Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

04.11.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить зобовязати відповідача не перешкоджати йому у користуванні ? частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; виділити в натурі ? частку квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON]; стягнути судові витрати. У ході розгляду справи 08.12.2015 року представник позивача [PERSON] [PERSON] надала до суду заяву про зміну підстав позову, яку 02.02.2016 року уточнила та просила припинити право власності [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] ринкову вартість ? частки квартири [ADDRESS], в розмірі 414\~182,00 грн., що є еквівалентно 17\~945,5 дол. США та стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 23.02.2016 року відмовлено в прийнятті заяви представника позивача про зміну підстав та предмету позову у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, виділ частки зі спільного майна в натурі. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30.03.2016 року цивільну справу № 520/14804/14-ц повернуто до Київського районного суду м. Одеси для вирішення питань, передбачених ч. 2 ст. 293 ЦПК України відносно апеляційної скарги протягом 3 днів з дня отримання справи. 08.04.2016 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси справу прийнято до провадження та повернуто позивачу-апелянту його апеляцію на ухвалу суду від 23.02.2016 року. При цьому, у позовній заяві /в редакції від 04.11.2014 року/ [PERSON] посилається на те, що сторони є співвласниками спірної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що відповідачем чиняться перешкоди йому у користуванні його власністю, сторони не в змозі самостійно добровільно визначити порядок користування квартирою, тому позивач змушений звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимоги. Вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 28.04.2014 року по справі № 2-5934/11, зокрема, визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; витребувано ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у набувача [PERSON] /а.с. 6-9/. Вказана обставина підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2014 року /а.с. 5/. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом досліджено нотаріально посвідчений договір дарування, укладений 19.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON], за яким [PERSON] придбала квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с. 11/. Вказана обставина підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.01.2012 року /а.с. 10/. Таким чином, судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Судом досліджено технічний паспорт, виготовлений 03.11.2011 року КП «ОМБТІ та РОН», на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ході розгляду справи позивач [PERSON] пояснював, що у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], одноособово проживає відповідач [PERSON], яка чинить йому перешкоди у користуванні його часткою квартири. Вказана обставина щодо одноособового проживання [PERSON] у квартирі в ході судового розгляду справи не заперечувалася і стороною відповідача. Окрім того, стороною відповідача особисто надано квитанції про оплату вартості житлово-комунальних послуг, які досліджені судом, що свідчить про одноособове користування відповідачем спірною квартирою. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем чиняться перешкоди позивачу у користуванні ? частиною квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням вказаного, оскільки позивач є співвласником спірної квартири, якому чиняться перешкоди у користуванні його ? частиною квартири, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про зобов'язання відповідача не чинити йому перешкод у користуванні власністю підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Стосовно позовних вимог [PERSON] про виділення в натурі його ? частини квартири, суд зазначає наступне. Частиною 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Абзацом 1 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року розяснено судам, що квартира є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. В ході розгляду справи за клопотання сторони позивача судом призначалася судова будівельно-технічна експертиза. Так, згідно висновку № 3438 судової будівельно-технічної експертизи від 05.11.2015 року, технічно неможливо поділити однокімнатну квартиру [ADDRESS] на дві самостійні частини у частках по ? і 1/2 , кожна з яких могла б самостійно функціонувати і відповідати вимогам ДБН В.2.2-15-2005. Висновком також визначено ринкову вартість ? частини однокімнатної квартири, що становить 17\~945,5 дол. США = 414\~182 грн. /а.с. 88-92/. Отже, враховуючи встановлення висновком № 3438 судової будівельно-технічної експертизи від 05.11.2015 року технічної неможливості виділення спірної квартири у самостійну частину, яка могла б самостійно функціонувати і відповідати вимогам ДБН, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені. При цьому суд зазначає, що з часу складання експертизи, а саме 05.11.2015 року, позивачем на виконання положень абз. 1 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, не було заявлено вимог про визначення порядку користування приміщеннями квартири. Проте позивач не позбавлений права предявити відповідні вимоги в іншому судовому провадженні. Окрім того, суд не приймає до уваги пояснення сторони відповідача щодо неможливості стягнення з [PERSON] вартості ? частин квартири в рахунок компенсації за визнання за нею права власності на спільне майно, оскільки з урахуванням ухвали суду від 23.02.2016 року про відмову в прийнятті заяви представника позивача про зміну підстав та предмету позову по справі, судом розглядаються первинні вимоги позивача в редакції від 04.11.2014 року. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Outcome: partial