Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

03 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Дмитрівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником ? частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Співвласницею вказаного будинку була його матір [PERSON], яка померла [INFO]. Він проживав разом із спадкодавицею, доглядав за нею до смерті та провів поховання. Фактично прийнявши спадщину, що залишилася після смерті матері, оформити за собою право власності на спірну частину будинку не в змозі, оскільки не був зареєстрований з нею за однією адресою. Посилаючись на викладене, просив визнати за ним право власності на вказану частину будинку в порядку спадкування за законом. Особи, які беруть участь у справі, будучі належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, в минулому судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги. Відповідач - Дмитрівська сільська рада надав заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій, крім цього, вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 лютого 2009 року, позивачеві на праві спільної часткової власності належить ? частина житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Співвласницею іншої частини будинку є [PERSON] (а. с. 8). З досліджених судом свідоцтв про народження (а. с. 6) та про смерть (а. с. 7) вбачається, що позивач [PERSON] є сином [PERSON], яка померла [INFO], і, у відповідності зі ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги. Відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. В судовому засіданні встановлено, що позивач вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто фактично прийняв спадщину після смерті матері. Викладене підтверджується довідками Дмитрівської сільської ради № 5 від 22 квітня 2014 року та № 54 від 29 січня 2015 року, з яких вбачається, що [PERSON] проживав зі своєю матір'ю за однією адресою, вів з нею сумісне господарство та провів поховання останньої (а. с. 15, 16). 06 лютого 2015 року нотаріусом за вих. № 73/01-16 позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 17). З роз'яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вбачається, що особа, яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Як визначено ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З повідомлення Другої очаківської державної нотаріальної контори № 149/01-09 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 39999271 від 27 березня 2015 року (а. с. 34, 35), наданих на запит суду, вбачається що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Проаналізувавши сукупність доказів, наданих позивачем, суд дійшов переконання, що останній фактично прийняв спадщину після смерті матері, іншого шляху реалізувати своє право власності у останнього немає, визнання відповідачем позову не порушує права та інтереси інших осіб, а тому позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача за клопотанням представника останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved