Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

04.04.2017 року позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким: стягнути з [PERSON] суму заборгованості за договором позики від 01.02.2006 року в розмірі 15\~000\~000 (п'ятнадцять мільйонів) Євро, що еквівалентно 433\~334\~220 (чотириста тридцять три мільйони триста тридцять чотири тисячі двісті двадцять) гривень. Свої вимоги мотивувала тим, що 01.0.2006 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона передала відповідачу у борг грошові кошти у сумі 15\~000\~000 Євро строком не пізніше 31.12.2015 року. В подальшому 31.12.2015 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору, відповідно до умов якої сторонами було встановлено графік погашення заборгованості: до 01.09.2016 року 10\~000\~000 Євро; до 31.12.2016 року 5\~000\~000 Євро. Позивач стверджує, що вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою виконати умови договору, однак відповідач від зустрічі ухиляються, борг до теперішнього часу не повернув. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, підтвердила написання її довірителем розписки та отримання грошових коштів, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Розглянувши поданий позов, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. Як встановлено у судовому засіданні, 01 лютого 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, на підтвердження якого останнім була написана розписка, відповідно до якої вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 15\~000 000 (п'ятнадцять мільйонів) Євро, які зобовязався повернути в строк не пізніше 31 грудня 2015 року. В подальшому, 31 грудня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали Додаткову угоду до договору позики від 01 лютого 2006 року, відповідно до умов якої сторони узгодили графік погашення боргу у сумі 15\~000\~000 Євро до 31 грудня 2016 року наступним чином: до 01.09.2016 року 10\~000\~000 Євро; до 31.12.2016 року 5\~000\~000 Євро. Представник позивача зазначає, що строк дії зазначеного договору позики вже закінчився, однак, відповідач до теперішнього часу грошові кошти не повернув, хоча борг визнає в повному обсязі. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка. Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за договором виконала у повному обсязі, а саме передала відповідачу гроші, а відповідач зобовязався повернути гроші в строк передбачений договором, однак свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні. Суд приймає договір, додаткову угоду до нього та розписку в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобовязання, так як відповідач даний факт жодним чином не спростував та, більш того, його представник в судовому засіданні підтвердив вказані обставини, з будь-якими клопотаннями щодо призначення судової почеркознавчої експертизи, експертизи документу тощо до суду не звертався, а суд, враховуючи диспозитивність процесу, позбавлений права самостійно збирати докази. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок . За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписка) перебуває у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обовязку. Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При ухваленні рішення суд керується положеннями ч.1 ст. 11 ЦПК України згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми заборгованості за договором позики від 01.02.2006 року в розмірі 15\~000\~000 (п'ятнадцять мільйонів) Євро, що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення (1 Євро =28, 7935 грн.) становить 431\~902\~500 (чотириста тридцять один мільйон девятсот дві тисячі пятсот) гривень. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved