Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

02.12.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] померла його мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 03 березня 2009 року, виданим виконкомом Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Після смерті матері залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,560 га, яка розташована на території Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю [NUMBER], виданим 27.02.2002 року на підставі розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації № 40/1 від 22 лютого 2002 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 3941. Спадкоємцями першої черги є син померлої позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON], яка є донькою померлої. На момент відкриття спадщини [PERSON] вже була пенсіонеркою, тобто мала право на обов'язкову частку у загальній спадковій масі. Позивач зазначає, що він та його сестра в межах шестимісячного терміну звернулися до нотаріуса про прийняття спадщини. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на зазначене спадкове майно позивач звернувся до Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки за заповітом після смерті матері, однак нотаріус своїм листом від 26.09.2014 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку через відсутність витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, тому що земельна ділянка, яка зазначена у державному акті на право приватної власності на землю [NUMBER], виданому 27.02.2002 року за реєстраційним № 3941, не відповідає площі та встановленим межам, зазначеним у Державному земельному кадастрі, а також відсутній кадастровий номер. У позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому що у нього відсутній витяг з Державного земельного кадастру, в зв'язку з чим він не може отримати свідоцтво про право на спадщину і звернувся з позовом до суду. На підставі ст.ст. 392, 1216, 1218, 1220, 1225, 1296 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України позивач просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 5,560 га, що розташована на території Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка належала спадкодавцю [PERSON], померлій [INFO], на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 27.02.2002 року згідно з розпорядженням голови Петропавлівської районної державної адміністрації № 40/1 від 22 лютого 2002 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 3941. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала, пояснила, що відмовляється від спадщини на користь позивача. Відповідач Троїцька сільська рада подала до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності її представника (а.с. 38). Третя особа - управління Держземагенства в Петропавлівському районі свого представника до суду не направила, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи. Вивчивши надані позивачем докази та витребувану судом копію спадкової справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] була власником земельної частки (паю), площею 5,560 га, яка розташована на території Троїцької сільської ради Петропавлівського району, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 27.02.2002 року на підставі розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації № 40/1 від 22 лютого 2002 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 3941 (а.с. 12). Родинний зв'язок позивача та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження позивача [PERSON] [NUMBER], виданого 25.09.1947 року, де [PERSON] записана, як його мати (а.с. 10). Родинний зв'язок відповідачки [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження відповідачки [PERSON] [NUMBER], виданого 22.07.1954 року, де [PERSON] записана, як її мати (а.с. 11). 11 листопада 2008 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого воно б не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належали їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть їй на день смерті, заповіла у власність своєму сину [PERSON]. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Межівського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під № 3533 (а.с. 16). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 03.03.2009 року (а.с. 9). У відповідності до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.2). Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На день смерті спадкодавця її донька [PERSON] була пенсіонеркою, тобто недієздатною. Згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її (ч.1). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3). На момент смерті спадкодавець [PERSON] проживала одна, що підтверджується копією довідки Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області №1221 від 25.11.2010 року у копії спадкової справи №277/2009 до майна [PERSON] Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Протягом встановленого законом строку в серпні 2008 року [PERSON] та [PERSON] подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копіями їх заяв у копії спадкової справи №277/2009 до майна [PERSON] Згідно з ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідач [PERSON] відмовилася від спадщини на користь позивача, що вона підтвердила у судовому засіданні. Позивач звернувся до Петропавлівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу йому свідоцтва про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки за заповітом після смерті матері, однак нотаріус своїм листом від 26.09.2014 року відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку через відсутність витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку (а.с. 14). Повідомленням Державного кадастрового реєстратора Державного земельного агентства у Петропавлівському районі Дніпропетровської області від 23.09.2014 року №143 [PERSON] відмовлено у наданні відомостей з Державного земельного кадастру, тому що земельна ділянка, яка зазначена державному акті на право приватної власності на землю [NUMBER], виданому 27.02.2002 року за реєстраційним № 3941 не відповідає площі та встановленим межам, зазначеним у Державному земельному кадастрі, а також відсутній кадастровий номер (а.с. 13, 16). Відповідно до ч. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який прийнято 01.07.2004 року, набрав чинності 03.08.2004 року, в редакції від 04.07.2012 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», який прийнято 07.07.2011 року, набрав чинності 07.08.2011 року, згідно з яким державна реєстрація земельної ділянки, яка була приватизована, але кадастровий номер не присвоєно і відомості про неї не внесені до Державного реєстру земель, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників. Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Отже, померла [INFO] [PERSON] належним чином набула право власності на земельну частку (пай), площею 5,560 га, розташовану на території Троїцької сільської ради Петропавлівського району, що підтверджується державним актом [NUMBER], виданого 27.02.2002 року на підставі розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації № 40/1 від 22 лютого 2002 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 3941, а позивач є спадкоємцем за заповітом права власності на зазначене спадкове майно. Відповідно довідки про індексовану вартість земельної ділянки (паю) від 23.09.2014 року № 7/10-2703, вартість земельної ділянки площею 5,560 га складає 119531 (сто дев'ятнадцять тисяч п'ятсот тридцять одна) грн.. 62 коп. (а.с. 15), що є ціною позову. Позивач поніс судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1195,32 грн., визначеному згідно з п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», виходячи із ціни позову, що підтверджується квитанцією банку (а.с. 3), також позивачем було сплачено судовий збір за витребування копій документів в сумі 121,80 грн., що підтверджується квитанцією банку (а.с. 2). Судові витрати позивача у вигляді сплати судового збору в розмірі 1317,12 грн. позивач просив залишити на ньому. Суд вважає, що це право позивача і не застосовує положення ст.88 ЦПК України щодо судових витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 1216-1218, 1223, 1225, 1233, 1261, 1268-1270, 1272, 1274 ЦК України,

Outcome: approved