Також засобами електронного зв`язку [PERSON] надіслав органу опіки та піклування пояснення, в яких також вказав на перешкоди у спілкування з дітьми. Тобто, про наявність конфліктної ситуації орган опіки був повідомлений. У [PERSON] відсутня заборгованість по аліментам і додатковим витратам на дітей, він продовжує вітати дітей зі світами. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначений Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. № 866. Позивач вважав, що місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу згідно із абз. 6 п. 72 Порядку. Орган опіки і піклування при винесенні рішення не взяв до уваги, що [PERSON] не працює, не має самостійного заробітку, про що вона вказувала на комісії, а тому не може піклуватись належним чином про дітей без фінансової участі позивача. У порушення п. 72-1 Порядку № 866 [PERSON] не надано комісії підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України (у разі наявності). Під час розгляду питань пов`язаних із неповнолітніми дітьми представники [PERSON] зазначали, що [PERSON] не направляла [PERSON] згідно із вимогами ст. 157 СК України рекомендований лист-повідомлення про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. [PERSON] не відомо - в яку державу і в який проміжок часу прямує чи планує прямувати [PERSON] з дітьми, чим позбавила позивача права бути обізнаним про місце перебування дітей. З матеріалами справи про підтвердження місця проживання дітей [PERSON] і його представники не були ознайомлені. Представники заявляли усні клопотання до комісії про витребування від [PERSON] інформації про фактичну адресу місцезнаходження дітей, дати виїзду, квитки, та про її зазначення у висновку/рішенні. Однак рішення було прийнято без реагування на ці клопотання. Вважав, що тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків. А оскаржуване рішення надасть [PERSON] можливість вивезти дітей за межі держави Україна без їх повернення. На підставі викладеного, просив визнати рішення виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради від 24.07.2020р. №183 про підтвердження місця проживання [PERSON] ( [INFO] , свідоцтво про народження № [NUMBER] від 02.03.2005р) та [PERSON] ( [INFO] , свідоцтво про народження № [NUMBER] від 03.07.2009р) для їх тимчасового виїзду за межі України необгрунтованим, протиправним та скасувати. Відповідач позовні вимоги не визнав. 08.09.2020р. від голови ради Тімарєва А.С. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 76-79), у якому відповідач не погодився із заявленими вимогам. Звернув увагу на те, що позивач вказав про подання зустрічного позову про визначення місця проживання дітей в межах справи № 201/3352/20 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди та супроводу батька до досягнення дітьми повноліття. Однак не долучив ухвалу суду про прийняття зустрічного позову до провадження та об`єднання в одне провадження з первісним. Заява [PERSON] про визначення йому способів участі у вихованні дітей та спілкуванні розглянута на засіданні комісії з питань захисту прав дитини в липні 2020 року. Комісія вирішила повернутися до розгляду заяви після прийняття судом рішення в цивільній справі про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Виконавчий комітет по цій справі надав до суду висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Вважав, що органом опіки і піклування були зібрані всі необхідні документи, передбачені пунктом 72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. № 866. У заяві [PERSON] від 15.07.2020р. вказала мету тимчасового виїзду дітей - для оздоровлення. Стосовно підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України, то державою перебування [PERSON] є Німеччина, точна адреса його проживання - не відома. Представники [PERSON] були повідомлені про час, дату та місце засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якій розглядалися питання: 1) про позбавлення батьківських прав [PERSON] (справа № 201/3319/20 слухається Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська під головуванням судді Наумової О.С.); 2) про надання, дозволу на виїзд на постійне місце проживання дітей за кордон без згоди та супроводу батька (справа № 201/3352/20 слухається Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська під головуванням судді Антонюка О.А.); 3) заява [PERSON] про визначення способів участі у вихованні дітей; 4) заява [PERSON] про надання висновку управління-служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради про підтвердження місця проживання дітей для їх тимчасового виїзду за межі України. Звернув увагу на те, що на засіданні комісії не розглядалося питання про визначення місця проживання дітей, а тому відомості про дохід [PERSON] для вирішення питання про підтвердження місця проживання дітей не були необхідні. Вважав твердження представника позивача про те, що висновок дає можливість [PERSON] вивезти дітей за межі України без їх повернення лише припущенням. Законодавством України передбачено, що виїзд дітей за межі України можливе на строк, що не перевищує одного місяця. У позові позивач підміняє поняття процедури «визначення місця-проживання дітей» та «підтвердження місця проживання дітей» . Рішення від 24.07.2020р. № 183 було прийняте на підставі документів: заяви [PERSON] ; копії свідоцтва про народження [PERSON] , 2004 р.н.; копії свідоцтва про народження [PERSON] , 2009 р.н.; Акта обстеження умов проживання; пояснень [PERSON] , 2004 р.н.; пояснень [PERSON] , 2009 р.н., копії характеристики КЗО «НВО № 28» на [PERSON] ; копії характеристики КЗО «НВО № 28» на [PERSON] ; копії паспорта [PERSON] ; копії рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.08.2016 про розірвання шлюбу; довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб; рекомендації комісії з питань захисту прав дитини. Розгляд питання здійснювався на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та на засіданні виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради. Представники позивача та третя особа були заздалегідь повідомлені про розгляд питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та були присутні на засіданні. На засіданні комісії представники [PERSON] не заперечували проти тимчасового виїзду дітей за межі України, дана позиція зазначена в протоколі засідання комісії. Співробітниками управління-служби у справах дітей проведена бесіда з дітьми, в якій [PERSON] та [PERSON] зазначили, що мають бажання поїхати за кордон для відпочинку, для розширення свого кругозору. Вважав, що рішення прийняте відповідно до закону в інтересах дітей, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третьою особою - [PERSON] 31.08.2020р. надані пояснення суду (а.с. 65 -69), у яких вона також не погодилася із позовними вимогами [PERSON] , вважала оскаржуване рішення законним і обґрунтованим. Висновок відповідає фактичним обставинам та узгоджується з приписами ч. 2 ст. 19, ч. 5 ст. 157 СК України, відповідає пункту 72-1 Порядку № 866. Звернула увагу суду, що з пункту 72-1 Порядку вбачається, що підставою для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України є наявність рішення суду, в якому визначено місце проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини. Однак на момент прийняття оскаржуваного рішення не існувало жодної обставини, яка б унеможливлювала прийняття оскаржуваного рішення. На момент надання пояснень третьою особою, відсутнє не тільки рішення суду про визначення місця проживання дітей, а й не відкрито провадження по справі № 201/7099/20 щодо визначення місця проживання дітей разом із батьком. Скрін-роздруківки з сайта «Судова влада України» не є доказом прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Посилання представника позивача на відсутність заборгованості по аліментам та\\або додатковим витратам не мають жодного правового значення у цій справі та не впливають на протиправність оскаржуваного рішення. Наявність нерозглянутої заяви [PERSON] про встановлення графіку бачення з дітьми також не впливає на правомірність оскаржуваного рішення, а лише підтверджує факт проживання дітей з матір`ю у [ADDRESS] з 06.01.2016р. й до цього часу, що не заперечується позивачем в позовній заяві. Зауважила, що представником позивача не вказано, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.07.2020р. по справі №201/3352/20 [PERSON] відмовлено у прийнятті до розгляду зустрічного позову про визначення місця проживання дітей і стягнення аліментів на їх утримання. Не погодилася із твердженням позивача про відсутність повідомлення [PERSON] рекомендованим листом про тимчасовий виїзд дітей за межі України, оскільки у неї відсутня інформація про місцезнаходження позивача, точної адреси вона не знає, а тому не мала можливості направити рекомендованого листа. Телефоном він був повідомлений про необхідність надання згоди для виїзду дітей за межі України для відпочинку у період шкільних канікул. Вважала, що при прийнятті оскаржуваного рішення були враховані інтереси дітей, необхідність забезпечення їх потреб і права на відпочинок за межами України у супроводі матері. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представники позивача - адвокати Хачікян М.П. і Меюс Я.С. вимоги позовної заяви підтримали та просили задовольнити позов, надали додаткові пояснення про те, що [PERSON] письмово повідомляв Службу у справах дітей про неможливість брати участь під час комісійного розгляду питання про позбавлення його батьківських прав, виїзду дітей на постійне місце проживання і повідомляв, що його представником перед комісією є [PERSON] . Проте з позивачем і його представниками не проводилися співбесіди у порядку абз. 2 п. 72-1 Порядку № 866. Про порядок денний представники [PERSON] дізналися на комісії. За клопотанням представників позивача про витребування адрес спрямування, дат виїзду і повернення, квитків - цю інформацію не витребувано. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні проти позивних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні. Представник третьої особи [PERSON] - адвоката Нагорна Н.О. в судовому засіданні проти позивних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні. Від представника третьої особи - Державної прикордонної служби України Мосійчука О. 24.09.2020р. надійшла заява (а.с. 110), у якій він відніс рішення на розсуд суду. По суті справи повідомив, що Порядок виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку регулюється пунктами 4 та 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. № 57 (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 85 від 29.01.2020р.). Відповідно до п. 8 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Держприкордонслужбу покладаються завдання щодо запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством тимчасово обмежено у праві виїзду з України, та відповідно до п. 4 ст. 20 цього Закону надано право не пропускати через державний кордон осіб, яким за мотивованим письмовим рішенням суду тимчасово обмежено право виїзду з України. Тому для забезпечення чіткого контролю за вивезенням малолітніх дітей необхідна ухвала суду про встановлення заборони на вивезений малолітніх громадян України [PERSON] і [PERSON] без супроводу чи письмової згоди батька громадянина України [PERSON] , до вирішення судової справи № 201/7233/20 по суті. Суд, вислухавши в судовому засіданні представників сторін, третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2004р. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.08.2016р. шлюб розірвано, що сторонами не заперечується. Судом перевірено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2016р по справі 201/10495/16-ц стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття - [INFO] , та на утримання [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття - [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] щомісячно додаткові витрати на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 125,00 грн. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] щомісячно додаткові витрати на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 630,00 грн. Як вказує позивач у позові, на даний час в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа 201/3319/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та справа 201/3352/20 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди та супроводу батька до досягнення дітьми повноліття. Однак копії ухвал по справах 201/3319/20 та 201/3352/20 до позову не долучив. Судом за даними Єдиного реєстру судових рішень перевірено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2020р. № 201/3319/20 відкрите провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] (третя особа - Управління - служба у справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради) про позбавлення батьківських прав (суддя Наумова О.С.). Як вказує позивач, комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради наданий висновок від 28.07.2020р. № 108/05-38 про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] і [PERSON] (до позову надано перший аркуш копії висновку від 28.07.2020р. № 108/05-38 - а.с. 48), а висновком від 28.07.2020р № 110/05-38 відмовлено у надання дозволу на виїзд на постійне місце проживання дітей [PERSON] і [PERSON] (повна копії цього висновку не надана - а.с. 49). Рішенням від 24.07.2020рю № 183 затверджений висновок управління-служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про підтвердження місця проживання [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), для їх тимчасового виїзду за межі України (а.с. 10-11). Пунктом 2 рішення заявника повідомлено про необхідність інформування управління-служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про повернення дітей в Україну протягом місяця з дня в`їзду в Україну та про відповідальність, передбачену ч. 7 ст. 184 КУпАП за умисне порушення встановленого законом обмеження щодо строку перебування дітей за межами У країни. Також указано, що це рішення пред`являється під час перетинання державного кордону України та діє протягом одного року з дня набрання ним законної сили. Як видно з рішення, воно винесено за результатами розгляду документів, передбачених п. 72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» (далі - Порядок № 866) та інших документів, зібраних управлінням-службою у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради, згідно із якими установлено, що діти зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно із п. 72-1 Порядку № 866 для підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України (лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей), той з батьків, з ким проживає дитина, подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини такі документи: заяву; копію паспорта заявника; копію паспорта дитини (у разі наявності); довідку про реєстрацію місця проживання заявника (у разі коли в паспорті відсутні дані про реєстрацію місця проживання); довідку про реєстрацію місця проживання дитини; копію свідоцтва про народження дитини; копію рішення суду про розірвання шлюбу (у разі наявності); підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України (у разі наявності); копію документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (подається для тимчасового виїзду за межі України дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа або паліативної допомоги). Служба у справах дітей за результатами розгляду зазначених документів, відвідування дитини за місцем її проживання, проведення бесіди з тим із батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі можливості її проведення), або бесіди з дитиною, яка досягла 14 років, готує висновок про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно до додатком 13 та один з таких проектів рішень/розпоряджень районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади: про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України; про відмову у затвердженні такого висновку. Підставами для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України є: неподання заявником документів, передбачених цим пунктом; наявність рішення суду, в якому визначено місце проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини; встановлення під час відвідування дитини, бесіди з дитиною, яка досягла 14 років, недостовірних відомостей, поданих заявником, щодо місця її проживання. Районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом семи робочих днів з дня подання заяви приймає рішення/розпорядження про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно з додатком 14 або відмову в його затвердженні, яке оформлюється на бланку органу, який його видає. Служба у справах дітей в день прийняття рішення/розпорядження інформує про нього: заявника - засобами телефонного зв`язку; того з батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі коли місце його проживання відоме) - шляхом надсилання йому копії рішення/розпорядження рекомендованим листом. У разі коли протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення/розпорядження його не оскаржено, воно набирає законної сили і його копія, завірена в установленому порядку, видається заявнику для пред`явлення під час перетинання державного кордону України. Рішення/розпорядження діє протягом одного року з дня набрання ним законної сили. Підставами визнання рішення незаконним позивач вказує неподання заявником документів, передбачених п. 72-1 Порядку № 866, а саме, підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України. На обгартування обов`язковості подання цього підтвердження позивач вказав, що під час комісійного розгляду питань пов`язаних із неповнолітніми дітьми представники [PERSON] вказували на те, що [PERSON] не зверталась до [PERSON] із повідомленням, передбаченим ст. 157 СК України про тимчасовий виїзд дитини за межі України, і батьку не відомо - в яку державу і на який проміжок часу буде їхати [PERSON] з дітьми. На ухвалу суду від 16.11.2020р., постановлену за клопотанням представника позивача, про витребування від Соборної районної у місті Дніпрі ради документів, наданих [PERSON] , зокрема, документів на підтвердження мети виїзду (лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей), а також підтвердження про відправлення [PERSON] на адресу [PERSON] рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абз. 1 ч. 5 ст. 157 Сімейного кодексу України (а.с. 197), представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що ухвала суду виконана бути не може, оскільки такий документ відсутній, [PERSON] його не надавала, адже він надається за наявності. Відповідно до ч. 5 ст. 157 СК України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. З аналізу норми ч. 5 ст. 157 СК України вбачається, що вона розповсюджується на того з батьків, з яким за рішенням суду визначено місце проживання дитини або щодо якого висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини. Тоді він (один з батьків) самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця і з даною метою інформує іншого з батьків про тимчасовий виїзд дитини за межі України шляхом надсилання рекомендованого листа. Заявник [PERSON] на момент прийняття оскаржуваного рішення не мала рішення суду про визначення місце проживання дитини або висновку органу опіки та піклування про підтвердження місця проживання дитини. Тому для неї не є обов`язковим надання органу опіки для прийняття рішення підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України. Суд звертає увагу, що пунктом 72-1 Порядку № 866 регламентується подання документів для підтвердження місця проживання дитини одним з батьків, з ким проживає дитина - (тобто, фактично), а не лише тим з батьків, який має рішення суду про визначення місця проживання дитини або висновок органу опіки та піклування про підтвердження місця проживання дитини. Крім того, у п. 72-1 Порядку № 866 вказано, що таке підтвердження про відправлення рекомендованого листа долучається до заяви - у разі наявності, а не в обов`язковому порядку. Суд не приймає доводи позивача про те, що були наявні підстави для відмови у прийнятті рішення, оскільки існував спір про визначення місця проживання дітей. Однією з підстав для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України, згідно із п. 72-1 Порядку № 866, є наявність рішення суду про визначення місце проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини. Позивач вважає, що виконком порушив указану норму, оскільки зазначив про відсутність інформації про відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дітей. При цьому, позивач звертався із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місце проживання неповнолітніх дітей у рамках справи 201/3352/20 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон, що слухалася Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, зустрічний позов одержаний судом 25.05.2020р. з вх. №17397 (а.с .15). Згідно із вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Однак жодних доказів того, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місце проживання неповнолітніх дітей на момент розгляду питання про підтвердження місця проживання дитини був ухвалою суду об`єднаний в одне провадження з первісним позовом - до позову не надано. До того ж, як з`ясовано під час розгляду справи, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі від 20.07.2020р. по справі №201/3352/20 (тобто за три дні до прийняття оскаржуваного рішення - 24.07.2020р.) [PERSON] відмовлено у прийнятті до розгляду зустрічного позову про визначення місця проживання неповнолітніх дітей і стягнення аліментів на їх утримання неповнолітніх дітей (а.с. 70). А окремий позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місце проживання неповнолітніх дітей був поданий 29.07.2020р. (а.с. 26), тобто вже після прийняття рішення - 24.07.2020р. Таким чином, на момент прийняття оскаржуваного рішення обставини, що зумовлюють відмову у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України згідно із п. 72-1 Порядку № 866 - були відсутні. Неспроможними є доводи позивача про те, що згідно із п. 72 Порядку № 866 місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, оскільки дана норма застосовується при розв`язанні спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини (абз. 1 п. 72), а не для підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України. Тому не є доречними твердження позивача про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення орган опіки і піклування не прийняв до уваги, що [PERSON] не працює і не має доходів, а отже й не може піклуватись про дітей. Саме тому представникам позивача двічі судом було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування від Соборної ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області відомостей з Державного реєстру фізичних - платників податків ДФС (ДПС) України про суми виплачених доходів відносно - [PERSON] за період з 2016 по 2020р., оскільки надання цього доказу не входить до предмета доказування по справі, у якій оскаржується рішення органу опіки і піклування, а позивач просив витребувати докази з метою підтвердження відсутності доходів у третьої особи - [PERSON] (а.с. 137, 167). Доводи позивача про відсутність заборгованості по аліментам і додатковим витратам, про нерозгляд заяви [PERSON] про встановлення графіку бачення з дітьми, не стосуються предмету даного спору і ці обставини не впливають на підстави винесення рішення про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України. Суд вважає помилковими твердження позивача про те, що оскаржуване рішення від 24.07.2020р. надає змогу [PERSON] вивезти дітей за кордон і не повертатися, адже означене є припущенням позивача, яке не обґрунтоване належними і допустимими доказами. Також п. 72-1 Порядку № 866 не вимагається, як вважав позивач, надання заявником документів на підтвердження свого стану здоров`я і характеристики. Щодо доводів представників позивача, наданих у додаткових поясненнях (а.с. 198) про те, що з позивачем і його представниками не проводилися співбесіди у порядку абз. 2 п. 72-1 Порядку № 866, то відповідно до абз. 2 п. 72-1 Порядку № 866 бесіда проводиться з тим із батьків, хто проживає окремо від дитини і лише у разі можливості її проведення, а не з представником, зокрема, із адвокатом, що діє на підставі договору, тому що Порядок № 866 не передбачає участь представника у цих правовідносинах. До того ж, як вказала сама представник позивача - адвокат Хачікян М.П. у свої поясненнях, [PERSON] письмово повідомляв Службу у справах дітей про неможливість брати участь у засіданнях комісії. Суд наголошує, що п. 72-1 Порядку № 866 не передбачає способів встановлення фактичного місця проживання дітей, у ньому йдеться лише про розгляд документів, передбачених цих пунктом, серед яких щодо підтвердження місця проживання вказані лише: копії паспортів заявника і дитини (у разі наявності); довідку про реєстрацію місця проживання заявника; довідка про реєстрацію місця проживання дитини; копія свідоцтва про народження дитини; копія рішення суду про розірвання шлюбу (у разі наявності); підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України (у разі наявності); копію документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу. А само по собі рішення органу опіки і піклування лише підтверджує факт проживання дітей з матір`ю за дресою: [ADDRESS] , що власне позивачем і його представниками не ставилося під сумнів під час розгляду справи. При цьому, в оспорюваному рішенні не мають зазначатися ані строки ані країни перебування дитини за кордоном, ані інформація про дати виїзду, квитки. Форма оскаржуваного рішення повністю відповідає додатку 14 Порядку № 866. Суд приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано порушення виконкомом вимог п. 72-1 Порядку № 866 при прийняття оскаржуваного рішення, у зв`язку із чим позовні вимоги не можуть бути задоволені. Крім того при розгляді справи суд враховує таке. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно із ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За пп. 3 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється зокрема: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 (справа № 712/10623/17) вказала на те, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Як видно з матеріалів справи, при прийнятті рішення про підтвердження місця проживання дітей для тимчасового виїзду за кордон, співробітниками управління-служби у справах дітей проведені бесіди з дітьми, в яких [PERSON] і [PERSON] підтвердили, що проживають постійно з матір`ю [PERSON] , батько останні п`ять років з ними не проживає, не спілкується з ними, не цікавиться їх життям (а.с. 84 - 85). Також працівниками служби здійснено вихід за місцем їх мешкання і складений акт обстеження умов проживання від 15.07.2020р., яким установлено хороші умови для проживання і виховання дітей (а.с. 83). Отже суд доходить висновку, що рішення прийняте в інтересах дітей, а сам по собі тимчасовий виїзд дитини за кордон на місяць у супроводі матері, необхідний для всебічного розвитку дітей і, з урахуванням установлених у справі обставин, не може свідчити про позбавлення батька можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд виходить з того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, а тому судові витрати у вигляді сплаченого судового збору і витрат на правничу допомого з відповідача - не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed