Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

02 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Просила розірвати шлюб між нею, [PERSON] (02.04.1981р.н., ІНН [NUMBER]) та [PERSON] (18.02.1973р.н., ІНН [NUMBER]) зареєстрований 13 жовтня 2007 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 672. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 13 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 13 жовтня 2007 року було зроблено запис за № 672. Зазначене підтверджується Свідоцтвом про одруження Серія 1-КИ № 091249, виданим 13 жовтня 2007 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Прізвище [PERSON] після одруження було змінено на «Носенко». Від вказаного шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя у сторін не склалося. Як виявилося у позивача та відповідача зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Позивач переконаний, що вони є зовсім різними людьми і тому в їх інтересах буде розірвати шлюб. Сторони проживають окремо та не ведуть спільне господарство з 2016 року. Фактичні шлюбні відносини припинені з того ж часу. Втрачені всі фізичні та духовні звязки між сторонами. Збереження сімї неможливе, це суперечить інтересам позивача та відповідача. Шлюб між сторонами є формальним. Суперечок про розподіл спільного майна на день подачі позовної заяви немає. Надання сторонам строку для примирення є недоцільним, оскільки шлюбні відносини припиненні з 2016 року, Позивач не бажає поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення сторони не приймають, між сторонами були втрачені почуття любові та поваги У судове засідання позивачка не зявилася, надала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, надали до суду письмові заяви, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов, у силу ст. ст. 104 - 107 Сімейного Кодексу України, підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] 13 жовтня 2007 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 091249, виданим Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що 13 жовтня 2007 року зроблено відповідний актовий запис № 672 (а. с. 9). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] дітей не мають, шлюбні відносини припинені з 2016 року, що підтверджується матеріалами позовної заяви. Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647\\98). Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, це свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження сімї є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін. Фактично взаємини сторін як подружжя відсутні, тому суд вважає за можливе їх шлюб в якому дітей немає розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved