Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

03.08.2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 107 056,48 грн., з яких 15 840,00 грн. - основного боргу, 681,12 грн. - інфляційні втрати, 247,36 грн. - 3% річних, 90 288,00 грн. - пені. Вимоги обґрунтовані тим, що 27.06.2017 року між сторонами був укладений договір позики за яким позивач надав відповідачу позику в сумі 15 000,00 грн., що станом на день укладення договору становить еквівалент 600,00 доларів США (1 долар США= 25,00 грн.). Позику відповідач мав повернути в строк до 31.12.2017 року. Як зазначає позивач, відповідач не виконав власні зобов'язання та не повернув кошти в строки, визначені умовами договору позики, а тому оскільки п.5 Договору передбачено, що сума позики повертається в національній валюті України та повинна бути еквівалентна сумі 600,00 доларів США, тому позивач просить стягнути суму позики 15 840,00 грн. (за курсом на 09.07.2018 року). Крім того на підставі пункту 6 Договору позивач просить стягнути з відповідача інфляційні за період з січня 2018 року по травень 2018 року, що становить 681,12 грн., 3% річних, що за період з 01.01.2018 року по 09.07.2018 року становить та відповідно 247,36 грн., пеню за той же період, що становить 90 288,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не надійшов. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27.06.2017 року між [PERSON] (далі - Позичальник) та [PERSON] (далі - Позикодавець) був укладений Договір позики. За умовами якого Позичальник позичив у Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальника суму грошей готівкою у національній валюті України у розмірі 15 000,00 грн., що станом на день укладання цього договору складає еквівалент 600,00 доларів США за комерційним курсом 25,00 грн. Позичальник зобов'язувався повернути Позикодавцю готівкою в строк до 31.12.2017 року. Сторони домовились та зазначили в п.5 Договору, що при поверненні позики сума, що підлягає поверненню Позикодавцю Позичальником повинна бути в національній валюті України гривні, та повинна бути еквівалентна сумі 600,00 доларів США, за комерційним курсом на день повернення. Підписанням вказаного договору Позичальник підтверджує факт отримання суми позики в повному розмірі. Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, відповідач не виконав свої зобов'язання та борг не повернув. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму) позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відповідач в судове засідання не з'явився, не надав доказів що вказану в договорі позики суму коштів він повернув. Отже, так як в судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання та не повернув кошти в строки, визначені в договорі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 15 840,00 грн. (1 долар США = 26,40 грн.). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно дост. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач також просить стягнути із Відповідача на його користь 3% річних та інфляційні втрати нараховані на суму 15 840,00 грн. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Проте як вбачається із договору, відповідач отримав в позику кошти в еквіваленті до долара США, а тому суд приходить до висновку, що на вказану суму боргу не може бути нараховано інфляційні втрати. Водночас суд вважає, що є законом передбачені підстави для стягнення з відповідача на користь позивача три відсотки річних, нарахованих на суму 600,00 доларів США, що становить 9,37 доларів США, що еквівалентно на день розгляду справи 252,90 грн. (100 доларів США = 2699.0656 грн.) (за період з 01.01.2018 по 09.07.2018, 190 днів прострочки). Суд не може взяти до уваги розрахунок позивача щодо нарахування трьох процентів річних, так як курс долара по відношенню до гривни не є сталим. Крім того умовами договору сторони передбачили, що при неповерненні суми позики своєчасно Позикодавець має право вимагати повернення позики, що залишилась несплаченою з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати за прострочення повернення позики пені у розмірі 3% від суми неповерненої позики за кожен день прострочення (п.6 Договору). Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Так як відповідач не виконав зобов'язання за договором та не повернув кошти, умовами договору передбачено нарахування пені, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню. Водночас, враховуючи, що розмір пені значно перевищує суму збитків, суд вважає за можливе на підставі положень ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір пені до суми заборгованості за договором позики, що становить 15 840,00 грн. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial