Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

02 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» про витребування майна, стягнення незаконно отриманих доходів, відшкодування завданої моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що на праві власності їй належить земельна ділянка загальною площею 3,4050 гектари, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ДП № 053897 від 22.12.2003 р. . 08 січня 2009 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» був укладений договір оренди землі № 448, строк дії договору до 31 грудня 2013 року. Земельна ділянка була передана Товариству з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» за актом приймання-передачі, що є додатком до договору оренди землі. Позивач посилалася на те, що 20 вересня 2013 року вона направила відповідачу повідомлення про те, що вона не має наміру продовжувати дію договору оренди земельної ділянки на наступний період та просила відповідача не засівати належну їй земельну ділянку після збору врожаю у 2013 році. 22 січня 2014 року вона повторно направила ТОВ «АПК «Спаський» повідомлення про те, що не бажає продовжувати дію договору оренди та просила повернути земельну ділянку у відповідності до пункту 6.4.5. договору оренди. Відповідач проігнорував її вимоги, ніякої відповіді не надав, земельну ділянку не повернув та продовжує незаконно користуватися нею. В наступному стало відомо, що ТОВ «АПК «Спаський» засіяло земельну ділянку ріпаком, що підтверджується актом від 03.06.2014 року та листом Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області від 28.05.2014 р. Позивач посилався на те, що своїми діями відповідач порушив вимоги ст..ст. 17,19,27,31 Закону України «Про оренду землі», що передбачають порядок передачі обєкта оренди, строк дії договору, захист прав орендаря, порядок відшкодування збитків, порядок припинення договору оренди та наслідки його припинення. У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно до ст. 390 ЦК України, власник має право вимагати від особи, що незаконно володіє майном передання усіх доходів від майна, які вона одержала, або могла одержати за весь час володіння ним. Згідно листа управління агропромислового розвитку Новомосковської районної державної адміністрації № 271 від 18.08.2014 р., середня врожайність ріпаку складає 18,2 центнера з гектара. Середня ціна реалізації цієї культури у 2014 році становить 3\~662 грн. за одну тону. В звязку з тим, що загальна площа земельної ділянки складає 3,4050 га., сума доходів, які ТОВ «АПК «Спаський» отримало, або могло отримати від незаконного користування належною йому земельною ділянкою становить 22\~693,78 грн. Крім того, діями відповідача їй завдано моральної шкоди, вона перенесла душевні страждання в звязку з порушенням її прав, як власника майна, не могла використовувати земельну ділянку, не здійснила плани щодо використання земельної ділянки, отримання доходів, моральну шкоду вона оцінює в 3 000 грн. В звязку з наведеним, в позовній заяві позивач [PERSON] просила суд: -зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» повернути їй, [PERSON] земельну ділянку площею 3,4050 га., що була передана за договором оренди землі № 448 від 08.01.2009 року; -стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» на її користь доходи, які отримані чи могли бути отримані в звязку з використанням у 2014 році земельної ділянки в сумі\~22\~693,78 грн.; -стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» на її користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 3\~000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в завів, просив суд задовольнити вимоги, при цьому зазначив, що земельна ділянка фактично повернута позивачу наприкінці жовтня 2014 року, але, акт приймання передачі земельної ділянки не був оформлений. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» в судовому засіданні позов не визнав, не заперечував того, що восени 2013 року підприємство засіяло земельну ділянки позивача озимою пшеницею, позивачу було запропоновано отримати орендну плату, але, він відмовився. В липні 2014 року товариством був направлений на підпис позивачу акт приймання-передачі земельної ділянки, але, позивач його не підписав. Позивачем не надано належних доказів розміру збитків у відповідності до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 3,4050 га., кадастровий номер 12:232:865:00:02:038:0042, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ДП № 053897, виданим 22 грудня 2003 року. Встановлено, що 08 січня 2009 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» був укладений договір оренди землі № 447, відповідно до якого позивач передав в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» вищезазначену земельну ділянку. Згідно умов договору, строк дії договору оренди землі встановлений сторонами - до 31 грудня 2013 року. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також, договором оренди землі. Згідно до Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених\~Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. На підставі ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У відповідності до ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також, на інших підставах, встановлених законом. На підставі ст. 93 Земельного кодексу України Право оренди земельної ділянки, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Нормами ст. 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; У відповідності до ст. 33 Закону України «Про оренду землі», п о закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Судом встановлено, що 20 вересня 2013 року позивач направив відповідачу повідомлення про те, що він не має наміру продовжувати дію договору оренди земельної ділянки на наступний період та просив відповідача не засівати належну йому земельну ділянку після збору врожаю у 2013 році, що підтверджується поштовим повідомленням. 21 січня 2014 року позивач повторно направив ТОВ «АПК «Спаський» повідомлення про те, що не бажає продовжувати дію договору оренди та просив повернути земельну ділянку у відповідності до пункту 6.4.5. договору оренди, що підтверджується листом-повідомленням та поштовим повідомленням. Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» не надало суду доказів наявності наміру на укладення договорів оренди землі на новий строк (поновлення договорів оренди землі), повідомлення про це позивача, як орендодавця до спливу строку договорів оренди землі та направлення проектів додаткових угод, та враховуючи повідомлення позивача про відсутність наміру поновлювати договір оренди на новий строк, суд приходить до переконання, що договори оренди землі закінчилися 31 грудня 2013 року. Згідно вимог ст. 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Судом встановлено, що після закінчення строку дії договору ТОВ «АПК «Спаський» не повернуло земельну ділянку позивачу, в 2014 році засіяло земельну ділянку ріпаком, що підтверджується актом від 03.06.2014 року та листом Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області від 30.05.2014 р. У відповідності до ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Таким чином, судом встановлено, що в період з 01 січня 2014 року по жовтень 2014 року ТОВ «АПК «Спаський» користувалося земельною ділянкою позивача без належної правової підстави. У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В той же час, судом встановлено, що земельна ділянка повернута позивачу в 2014 році, що не заперечується сторонами, в звязку з чим, в задоволенні позовних вимог в частині зобовязання повернути земельну ділянку належить відмовити. Згідно п.б ч.1 ст. 211 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок; У відповідності до ст.152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо такі порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності до ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила бао мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до п.1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (надалі Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року, збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам. Неодержаний дохід це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення, (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, організацій та громадян. Пунктом 2 Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, що створили ці комісії. Позивачем не надано суду належних та допустимих, у передбаченому законодавством порядку доказів розміру завданих йому збитків. Позивач, на обґрунтування своїх вимог посилався на норми ч. 1 ст. 390 ЦК України, відповідно до якої, власник має право вимагати від особи, що незаконно володіє майном передання усіх доходів від майна, які вона одержала, або могла одержати за весь час володіння ним. В той же час, суд приходить до висновку, що норми ч. 1 ст. 390 ЦК України щодо поняття доходів від майна, які одержала, або могла одержати особа, що незаконно володіє майном за весь час володіння ним, повинна розглядатися в контексті ст. 22 ЦК України, яка визначає поняття збитків (в тому числі і не отриманих доходів). Враховуючи наведене, а також те, що позивачем не надано належних доказів розміру завданих йому збитків, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення доходів, які отримані чи могли бути отримані відповідачем в звязку з використанням земельною ділянкою належить відмовити. Як зазначалося вище, позивачем заявлені також вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 3\~000 грн., в звязку з чим, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає … у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в звязку із протиправною поведінкою щодо нього. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній особі, відшкодовується особою, яка заподіяла її. У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обстави, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Як зазначалося вище, судом встановлено, що в період з 01 січня 2014 року по жовтень 2014 року ТОВ «АПК «Спаський» користувалося земельними ділянками позивача без належної правової підстави. Суд приходить до переконання, що діями відповідача, які полягали в незаконному володінні земельною ділянкою позивача на протязі 2014 року, позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягала в душевних стражданнях позивача в звязку з незаконною поведінкою відповідача щодо нього, неповерненню належного йому майна, неможливістю використання земельної ділянки. Враховуючи обставини справи, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до переконання. що розмір моральної шкоди повинен бути визначений в розмірі 600 грн., в звязку з чим, вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: partial