Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

03.02.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі представника [PERSON] звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 29385,57 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що 16.02.2011 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому юридична особа змінила назву на ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 19000.00 грн., а відповідач зобовязався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 27,60 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідачем умови кредитного договору не були виконані, позивач просить стягнути з нього прострочену заборгованість за кредитом станом на 30.11.2015 року у сумі 29385,57 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] її представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову, оскільки не отримувала в банку зазначений кредит, тому нічого не повинна відшкодовувати. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по цивільній справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 16.02.2011 року сторонами була підписана анкета-заява про приєднання позивачки до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» та отримання нею особистої дебетової картки. Відповідач [PERSON] підтвердила, що ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, пам'яткою клієнта. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом в якому зазначає, що 16.02.2011 року між товариством та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, і зазначає, що відповідач зобовязався щомісячно частинами повертати кредит, та сплачувати проценти в розмірі 27,60 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Суд оцінює докази відповідно до вимог статей\~58 - 59, ч.3 ст.\~61,\~212 ЦПК України\~за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із\~статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Позивачем не надано суду ні копії, ні оригіналу тексту кредитного договору, який укладався між сторонами у справі 16.02.2011 року, незважаючи на те, що ці обставини підлягають доказуванню позивачем оскільки вони мають значення для ухвалення рішення у справі та їх заперечує відповідач, а позовні вимоги фактично ґрунтуються на припущеннях. Факт оформлення відповідачам 16.02.2011 року дебетової особистої банківської картки, а не кредитної, підтверджується змістом копії відповідної анкети наданої самим позивачем, представник якого в судове засідання не зявився і не спростував належними та допустимими доказами зазначені доводи [PERSON] Відповідно до положень ч 1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. \~\~\~\~\~Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. \~\~\~\~\~\~Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнікові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Анкета-заява про приєднання позивачки до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» та отримання нею особистої дебетової картки не є кредитним договором в розумінні ст. 1054 ЦК України, оскільки вона не містить ознак такого договору. Оскільки позивачем на підтвердження позовних вимог надано документи які не містять усієї необхідної інформації щодо предмета доказування, то відсутні підстави вважати, що встановлені у справі обставини на підставі яких судом може бути ухвалено рішення про задоволення позову.

Outcome: dismissed