Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

03 серпня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями [PERSON] першої черги є його діти вона, [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину у встановлений законом строк. Зазначає, що до спадкового майна належали і грошові кошти, які були розміщені на депозитних рахунках в ПАТ КБ Приватбанк: - за депозитним договором SAMDN01000719862208, рахунок [NUMBER] ; - за депозитним договором SAMDN01000719862781, рахунок [NUMBER] . Однак, вказане спадкове майно було предметом судового розгляду, так як в квітні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просила встановити факт проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05 квітня 2010 року по 07 грудня 2011 року, визнати за нею право власності на 1/2 частину сум грошових коштів на рахунках, відкритих 20 вересня 2011 року в ПАТ КБ Приватбанк, а також виключити зазначене майно зі складу спадкового. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року [PERSON] відмовлено у встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , відмовлено у визнанні права власності на 1/2 частину коштів на депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» м.\~Суми, які належали [PERSON] та який помер [INFO] . Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року рішення Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року залишено без змін. Проте, після набрання чинності попереднім рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2013 року (яке згодом було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18\~грудня 2013 року) [PERSON] зняла 1/2 частину коштів з депозитних рахунків №\~ [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк» м. Суми, які належали [PERSON] , який помер [INFO] , про що було зазначено в рішенні Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року. Таким чином, вважає, що після ухвалення постанови Верховного Суду від 05 вересня 2018 року перестали існувати правові підстави щодо утримання [PERSON] коштів, які вона зняла з депозитних рахунків у ПАТ КБ «Приватбанк». Відтак, [PERSON] має право на 1/3 частину коштів, які знаходились на цих депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» та були зняті [PERSON] . Вказує, що приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Репетун\~О.Є. 29\~січня 2014 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину з 1/2 коштів, які знаходились на депозитних рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк». При цьому, у свідоцтві було зазначено, що поточна сума на двох рахунках без нарахованих процентів становить 34397,20\~доларів США. Однак, постановою приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Репетун\~О.Є. від 15 червня 2020 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину з іншої 1/2 частини коштів, які знаходились на депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» у зв`язку з тим, що на рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» ці кошти відсутні. 25 липня 2020 року позивачка направила поштою вимогу [PERSON] про повернення їй 1/3 частини з тих коштів, які вона зняла з депозитних рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк» в 2013 році, проте ні відповіді на вимоги, ні виплати коштів відповідачка не здійснила. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/3 частину з 1/2 частини коштів, які були розміщені в ПАТ КБ Приватбанк: за депозитним договором SAMDN [NUMBER] , рахунок [NUMBER] , за депозитним договором SAMDN [NUMBER] , рахунок [NUMBER] ; стягнути з відповідачки на її користь 11331,76 доларів США та понесені судові витрати по справі. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] визнала право [PERSON] на спадкове майно після смерті її батька [PERSON] , у тому числі, на грошові кошти, як знаходились на депозитних рахунках у банківських установах, але заперечила проти заявлених у позові вимог з підстав пропуску позивачем позовної давності. Зокрема, відповідач вважає, що саме з квітня 2012 року, коли вона звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання за нею права власності на 1/2 частину майна, розпочався перебіг позовної давності за вимогою [PERSON] про визнання за нею права власності на частину спадкового майна. За таких обставин, відповідач просить відмовити у задоволенні вказаної позовної вимоги у зв`язку зі спливом позовної давності. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, то, як вважає відповідач, за вказаною позовною вимогою перебіг позовної давності розпочався 18 грудня 2013 року, коли у зв`язку з постановленням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року відпала підстава набуття нею частини грошових коштів в іноземній валюті, які розміщувались на рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк». Також зазначає, що позивачка могла довідатись про перебування у відповідача спірних коштів щонайпізніше у лютому 2014 року, коли отримала грошові кошти на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29 січня 2014 року. 27 серпня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є., про визнання права власності в порядку спадкування та стягнення коштів. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 липня 2020 року визнано за ним право власності на грошові кошти у розмірі 10147,67\~доларів США, які були розміщені в ПАТ КБ «ПриватБанк» за депозитними договорами в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та стягнуто з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 10147,67 доларів США. Однак, з позовної заяви [PERSON] він дізнався, що насправді [PERSON] 12 серпня 2013 року отримала з депозитних рахунків у ПАТ КБ «ПриватБанк» більшу суму 33995,29 доларів США, ніж ту, яка була зазначена в рішенні Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року. Відтак вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню 1/3 частина з 33995,29 доларів США, тобто 11331,76 доларів США. За таких обставин, [PERSON] просить визнати за ним право власності в порядку спадкування та стягнути з відповідача різницю між сумою, яка була отримана відповідачкою і яка була стягнута з неї у справі № 591/2496/19 за його позовом, що становить 1184,09 доларів США. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2020 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є., про визнання права власності в порядку спадкування та стягнення коштів до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] та залучено [PERSON] до участі у справі як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. У відзиві на позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] , відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву [PERSON] . У відповіді на відзив позивач [PERSON] просить визнати поважними причини пропущення позовної давності та поновити строк позовної давності, посилаючись на те, що цивільна справа, під час розгляду якої відповідачка розпорядилась спірними грошовими коштами, перебувала в судовому розгляді з квітня 2012 року по вересень 2018 року і лише після прийняття Верховним Судом постанови від 05\~вересня 2018 року у справі було прийнято остаточне рішення, яке не підлягає подальшому оскарженню. Враховуючи тривалий судовий розгляд, позивач не мала можливості реалізувати свої права, як спадкоємця першої черги і отримати свідоцтво про право на спадщину на грошові кошти, які були предметом судового розгляду. Крім того, на думку позивача, право на судовий захист виникло у неї після прийняття нотаріусом постанови від 15 червня 2020 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, а строк позовної давності почав обчислюватись з 16 червня 2020 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] [PERSON] підтримав заявлені третьою особою позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] у зв`язку зі спливом позовної давності та просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. надіслала заяву про розгляд даної справи без її участі. Інші треті особи про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, а позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 січня 2014 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємцям [PERSON] , який помер [INFO] , було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого вказані особи успадкували по 1/3 частині кожний з 1/2 частки грошових вкладів з відповідними відсотками, що знаходяться на депозитних рахунках за №№ [NUMBER] та [NUMBER] , відкритих у ПАТ КБ «Приватбанк». Вартість спадкового майна становить 34397,20\~дол. США, а вартість 1/3 частки 11465,73 дол. США (т. 1, а.с. 9). Постановою приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. від 15\~червня 2020 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину з іншої 1/2 частки коштів, які знаходились на грошових вкладах з посиланням на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» повідомило про відсутність відкритих рахунків, за якими б обліковувались кошти померлого [PERSON] (т. 1, а.с. 10). Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] у квітні 2012 року звернулась до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун Олена Євгенівна про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно, набуте в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та виключення майна зі складу спадкового майна. Справа за № 592/1018/14-ц розглядалась судами неодноразово. Зокрема, останнім рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2015 року про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун Олена Євгенівна про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на 1/2 частину сум грошових коштів на рахунках №№ [NUMBER] та [NUMBER] , відкритих 20 вересня 2011 року в ПАТ КБ «ПриватБанк», скасовано, а у задоволенні позову відмовлено (т. 1, а.с. 15-18). Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року вказане рішення Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року залишено без змін (т. 1, а.с. 19-22). Судовим рішенням у справі №592/1018/14-ц, яке набрало законної сили, встановлені обставини, що 20\~вересня 2011 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] були відкриті депозитні рахунки за №№ [NUMBER] та [NUMBER] з сумою вкладів по 30443,01 доларів США кожний, з яких, як підтвердила [PERSON] , після набрання чинності попереднього рішення суду першої інстанції, яким за нею було визнано право спільної часткової власності на ці грошові вклади, вона зняла належні їй по Ѕ частці грошові кошти. Станом на 10 лютого 2014 року на даних рахунках відсутні залишки грошових коштів. При цьому, за повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» від 15 вересня 2020 року за №\~20.1.0.0.0/7-20200901/1357 з депозитного рахунку № [NUMBER] [PERSON] 12 серпня 2013 року було погашено заборгованість у розмірі 7,41 доларів США та виплачено 16993,94 доларів США [PERSON] . З рахунку № [NUMBER] виплачено 17001,35 доларів США (т.\~1, а.с.\~151). Отже, загальна сума отриманих [PERSON] коштів становить 33995,29 доларів США (16993,94 доларів США + 17001,35 доларів США). Згідно зі статтею 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини першої статті 1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Частиною першою статті 1261\~ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною першою статті 1267\~ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1228\~ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Частиною першою статті 1296\~ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до статті 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За положеннями частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Приймаючи до уваги той факт, що позивачка [PERSON] та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] прийняли спадщину на все спадкове майно, у тому числі, на грошові кошти, які знаходились на депозитних рахунках спадкодавця [PERSON] у банківських установах, а підстава, на якій відповідачка [PERSON] набула право на 1/2 частину вказаних коштів, знявши їх з депозитних рахунків ПАТ КБ «ПриватБанк», відпала, так як рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на 1/2 частину вказаних сум грошових коштів на рахунках у банківській установі, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] є обґрунтованими. Крім того, відповідач [PERSON] у відзивах на позовні заяви як позивачки [PERSON] , так і третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] , визнала право вказаних осіб, як спадкоємців померлого [PERSON] , на зазначене спадкове майно. Разом з тим, 27 серпня 2020 року, тобто до постановлення рішення судом, відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву [PERSON] заявила про застосування позовної давності (т.\~1, а.с. 52-58). Відповідно до частини четвертої статті 267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно зі статтею 257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою, п`ятою статті 261\~ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Строк позовної давності є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», заява № 14902/04, від 20 вересня 2011 року). Встановлено, що з даним позовом до суду [PERSON] звернулась 03 серпня 2020 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції суду на першому аркуші позовної заяви (т. 1, а.с. 1). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року у справі № 592/1018/16-ц встановлено, що відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 березня 2013 року, 20 вересня 2011 року на ім`я [PERSON] відкриті депозитні рахунки № [NUMBER] , № [NUMBER] , тип DE03 стандарт з сумою вкладів по 30443,01 доларів США кожний, з яких, як підтвердила [PERSON] , після набрання чинності попереднього рішення суду першої інстанції, яким за нею було визнано право спільної часткової власності на ці грошові вклади, вона зняла належні їй по Ѕ частці грошові кошти. Станом на 10 лютого 2014 року на даних рахунках відсутні залишки грошових коштів (т.\~1, а.с. 15-18). Вказаним рішенням апеляційного суду рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09\~червня 2015 року скасовано. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності відмовлено. Таким чином, саме за наслідками ухваленого остаточного судового рішення у справі за №\~592/1018/14-ц, що було постановлено Апеляційним судом Сумської області 04 липня 2016 року правова підстава, відповідно до якої відповідачка набула права власності на спірне майно відпала, так як було скасовано вказане судове рішення у встановленому законом порядку. Отже, суд вважає, що саме 04\~липня 2016 року позивачу стало відомо про порушення її права на спадкове майно, тобто, почався перебіг позовної давності. Відтак, звернувшись 03 серпня 2020 року до суду з даним позовом, позивачка [PERSON] , тим самим, більше ніж на один рік пропустила строк позовної давності, про наслідки спливу якого відповідачем заявлено у заяві по суті справи, що є підставою для відмови в позові. Доводи позивача про те, що вона не пропустила строк позовної давності, так як постановою приватного нотаріуса від 15 червня 2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину, тому, як вона вважає, саме з цього часу вона набула право на судовий захист суд відхиляє, оскільки саме за наслідками розгляду Апеляційним судом Сумської області цивільної справи № 592/1018/14-ц, остаточне рішення по якій набрало законної сили 04 липня 2016 року позивачка дізналась або могла дізнатися про порушення свого права. Разом з тим, аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, покладається на позивача. Отже, саме з 04 липня 2016 року в неї виникло право на звернення до суду з даним позовом. Відтак, звернувшись до суду з даним позовом 03 серпня 2020 року, [PERSON] пропустила установлений законом строк позовної давності, про застосування якого відповідачем подано заяву, що є підставою для відмови у позові у даній справі. Щодо доводів позивача про те, що остаточне рішення у справі № 592/1018/14-ц було постановлено Верховним Судом 05 вересня 2018 року, що, на її думку, свідчить про поважність причин пропуску строку позовної давності, то суд зауважує, що рішення Апеляційного суду Сумської області, яке було предметом касаційного перегляду і яке постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року було залишено без змін, набрало законної сили 04 липня 2016 року, тому саме з цього часу позивачка довідалася або повинна була довідатись про порушення своїх прав. Що стосується позовних вимог третьої особи, то суд вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). Таким чином, звернувшись у квітні 2019 року з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. про визнання права власності в порядку спадкування після батька [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/3 частину з 1/2 частки коштів, розміщених в ПАТ КБ Приватбанк за депозитним договором SAMDN [NUMBER] , рахунок [NUMBER] і за депозитним договором SAMDN [NUMBER] , рахунок [NUMBER] з сумою вкладів по 30443,01 доларів США кожний та про стягнення з відповідачки на його користь коштів у розмірі 10147,67 доларів США, [PERSON] , тим самим, перервав перебіг позовної давності для пред`явлення позову до [PERSON] , так як предметом зазначеного попереднього позову [PERSON] в цивільній справі № 591/2496/19 була лише частина вимоги, право на яку має позивач. При цьому, заслуговують на увагу суду пояснення третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про те, що з рішення Апеляційного суду Сумської області від 04\~липня 2016 року він дізнався, що відповідачка зняла половину спірних коштів, які були розміщені на депозитних рахунках за двома депозитними договорами в ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі по 30443,01 доларів США кожний. На підставі зазначеного, він розрахував суму позовних вимог як 1/3 з Ѕ частини цих коштів, тобто, у сумі 10147,67 доларів США. Проте, у зв`язку з пред`явленням позову [PERSON] від дізнався, що відповідачем була знята більша сума коштів 33995,29 доларів США, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про визнання за ним права власності та стягнення з відповідачки 1184,09 доларів США, як різниці між вже стягнутою на підставі попереднього рішення суду сумою грошових коштів, та тією сумою, на яку за законом він має право. Щодо заперечення представника відповідача про те, що перебіг позовної давності за позовом [PERSON] перервався лише в частині тих вимог, які були предметом судового розгляду в іншій цивільній справі № 591/2496/19, що, на думку представника відповідача, підтверджується висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 листопада 2019 року у справі №\~914/3224/16, то суд зауважує, що в зазначеній постанові Верховного Суду були зроблені висновки щодо застосування норм права в інших правовідносинах, ніж у даній цивільній справі. До того ж, за правилами п. 2 ч. 1 ст. 186, п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України не допускається повторне звернення до суду з позовом між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] за пропуском позовної давності, а також про необхідність задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] . Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки в позові [PERSON] відмовлено, тому відсутні підстави для відшкодування понесених нею судових витрат. У зв`язку із задоволенням позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] з відповідача на його користь підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 грн 80 коп. Також на підставі ст. 137 ЦПК України з відповідача на користь третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000\~грн, факт понесення та розмір яких підтверджується наявними в матеріалах справи належними і допустимими доказами, зокрема, договором про надання правової (правничої) допомоги від 05 квітня 2019 року, додатковою угодою до цього договору від 17 серпня 2020 року та копією квитанції до прибуткового касового ордера на суму 4000 грн (т. 1, а.с. 189, 190, 191). Зауваження представника відповідача про те, що згідно квитанції до прибуткового касового ордера оплата коштів на правничу допомогу була здійснена на користь ФОП [PERSON] , а не на користь адвоката Вороненка Р.М., на думку суду, не спростовує факт надання представником правової допомоги, ураховуючи також те, що за видами діяльності [PERSON] зареєстрований як фізична особа підприємець, а саме діяльність у сфері права. На підставі викладеного,

Outcome: approved