Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

04.10.2016 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області виділено в окреме провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В позовній заяві, з урахуванням доповнень від 29.08.2017 року, позивач просила суд: 1) звернути стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно - квартиру № 1, що знаходиться в м. Біла Церква Київської області, провулок Водопійний 1, будинок № 26, загальною площею 37,4 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м., надавши позивачу право на продаж предмету іпотеки з усіма повноваженнями продавця, встановивши початкову ціну продажу не нижче звичайної ринкової ціни на відповідний обєкт нерухомого майна на момент продажу відповідно до оцінки, проведеної незалежним субєктом оціночної діяльності; 2) виселити та зняти із реєстраційного обліку [PERSON], [INFO], ідентифікаційний № [NUMBER], [NUMBER] виданий 17.02.1998 року Білоцерківським міським відділом №1 МУГУ МВС України в Київській області, із житлового приміщення квартири за адресою: [ADDRESS]; 3) виселити та зняти із реєстраційного обліку [PERSON], [INFO] із житлового приміщення - квартири за адресою: Київська область, м. Біла Церква, провулок Водопійний 1, буд. 26, кв. 1; 3) виселити та зняти із реєстраційного обліку [PERSON], [INFO], ідентифікаційний № [NUMBER], [NUMBER] виданий 18.11.2014 року Білоцерківським РВ управління ДМС України в Київській області, із житлового приміщення квартири за адресою: [ADDRESS]; 4) виселити та зняти із реєстраційного обліку [PERSON], [INFO] із житлового приміщення квартири за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконала свої зобовязання щодо повернення боргу за договором позики від 04.05.2011 року, який був забезпечений договором іпотеки на нерухоме майно від 06.05.2011 року, тому наявні законні підстави для звернення стягнення на житлове приміщення та виселення відповідачів, які в порушення умов договору іпотеки були зареєстровані в ньому. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити, пояснивши, що рішення судів про стягнення заборгованості, а також про відмову у визнанні недійсним договору іпотеки набрали законної сили, виконавчий лист про стягнення боргу не виписувався, заборгованість не погашена. Початкову ціну предмета іпотеки слід визначити в розмірі 258 060 грн., яка встановлена висновком ПП «Експерт ВМ» від 20.06.2017 року, просив покласти на відповідачів витрати за проведення дослідження спеціалістом та судовий збір. В судовому засіданні відповідач [PERSON], її представник [PERSON] та відповідач [PERSON] в задоволенні позову просили відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що кошти в борг вона не брала, вони з сімєю намагаються продати спірну квартиру з метою погашення боргу, але позивач не надає агентству з нерухомості дозвіл на продаж, вона та члени її родини працюють, просила їх не виселяти, оскільки не мають іншого житла. Відповідач [PERSON] пояснила, що вона працює, в її дитини є батько, який також працює, але іншого житла вони не мають, хотіли б продати спірну квартиру з метою придбання іншого житла. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив визначити вартість предмета іпотеки на підставі звіту від 18.12.2017 року в розмірі 333 320 грн., оскільки 22.12.2017 року закінчиться шестимісячний строк дії поданого представником позивача звіту від 20.06.2017 року, тому згідно Закону України «Про виконавче провадження» він втратить свою чинність. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 02.02.2017 року рішенням Апеляційного суду Київської області скасовано рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2016 року та ухвалено нове рішення, яким стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 04.05.2011 року в розмірі 177 964 грн. 72 коп., яка складається з основної заборгованості в сумі 89 700 грн., інфляційного збільшення суми заборгованості в розмірі 79 771 грн. 72 коп. та 3% річних в сумі 8 493 грн. 31.05.2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відхилено касаційну скаргу представника [PERSON] [PERSON]. Зі змісту вказаних судових рішень та умов нотаріально посвідченого договору позики від 04.05.2011 року вбачається, що [PERSON] (позичальник) отримала від позивача грошові кошти в розмірі 89 700 грн. для купівлі квартири № 1, що знаходиться в м. Біла Церква Київської області, провулок Водопійний 1, будинок № 26. 06.05.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] за р/н 1054, згідно умов якого в забезпечення договору позики від 04.05.2011 року [PERSON] передала в іпотеку квартиру № 1 в будинку № 26 по провул. 1-му Водопійному у м. Біла Церква Київської області. Пунктом 8 договору іпотеки передбачено, що на підставах, передбачених законодавством України, на предмет іпотеки може бути звернене стягнення. Зі змісту наявної у справі копії довідки № 114 виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради в 2016 році вбачається, що відповідачі по справі були зареєстровані у спірній квартирі після укладення договору іпотеки. 01.12.2016 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14.03.2017 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним. На підтвердження вартості предмету іпотеки представником позивача наданий звіт про незалежну оцінку вартості спірної квартири, що складений 20.06.2017 року Приватним підприємством «Експерт ВМ», відповідно до висновку якого ринкова вартість обєкта нерухомості становить 258 060 грн. У вступній частині вказаного висновку оцінювач ([PERSON]О.) вказує, що в ході оцінки вивчена надана в його розпорядження документація, яка стосується обєкта оцінки, технічний стан обєкта оцінки записано зі слів замовника, визначено знос елементів та конструкцій будівлі, де розташований обєкт оцінки. При цьому, були проаналізовані дані про ціни пропозицій на ринку нерухомості в місті Біла Церква для аналогічних за своїми якостями обєктів. Представником відповідача в судовому засіданні надано звіт про оцінку спірної нерухомості, що складений 18.12.2017 року Приватним підприємством «Спілка Експртів», яким ринкова вартість обєкта оцінки визначена в розмірі 333 320 грн. Згідно наявної у звіті заяви оцінювача ([PERSON]В.) вбачається, що оцінювач особисто виконав обстеження обєкта оцінки, аналіз наданої документації та іншої інформації, що представляє інтерес у звязку з даною роботою. 17.11.2017 року Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради складено «Висновок щодо розвязання спору про виселення та зняття малолітньої [PERSON] з реєстрації місця проживання», в якому Орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради не підтримав позов [PERSON] та вважає його таким, що не відповідає інтересам дитини, оскільки призведе до негативних суспільних наслідків, повязаних з відсутністю в членів сімї відповідача житла й набуття ними статусу бездомних осіб. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Однією з підстав виникнення зобовязання є договір (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ч. 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» ). Стаття 38 Закону України «Про іпотеку» (право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки) регулює порядок продажу предмета іпотеки. В силу вимог ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України закріплено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР (ЖК), у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина 3 статті 109 ЖК регулює порядок виселення громадян. За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок позики, забезпеченого іпотекою цього житла. Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 10.02.2016 у справі № 6-2830цс15. В силу положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів є доведеними та ґрунтуються на відповідних доказах, а також узгоджуються з нормами матеріального права та договірними взаємовідносинами, що виникли та врегульовані відповідно до укладеного договору позики та договору іпотеки, тому підлягають задоволенню, при цьому початкову вартість предмета іпотеки слід визначити в розмірі 333 320 грн., що визначена у висновку оцінювача від 18.12.2017 року, який проведено з урахуванням безпосереднього обстеження обєкта оцінки, на відміну від висновку від 20.06.2017 року. Доводи відповідачів в судовому засіданні зводяться до незгоди із заявленими вимогами про звернення стягнення на нерухоме майно та їх виселення, при цьому посилання відповідача [PERSON] на ту обставину, що вона не брала в борг грошових коштів у позивача, суд вважає безпідставними, оскільки за змістом ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Висновок третьої особи про негативні наслідки заявленого позову не спростовують встановлених в судовому засіданні обставин по даній справі в частині наявної заборгованості за договором позики та чинності договору іпотеки, що встановлено рішеннями судових інстанцій, які набрали законної сили. Виходячи з положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення особи права власності або права користування жилим приміщенням, зокрема, про її виселення, є підставою для зняття її з реєстраційного обліку, отже заявлені, як окремі, вимоги позивача щодо зняття відповідачів з реєстрації не є передбаченим вказаним Законом способом захисту, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 2 371 грн. 20 коп., що складаються із витрат на проведення дослідження спеціалістом (1500 грн.) та сплаченого позивачем судового збору (551,20 + 640/2 грн.), стягнувши з кожного по 790 грн. 40 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial