Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

04.10.2018 року Департамент патрульної поліції звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 125451,04 грн. та судові витрати, на підставі ст.ст. 1166, 1187,1188 ЦК України. Згідно ухвали судді Київського районного суду м. Харкова від 10.10.2018 року позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків позову. 26.10.2018 року до суду подана доповнена позовна заява на виконання ухвали суду від 10.10.2018 року. Ухвалою судді від 15.01.2019 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 10.06.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог Департаменту патрульної поліції з підстав того, що його відповідальність застрахована була на момент ДТП і претензії необхідно направляти до страхової компанії. Крім того, вказує, що жодних доказів спричинення заявленої шкоди позивачу під час подання заяви до суду не надано, огляд проводився у його відсутність. Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 27.08.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В обґрунтування своїх позовних вимог Департамент патрульної поліції посилається на те, що 19.01.2017 року приблизно о 08-20 год. в м. Харкові на перехресті вул. Весніна та вул. Челюскінців сталося ДТП за участі відповідача [PERSON] під керуванням автомобіля ГАЗ-2705 д.н.з. [NUMBER] та автомобіля Toyotа Prius д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу і внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2017 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 грн. Позивач вказує, що оскільки цивільно-правова відповідальність винного водія застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз» позивачем було надані всі документи для виплати страхового відшкодування до ПрАТ «Європейський страховий союз», останній документ подано 22.05.2017 року. Згідно листа ПрАТ «Європейський страховий союз» розмір матеріального збитку, завданого власникові транспортного засобу Toyotа Prius д.н.з. [NUMBER] складає 125451,04 грн. На даний час страхове відшкодування не виплачено. Посилаючись на вимоги ст.ст. 1166, 1187,1188 ЦК України Департамент патрульної поліції звернувся з позовом до суду та просить стягнути суму матеріального збитку з винної особи в ДТП - відповідача [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, які вказані в позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просив суд відмовити в задоволенні позову. В запереченнях також пояснювали, що розмір завданої шкоди позивачу не підтверджений жодними доказами, оскільки під час ДТП автомобіль Toyotа Prius д.н.з. [NUMBER] отримав незначні пошкодження (ліхтар задній та пластиковий бампер) і сума визначена в позові є необґрунтованою. Крім того, зазначали, що відповідальність [PERSON] застрахована в страховій компанії ПрАТ «Європейський страховий союз», до якої і потрібно звертатись для отримання страхового відшкодування, або оскаржувати дії страхової компанії. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв та клопотань від третьої особи щодо розгляду справи не надавали. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив на позов, відповідь на відзив, пояснення сторін та представників сторін у справі, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 19.01.2017 року приблизно о 08-20 год. в м. Харкові на перехресті вул. Весніна та вул. Челюскінців сталося ДТП за участі відповідача [PERSON] під керуванням автомобіля ГАЗ-2705 д.н.з. [NUMBER] та автомобіля Toyotа Prius д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 грн. (а.с. 9). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Також, судом встановлено, що відповідальність на дату ДТП 19.01.2017 року водія [PERSON] застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз» згідно полісу АК1323210 від 12.09.2016 р., ліміт відповідальності страховика згідно полісу за шкоду, завдану майну складає 100000 грн., застрахований автомобіль ГАЗ-2705 д.н.з. [NUMBER] , строк дії полісу з 13.09.2016 по 12.09.2017. (а.с. 39,76) Згідно представлених до суду даних позивачем, 01.02.2017 року Департамент патрульної поліції звернувся до ПрАТ «Європейський страховий союз» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що сталося 19.01.2017 року та заявою про страхове відшкодування. (а.с. 24-26). 22.05.2017 року позивач також направив на адресу ПрАТ «Європейський страховий союз» копію постанову Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2017 року та просив надати розрахунок страхової виплати. (а.с. 27). Згідно відповіді ПрАТ «Європейський страховий союз» від 07.07.2017 року розрахунок страхового відшкодування складає 98000 грн. В цій же відповіді вказано, що згідно звіту «Про вартість матеріального збитку», завданого власнику транспортного засобу Toyotа Prius д.н.з. [NUMBER] , розмір матеріального збитку складає 125451,04 грн. (а.с. 29). Звертаючись з позовом до суду саме до відповідача [PERSON] позивач Департамент патрульної поліції посилається на вимоги ст.ст. 1166,1187,1188 ЦК України. Згідно ст. 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно до роз*яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Вимогами ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно роз*ясень, які містяться в п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Під час розгляду справи судом встановлено, що автомобіль Toyotа Prius д.н.з. [NUMBER] зареєстрований за Департаментом патрульної поліції з 10.01.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та відповіддю Територіального сервісного центру МВС України в Харківській області від 18.04.2019 року.(а.с. 30,58). Також, за представленими позивачем під час розгляду справи даними автомобіль (Toyotа Prius д.н.з. [NUMBER] ) був переданий 04.06.2018 року з балансу Департаменту патрульної поліції на баланс Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», згідно Наказу заступника голови Національної поліції №903. (а.с. 52-53). На підставі викладеного, суд зазначає, що станом на теперішній час до суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що автомобіль Toyotа Prius д.н.з. [NUMBER] переданий у господарське відання або оперативне управління іншій особі, однак суд зазначає, що даних, де перебуває автомобіль Toyotа Prius д.н.з. [NUMBER] станом на теперішній час та в якому вигляді суду не надано. Судом також під час розгляду справи встановлено та не заперечується представником позивача, що Департамент патрульної поліції 01.02.2017 року звернувся до ПрАТ «Європейський страховий союз» з повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування. Згідно відповіді страхової компанії від 07.07.2017 року розрахунок страхового відшкодування складає 98000 грн., розмір матеріального збитку 125451,04 грн. Відповідно до ст. 34.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Згідно ст. 36.2. страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись з позовом до суду саме до винної особи в ДТП - [PERSON] , позивач вказує, що Департаментом патрульної поліції не отримано страхове відшкодування від ПрАТ «Європейський страховий союз», а тому просить стягнути з відповідача всю суму матеріального збитку у розмірі 125451,04 грн. При цьому, при визначенні суми позовних вимог посилається на відповідь страхової компанії від 07.07.2017 року. Однак, суд при вирішенні даного питання зазначає, що лише сам факт не отримання страхового відшкодування не може бути підставою для стягнення всієї суми матеріального збитку з винної особи в ДТП. Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Втрата товарного вигляду не підлягає відшкодуванню відповідно до вимог ст.ст. 32.7, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так, суд зазначає, що в Україні існує інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, а тому, пред`явлення вимоги до безпосереднього винуватця у межах страхового ліміту суперечить меті такого інституту. Дана правова позиція щодо зобов*язання звернення до страховика відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, яка зазначає, що у випадку пред`явлення вимоги до винуватця, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність суди повинні відмовляти в задоволенні таких позовних вимог. Зазначений правовий висновок у подальшому був ще раз підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у Постанові № 760/15471/15-ц від 03.11.2018 року. Крім того, суд зазначає, що під час розгляду справи суду не було надано доказів щодо відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування позивачу, погодженого між сторонами згідно листа від 07.07.2017 року. Також, суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем на підтвердження розміру матеріального збитку (125451,04 грн.), що просить стягнути з відповідача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження розміру позовних вимог (ані звіту визначення розміру збитку, ані інших доказів). В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що під час ДТП 19.01.2017 року у автомобіля Toyotа Prius д.н.з. [NUMBER] був пошкоджений лише ліхтар задній та пластиковий бампер, що є незначними пошкодженнями і його ніхто не викликав для огляду пошкодженого автомобіля, щоб зафіксувати виявлені пошкодження. Суд зазначає, що розмір завданого збитку при настанні страхового випадку повинен визначатися виключно звітом (актом) про оцінку майна. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду по справі № 753/21177/16-ц від 19.09.2018 року та №466/9318/14-ц від 27.06.2018 року. Згідно вимог статей 22 та 1192 ЦК України збитками є втрати, який особа понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права, які визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна. При цьому статті 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що страховик відшкодовує оцінену в порядку визначену Законом шкоду, а саме витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того, положення абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що виплата на підставі рахунку з СТО може бути проведена лише за взаємним погодженням між страховиком та потерпілим. Також, обов`язок проводити оцінку при визначенні розміру завданого збитку зазначений і в статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Під час розгляду даної справи в суді встановлено, що до суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження розміру матеріального збитку, спричиненого власникові пошкодженого автомобіля, що є підставою позовних вимог, що унеможливлює суд перевірити достовірність визначеного в позові розміру збитку та правомірність заявлених вимог. Відповідно до ч. 3. ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Згідно ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб. До суду не було подано ані звіту експертної установи, ані висновку експерта та не було заявлено таких клопотань учасниками судового розгляду щодо проведення експертизи за ухвалою суду. У відповідності до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що всі ці встановлені судом обставини свідчать про безпідставність вимог позивача та суд відмовляє у позові за недоведеністю в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позовних вимогах не підлягають задоволенню і вимоги про відшкодування понесених судових витратах.

Outcome: dismissed