Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

02.10.2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 31.05.2017 року слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області йому було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 01.04.2017 року за № 12017030010001496. В ході вказаного кримінального провадження відносно нього були проведені наступні процесуальні дії, зокрема: повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення; проведено допит в якості підозрюваного; проведено обшук за місцем реєстрації та проживання; вручено клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 09.06.2017 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області щодо нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який є найбільш суворим запобіжним заходом. В подальшому даним запобіжний захід неодноразово продовжувався ухвалами суду. 12.12.2017 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за клопотанням сторони захисту, був змінений на більш м`який - на домашній арешт з покладенням певних обов`язків, оскільки він потребував постійного нагляду лікарів та постійного лікування. Внаслідок незаконних дій працівників органів досудового розслідування, прокуратури та суду він 6 місяців утримувався в слідчому ізоляторі та весь цей час був позбавлений конституційного права на свободу і особисту недоторканість, що призвело до позбавлення його нормального достойного способу життя, реалізації своїх звичок та бажань, погіршення відносин зі знайомими йому людьми. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.09.2018 току, який був залишений без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 21.02.2019 року у справі 161/10541/17, його визнано невинним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 186 КК України та виправдано за недоведеністю у вчинені кримінального правопорушення. При цьому, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вказують на те, що органи досудового розслідування та прокурор не представили належних та допустимих доказів його вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України. Таким чином, в період з 31.05.2017 року по 21.02.2019 року він перебував під слідством та судом, що становить 20 місяців 22 дні. Так, з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких він зазнав, вважає, що йому підлягає відшкодуванню моральна шкода, яку оцінює в розмірі 101100 грн. Крім того, за період судового та апеляційного слідства у даному кримінальному провадженні мені надавались юридичні послуги адвокатом Коваленко Є.В., що стверджується укладеними договором про надання такої допомоги від 01.08.2017 року, а також квитанцією до прибуткового касового ордеру на загальну суму 47000 грн. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь 101100 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури та 47000 грн. на відшкодування витрат по оплаті юридичної допомоги у кримінальному провадженні. 20.10.2020 року від ГУНП у Волинській області надійшли письмові пояснення, у яких представник зазначила, що ГУНП у Волинській області в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 01.04.2017 року за № 12017030010001496 відносно [PERSON] за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак ніяким чином не порушували прав та інтересів позивача. Вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. 27.10.2020 року від керівника Волинської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній щодо задоволення позову заперечує. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що повідомлення про підозру у вчиненні злочину [PERSON] ґрунтувалось на достатніх доказах про вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, отриманих в результаті проведення комплексу слідчих дій, у тому числі за участі потерпілого, який під час досудового розслідування вказував на [PERSON] , як на особу, яка вчинила відносно нього грабіж. На даний час у провадженні СВ Луцького ВП ГУНП в області перебуває кримінальне провадження за фактом завідомо неправдивих показань потерпілого. Разом з тим, матеріали позову не містять жодних доказів факту завдання позивачу моральної шкоди та доказів понесених ним витрат на правничу допомогу. У задоволенні позову просить відмовити. 02.11.2020 року представником Державної казначейської служби України було подано до суду відзив в обгрунтування якого зазначено, що позивачем при розрахунку розміру завданої моральної шкоди як розрахункову величину невірно застосовано мінімальну заробітну плату 4723 грн. Також, із наданих [PERSON] документів неможливо встановити, які саме послуги та в якому обсязі були йому надані, а тому вимога про стягнення витрат на правову допомогу у визначеному позивачем розмірі задоволенню не підлягає. Також вважає, що Державна казначейська служби України не може бути відповідачем у даному спорі. На підставі викладеного, у задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував із викладених у відзиві підстав. Представники третіх осіб в судовому засіданні також заперечували щодо задоволення заявлених позовних вимог посилаючись на обставини, які викладені у їх відзивах (поясненнях). Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 31.05.2017 року слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ст. лейтенантом поліції Сонюк О.І. було повідомлено про підозру [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12017030010001496 від 01.04.2017 року. Зі змісту підозри вбачається, що органами досудового розслідування [PERSON] інкриміновано наступне: 31.03.2017 року близько о 00 год. 30 хв., маючи не зняту і не погашену судимість за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, діючи з корисливих мотивів та

Outcome: approved