Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

03.08.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини сторін по справі - [PERSON], [INFO], з визначеної судом твердої грошової суми на частку від заробітної плати та привести розмір аліментів у відповідність до норм діючого законодавства на час розгляду справи. В обґрунтування позову зазначила, що сторони з 26.03.2005 року до 14.10.2008 року перебували у шлюбі. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачем. На підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03.03.2014 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти у розмірі 400,00 грн. щомісячно на утримання спільної дитини сторін по справі. Вказаних коштів позивачу для забезпечення дитини не вистачає, їх розмір не відповідає діючому законодавству, тому вона просить змінити спосіб стягнення аліментів та визначити їх мінімальний розмір у відповідності до діючого законодавства. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала через канцелярію суду заяву від 03.08.2017 року, в якій просила розглянути справу за участі її представника Бойко О.В. без її особистої участі (а.с.20). У судовому засіданні її представник адвокат Бойко О.В. заявлені її довірителькою вимоги підтримала у повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві. Надала суду квитанції про сплату позивачем на її користь коштів за складання позовної заяви та участь представника у судовому засіданні, які просила стягнути з відповідача як витрати на правову допомогу, та які були долучені до матеріалів справи. На питання суду щодо необхідності використання постанови ВСУ від 05.02.2014 року, яка була долучена до справи позивачем, повідомила, що наразі її актуальність втрачена через зміни у законодавстві, а її подання до суду було визначено необхідністю довести можливість зміни способу стягнення аліментів саме позивачу, яка вважала, що навіть за законодавством, яке діяло раніше, зміна способу стягнення аліментів неможлива. Відповідач [PERSON] у судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, вказуючи на те, що зараз працює, однак у іншій юридичній особі, ніж про це вказала позивач суду, отримує мінімальну заробітну плату, яку не вистачає на утримання на тільки його, а й його іншої неповнолітньої дитини від спільного життя з іншою жінкою. Доказів вказаних у судовому засіданні фактів не надав, також не бажав оголошувати перерву у судовому засіданні для надання відповідних доказів. Враховуючи позицію відповідача, діюче законодавства з предмету спору, суд вважає за можливе розглянути справу по суті, оскільки доводи відповідача не впливають на суть позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та діюче законодавство з предмету спору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги повинні бути задоволенні частково, виходячи з наступного. 26.03.2005 року був укладений шлюб між позивачем та відповідачем по справі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Харківської області України (актовий запис №66) (а.с.10). 14.10.2008 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області (актовий запис №122) (а.с.11). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області (актовий запис №44 від 09.02.2007 року) (а.с.12). У судовому засіданні 06.09.2017 року відповідач проти того, що дитина мешкає на час розгляду справи разом з позивачем не заперечував, тому суд вважає вказаний факт встановленим відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України. На підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03.03.2014 року по справі №632/20/14-ц, провадження №2/632/174/14 з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], був збільшений розмір стягуваних аліментів у твердій грошовій сумі до 400,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання чинності рішенням суду (14.03.2014 року) і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-14). Оскільки відповідач повідомив у судовому засіданні про те, що він змінив місце роботи, суд до уваги довідку з місця роботи, надану позивачем (а.с.15), не приймає, до того ж відповідно до діючого законодавства факт роботи чи не роботи відповідача, зокрема те, що він може не мати постійної роботи чи мати не постійний заробіток, та те, як стягувати аліменти (у твердій грошовій сумі або у частці від доходу) для стягнення аліментів значення не має. Відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. 17.05.2017 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, і яким було змінено філософію стягнення аліментів та розширено права одержувача аліментів як щодо зміни способу стягнення аліментів, так і щодо спрощення процедур такого стягнення. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, зміна способу стягнення аліментів позивачем прямо передбачено діючим законодавством з 08.07.2017 року. На підставі ч.1 та ч.5 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, вимоги позивача співпадають з мінімальними вимогами щодо розміру аліментів на неповнолітню дитину, які висуває діюче законодавство, окрім максимального розміру аліментів, які можуть стягуватися з відповідача, однак вказаний факт, на думку суду, жодних обмежень прав відповідача не несе, оскільки він в будь-який час може пред'явити відповідний позов про зменшення розміру аліментів, якщо сума платежів з його боку складе більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону та принципу справедливості та розумності. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача (стягувача), на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного з боржника на користь держави слід стягнути судовий збір, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду. В той же час суд відмовляє позивачу у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 800,00 (300,00 грн. за складання позовної заяви та 500,00 грн. за ведення справи у суді), виходячи з наступного. Згідно з п.47 та п.48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу компенсуються стороною відповідача у випадку надання належних доказів, що такі витрати стороні по справі (позивачу) надавалися. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач, окрім квитанції та акту про прийняття-передачу юридичних послуг (а.с.28-30), інших доказів надання правової допомоги суду не надав, зокрема і щодо деталізованого в часовому проміжку розрахунку, в якому саме процентному відношенні від прожиткового мінімуму для працездатних осіб особа, яка складала позовну заяву, встановила розмір винагороди (5, 10, 20, 30, 40 або іншій процент від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах) та за який час позовна заява була складена і які відповідні дії проведені (вивчення документів, безпосереднє складання заяви, тощо), тому вказана вимога підлягає відхиленню. Саме з цих підстав суд відмовляє позивачу у стягненні витрат на правову допомогу за час слухання справи у судовому засіданні 06.09.2017 року, оскільки позивач та її представник не погодили розмір винагороди у процентному відношенні (наприклад 40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, але не більше 500,00 грн.). Враховуючи, що аліменти за даним судовим рішенням стягуються виключно після набрання ним законної сили, підстав для негайного виконання рішення суду немає. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: partial