Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~02.08.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Свою позицію обґрунтовувала тим, що 07.07.2017 року о 12.35 год. [PERSON] розмістила на своїй сторінці користувача мережі Facebook під іменем «Olga Gandurska» запис: «Сьогодні у вічи впала матеріальна допомога одній «небайдужій» вінничанці, яка періодично підпрацьовує тітушкою місцевої влади. 1. Виявляється що Вінницька мерія гарно платить за таку роботу. Так, пані [PERSON] отримала 18 тисяч 167 гривень у вигляді матеріальної допомоги (рішення виконкому №24.11.2016 р. №2751) За що? За те, що приходить гавкати на активістів створюючи картинку задоволення роботою ВМР. 2. Ця пані разом з ще одними «небайдужими» вінничанами (таким паном [PERSON] також любителем попрацювати тітушкою) отримали на свою громадську організацію 1 млн. гривень та комп`ютерного обладнання майже на 20 тисяч гривень. Думаю якщо поритися то ще можна багато цікавого побічити про цих так званих «небайдужих» вінничан». При цьому відповідач без дозволу розмістила фотозображення [PERSON] Така інформація є неправдивою, образливою і такою, що принижує позивача, порушує особисті немайнові права. Так, в листопаді 2016 року позивач [PERSON] зверталась до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради для отримання матеріальної допомоги на лікування дитини [PERSON], [INFO], надала всі необхідні документи і 24.11.2016 року виконавчий комітет Вінницької міської ради прийняв рішення № 2751 про надання такої допомоги в сумі 18 167 грн. Гроші передані матері дитини [PERSON]. Таким чином, відповідач умисно поширила недостовірну інформацію і в образливій, грубій формі, використовуючи принизливі слова «тітушка», «гавкати», стверджувала, що матеріальна допомога є платою Вінницької міської ради за «роботу» і за те, що вона «підпрацьовує тітушкою місцевої влади» та «приходить гавкати на активістів створюючи картинку задоволення роботою ВМР». Такі висловлювання відповідача створюють негативне враження про позивача [PERSON], яка є громадським діячем, підривають її авторитет, шкодять репутації і принижують честь та гідність. Тому на підставі ст.ст. 23, 270, 277 ЦК України позивач просила визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачем [PERSON] на своїй сторінці користувача мережі Facebook під іменем «Olga Gandurska»: «Сьогодні у вічи впала матеріальна допомога одній «небайдужій» вінничанці, яка періодично підпрацьовує тітушкою місцевої влади. 1. Виявляється що Вінницька мерія гарно платить за таку роботу. Так, пані [PERSON] отримала 18 тисяч 167 гривень у вигляді матеріальної допомоги (рішення виконкому №24.11.2016 р. №2751) За що? За те, що приходить гавкати на активістів створюючи картинку задоволення роботою ВМР. 2. Ця пані разом з ще одними «небайдужими» вінничанами (таким паном [PERSON] також любителем попрацювати тітушкою) отримали на свою громадську організацію 1 млн. гривень та комп`ютерного обладнання майже на 20 тисяч гривень. Думаю якщо поритися то ще можна багато цікавого побічити про цих так званих «небайдужих» вінничан». Зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на своїй сторінці користувача мережі Facebook під іменем «Olga Gandurska» резолютивної частини рішення суду у найближчий час з дня набрання рішенням по справі законної сили, тим же шрифтом, що і оскаржуване повідомлення, не допускаючи при цьому жодних коментарів. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в сумі 10 000 грн. В судових засіданнях позивач [PERSON] і її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, а також просили стягнути судовий збір. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] і її представник [PERSON] подали письмові заперечення щодо позовних вимог (а.с. 55-57) і обґрунтовували заперечення тим, що сторінка користувача мережі Facebook під іменем «Olga Gandurska» не належить відповідачу [PERSON] і зазначену позивачем інформацію вона не розповсюджувала, тому позов є безпідставним. Разом з тим, в судовому засіданні 16.04.2018 року відповідач [PERSON] визнала, що дійсно сторінка належить їй і на своїй сторінці у Facebook вона дійсно розмістила оскаржувану позивачем інформацію. Вважає, що позивач не мала право отримувати матеріальну допомогу, рішення від 24.11.2016 року є незаконним, а міська влада безпідставно надає гроші наближеним до неї людям і таким чином витрачає бюджетні кошти. Також вважає, що слова, які вона використала, не ображають честь і гідність [PERSON], і ця інформація є її суб`єктивною думкою, оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню. Просила врахувати, що інформація про виділення коштів [PERSON] була отримана з офіційних джерел, а в рішенні Вінницької міської ради не вказано, на що позивач отримала з бюджету таку суму. Також відповідач вважає, що позивачем не було доведено розмір моральної шкоди, тому відповідач [PERSON] і представник [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову. \~ \~ \~ \~Судом проведені наступні процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~03.08.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області (суддя Антонюк В.В.) позовну заяву [PERSON] залишено без руху для усунення її недоліків (а.с. 19). \~ \~ \~ \~ 11.08.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області (суддя Антонюк В.В.) відкрите провадження у даній справі (а.с. 26). 06.11.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області (суддя Антонюк В.В.) відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] щодо залишення без розгляду позовної заяви (а.с. 149). 06.11.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області (суддя Антонюк В.В.) проведено попереднє судове засідання і призначене судове засідання у даній справі на 27.11.2017 року (а.с. 152). 18.12.2017 року суддя Антонюк В.В. задоволив заяву представника відповідача [PERSON] про відвід і відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи справа на розгляд передана судді Вохміновій О.С. (а.с. 189, 191). \~ \~ \~ \~20.12.2017 року справа прийнята до провадження суддею Вохміновою О.С. (а.с. 192). \~ \~ \~ \~15.02.2018 року в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] щодо заміни неналежного відповідача відмовлено (а.с. 213). \~ \~ \~ \~19.02.2018 року в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про відвід судді Вохміновій О.С. відмовлено, зупинено провадження у даній справі для вирішення заяви про відвід судді в порядку ст.ст. 33, 40 ЦПК України (а.с. 224). \~ \~ \~ \~21.02.2018 року поновлене провадження у справі в зв`язку з тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання про відвід судді Вохміновій О.С. (а.с. 229). Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Правовідносини виникли між сторонами з приводу порушення особистих немайнових прав фізичної особи внаслідок поширення недостовірної інформації, тому при вирішенні спору суд застосовує норми Книги другої, а також глави 3 Цивільного кодексу України, Закону України «Про інформацію». Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 07.07.2017 року о 12.35 год. розмістила на своїй сторінці користувача мережі Facebook під іменем «Olga Gandurska» запис: «Сьогодні у\~вічи впала\~матеріальна допомога\~одній «небайдужій»\~вінничанці,\~яка періодично\~підпрацьовує тітушкою\~місцевої влади.\~1.\~Виявляється що\~Вінницька мерія\~гарно платить\~за таку\~роботу.\~Так,\~пані [PERSON]\~отримала 18\~тисяч 167\~гривень у\~вигляді матеріальної\~допомоги (рішення\~виконкому №24.11.2016\~р.\~№2751)\~За що?\~За те,\~що приходить\~гавкати на\~активістів створюючи\~картинку задоволення\~роботою ВМР.\~2.\~Ця пані\~разом з\~ще одними\~«небайдужими» вінничанами\~(таким\~паном [PERSON]\~також любителем\~попрацювати тітушкою)\~отримали на\~свою громадську\~організацію 1\~млн.\~гривень та\~комп`ютерного\~обладнання майже\~на 20\~тисяч гривень.\~Думаю якщо\~поритися то\~ще можна\~багато цікавого\~побічити про\~цих так\~званих «небайдужих»\~вінничан».\~ Факт поширення зазначеної інформації у вказаний спосіб визнала відповідач [PERSON], тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.11.2016 року № 2751 «Про надання матеріальної грошової допомоги мешканцям міста Вінниці» [PERSON] було надано матеріальну грошову допомогу за пропозицією міської комісії в сумі 18 167 грн. (а.с. 44). Засідання міської комісії по розгляду звернення [PERSON] щодо надання матеріальної допомоги відбулось 17.11.2016 року, згідно витягу з протоколу № 36 (а.с. 43). Також судом встановлено, що підставою для надання грошової допомоги стало звернення [PERSON] до Вінницької міської ради, зареєстроване 15.11.2016 року. В заяві вказано, що матеріальна допомога необхідна для лікування дитини [PERSON], [INFO] До заяви надані довідки з лікувальних закладів щодо діагнозу і проведення оперативного втручання (а.с. 45-47, 48). Управлінням соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] в зв`язку із зверненням за наданням матеріальної допомоги на лікування [PERSON] (а.с. 50-51). Розпискою від 15.12.2016 року мама хворої дитини [PERSON] підтвердила, що від [PERSON] вона отримала гроші в сумі 18 167 грн. (а.с. 53). Відповідачем не надано належних і допустимих доказів, що матеріальна допомога [PERSON] надавалась з іншою метою. Рішення виконкому Вінницької міської ради від 24.11.2016 року № 2751 не оскаржене, не визнане незаконним в установленому законом порядку. Тому твердження відповідача щодо неправомірності отримання [PERSON] матеріальної допомоги є безпідставним. Відповідно до\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов'язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У\~статті 32 Конституції України\~визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з\~статтею 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У пункті 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютогj\~2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~судам роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). \~ \~ \~ \~ Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до\~статті 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту\~оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів)\~і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Так, наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого\~статтею 10 Конвенції\~про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Відповідно до положень частини третьої статті\~12\~\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями\~статті 277 ЦК України\~та\~статті 12 ЦПК України\~обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.\~\~ Надаючи правову оцінку кожному висловлюванню [PERSON], а також їх взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що поширена нею інформація про позивача [PERSON], а саме про те, що вона «періодично підпрацьовує тітушкою місцевої влади», «Вінницька мерія гарно платить за таку роботу», отримала матеріальну грошову допомогу в розмірі 18 167 грн. «за те, що приходить гавкати на активістів» є неправдивою і є твердженням відповідача про конкретні факти, а не її оціночним судженням, оскільки такі висловлювання містять конкретну інформацію про події і особу. Особливо суд приймає до уваги форму, в якій було викладена інформація і характер використаних слів, які є принизливими для позивача. При цьому відповідач не надала належних, переконливих доказів і не довела, що розповсюджена нею інформація щодо мети надання матеріальної допомоги є достовірною. Недостовірність даної інформації довела сама позивач і в судовому засіданні встановлено, що матеріальну допомогу Вінницька міська рада виділяла [PERSON] за рішенням від 24.11.2016 року за її заявою в якій вона вказала, що допомога необхідна саме з метою лікування дитини [PERSON]. Ці обставини хоча і не були вказані у рішенні Вінницької міської ради, проте з`ясовані в ході розгляду даної справи. Таким чином, розповсюджена інформація відповідачем [PERSON] не є оціночним судженням, оскільки вона безпідставно використала в якості тверджень висловлювання, які містять фактичні дані і цю інформацію можна перевірити на предмет її відповідної дійсності (перевірку істинності фактів) і спростувати. А тому вона не відноситься до оціночних суджень на підставі ст. 30 Закону України «Про інформацію». Суд вважає, що такі висловлювання із використанням образливих слів були спрямовані саме на приниження позивача. Твердження відповідача [PERSON] про те, що позивач [PERSON] є громадським діячем, тому повинна бути готовою до критики своїх дій, суд вважає безпідставними, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] в даний час не працює, станом на 2016 рік працювала на посаді фахівця з охорони праці НВК: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія № 23 Вінницької міської ради фахівцем з охорони праці, є засновником ГО «Ресурсний центр підтримки ОСББ міста Вінниця», а поширена інформація щодо позивача стосувалась її як громадянина, а не як публічної особи і не є критикою виконання нею своїх функцій. Суд враховує, що у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканність особистого життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи будь-якій іншій галузі). Разом з тим, суду не надані докази того, що [PERSON] є публічною особою, тому відносно неї межа допустимої критики є значно ширшою, ніж пересічної особи. Таким чином, зі змісту поширеної відповідачем неправдивої інформації щодо мети отримання матеріальної допомоги від Вінницької міської ради, вбачається, що така інформація порушує честь та гідність позивача [PERSON], завдає шкоди її діловій репутації, тому, в силу презумпції добропорядності, інформація є негативною, недостовірною і підлягає спростуванню і спосіб, поширений відповідачем. З урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію, суд вважає, що спростування слід здійснити шляхом зобов`язання [PERSON] розмістити на своїй сторінці користувача мережі Facebook під ім`ям «Olga Gandurska» вступної та резолютивної частини даного рішення, не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили. Крім того, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, а також п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди. При визначенні суми у відшкодування завданої моральної шкоди, суд приймає до уваги роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму ВСУ України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», і виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховує характер вчинених дій [PERSON] і спосіб поширення нею неправдивої інформації, а також глибину душевних страждань позивача, характер та тривалість таких страждань, наслідки, які мали місце після поширення недостовірної інформації, тому суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] компенсацію моральної шкоди в розмірі 1000 грн. Решта позовних вимог [PERSON] задоволенню не підлягає. Так, позивач просила визнати недостовірною інформацію, розповсюджену відповідачем: «2. Ця пані разом з ще одними «небайдужими» вінничанами (таким паном [PERSON] також любителем попрацювати тітушкою) отримали на свою громадську організацію 1 млн. гривень та комп`ютерного обладнання майже на 20 тисяч гривень. Думаю якщо поритися то ще можна багато цікавого побічити про цих так званих «небайдужих» вінничан». Разом з тим, позивач в порушення вимог ст. 277 ЦК України, ст. 12 ЦПК України жодним чином не обґрунтувала свої вимоги в цій частині в позовній заяві і не довела, що внаслідок поширення цієї інформації були порушені її особисті немайнові права. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. При зверненні до суду позивач сплатила по 640 грн. за 2 вимоги немайнового характеру (щодо визнання інформації недостовірною і спростування недостовірної інформації) та 1600 грн. за вимогу майнового характеру (щодо відшкодування моральної шкоди) (а.с. 1, 2, 3). Оскільки позов задоволений в частині двох вимог немайнового характеру, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1280 грн. Позов в частині відшкодування моральної шкоди був пред`явлений на суму 10 000 грн., а задоволений на суму 1000 грн. (10%), тому судовий збір за вимогу майнового характеру (1600 грн.) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 160 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved