Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

04.03.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] та його неповнолітньої дочки -[PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, посилаючись на таке: В ніч з 05 на 06 серпня 2013 року, близько 23 години 30 хвилин, неповнолітня [PERSON], маючи злочинний намір, спрямований на вчинення таємного викрадення чужого майна, а саме крадіжки чужого майна з домоволодіння, яке належить позивачці на праві власності, з корисливою метою, через вікно проникла до житла - [ADDRESS], звідки таємно викрала мобільний телефон «Samsung GT-С3520» вартістю 488 грн. та SIM карту мобільного оператора МТС вартістю 10 грн., чим завдала матеріальної шкоди на зазначену суму. З місця вчинення зникла, а викраденим розпорядилася на власний розсуд. Своїми діями [PERSON] вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. За даним фактом відкрито кримінальне провадження, вина неповнолітньої доведена, проте остання не досягла віку з якого настає кримінальна відповідальність за вказаний злочин, тому, орган досудового розслідування звернувся до суду з клопотанням про застосування до неповнолітньої, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21.01.2014 року до [PERSON] застосовано примусові заходи виховного характеру. Телефон, як речовий доказ повернуто позивачці, проте в результаті протиправних дій неповнолітньої завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях, які позивачка понесла, втративши сон та спокій. Залишився страх знаходитися вдома одною, оскільки вона має похилий вік 84 роки, то страждає на цілу низку захворювань, що відбилося на її самопочутті. Оскільки [PERSON] має чотирнадцять років, то має самостійно відповідати за завдану шкоду, а у разі неможливості відшкодувати, її відшкодують батьки. Розмір завданої шкоди позивачка оцінила у 6000 грн. та просила стягнути вказану суму з відповідачів, а також судові витрати. В судове засідання позивачка не прибула, проте надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі в судовому засіданні позов визнали частково у сумі 2000 грн., оскільки, не заперечуючи спричинення моральної шкоди позивачці, вважають вказану нею суму відшкодування завищеною та недостатньо доведеною. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши відповідачів, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні правовідносини: Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, судом встановлено та неоспорюється сторонами, а також ухвалою Первомайського міськрайонного суду у справі №632/4036/13-к пров. № 1кс/632/22/14 (а.с.8-10), що в ніч з 05 на 06 серпня 2013 року, близько 23 години 30 хвилин, неповнолітня [PERSON], маючи злочинний намір, спрямований на вчинення таємного викрадення чужого майна, а саме крадіжки чужого майна з домоволодіння, яке належить позивачці на праві власності, з корисливою метою, через вікно проникла до житла - [ADDRESS], звідки таємно викрала мобільний телефон «Samsung GT-С3520» вартістю 488 грн. та SIM карту мобільного оператора МТС вартістю 10 грн., чим завдала матеріальної шкоди на зазначену суму. З місця вчинення зникла, а викраденим розпорядилася на власний розсуд. Своїми діями [PERSON] вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. За даним фактом відкрито кримінальне провадження, вина неповнолітньої доведена, в тому числі і її показаннями, проте остання не досягла віку з якого настає кримінальна відповідальність за вказаний злочин, тому, орган досудового розслідування звернувся до суду з клопотанням про застосування до неповнолітньої, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21.01.2014 року до [PERSON] застосовано примусові заходи виховного характеру. Оскільки відповідачі визнали спричинення моральної шкоди у 2000 грн., а відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, то суд вважає за необхідне її стягнути. Проте, постає питання у якому розмірі вона має бути за рішенням суду стягнута, оскільки позивачка визначила її розмір у 6000 грн. Також, необхідно з'ясувати питання щодо особи, яка має відповідати за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, зокрема, може полягати: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України визначено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, зокрема, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вина [PERSON] у кримінальному правопорушенні повністю доведена. Позивачка обґрунтувала спричинену моральну шкоду тим, що вона похилого віку, має 84 роки, тому дуже хвороблива, а протиправне проникнення [PERSON] до її житла, спричинило порушення її спокою, сну та викликало побоювання постійного перебування сторонніх осіб у її оселі. Суд вважає, що вказані обставини не викликають сумнівів. Крім того, не маючи телефона, позивачка була позбавлена нормального укладу життя, оскільки не могла спілкуватися з рідними. Тому, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд вважає, що достатнім буде стягнути у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 2000 грн., на яку погодилися і відповідачі. Щодо особи, яка має відповідати за завдану моральну шкоду суд має зазначити, що згідно ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] є ученицею 9-го класу, не має самостійного заробітку, а також майна, за рахунок якого можна було б здійснити відшкодування, тому, з урахуванням вище наведеного, суд вважає, що відшкодувати моральну шкоду має саме батько неповнолітньої [PERSON] Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню, проте, частковому. У задоволенні вимог щодо неповнолітньої [PERSON] слід відмовити, а стосовно відповідача [PERSON] - позов підлягає задоволенню частково у сумі 2000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки слід стягнути понесені останньою судові витрати.

Outcome: partial