Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

04.06.13 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про відшкодування заробітної плати за час вимушеного прогулу, після уточнення якого просить стягнути з КП «Одеськелектротранс» на його користь суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 9759,75 грн., а також моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням суду від 28.11.12 року позовні вимоги [PERSON] до КП «Одеськміськелектротранс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволені частково, а саме поновлено [PERSON] на роботі на посаді старшого майстра дільниці профілактичного ремонту тролейбусного депо в комунальному підприємстві «Одесміськелектротранс» та стягнуто із Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 березня 2012 року по 28 листопада 2012 року в розмірі 21 096 гривень, а також стягнуто з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь [PERSON] немайнову (моральну) шкоду в сумі 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень) та суд допустив негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.05.2013 року рішення Київського районного суду м.Одеси від 28.11.12 року залишено без змін. Однак, незважаючи на те, що рішення суду від 28.11.2012 року підлягає негайному виконанню на даний час рішення виконано частково, а саме виплачено середній заробіток за період з 13.03.12 року по 28.11.12 року. 12.09.13 року наказом директора КП «Одесміськелектротранс» №477 скасовано наказ №112 від 13.03.12 року про звільнення [PERSON] та поновлено його на роботі на посаді старшого майстра тролейбусного депо. Таким чином, позивач перебував у вимушеному прогулі та фактично ніде не працював навіть після постановлення рішення суду, протягом півтора року, а рішення суду від 28.11.2012 року не виконувалося в повному обсязі протягом 10 місяців. Через несплату коштів за рішенням суду та неможливість працевлаштування з вини відповідача протягом 1,5 року, позивач зазнав моральних страждань, почав страждати на астено- невротичний синдром, через що й досі переживає стійкий емоційний стрес, постійні головні , слабкість в організмі,запаморочення, швидку втомленість, підвищену нервозність, а також повну втрату сну на тривалий час. Позивач відчував сильні душевні переживання, пов'язані з неспроможністю забезпечити матеріально сім'ю. порушився повний уклад його життя, позивач змушений постійно звертатись за лікарняною допомогою, проходити лікування яке досить коштовне. Тобто діями відповідача позивачеві завдано немайнової (моральної) шкоди яку позивач оцінює у 30000,00 грн. Позивач [PERSON] до судового засідання надав заяву в якій уточнені позовні вимоги підтримує за виключенням грошової суми яка була отримана позивачем за період з 28 .11.12 року по 12.09.13 року в якості допомоги по безробіттю, в іншій частині просить задовольнити в повному обсязі та розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином, надала суду відповідну заяву про причини неявки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Так в судовому засіданні встановлено: Правовідносини між сторонами є трудовими та врегульовані нормами КЗпП України. В провадженні Київського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до КП «Одеськміськелектротранс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 28.11.12 року позовні вимоги задоволені частково, а самепоновлено [PERSON] на роботі на посаді старшого майстра дільниці профілактичного ремонту тролейбусного депо в комунальному підприємстві «Одесміськелектротранс» та стягнуто із Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 березня 2012 року по 28 листопада 2012 року в розмірі 21 096 гривень, а також стягнуто з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь [PERSON] немайнову (моральну) шкоду в сумі 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень) та суд допустив негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області зазначене рішення залишено без змін. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Однак рішення виконано частково, а саме 12.09.13 року наказом директора КП «Одесміськелектротранс» №477 скасовано наказ №112 від 13.03.12 року про звільнення [PERSON] та поновлено його на роботі на посаді старшого майстра тролейбусного депо. Таким чином, позивач перебував у вимушеному прогулі та фактично ніде не працював навіть після постановлення рішення суду, протягом півтора року, а рішення суду від 28.11.2012 року не виконувалося в повному обсязі протягом 10 місяців з вини відповідача. Відповідно до розрахункових листів за 2 останніх місяця роботи (січень та лютий) [PERSON] було відпрацьовано 22 дні, за що отримано 3439,81 грн.. Середньомісячна заробітна плата становить 156,35 грн. За час вимушеного прогулу кількість робочих днів становить: листопад -2 грудень-21, січень-21, лютий 20 , березень-20, квітень 22, травень 19 , червень- 18, липень -23, серпень- 21, вересень- 8. Сума днів вимушеного прогулу становить 195. Розмір невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу становить 195х156,32=30482,2 грн.. Однак як вбачається з довідки Одеського міського центру зайнятості від 08.11.13 року ( а.с.58) [PERSON], перебував на обліку як безробітний в Одеському МЦЗ з 16.04.12 року та знятий з обліку 09.07.13 року його дохід за цей період становить 20722,45 гривень. Основним законодавчим актом, що регулює трудові і пов'язані з ними відносини, являється Кодекс законів про працю України. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» встановлено права працівника на оплату праці, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання. Порядок обчислення середнього заробітку регламентується Порядком обчислення заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до вимог ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різницю в заробітку за час затримки. Таким чином стягненню підлягає середня заробітна плата за час вимушеного прогулу у розмірі 9759,75 грн. ( 30482,20 (сума заборгованості за весь час вимушеного прогулу) -20722,45 (сума коштів сплачених Одеським МЦЗ під час перебування [PERSON] на обліку, як безробітного)). Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Також суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає частковому задоволенню вимогу про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України, оскільки внаслідок порушення відповідачем трудових прав позивача, що встановлено в судовому засіданні, позивач зазнав моральних страждань, пов'язаних з допущених відносно нього несправедливістю, було втрачено його нормальні життєві зв'язки, оскільки він був позбавлений можливості заробляти гроші, і все це вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р. (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, пункт 4 Постанови передбачає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачам, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У відповідності до п. 9 Постанови, розмір відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням їх характеру і тривалості, стану здоров'я потерпілого, тяжкості завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках.

Outcome: partial