Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

04.07.14р. Приморською районною радою Запорізької області до суду направлено вказаний позов. Під час попереднього судового засідання, [PERSON] подано зустрічний позов, який прийнято до розгляду в одному провадженні. В судовому засіданні, представник позивача Долговська Г.П., на заявленому позові наполягала, вказуючи, що [PERSON] займала квартиру в гуртожитку на підставі договору, на час трудових відносин із санаторієм «Глорія». Її син [PERSON] незаконно туди вселився, так як рішення адміністрації та профкому комітету про це не було, відповідний ордер не видавався, договір про найм житла не укладався. Квартира належить до власності територіальної громади Приморського району і відповідача потрібно виселити без надання іншого житлового приміщення. Заявлений ним зустрічний позов не визнає, так як не доведено, що [PERSON] на законних підставах вселився до цього житла. Представник третьої особи [PERSON] погоджується із думкою Долговської Г.П., та пояснює, що вказана квартира як і декілька інших, передані на баланс КП «Приморська ЦРЛ» для забезпечення житлом працівників лікарні. Проте, при проведенні в 2014р. інвентаризації квартир, виявлено, що у вказаній квартирі без законних підстав живе [PERSON] Відповідач [PERSON] заперечує на заявлений до нього позов та просить задовольнити його зустрічний позов, так як після розлучення в 1997р. він вселився до квартири яку займала його мати [PERSON] [ADDRESS]. Хоча, керівництво санаторія обіцяло оформити йому прописку, однак так це і не було зроблено. Він вважає, що має право проживати тут, так як робив ремонти у квартирі і вона була виділена його матері, членом родини якої він є. Представник відповідача [PERSON] також поділяє його думку, та вказує, що [PERSON] надано квартиру на загальних підставах у 1996р., а не як гуртожиток, тому просить застосувати норми гл. 2 ЖК України, а також певні норми діючою Конституції України, які вказують, що члени родини наймача житла, мають право на користування цим житлом і після смерті основного наймача. Тому просить зустрічний позов задовольнити, а у заявленому до [PERSON] позові - відмовити за безпідставністю. Заслухавши сторони, та дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Так, згідно розпорядження голови Запорізької ОДА Похвальського В.В. № 612 від 17.12.97р. передано із комунальної власності Запорізької облради в комунальну власність м. Приморська в особі Приморської міськради Запорізької області, житловий будинок для малосімейних, який заселено на підставі ордерів виданих Приморським міськвиконкомом, при цьому, частина квартир цього будинку закріплено як гуртожиток для поселення працівників Обласної фізіотерапевтичної лікарні, до переліку яких включено кв. [ADDRESS] ( а.с. 81). Рішенням виконкому Приморської міської ради № 242 від 19.12.97р. винесено рішення відповідно до ст.. 127 ЖК України про реєстрацію житлового будинку по [ADDRESS] як гуртожиток для малосімейних ( а.с. 80). Згідно рішення Запорізької обласної ради № 33 від 26.12.13р. надано згоду на передачу гуртожитку що складається із певного переліку квартир в будинку по [ADDRESS], до комунальної власності територіальної громади Приморського району. З цього випливає, що житловий будинок, було розділено на 2 умовні частини, одна з яких складала квартири для малосімейних і вони були заселені громадянами в 1996р. на підставі ордерів виданих Приморською міськрада, а інша частина складала гуртожиток, власність на які Запорізька облрада зберігала до 26.12.13р., а балансоутримувачем їх була Обласної фізіотерапевтичної лікарні, з 2006р. - «Санаторій медичної реабілітації «Глорія». За актом приймання -передачі від 10.02.14р. Приморська райрада прийняла вказані квартири, зокрема і [ADDRESS] ( а.с. 4-5). 04.06.14р. було видано свідоцтво про право комунальної власності на перелік цих квартир за територіальною громадою Приморського району в особі Приморської райради, які визначено як малосімейний гуртожиток ( а.с. 6-7). Рішенням від 25.03.14р. № 20, Приморська райрада включила ці квартири до переліку власності громади як малосімейний гуртожиток, передавши КП «Приморська ЦРЛ» частину квартир, зокрема і [ADDRESS] у повне господарче ведення ( а.с. 8). З наведених документів випливає, що зазначена квартира є малосімейним гуртожитком, ніколи не засілялась на загальних підставах із дотриманням вимог гл. 2 ЖК України і ордери органом місцевого самоврядування на її заселення нікому не видавались, зокрема позивачу та його матері. Так, [PERSON], до свого зустрічного позову надав певні документи ( а.с. 56-79), з яких вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON], яка працювала в Обласній фізеотерапевтичній лікарні головним бухгалтером з 23.04.1971р., а звільнена із цієї посади за власним бажанням 18.01.2012р., після переіменування закладу у санаторій «Глорія» в 2006р. Документів про вселення до квратири [ADDRESS] не зберіглось. Шлюб [PERSON] розірвав за рішенням суду - 10.12.1997р. [PERSON] перебувала на пенсії по інвалідності з 16.05.1997р. Померла [PERSON] - [INFO] На той час [PERSON] проживав разом із нею з 1997р. у вказаній квратирі, що підтвердили і свідки: [PERSON] і [PERSON], проте цей факт позивачем не оспорювалось. [PERSON] після смерті матері переймався оплатою за утримання житла, та забороговнаості не має, після проведеної КП «Приморська ЦРЛ» інвентарізації відмовився добровільно покинути квратиру, про що свідчить лист ЦРЛ від 14.04.14р. ( а.с. 29). Однак, якщо оцінювати наданий суду догівр найма житла між [PERSON] та «Санаторієм медичної реабілітації «Глорія», то вбачається, що як доказ він не може бути належним в частині дати його укладення, так як його реквізити не відповідають вимогам, що передбачено в законі для правочину - ст. 207 ЦК 2003р., ст.ст. 153-154 ЦК УРСР 1963р. Так, договір датовано 16.12.1996р. Однак, в тексті ввідної частини договору, зазанчено сторни, зокрема що наймачем є [PERSON], та зазначено реквізити її паспорта, датовані 31.07.2003р. Крім того, другою стороною договору визначено санаторій «Глорія», та договір скріплено печаткою цієї ж установи, тоді як до 18.01.2006р. такої установи не існувало. То ж, у суду є всі підстави вважати, що цей договір було укладено вже після 18.01.2006р., на підставі де-факто проживання [PERSON] у цій квартирі, яка на той час була зареєстрвоана як малосімейний гуртожиток відповідно до ст. 127 ЖК, при цьому, про наявність вселених в квратиру членів родини - в договорі не йшлося ( а.с. 26). Порядок надання гуртожитку певній особі визначено в ст.ст. 128-129 ЖК і [PERSON] не має доказів на підтвердження дотримання визначеного законом порядку, при його вселенні в цю квартиру. В ст. 132 ЖК передбачено підстави виселення осіб, які на законних підставах були вселені у гуртожиток, тому суд у випадку щодо [PERSON], який без дотримання законних вимог вселився у гуртожиток, - застосовує норму ст. ст. 98-99 ЖК, так як статус тимчасового мешканця відповідає умовам вселення та проживання в цій квратирі [PERSON], та правовим наслідкам такого статусу. Після припинення договору найма житла із наймачем, а такий договір втратив силу з [INFO], тимчасові мешканці, які добровільно не звільнили житлову площу, підлягають виселенню у судовому порядку без надання іншого житловогоприміщення. На підставі занзначеного, суд дійшов висновку, що позов Прморської райради доведено і він підлягає задоволенню в повному обсягу. Вимоги зустрічного позову суд вважає такими що не доведені, так як у [PERSON] не виникло права на користування житловим приміщенням з огляду на ст. 99 ЖК. Сплачена [PERSON] сума судового збору - 243,60 грн. не підлягає відшкодуванню. Позивач був звільнений від сплати судового збору, то ж його сума покладається на відповідача за ст. 88 ЦПК.

Outcome: approved