Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

02 серпня 2016 року представником позивача [PERSON] адвокатом Любімим О.М. до Шишацького районного суду Полтавської області заявлено позов до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 97000 російських рублів. Заява обґрунтована тим, що згідно прибуткового касового ордеру позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 97000 російських рублів. Враховуючи те, що відповідач набув та зберігає у себе вказане майно без достатніх правових підстав він має, передбачений ст. 1212 ЦК України, обов'язок повернути його позивачу. В судові засідання призначені на 20 вересня, 04 та 27 жовтня 2016 року, сторони, будучі належним чином повідомленими судом про час та місце розгляду справи, не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Представником позивача Любімим О.М. подані заяви про проведення судового засідання 20 вересня 2016 року без участі представника позивача та 27 жовтня 2016 року без участі позивача. Заперечень проти розгляду справи у заочному порядку сторона позивача не висловлювала. Зважаючи на те, що відповідач тричі поспіль не з'явився до суду, суд відповідно до норм ст.ст. 169, 224 ЦПК України розглядає справу у заочному порядку та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Так, згідно наданої позивачем копії прибуткового касового ордеру № 315 від 15 листопада 2014 року [PERSON] перерахував [PERSON] через ВАТ «Ошадбанк Росії» 97000 російських рублів. Як зазначено в позовній заяві вказаними коштами [PERSON] заволодів без достатньої правової підстави, а отже в силу положень ст.1212 ЦК України зобов'язаний їх повернути. В той же час з рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 26 липня 2016 у цивільній справі № 551/557/16-ц, яке 12 серпня 2016 року набрало законної сили, встановлено, що позивач [PERSON] вже звертався до суду з аналогічним позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 97000 грн. та вказував, що вказані кошти були перераховані відповідачу за договором позики між сторонами. Зважаючи на те, що сторонами договору не був погоджений конкретний строк повернення позики, позивач листом від 12.04.2016 року запропонував відповідачу повернути отримані ним кошти в семиденний строк, але вони повернуті не були (а.с14). В своїх запереченнях на вищевказаний позов [PERSON] вказав, що саме позивач був винен йому грошові кошти і повернув їх. Зважаючи на відсутність доказів укладення між сторонами договору позики у задоволенні позовних вимог було відмовлено за безпідставністю. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У своїй Постанові від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13 Верховний Суд України висловив правову позицію, що під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В супереч обов'язку доказування позивачем не надано жодних доказів того, що вищевказані грошові кошти були отримані відповідачем без достатньої правової підстави. В той же час факт переказу вказаних коштів позивачем відповідачу, факт звернення позивача в червні 2016 року до суду із позовом про стягнення вищевказаних коштів нібито за договором позики, а також надані [PERSON] у справі № 551/557/16-ц заперечення про те, що саме позивач був винен йому вказані кошти свідчать про те, що між сторонами у справі існували певні домовленості з приводу даних коштів, тобто перерахування вказаних коштів між сторонами мало договірний характер. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed