Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

03.11.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа Товарна Біржа «Нерухомість-Центр», про визнання дійсним договору купівлі-продажу 16/100 часток домоволодіння №86 по вул. 3 Слобідська у м. Миколаєві. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 21 вересня 1998 року вона придбала у відповідача 16/100 часток домоволодіння №86, по вул. Дзержинського (3-тя Слобідська) в м. Миколаєві, шляхом укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна на Товарній Біржі «Нерухомість Центр», без подальшого нотаріального посвідчення зазначеного договору. В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за позивачем у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації» 07.10.1998 року за реєстровим № 4790. На сьогоднішній момент позивач володіє і користується зазначеною частиною домоволодіння, веде господарство, сплачує необхідні платежі та має намір розпорядитися належним їй майном, однак нотаріально посвідчити зазначений договір, укладений на Товарній Біржі «Нерухомість Центр», вона не має можливості, оскільки місце проживання відповідача є невідомим. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача до судового засідання не зявився, суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просив позов задовольнити. Відповідач до судового засідання не зявився, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки, які згідно поштових повідомлень одержані відповідачем 17.11.2016, 20.01.2017, 03.03.2017, 12.04.2017 року, причину неявки не повідомив. Представник третьої особи до судового засідання неодноразово не зявлявся, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.09.1998 року на Товарній Біржі «Нерухомість центр» між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу 16/100 часток домоволодіння по вул. Джержинського, 86 в м. Миколаєві, без подальшого нотаріального посвідчення. В подальшому право власності на зазначену частку домоволодіння було зареєстровано за позивачем у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації», про що свідчить реєстраційне посвідчення, видане КП «Миколаївське міжміське БТІ» за реєстровим № 4790 від 07.10.1998 року. При укладанні договору купівлі-продажу від 21.09.1998 року сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Проте, у відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобовязання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі позивач сплатив відповідачу ціну договору в повному обсязі, про що зазначено у договорі, а відповідач передала позивачу предмет договору купівлі-продажу 16/100 часток домоволодіння. Також факт купівлі-продажу 16/100 часток домоволодіння і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. На сьогоднішній момент позивач володіє і користується спірною частиною домоволодіння, веде господарство, сплачує необхідні платежі та має намір розпорядитися належним їй майном. Проте нотаріально посвідчити зазначений договір, укладений на Товарній Біржі «Нерухомість центр» вона не має можливості, оскільки місце проживання відповідача є невідомим. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Факт здійснення сторонами своїх обовязків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою та відповідною реєстрацією. На момент укладання даного договору позивач не вважав за необхідне нотаріально посвідчувати договір. На теперішній час відповідач ухиляються від нотаріального посвідчення договору. У звязку з цим, позивач вважає за необхідне визнати зазначений договір дійсним в судовому порядку. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Отже, оскільки договір купівлі-продажу від 21.09.1998 року 16/100 часток домоволодіння по вул. 3 Слобідська, буд. 86 в м. Миколаєві було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що позивач добросовісно помилялася щодо відсутності необхідності його нотаріального посвідчення. А враховуючи те, що на теперішній час реальне місцезнаходження відповідачів невідоме та нотаріальне посвідчення договору є неможливим, суд приходить до висновку, що дана позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved