Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

04.06.2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський», в якій просять суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , наступним чином: у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 10,3 кв.м.; у користування [PERSON] та її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , виділити житлову кімнату площею 16,8 кв.м., разом з лоджією 1,40 кв.м.; у користування [PERSON] залишити житлову кімнату площею 12,1 кв.м., разом з балконом 1,0 кв.м., та вбудовану шафу загальною площею 0,7 кв.м.;в загальному користуванні залишити: кухня - 8,3 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., коридор - 11,0 кв.м., а також просять суд зобов`язати Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою. В обґрунтування заявленого позову позивачі посилаються на те, що вони - [PERSON] , [PERSON] та відповідач - [PERSON] є співвласниками у рівних частках квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 30.01.1998 року. Позивачі вказують, що згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 21 листопада 1997 року, спірна квартира є трьохкімнатна, житлова площа - 39,2 кв.м., у тому числі, [ADDRESS] кімната - 10,3 кв.м., [ADDRESS] кімната - 16,8 кв.м., 3-а кімната - 12,1 кв.м., кухня - 8,3 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., коридор - 11,0 кв.м., лоджія - 1,40 кв.м., балкон - 1,0 кв.м. Загальна площа квартири - 65,2 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані. Позивачі зазначають, що вони - [PERSON] , [PERSON] та відповідач - [PERSON] не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, відповідач систематично чинить перешкоди у користуванні квартирою. З урахуванням викладеного, з посиланням на ст. 355, 356, 358 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з відповідним позовом про визначення порядку користування квартирою та зобов`язання розподілити особові рахунки. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 05.06.2019року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою[PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» про визначення порядку користування квартирою. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання. 08.07.2019 року від представника відповідача - Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник КП «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» зазначив, що проти задоволення позову в частині встановлення порядку користування квартирою КП «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» не заперечує, однак просить відмовити у задоволенні позову в частині вимог про зобов`язання Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг. В обґрунтування наданого відзиву представник КП «ЖКС «Чорноморський» посилається на те, що КП «ЖКС «Чорноморський» не є виконавцем послуг з постачання та розподілу природного газу, послуг з постачання та розподілу електричної енергії, послуг з постачання теплової енергії, послуг з постачання гарячої води, послуг з централізованого водопостачання, послуг з централізованого водовідведення, послуг з поводження з побутовими відходами, а тому немає повноважень для розподілу особових рахунків за оплату зазначених житлово-комунальних послуг. Представник відповідача також вказує на те, що розділення особового рахунку можливе лише за умови виділення часток у натурі (визначення конкретної площі за кожним зі співвласників чи встановлення порядку користування квартирою). Саме рішення суду про встановлення порядку користування житловим приміщенням буде підставою для розподілу особових рахунків по сплаті комунальних послуг з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій у встановленому чинним законодавством порядку. Крім того, представник відповідача зазначає, що між сторонами не було укладено договору про участь у витратах на оплату житлово-комунальних послуг, що також унеможливлює поділ КП «ЖКС «Чорноморський» особових рахунків допоки не буде визначено, на яку саме площу, в тому числі, з площею місць загального користування, відбуватиметься нарахування оплати за житлово-комунальні послуги на кожного з співвласників квартири. У підготовчому засіданні 08.07.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 17.09.2019 року позивач - [PERSON] та представник позивачів заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 17.09.2019 року не з`явився, однак 16.09.2019 року на електрону адресу суду від представника відповідача - адвоката Немерцалової Світлани Володимирівни надійшла заява про визнання позову, в якій представник відповідача зазначив, що відповідач - [PERSON] позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Крім того, у наданій заяві, представник відповідача просив суд розглянути справу за його та відповідача відсутності. Представник відповідача - КП «ЖКС «Чорноморський» про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи, у судове засідання 17.09.2019 року не з`явився, про поважність причин відсутності суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника позивачів, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частинах, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів 30.01.1998 року за №117095, зареєстрованого та записано в реєстраційну книгу за №19-9102, належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Зазначене свідоцтво було зареєстровано в ОМБТІ та РОН 04.03.1998 року під №355-стр. 135-кн. 235пр. (а.с. 13 на звороті). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого ОМБТІ та РОН станом на 21 листопада 1997 року, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , складається з трьох житлових кімнат, житлова площа - 39,2 кв.м., підсобна 23,6 кв.м., корисна площа 62,8 кв.м., у тому числі, [ADDRESS] кімната - 10,3 кв.м., [ADDRESS] кімната - 16,8 кв.м., 3-а кімната - 12,1 кв.м., кухня - 8,3 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., коридор - 11,0 кв.м., лоджія - 1,40 кв.м., балкон - 1,0 кв.м. Загальна площа квартири - 65,2 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані (а.с. 10-11). З матеріалів справи також вбачається, що при реєстрації шлюбу, позивач [PERSON] неодноразово змінювала прізвища на «[PERSON]», « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] ». Так, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2016 року, яке набрало законної сили 29.03.2016 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після розірвання шлюбу [PERSON] повернула дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [INFO] у [PERSON] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 19). З довідки (з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію) від 30.05.2019 року за №1066 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають - [PERSON] - основний квартиронаймач, донька - [PERSON] - донька, [PERSON] - онука, та чоловік - [PERSON] (а.с. 12). Мирним шляхом вирішити питання щодо визначення порядку користування квартирою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не вдалося. Відповідно до частини першої ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Вказана норма регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. При встановленні порядку користування нерухомим майном кожному із співвласників передається в користування конкретна частина нерухомості, виходячи із його частки в праві спільної власності. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14. За нормою частини першої ст.360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Дана правова норма кореспондується з положеннями ст. 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, квартира, якає спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. За нормою статті 63 Житлового кодексу України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до частини першої ст. 159 Житлового кодексу України предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.). Таким чином, не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте розміром менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора). Виходячи з положень статті 358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Такий правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15. Кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право (ст. 16 Цивільного кодексу України). Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Вищезазначені співвласники спірної квартири в добровільному порядку не домовилися щодо порядку користування майном, що є їхньою спільною власністю. Враховуючи, що житлові кімнати площею 10,3 кв.м. та 16,8 кв.м. разом з лоджією 1,40 кв.м., відповідають ідеальним часткам в праві спільної часткової власності позивачів, з урахуванням того, що у квартирі зареєстрована та проживає малолітня дитина, а житлова кімната площею 12,1 кв.м. разом з балконом 1,0 кв.м. є навіть більшою ніж ідеальна частка в праві спільної часткової власності відповідача, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про виділення у користування позивача - [PERSON] житлової кімнати площею 10,3 кв.м.; виділення у користування позивача - [PERSON] та її малолітньої доньки - [PERSON] житлової кімнати площею 16,8 кв.м., разом з лоджією 1,40 кв.м.; залишення у користуванні відповідача - [PERSON] житлової кімнату площею 12,1 кв.м., разом з балконом 1,0 кв.м., та вбудовану шафу загальною площею 0,7 кв.м.; в загальному користуванні залишити: кухня - 8,3 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., коридор - 11,0 кв.м. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині зобов`язання Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету міністрів України №572 від 08.10.1992 р., передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати. Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Доказів того, що КП «ЖКС «Чорноморський» відмовив позивачам у розподілі особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг суду надано не було. З наданого відзиву на позов вбачається, що розділення особового рахунку можливе лише за умови виділення часток у натурі (визначення конкретної площі за кожним зі співвласників чи встановлення порядку користування квартирою). Саме рішення суду про встановлення порядку користування житловим приміщенням буде підставою для розподілу особових рахунків по сплаті комунальних послуг з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій у встановленому чинним законодавством порядку. Отже, позивачами не доведено, якими саме діями КП «ЖКС «Чорноморський» порушив їх права. Враховуючи зазначені обставини, позовні вимоги щодо зобовязання КП «ЖКС «Чорноморський» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, є передчасним. Доводи сторін щодо розподілу заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг, щодо розміру такої заборгованості відносно співвласників, солідарного стягнення тощо можуть бути ними заявлені при зверненні до них комунальної служби з позовом про стягнення заборгованості. При цьому, при оплаті одним із співвласників заборгованості за ЖКП, то останній набуває право регресної вимоги про стягнення відповідної частки заборгованості з іншого співвласника. На підставі викладеного, позовні вимоги щодо зобов`язання КП «ЖКС «Чорноморський» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються у спірну квартиру, задоволенню не підлягають. Приймаючи до уваги, що позивачами не заявлені вимоги про відшкодування витрат по сплаті судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України у суду відсутні підстави для покладення витрат на відповідачів.

Outcome: partial