Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

04 липня 2016 року на розгляд до суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі-ПАТ КБ «Приватбанк») до приватного нотаріуса Словянського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] про визнання незаконною відмови нотаріуса, зобовязання вчинити певні дії та стягнення судових витрат. У позовній заяві зазначено, шо відповідно до рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 листопада 2010 року, яке набрало законної сили, було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки і ПАТ КБ «Приватбанк» було надано право продажу нежитлового приміщення магазинів № 21 і № 172, що знаходяться за адресою: Словянський район, смт.Билбасівка, вулиця Леніна, будинок № 199 «а» для задоволення вимог за кредитним договором № E012-08/s від 11 березня 2008 року. Позивач є іпотекодержателем зазначеного предмету іпотеки, а власником нежитлового приміщення є [PERSON] Для продажу зазначеного житлового будинку та виконання судового рішення Банк звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого цим приватним нотаріусом 13 березня 2008 року за реєстровим номером 750, зазначаючи про те, що цей документ необхідний для вчинення правочину з реалізації Банком предмету іпотеки згідно рішення суду і оплату вони гарантують. Враховуючи, що позивач не був стороною цього договору, йому було письмово відмовлено у видачі дублікату договору купівлі-продажу, з посиланням на те, що дублікати нотаріально посвідчених документів видаються за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії, відповідач як на підставу для такої відмови посилався на положення статей 8,53 Закону України «Про нотаріат». Позивач просить суд визнати незаконною відмову приватного нотаріусу Слов?янського районного нотаріального округу [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії з наступних підстав: 1) існує судове рішення від 12 листопада 2010 року, згідно якого позивач має усі права, що необхідні для продажу нежитлового приміщення, яке перебуває в іпотеці. Якщо у Банка немає правовстановлюючого документу на це майно з причини його втрати іпотекодавцем, то логічно у банка виникає право на отримання дублікату цього документу і це право випливає із тексту резолютивної частини цього судового рішення; 2) існує колізія між статтею 53 Закону України «Про нотаріат» і статтею 30 Закону України «Про іпотеку», за яким у іпотекодержателя є право продажу предмету іпотеки, тому за логікою це надає йому право отримувати усі документи, які необхідні для такого продажу (витяги з реєстру, технічний паспорт, дублікат правовстановлюючого документу тощо). Зазначена колізія повинна вирішуватися на підставі Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку», тому положення статті 53 Закону України «Про нотаріат» не підлягають застосуванню у разі, якщо за дублікатом документу звернувся іпотекодержатель; 3) підстави відмови нотаріуса або посадової особи у вчиненні нотаріальних дій зазначені у статті 49 Закону України «Про нотаріат» і цей перелік є вичерпним. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій з підстав неоднозначного розуміння рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 листопада 2010 року є незаконною. Позивач також просить суд зобовязати цього нотаріуса видати ПАТ КБ « Приватбанк» дублікат договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений 13 березня 2008 року за реєстровим номером 750 приватним нотаріусом Словянського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON], стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності № 3264-К-О від 03.08.2015 р., у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, посилаючись на доводи позовної заяви, просив їх задовольнити у повному обсязі. Також додатково зазначив, що повторна відмова нотаріуса не відповідає положенням чинного законодавства і повинна бути скасованою. Відповідач - приватний нотаріус [PERSON] у судовому засіданні не визнала позовні вимоги та пояснила суду, що нею 13.03.2008 року було посвідчено договір іпотеки нежитлового приміщення магазинів № 21 та № 172, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». Через невиконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» було звернуто стягнення на предмет іпотеки. 20 травня 2016 року до неї надійшла заява від позивача про видачу дублікату договору-купівлі продажу, на яку нотаріусом листом від 26.05.2016 р. надано інформацію про вирішення зазначеного питання рішенням суду, яке набрало чинності, яким встановлено безпідставність вимог позивача. Вважає, що зазначена заява про надання дублікату договору купівлі-продажу є незаконною, оскільки висновок позивача про автоматичне право банку на отримання дублікату правовстановлюючого документа у нотаріуса на підставі рішення Апеляційного суду від 12.11.2010 р., за яким банку надано усі повноваження продажу предмета іпотеки є безпідставним, оскільки зазначеним рішенням не встановлено право позивача на отримання дублікату правочину або зобовязання. Зазначила, що у позивача відсутні підстави для отримання дублікату документа, передбачені законом. Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. Матеріалами справи встановлено, що 11 березня 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № Е012-08, відповідно до умов якого банк надав йому кредит у сумі 70000 доларів США на умовах платності, строковості та забезпеченості. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] був 13 березня 2008 року укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення магазинів № 21 і 172 загальною площею 175,9 кв.м. та земельну ділянку, що розташовані за адресою: Донецька область, Словянський район, смт.Билбасівка, вулиця Леніна, 199 а. Згідно рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 листопада 2010 року, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] в сумі 76388,19 доларів США за кредитним договором № Е012-08 від 11 березня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки-нерухоме майно: нежиле приміщення магазинів № 21 і 172 загальною площею 175,9 кв.м. та земельну ділянку, що розташовані за адресою: Донецька область, Словянський район, смт.Билбасівка, вулиця Леніна, 199 а, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладенням договору купівлі-продажу предмету застави будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Як вбачається із копії договору купівлі-продажу [PERSON] прийняв у власність нежиле приміщення магазинів № 21 і № 172, що знаходиться в Словянському районі, смт.Билбасівка, по вул.Леніна під № 199 «а» на приватизованій земельній ділянці. У витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.03.2008 р. зазначено, що за реєстраційним номером 20027911 проведено реєстрацію права власності на нежиле приміщення магазинів № 21 і № 172 за [PERSON] на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу /а.с.31-32/. Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, житловий будинок за адресою: місто Словянськ, вулиця Зелена, № 65 належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29 листопада 2007 року приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу. Відносно цього нерухомого майна маються відомості про його обтяження-іпотека від 29 листопада 2007 року, посвідчена приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] за договором іпотеки /а.с. 50-51/. 25 травня 2016 року до приватного нотаріуса Словянського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] надійшла заява від 20 травня 2016 року представника ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], який діє на підставі довіреності, про видачу дублікату договору купівлі- продажу нежитлового приміщення магазинів № 21 та № 172, які розташовані за адресою: Словянський район, вулиця Леніна, 199 «а». У заяві зазначено про те, що на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 листопада 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» отримало право звернення стягнення на цей предмет іпотеки шляхом його продажу, тому представник банку просить видати дублікат договору купівлі-продажу цього нежитлового приміщення, посвідчений 13 березня 2008 року за реєстровим номером 750, бо вказаний документ необхідний для вчинення правочину з реалізації Банком предмету іпотеки за цим судовим рішенням. У разі відмови в наданні дублікату договору, просив надати аргументовану відповідь. Зазначене звернення представника ПАТ КБ «Приватбанк» було розглянуто відповідачем- приватним нотаріусом Словянського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] і нотаріусом надано письмову відповідь № 173/01-16 від 26.05.2016 р. Згідно цього листа видача дублікату договору купівлі-продажу не можлива, оскільки законність постанови про відмову нотаріуса у видачі дублікату цього договору позивачу вже була предметом судового розгляду, за результатами якого ухвалено рішення Словянського міськрайонного суду від 24.11.2015 р., яке набуло чинності 27 квітня 2016 року /а.с.7-8/. Таким чином, підстави відмови нотаріуса у видачі дубліката правовстановлюючого документу, зазначені у позовній заяві, не відповідають підставам, які зазначені у листі № 173/01-16 від 26.05.2016 р. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 24.11.2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до приватного нотаріуса Словянського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дублікату договору купівлі-продажу нежилого приміщення магазинів № 21 і № 172, що знаходяться за адресою: Словянський район, смт.Билбасівка, вул.Леніна, 199 «а», у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Зазначене рішення суду переглядалося в апеляційному порядку і ухвалою Апеляційного суду від 27 квітня 2016 року залишено без змін /а.с.24-29/. З тексту мотивувальної частини рішення Словянського міськрайонного суду від 24.11.2015 року вбачається, що підставами оскарження постанови нотаріуса були ті ж самі підстави, які заявлені у даній позовній заяві, а саме: наявність у позивача права на отримання дублікату правовстановлюючого документа на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, існування колізії між ст.53 Закону України «Про нотаріат» і ст.38 Закону України «Про іпотеку» (ст.53 Закону України «Про нотаріат» не підлягає застосуванню при зверненні за дублікатом іпотекодержателя), неоднозначне розуміння рішень суду нотаріусом як підстава відмови у видачі дублікату /а.с.2-3, 24-27/. Відповідно до положення ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд приходить до переконання, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 24.11.2015 р., яке набуло чинності 27 квітня 2016 року, надано оцінку доводам позивача, викладеним у позовній заяві, та встановлено що вони є безпідставними, а саме встановлено, що підставами для відмови у задоволенні позовних вимог є те, що «... видача правовстановлюючого документу банку, який не був стороною правочину суперечить законодавству України (п.1 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат»); не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат»). Тому у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України суд при розгляді цієї справи не перевіряє доводи позивача щодо того, що банк має право на отримання дублікату правовстановлюючого документу на предмет іпотеки, та зазначає, що видача дублікату правовстановлюючого документу позивачу, який не був стороною правочину, суперечить законодавству України. Відповідачем під час судового розгляду було зазначено про необхідність закриття провадження по справі на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України. Але суд не може погодитися з таким твердженням, оскільки, хоча спір виник між тими самими сторонами, предметом оскарження у даній справі хоча і є відмова нотаріуса у видачі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого 13.03.2008 року, проте викладена у формі письмової відповіді інформаційного характеру від 26.05.2016 р., а не постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка була предметом судового розгляду у суді першої інстанції у 2015 році. Представником позивача [PERSON] у судовому засіданні було зазначено про те, що після попередньої відмови нотаріуса банком були усунені перешкоди для отримання дублікату договору купівлі-продажу шляхом виправлення помилок, надання всіх необхідних документів та повторно надіслано заяву про видачу дублікату правовстановлюючого документу нотаріусу. Перевіряючи ці доводи представника позивача шляхом їх системного аналізу разом із текстом рішення Словянського міськрайонного суду від 24 листопада 2015 року та текстом заяви представника ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] від 20.05.2016 року, суд приходить до переконання, що позивачем було виправлено реєстровий номер з «753» (як було зазначено у первісному зверненні) на «750» (як зазначено у договорі купівлі-продажу) та додано до заяви копію рішення Апеляційного суду Донецької області від 12.11.2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, судом встановлено, що в межах цього судового розгляду позивачем не надано доказів щодо усунення перешкод, встановлених рішенням Словянського міськрайонного суду від 24.11.2015 року, для отримання у нотаріуса дублікату договору купівлі-продажу нежилого приміщення магазинів № 21 та № 172 від 13 березня 2008 року за реєстровим № 750. Суд погоджується з доводами відповідача щодо чинності ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно з якою протягом терміну дії цього закону на території проведення антитерористичної операції зупиняється дія ст. 38 Закону України «Про іпотеку» у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. Проте судом при ухваленні рішення не береться до уваги зазначене посилання відповідача, тому що реалізація права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки не є предметом судового розгляду, адже позивачем оскаржується саме ненадання йому дублікату правовстановлюючого документу. Відповідно до положень статей 10 та 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не було надано суду жодних доказів того, чи зверталось ПАТ КБ «ПриватБанк» до іпотекодавця за наданням правовстановлюючого документу на нежиле приміщення магазинів № 21 та № 172, які є перешкоди у витребуванні банком у іпотекодавця вказаного правовстановлюючого документу. Зі змісту заяви [PERSON], поданої приватному нотаріусу [PERSON] 26 квітня 2016 року, вбачається, що він просить не надавати дублікат договору купівлі-продажу ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки оригінал зазначеного документу не зіпсований, не втрачений та знаходиться у нього /а.с.30/. Відсутність доказів щодо звернення банку до іпотекодавця для отримання відповідного документа свідчить про передчасність звернення до нотаріуса для отримання його дублікату, тому нездійснення приватним нотаріусом [PERSON] цієї нотаріальної дії у такому випадку не може вважатись обмеженням права банку на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки нотаріусом правомірно відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України, з урахуванням відмови судом у задоволенні позовних вимог, відсутні законні підстави для стягнення на користь позивача понесених судових витрат по сплаті судового збору у сумі 1378 грн.

Outcome: dismissed