Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

03 червня 2016 року [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача державний нотаріус Новоазовської державної нотаріальної контори Матвєєва Вікторія Олександрівна, про усунення від права на спадкування, мотивуючи тим, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу спадкового майна входить житловий будинок [ADDRESS]. Відомими спадкоємцями за законом першої черги є [PERSON] - дружина померлого, діти: син [PERSON], син [PERSON]. [PERSON], з метою прийняття спадщини своєчасно звернулася до Новоазовської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, і як наслідок, 04 вересня 2015 року державний нотаріус Новоазовської державної нотаріальної контори Донецької області Матвєєва В.О. відкрила спадкову справу 99/2015 (номер у спадковому реєстрі 57889759) та видала витяг про реєстрацію спадкової справи і довідку вих.17/01-16 від 11.02.2016 року про звернення до нотаріуса. На момент своєї смерті спадкодавець мешкав зі своєю дружиною [PERSON], з якою у зареєстрованому шлюбі перебував з 12 травня 2015 року до дня смерті, а у період з лютого 2010 року по 12.05.2016 року мешкали однією родиною без реєстрації шлюбу. Під час сумісного проживання, спільними зусиллями спадкодавця та [PERSON] було реконструйовано житловий будинок [ADDRESS], який і входить до складу спадщини, і внаслідок чого збільшилася його вартість. Крім того, на території домоволодіння пробурена свердловина, збудована альтанка для відпочинку, вимощено прибудинкову територію фем. Спадкодавець за життя заповіт не склав, хоча, як зазначає представник позивачка, мав намір його скласти на ім*я [PERSON], але не встиг цього зробити. З заявами щодо прийняття спадщини до Новоазовської державної нотаріальної контори Донецької області звернулися сини померлого : [PERSON] та [PERSON], які зі спадкоємцем не проживали, є громадянами Російської Федерації. Приблизно з листопада 2014 року спадкодавець [PERSON] захворів на онкологічне захворювання - рак легенів, через що останнім часом не міг самостійно себе обслуговувати , потребував постійної сторонньої допомоги. Декілька разів на рік знаходився на лікуванні у стаціонарному відділення лікарні. Представник позивачки зазначає, що саме дружина померлого - [PERSON] здійснювала догляд за хворим чоловіком та несла всі витрати, пов*язанні з його утримуванням та лікуванням. Представник позивача зазначає, що відповідачі [PERSON], [PERSON], починаючи з 2011 року виїхали на постійне місце проживання до іншої держави - Російської Федерації. З того часу відносини між ними та батьком - спадкодавцем [PERSON] погіршилися, а згодом взагалі припинилися, спілкування здійснювалося у режимі відеоконференції через скайп. За весь час, до моменту смерті, жоден із синів не приїжджав навістити батька або надати будь-яку допомогу, як матеріальну так і моральну, хоча той такої допомоги потребував. Представник позивачки зазначає, що [PERSON] особисто зверталася до відповідачів , просила відповідачів відновити з батьком стосунки та здійснювати догляд за батьком. Представник позивачки вважає, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] не надавали матеріальної допомоги померлому в той час коли він перебував у тяжкому стані та потребував лікування як стаціонарного так і амбулаторного, не надавали йому допомоги по догляду у період повної непрацездатності, не відвідували та не цікавилися його здоров*м. Тому, представник позивачки вважає, що відповідачі по справі, будучи повнолітніми дітьми померлого ухилилися від виконання обов*язку щодо утримання спадкодавця, а тому мають бути усуненні від права на спадкування. А тому змушена звернутися до суду з відповідним позовом для здійснення захисту інтересів свого довірителя. В судове засідання представник позивачки [PERSON] та її довіритель [PERSON] не прибули, будучи належним чином сповіщеними про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили і не спрямували заяв щодо відкладення розгляду справи (а.с. 44, 46 т.2). Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з*явився, будучи належним чином сповіщеним про день та час розгляду справи і будучи допитаним Когалимським міським судом Ханти-Мансийського автономного округу - Югри (а.с. 146-159 том 1) у порядку , передбаченому Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам від 22.01.1993 року, яка ратифікована 10.11.1994 року Верховною Радою України та 14.07.1995 набула чинності для України, пояснив, що проти позову заперечує, мотивуючи тим, що він у 2012 році переїхав у місто Когалим на постійне місце проживання, а його брат [PERSON] - у 2014 році. Позивачка [PERSON] жодного дня ніде не працювала, вона жила за рахунок тих грошових коштів, які він постійно висилав батькові та надавали рідні сестри його померлого батька. Він поновлював документи батька, щоб той мав змогу лікуватися у Росії, так як батько був громадянином Російської Федерації. На думку відповідача, вказані обставини, можуть підтвердити свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яких просив викликати у судове засідання. Відповідач [PERSON] , будучи допитаним Когалимським міським судом Ханти-Мансийського автономного округу - Югри (а.с. 146-159 том1) також пояснив суду, що [PERSON] є його рідним братом, який викликався на допит Когалимським міським судом Ханти-Мансийського автономного округу - Югри , тобто у серпні місяці 2016року, але до вказаного суду не прибув, так як в цей час перебував у Донецькій області. Тому він спрямував копію позовної заяви своєму брату [PERSON]для ознайомлення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день та час розгляду справи , спрямував до суду письмові пояснення, виклавши в них свої заперечення проти позову ( а.с.134-142 том 1). Свої заперечення проти позову мотивує тим, що на момент зміни місця проживання у 2012 році він був неповнолітнім, а його брат виїхав до Російської Федерації у червні 2014 року, на той час батько був здоровим. Його батько - спадкодавець [PERSON] розірвав шлюб із [PERSON] , його матір*ю, у 1998 році. Після розірвання шлюбу між батьками, батько [PERSON] був зобов*язаний за рішенням суду сплачувати аліменти на його утримання, однак свій батьківський обов*язок не виконав, станом на 02.008.2013 року заборгованість [PERSON] по аліментам становила 877817,85 російських рублів. Після укладення шлюбу ( за 40 днів до смерті [PERSON]) між батьком [PERSON] та [PERSON], остання з ним не проживала і сумісного господарства з ним не вела.. Обидва не працювали, доходів не мали. Про тяжку хворобу батька дізнався у той період, коли навчався на денному відділені Тюменського державного університету , через що не міг надавати матеріальну допомогу батькові [PERSON] Матеріальну допомогу [PERSON] надавали рідні сестри померлого: [PERSON], [PERSON], [PERSON], старший брат померлого [PERSON], племінники померлого [PERSON], [PERSON] Перелічені особи утримували і саме [PERSON] Вказані особи здійснили і похорон [PERSON] Тому, на його думку, відутні правові підстави для усунення його від права на спадкування. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи встановив, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22 червня 2015 року( а.с. 66 том 2 ). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS] ( а.с. 14-24 ). Позивачка по справі [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 12 травня 2015 року, який було укладено у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, про що складено відповідний актовий запис № 292 ( а.с. 9 том 1, а.с.90 том2 ). Відповідачі по справі є синами померлого [PERSON], що зазначено у свідоцтві про народження (а.с. 78-79 том 2 ). Згідно довідки (а.с.26 том 1) [PERSON] з 2011 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . За актом від 2016 року (а.с.27 том 1) з 2011 року [PERSON] сумісно проживав із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за весь період іх сумісного проживання , період хвороби і до дня смерті [PERSON], ніхто із дітей його не навідував, не приймав участі у його житті в цілому, а в період хвороби матеріальної допомоги не надавав. Згідно виписного епікрізу (а.с.67 том1) [PERSON] перебував у медичному закладі з 10.12.2014 року по 26.12.2014 року і при обстежені виявлено захворювання саркоидоз , клінічна група 2. Після чого, згідно медичним документам (а.с. 69- 111 том1) [PERSON] продовжив активне лікування у зв*язку з виявленим у нього захворюванням. Відповідно до ч.1 с.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов*язків (спадщини ) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1258 Ц України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя за життя спадкодавця і народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] є дружиною померлого [INFO] [PERSON], а [PERSON], [PERSON] - синами померлого, що підтверджується відповідними документами: свідоцтвом про укладення шлюбу, свідоцтвом про народження (а.с. 9, 10 т. 1, а.с. 19,20 т.2). Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У Постанові № 7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило абзацу другого частини 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного Кодексу не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та лікування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'влена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Таким чином, при розгляді позовних заяв про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: умисне ухилення особи від надання спадкоємцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі сторонньої особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Виходячи з викладеного та враховуючи поняття безпорадності, в такому стані спадкодавець [PERSON] знаходився незначний період (з листопада 2014 року по день смерті [INFO]), що підтверджено медичними документами (а.с. 1-16 т.2 ). Як вже зазначено судом, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. В ході слухання справи а ні позивачка, а ні її представник не надали суду переконливих доказів, що [PERSON] потребував матеріальної допомоги і з приводу якої він звертався до своїх дітей [PERSON], та [PERSON], а вони йому в цьому відмовили або ухилялися від надання матеріальної допомоги навмисно. Відповідно до ст..57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На думку суду, позивачка не навела переконливих доказів щодо підтвердження потреби в отриманні допомоги від синів - відповідачів по справі (які проживають у іншому населеному пункті, за межами України) ( один із них [PERSON] у період хвороби батька, був студентом вищого навчального закладу) (а.с.136 т.1), за умови надання хворому допомоги сестрами хворого та свідомого ухилення відповідачів від надання допомоги батьку [PERSON], проте як відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Оскільки в ході слухання справи а ні позивачка [PERSON], а ні її представник [PERSON] не надали доказів, які б давали підстави для усунення відповідачів [PERSON], [PERSON] від права на спадщину, то у суду не має підстав для задоволення позовних вимог. Суд, за клопотанням відповідача [PERSON] приймав заходи щодо виклику свідків, які були ним заявлені у протоколі допиту, але здійснити допит свідків виявилося неможним з наступних підстав: так, Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочато антитерористичну операцію. Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено, що антитерористична операція проводиться, зокрема, на території Донецької області з 07 квітня 2014 року. Згідно статті 1 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції Закону № 1313-VII від 05.06.2014 року) антитерористична операція - це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Відповідно до статті 1 Закону України від 2.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято. Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до статті 1 Закону України від 2.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-рвід 2.12.2015 року, до цього переліку включено в тому числі село Безімене Новоазовського району Донецької області. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 7.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (в редакції розпорядження від 2.12.2015 року № 1276-р) село Безімене Новоазовського району Донецької області належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Судові повістки - виклики свідкам відповідача повернулися до суду з відміткою про повернення згідно листа генеральної дирекції УД ППЗ «Укрпошта» від 22.07.2014 року №522-31/205 «Щодо часткового призупинення приймання до пересилання поштових відправлень» (а.с.24-33 т.2 ). Крім того, за повідомленням адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Донецькій області [PERSON], [PERSON]., [PERSON] за адресами, які зазначені відповідачем, зареєстрованими не значаться (а.с. 51-55 т.2). Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст..10 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з*ясуванню обставин справи: роз*ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов*язкі, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов*язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed