Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

02.07.2019р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до Комунальної 5-тої стоматологічної поліклініки, в якому просить стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату за період з 01 січня 2018 року по 26 липня 2018 року в розмірі 23 301,96 грн. та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 27 липня 2018 року по 01 липня 2019 року в розмірі 39 730,68 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у трудових відносинах з Комунальною 5-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова і працювала на посаді медичної сестри стоматології, її місячний оклад становив 3352,80 грн. 26.07.2018р. вона була звільнена з даної посади за угодою сторін. За період з 01.01.2018р. по 26.07.2018р. заробітна плата їй не нараховувалась та не виплачувалась в належному розмірі. Період заборгованості по невиплаті заробітної плати складає 6 місяців та 19 днів з 01.01.2018р. по 26.07.2018р., а заборгованість становить 23 301,96 грн. Крім того, в порушення ст. 117 КЗпП України, з вини відповідача із нею не проведено остаточного розрахунку при звільнені, не виплачено середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 27.07.2018р. по 01.07.2019р., що складає 237 робочих дні і становить 39 730, 68 грн. У зв`язку з наведеним, змушена звернутись до суду із заявленими вимогами, просить позов задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності, свої вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача комунальної 5-тої стоматологічної поліклініки м. Львова в судове засідання не з`явився повторно, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України та провести заочний розгляд справи. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді медичної сестри в комунальній 5-тій стоматологічній поліклініці м. Львова та звільнена за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України 26.07.2018р., що підтверджується копією трудової книжки в матеріалах справи. З довідки про доходи від 18.06.2019р. № 93 вбачається, що її місячний оклад становить - 3352,80 грн. За період з січня по липень 2018 року позивачу [PERSON] не нараховано заробітну плату в належному розмірі. Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У відповідності до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно п.8 ч.1 ст. 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України. Враховуючи наведене, те, що місячний оклад [PERSON] становить 3352,80 грн., заборгованість по заробітній платі останньої за період з січня по липень 2018 року становить 23 301,96 грн, тобто з розрахунку за 6 місяців та 19 днів. Крім того, згідно ст. 177 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи те, що з вини відповідача не проведено остаточного розрахунку з [PERSON] при її звільнені, є підстави для відповідальності відповідача, передбачені ст. 117 КЗпП України та виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що за 237 робочих дні з 27.07.2018р. по 01.07.2019р. становить 39 730,68 грн. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебувала у трудових відносинах із відповідачем, їй не було нараховано та виплачено заробітну плату, а також не виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі. На підставі ч.1ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 768, 40 грн.

Outcome: approved