Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

03.09.2019 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням(а.с.2-5). Ухвалою судді від 13.09.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання(а.с.39). 31.01.2020 позивач [PERSON] надала уточнену заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила стягнути з [PERSON] , на її користь грошові кошти у розмірі 2000,00 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та грошові кошти у розмірі 15000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26.04.2019, в результаті якої, її неповнолітній дочці [PERSON] , [INFO] , були спричинені тілесні ушкодження(а.с. 67). 31.01.2020 в підготовче засідання сторони не з`явились. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у підготовчому засіданні без її участі, підтримала уточнену заяву про зменшення позовних вимог(а.с.67). Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи у підготовчому засіданні без його участі та участі його представника, адвоката Грецького В.Г., уточнену заяву про зменшення позовних вимог визнав повністю(а.с.68). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно постанови від 07.08.2019 Краснолиманського міського суду Донецької області по справі № 236/3027/19, 26.04.2019 року о 22 годині 00 хвилин, [PERSON] в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області, по вул. Магістральній, біля консервного заводу, не доїжджаючи до залізничного переїзду 58 м, керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ 21093 з державним номерним знаком [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на пішохода. В результаті ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження. Потерпіла [PERSON] , 2003 року народження (пішохід), отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, як потребуючи для свого лікування строк більш 6, але менш 21 доби. Тобто, [PERSON] порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП(а.с.25-26). Крім того, [PERSON] 26.04.2019 року о 22 годині 00 хвилин в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області, по вул. Магістральній, біля консервного заводу, не доїжджаючи до залізничного переїзду 58 м, керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ 21093 з державним номерним знаком [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на пішохода, після чого залишив місце вчинення ДТП. Тобто, [PERSON] порушив п. 10.9, 2.10 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП(а.с.25-26). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 07.08.2019 по справі № 236/3027/19, що набрала законної сили, [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення із застосуванням ст. 36 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців(а.с.25-26). Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 21.01.2010, позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.8). В наслідок ДТП [PERSON] були спричинені численні тілесні ушкодження: закрита ЧМТ, струс головного мозку, забійні рани правої та лівої ягодиць, правої гомілки, в зв`язку із чим потерпіла знаходилась на стаціонарному лікуванні та до липня 20190 року знаходилась на амбулаторному лікуванні, що підтверджується медичними документами, а саме випискою та амбулаторною карткою хворого(а.с .16-17). Період лікування включав комплекс медичних препаратів та проїзд до медичних закладів. Крім того були пошкодженні особисті речі [PERSON] , що підтверджується відповідними чеками(а.с.10-15). Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно дороз*яснень,які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від01березня 2013року за№ 4 «Продеякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки»,розглядаючи позови про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки,суди повинні мати па увазі,що відповідно до статей1166,1187ЦК України шкода,завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи,піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою,яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи встановлено та не оспорюється як позивачем, так і відповідачем, що провина в ДТП 26.04.2020 відповідача [PERSON] встановлена згідно постанови Краснолиманського міського суду Донецької області від 07.08.2019 по справі № 236/3027/19, про притягнення [PERSON] , до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КУпАП. Доводи позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними. Вирішуючи питання щодо стягнення суми відшкодування згідно уточнених позовних вимог [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог стосовно відшкодування шкоди, завданої майну в розмірі 2000,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Щодо заявленої в уточненій заяві [PERSON] суми відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним і Господарським кодексами і відповідними законами України. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і зазначено в статтях 32,56,62,152 Конституції України. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 засади та сутність моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, у етапі 23 якого встановлено, що на шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга); моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини четверта, п`ята). Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади державної влади, орган влади Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок і джерела підвищеної небезпеки. (п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України). За приписами ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, і підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п.З Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про кодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачем заявлена в позові моральна шкода, спричинена внаслідок ДТП, оцінюється на суму 15000грн., яка обґрунтовується завданими моральними та фізичними стражданнями, їй та її неповнолітній донці, у зв`язку із зміною звичного порядку життя, ушкодження окремих ділянок тіла, заподіяними незаконними діями [PERSON] . Виходячи з принципів розумності та доведеності, обґрунтованості вимог, суд задовольняє вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 грн., вказуючи, що саме такий розмір відшкодування є достатнім для відшкодування моральної шкоди, завданої за обставин, вказаних позивачем. Визначальним в цивільному судочинстві, за ст.2 ЦПК України, є принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та встановлюють зміст і спрямованість діяльності держави, а тому при вирішенні справ суди повинні в першу чергу застосовувати саме принцип верховенства права. Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих конвенцією. Відповідно до частин 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Визнання відповідачем позову, не суперечить закону, и не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача и вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1 536,8?0 грн.(768,40 грн.- стягнення матеріальної шкоди, 768,40 грн.- стягнення моральної шкоди) підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved