Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

03 лютого 2020 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернулася до суду в інтересах позивачки [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Білоцерківська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В направленому на адресу суду позові позивач зазначає, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01\~вересня 1995 року. Відповідачка є колишньою невісткою позивача, проживала до 2009 року за зазначеною адресою, але з 2009 року [PERSON] і по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] , хоча на час подання позовної заяви зареєстрована за адресою позивача. На сьогоднішній день [PERSON] у домоволодінні не проживає, будинок не утримує, комунальні платежі не сплачує, а тому представник позивача [PERSON] звернулася до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] та представник позивача [PERSON] за довіреністю в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи по суті надіслали на адресу суду заяву, що з`явитися в судове засідання не зможуть, просили провести розгляд справи у їхню відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 80-81). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, вона за місцем реєстрації та свого фактичного проживання, належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, будь яких заяв та клопотань на адресу суду не надіслала (а.с. 77-78). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Білоцерківська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, до початку розгляду справи по суті направили на адресу суду листа про розгляд відповідного судового засідання у відсутність представника сільської ради (а.с. 79). Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , є єдиним власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину по закону від 01 вересня 1995 року, що посвідчене державним нотаріусом Великобагачанської державної нотаріальної контори та копією технічного паспорта на житловий будинок, який складений 15 травня 1995 року, в якому зазначено, що житловий будинок повністю належить [PERSON] (а.с. 5, 6-8). В зазначеному вище будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відповідачка з 2009 року проживає за іншою адресою: [ADDRESS] та не проживає за вказаною адресою реєстрації більше ніж 1 рік, з 2009 року (а.с. 10). Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі її тимчасової відсутності немає. Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Відповідно до абзацу 11, 13 Закону України ''Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України'' реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України ''Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні'', зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, виключно про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України ''Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні'' є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. За ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] , відповідно до ст. 405 ЦК України, втратили право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , оскільки не проживає в ньому без поважних причин. На підставі викладеного,

Outcome: approved