Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

03.07.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь: аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття; аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років, до [INFO]. в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісяця. Вимоги позиву обґрунтовані тим, що 20.07.2012 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Сторони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Відповідач від народження дитини ухиляється від обов'язку утримувати дитину і дружину та стверджує, що і надалі не буде надавати допомоги. Позивач в зв'язку з доглядом за дитиною не працює. Відповідач ніде офіційно не працює, що зумовлює необхідність стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що позовні вимоги визнає частково, оскільки на даний час офіційно працевлаштований та має щомісячний дохід в сумі 1250,00 грн., згоден виплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини заробітку та на дружину до досягнення дитиною 3-х років в розмірі ? частини доходу щомісячно. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 20 липня 2012 року (а.с.13), від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Сторони разом не проживають, дитина проживає з позивачем, що підтверджується довідкою, виданою КП «РЕП -6» Севастопольської міської ради (а.с. 10). Позивач у зв'язку з доглядом за дитиною ніде не працює. Відповідач не надає допомоги на утримання дитини та дружини. Дані обставини не оспорюються сторонами у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно довідки ТОВ «Будівельно-інвестиційна група «Мега Сіті», [PERSON] працює на даному підприємстві на посаді оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів і установок та його дохід з 08.04.2014р. по 31.07.2014р. становить 4710,98 грн. ( з травня 2014 р. 1250 грн. на місяць) (а.с. 39 ). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно вимог ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Враховуючи зазначені вище обставини, те, що позивач на даний час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні, враховуючи інші обставини, що мають значення для вирішення даної справи, те, що на відповідача законом покладено обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років, за умови, що чоловік може надавати таку допомогу, те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дружині та згоден сплачувати на утримання дитини та дружини по 1/ 4 частці від заробітку, виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання та утримання неповнолітньої доньки підлягають задоволенню частково: на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/ 4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; на утримання дружини 1/ 4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною трьох років. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі. Оскільки судом встановлено, що відповідач має постійну роботу, заробітну плату отримує регулярно, суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок, від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 79, 80, 84, 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial