Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

04.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами: в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором кредиту №04/34 від 31.08.2006 року станом на 10.06.2016 року у розмірі 926129,60 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 84,6 кв.м, шляхом продажу позивачем предмета іпотеки від свого імені, за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку», з наданням позивачу всіх прав продавця, отримання довідок та документів та інших повноважень з метою відчуження вказаного майна. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не прибув, у поданій заяві просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не прибув, у поданих запереченнях позов не визнав. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. У судовому засіданні встановлено, що 31.08.2006 року позивач (попередня назва - Відкрите акціонерне товариство «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК») та відповідач уклали кредитний договір №04/34, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 37000 доларів США до 31.08.2026 року, із сплатою процентів у розмірі 12,8% річних, із щомісячним погашенням кредиту (з доповненнями від 20.06.2008 року, 22.01.2010 року). На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором сторони 31.08.2006 року уклали договір іпотеки, відповідно до якого, відповідач надав банку в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно - чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 84,6 кв.м. В порушення умов кредитного договору та ст.ст.526, 1054 ЦК України, відповідач виконував зобов'язання неналежним чином, внаслідок чого станом на 10.06.2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 926129,60 грн, яка включає заборгованість по тілу кредиту, несплачені відсотки, штраф та комісію. За вимогами ч.1ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду. Згідно з положеннями ч.1 ст.39 цього Закону у разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, встановлюється рішенням суду. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку». У позові, який розглядається судом, позивач у порушення вимоги ст.39 Закону України «Про іпотеку», не зазначив необхідної складової, передбаченої цією нормою, зокрема початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч.6 ст. 38 цього Закону. Посилання позивача на визначення початкової ціни предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», суд приходить до висновку, що в розумінні норми статті 39 цього Закону зазначення у позові початкової ціни предмета іпотеки, встановленої за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її у грошовому вираженні. Встановлені судом обставини унеможливлюють суд задовольнити позов, оскільки суд позбавлений можливості встановити початкову ціну предмету іпотеки, а відповідач не вчинив необхідних дій з визначення початкової ціни предмету іпотеки та не подав до суду відповідні докази з приводу цього. Крім того, згідно із змістом ст.9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. При задоволенні позову суд також порушить вимоги ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», оскільки буде мати місце фактичне порушення законних житлових прав трьох неповнолітніх дітей відповідача - [PERSON], 2005 року народження, [PERSON], 2007 року народження, [PERSON], 2011 року народження, які зареєстровані та мешкають у вказаній квартирі. Судові витрати, які поніс позивач із сплати судового збору, необхідно віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed