overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

03 лютого 2015 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області, актовий запис № 46. Спільне життя з відповідачем не склалося через виниклу відсутність взаєморозуміння, періодичність виникнення скандалів та психологічну несумісність. Спільне господарство не ведуть, спір про розподіл майна між сторонами відсутній. Просила позовні вимоги задовольнити та шлюб розірвати. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви з клопотанням слухати справу у їх відсутності, позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб може бути розірвано, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя та збереження родини стали неможливими. Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що сторони одружені з 21 липня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області, актовий запис № 46. (а.с. 3). Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами зникло взаєморозуміння, періодично почали виникати скандали, зникло бажання збереження родини. Спільного господарства сторонами не ведеться. Спору про поділ майна сторони не мають. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки, які склалися у подружжя, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що в сім'ї дійсно склались складні відношення, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи неможливим збереження сім'ї, відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтовані, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

03 лютого 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сімї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи. Направила до суду пояснення в яких зазначає, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Вислухавши думку позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 04 березня 2006 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька, про що зроблено актовий запис №75. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з травня 2011 року. Спір щодо спільного майна відсутній, як зазначає позивач. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

03 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1937р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.02.2015 р. о 23 год. 41 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.02.2015 р. о 23 год. 41 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Живодером лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора агресивна до доньки, онуків, сусідів, відмічалась неадекватна поведінка, висловлювала маячні ідеї в адресу своєї доньки, оточуючих родичів, сусідів. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний (шизофреноподібний) розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

03 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1959р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.02.2015р. о 16 год. 56 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви, заінтересована особа не заперечувала проти задоволення заяви, зазначила, що їй тут стало краще. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.02.2015р. о 16 год. 56 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Коберовой В.С. лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, легко роздратовується, висловлює маячні ідеї збитку, відносин. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - хронічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

03 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1975р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 02.02.2015р. о 11 год. 24 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 02.02.2015р. о 11 год. 24 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Прокопенко лікарні КЗ «Новомосковської ЦРЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора продуктивному контакту малодоступна, голосно кричить, нецензурно лається. Погрожує оточуючим расправою: «всех убью, зарежу…». Відносно поведінки, можливі слухові обмани сприйняття. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноідна форма, галюцінаторно-параноідний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

03 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1977р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 21.01.2015р. о 13 год. 40 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 21.01.2015р. о 13 год. 40 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Швець лікарні КЗ «Марганецька ЦРЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора емоційно заряджена, мислення дезорганізоване, негативно налаштована на адресу родичів. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

03 лютого 2015 року, заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з названою заявою, в якій вказали, що 19 лютого 2009 року вони уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 130. Від шлюбу сторони мають дитину, [PERSON], [INFO]. Заявники просять суд розірвати шлюб. Заявники подали до суду заяви, в яких вказали, що вимоги заяви підтримують в повному обсязі, просили суд задовольнити заяву та просили суд розглядати справу без їхньої участі. Представник заінтересованої особи направила до суду заяву, в якій вказала, що вимоги заяви визнає в повному обсязі, проти задоволення заяви не заперечує та просила суд розглядати справу без її участі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що вимоги заяви підлягають до задоволення. По справі встановлено, що 19 лютого 2009 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 130 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дитину, [PERSON], [INFO] (а.с.9). Заявники причиною розірвання шлюбу зазначили припинення шлюбних відносин, тому подальше збереження сім'ї та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Заявники уклали угоду про розлучення та визначення порядку виховання та утримання дитини (а.с.10-11). Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 3 ст. 234 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання, що вимоги заявників є обґрунтованими, базуються на законі, тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

03 лютого 2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до Одеської міської ради про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, яким позовні вимоги позивача було задоволено у повному обсязі. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 32,4 кв.м., житловою площею 17,0 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після померлого батька [PERSON]. Зазначене рішення набрало законної сили, оскаржено не було. 16 березня 2015 року представник позивача - [PERSON] звернулася до суду із заявою про винесення додаткового рішення суду та просила визначити частки за [PERSON] та його померлим батьком [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] по ? частці кожному. Сторони в судове засідання не з'явилися, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви. Вивчивши заяву та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 24.11.1993 року, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 3-2149, в якому відсутня відмітка КП «ОМБТІ та РОН» про підтвердження реєстрації права власності (а.с. 10). Позивач у позовній заяві просив визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та його померлим батьком [PERSON], по ? частці кожному. Проте, в рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2015 року судом не було визначено частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та його померлим батьком [PERSON], по ? частини кожному, які були зазначені у позовних вимогах позивача. Згідно п.1 ч.1, ч.3 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Посилаючись на викладене, суд вважає, можливим задовольнити заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

03 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що він працював у ТОВ «ЕЛАВУС ЛТД» з 15.09.2014 року до 31.12.2014 року. Позивача було звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строку трудового договору відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України. Після звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість заробітної плати, яка складає 3969,36 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також, стягнути - середній заробіток за час затримки заробітної плати в сумі 1394,58 грн., а також 3000 моральної шкоди. Позивач просив суд розглянути справу у його відсутності Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював у у ТОВ «ЕЛАВУС ЛТД» з 15.09.2014 року до 31.12.2014 року. Позивача було звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строку трудового договору відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України. Після звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість заробітної плати, яка складає 3969,36 грн. (а.с.5-9). Відповідно до ст. 116 Кодексу законів України про працю про звільненні працівника виплата всіх сум, що належала йому від установи проводиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 Кодексу законів України про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого їм органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір установа повинна виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. В позові що до стягнення моральної шкоди суд відмовляє, оскільки позивачем не надано доказів що до спричинення її відповідачем відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

03 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій посилається на те, що 24.12.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 2041, між ним та відповідачкою [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO]. Вказує, що через постійні конфлікти, суперечки спільне життя з відповідачкою стало неможливим та нестерпним. Кожний з них має різні погляди на життя та ведення спільного господарства. В зв'язку з цим, шлюбні стосунки між ним та відповідачкою були фактично припинені. З кінця 2011 року вони з відповідачкою стали проживати окремо. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати біля відповідачки. Вважає, що поновлення шлюбно-сімейних відносин між ним та відповідачкою та збереження їхньої сімі'ї є неможливим, так як він бажає розірвати шлюб, в зв'язку з цим просить термін на примирення не надавати. Спору про майно та місце проживання дитини немає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить справу слухати у його відсутності, позовну заяву підтримує, просить її задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явилася, але була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, заяви про розгляд справи у її відсутності суду не надала, доводів позивача не спростувала. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено, в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 24.12.2004 року, зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 2041 (а.с.4). Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], 2005 року народження. Як встановлено судом сторони з 2011 року шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам однієї із сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved