Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

03.05.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПОСП «Відродження» про стягнення заборгованості по орендній платі за землю в розмірі 15 080,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач являється власником двох земельних ділянок, що підтверджується державними актами про право власності на землю, а саме: державним актом про право власності на земельну ділянку від 27.03.2009 року се\-рії [NUMBER] загальною площею 5,60 га, яка розташована на території Оленівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з при\-своєним кадастровим № [NUMBER] та державним актом про право власності на земельну ділянку від 16.01.2009 року се\-рії [NUMBER] загальною площею 5,34 га, яка розташована на території Оленівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з при\-своєним кадастровим № [NUMBER] . Далі позивач в позові зазначив, що 02.07.2004 року на добровільних умовах зі спадкодавцями та з ПОСП «Відродження» в особі директора [PERSON] було укладено договори оренди № 47 та 491 вищевказаних земельних ділянок. 16 січня 2009 року між позивачем та відповідачем Приватним - орендним сільськогосподарським підприємством «Відродження» було укладено додаткову угоду до договору оренди земе\-льної ділянки № 47 від 02 листопада 2004 року за № 040454800051. Відповідно до п. 4.1 додаткової угоди за користування вказаною земельною ділян\-кою орендар сплачує орендодавцю кожного року орендну плату в розмірі 5% від нормати\-вно грошової оцінки землі. В п.4.3 зазначено, що орендна плата вноситься до 31 грудня щорічно в рівних частинах до 31 серпня та до 31 грудня. Також, між позивачем та відповідачем Приватним - орендним сільськогосподарським підприємством «Відродження» 27 березня 2009 року було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 491 від 02 липня 2004 року за № 040454800409. Відповідно до п. 4.1 додаткової угоди за користування вказаною земельною ділян\-кою орендар сплачує орендодавцю кожного року орендну плату в розмірі 5% від нормати\-вно грошової оцінки землі. В п.4.3 зазначено, що орендна плата вноситься до 31 грудня щорічно в рівних частинах до 31 серпня та до 31 грудня. Термін вищезазначених договорів, був припинений 31 грудня 2018 року. Відповідач відповідно до умов договору оренди землі не виконав своїх грошових зобов`язань щодо сплати орендної плати за 2018 рік, а тому позивач прохав стягнути з відповідача на його користь заборгованість по орендній платі за земельні ділянки за 2018 рік в розмірі 15 080,00 грн та стягнути з відповідача на його користь судовий збір в розмірі 768,40 грн. Згідно ухвали суду від 03.05.2019 року вбачається, що по справі відкрито провадження за правилами позовного провадження. Справа призначена до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 03.06.2019 року о 10 годині 00 хвилин. За клопотання відповідача розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладався. Також, 21.06.2019 року відповідач до суду направив письмові пояснення, згідно яких вбачається, що позивачу необхідно відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідно до умов п. 4.1 додаткової угоди № 47 від 16.01.2009 року та № 491 від 27 березня 2009 року за користування вказаною земельною ділян\-кою орендар сплачує орендодавцю кожного року орендну плату в розмірі 5% від нормати\-вно грошової оцінки землі. В п. 4.3 зазначено, що орендна плата вноситься до 31 грудня щорічно в рівних частинах до 31 серпня та до 31 грудня. Крім цього, відповідач вважає, що наданий позивачем розрахунок щодо розміру заборгованості за оренду землі в розмірі 15 080,00 грн не відповідає умовам договорів оренди землі зокрема умовам додаткових угод, виходячи з наступного. Постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2011 року за № 1185 було внесено зміни до «Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів», затвердженої постановою КМУ від 23.03.1995 року за №213. Пунктом 1 Загальних положень даної Методики передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється, зокрема з метою визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, в даному спорі між позивачем та відповідачем мова йде про виконання цивільно-правових угод за 2018 рік. Земельні ділянки щодо виплати орендної плати за яку виник спір, є приватною власністю позивача, а отже без згоди орендаря відсутні підстави для застосування коефіцієнту 1.756 щодо орендної плати за 2018 рік, який має застосовуватися в обов`язковому порядку для визначення орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. У відносинах між орендодавцем - позивачем та орендарем - відповідачем по даному договору оренди земельної ділянки, застосування коефіцієнту 1,756 може бути здійснено виключно через внесення у письмовій формі змін до Договору (шляхом укладання Додаткової угоди та її подальшої реєстрації). Відповідні зміни до п. 4.1 договорів сторонами договору не вносилися. На обґрунтування своєї позиції щодо розміру стягнення заборгованості по договору оренди відповідач надав розрахунок, згідно якого вбачається, що розмір заборгованості орендної плати за 2018 рік складає в розмірі 6 913,30 грн виходячи з наступного розрахунку: 150 804,48 грн : 1,756 = 85 879,54 грн (грошова оцінка земельної частки (паю) у 2018 році без урахування коефіцієнту); 85 879,54 грн : 100 х 5 = 4 293,98 грн (розмір орендної плати п`ять відсотків від грошової оцінки за одну земельну ділянку за 2018 рік); 4 293,98 - 18% - 1,5% = 3 456,65 грн (сума до виплати після сплати відповідних податків за одну земельну ділянку за 2018 рік); 3 456,65 грн х 2 (кількість земельних ділянок) = 6 913,30 грн(сума до виплати після сплати відповідних податків за дві земельні ділянки за 2018 рік). Крім цього, відповідач до суду, після відкладення розгляду справи в підготовчому судовому засіданні та закриття підготовчого судового засідання надав квитанцію про сплату позивачу грошових коштів у розмірі 6 913,30 грн (а.с. 61). Згідно ухвали суду від 25.06.2019 року справа призначена до судового розгляду по суті на 31.07.2019 року о 10 годині 00 хвилин у відкритому судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні позов з вищезазначених підстав, які викладені у описовій частині рішення підтримав та прохав задовольнити. Крім цього, позивач повідомив суд про те, що відповідач добровільно сплати йому грошові кошти у розмірі 6 913,30 грн. Відповідач ПОСП «Відродження» в судове засідання не з`явився, але направив заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову заперечує з підстав, які викладені в письмових поясненнях від 21.06.2019 року. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 02.07.2004 року на добровільних умовах між спадкодавцями [PERSON] , [PERSON] та ПОСП «Відродження» в особі директора [PERSON] було укладено договори оренди № 47 та 491 земельних ділянок. 16 січня 2009 року та 27 березня 2009 року позивачем у зв`язку з набуттям права власності в порядку спадкування, що підтверджується державними актами про право власності на землю, а саме: державним актом про право власності на земельну ділянку від 27.03.2009 року се\-рії [NUMBER] загальною площею 5,60 га, яка розташована на території Оленівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з при\-своєним кадастровим № [NUMBER] та державним актом про право власності на земельну ділянку від 16.01.2009 року се\-рії [NUMBER] загальною площею 5,34 га, яка розташована на території Оленівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з при\-своєним кадастровим № [NUMBER] було укладено з відповідачем додаткові угоди до вищезазначених договорів. Відповідно до п. 4.1 додаткових угод № 47 від 16.01.2009 року та № 491 від 27 березня 2009 року вбачається, що відповідач сплачує орендодавцю кожного року орендну плату в розмірі 5% від нормати\-вно грошової оцінки землі. В п.4.3 зазначено, що орендна плата вноситься до 31 грудня щорічно в рівних частинах до 31 серпня та до 31 грудня. Станом на 31 грудня 2018 року позивач від відповідача грошових коштів не отримав. У відповідності до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Нормами ст.ст. 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 792 передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. За приписом ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк. Згідно довідки відділу у Козельщинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області вбачається, що грошова оцінка земельної частки (паю) по Оленівській сільській раді Козельщинського району Полтавської області за 2016-2018 роки становить 150 804,48 грн з врахуванням коефіцієнту індексації земель - 4,796 і 1,756. (а.с. 68). Постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2011 року за № 1185 було внесено зміни до «Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів», затвердженої постановою КМУ від 23.03.1995 року за №213. Пунктом 1 Загальних положень даної Методики передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється, зокрема з метою визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Суд, звертає увагу на те, що застосування коефіцієнту 1,756 до спірних правовідносин без взаємної згоди сторін в примусовому порядку є неможливим з огляду на п.1 загальних положень Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, в тому числі в редакції від 31.10.2011 р., згідно з яким «нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель». Далі встановлено, що земельні ділянки щодо виплати орендної плати, за яку виник спір, є приватною власністю позивача, а отже без згоди орендаря (відповідача) відсутні підстави для застосування коефіцієнту 1,756 щодо орендної плати за 2018 рік, який має лише застосовуватися в обов`язковому порядку для визначення орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності та може застосовуватися в цьому спорі лише при внесенні змін до договору оренди земельної ділянки та при згоді на це сторін договору. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов позивача про стягнення заборгованості по орендній платі за землю в розмірі 15 080,00 грн. є частково обґрунтованим, а саме в розмірі 6 913,30 грн, виходячи з наступного розрахунку: 150 804,48 грн : 1,756 = 85 879,54 грн (грошова оцінка земельної частки (паю) у 2018 році без урахування коефіцієнту); 85 879,54 грн : 100 х 5 = 4 293,98 грн (розмір орендної плати п`ять відсотків від грошової оцінки за одну земельну ділянку за 2018 рік); 4 293,98 - 18% - 1,5% = 3 456,65 грн (сума до виплати позивачу після сплати відповідних податків відповідачем за одну земельну ділянку за 2018 рік); 3 456,65 грн х 2 (кількість земельних ділянок) = 6 913,30 грн(сума до виплати позивачу після сплати відповідачем відповідних податків за дві земельні ділянки за 2018 рік). Суд, звертає увагу на те, що позивач в судовому засіданні підтвердив, що після відкриття провадження по справі за його позовом та отримання ухвали про призначення справи до розгляду, отримав від відповідача поштовий грошовий переказ в розмірі 6 913,30 грн. Отже, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача встановленої судом заборгованості по орендній платі за дві земельні ділянки за 2018 рік в розмірі 6 913,30 грн. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач для захисну свої прав сплатив на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, з врахуванням того, що позивач своєчасно не отримав від відповідача орендну плату за дві земельні ділянки за 2018 рік, а лише після звернення до суду за захистом своїх прав отримав від відповідача грошові кошти в розмірі 6 913,30 грн, суд вважає за необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 384,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved