Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

03.08.2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Ухвалою суду від 18.10.2018 року по даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Зеленську сільську раду Надвірнянського району Івано-Франківської області. Просив суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,7536 га. в присілку Зазелена с.Зелена Надвірнянського району, кадастровий номер якої 2624082101:03:001:0007 шляхом знесення [PERSON] та [PERSON] самовільно побудованого дерев`яного будинку і відновлення зруйнованої огорожі (розмежування) спірних земельних ділянок з металічних стовпів та дерев`яних дощок та заборони їм сінокосіння, випасання худоби на його земельній ділянці, а також стягнути в його користь 719,72 грн. матеріальної шкоди та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Романко В.М. позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Романишин Д.М. в судовому засіданні позов не визнали та просили суд повністю відмовити в його задоволенні, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, у своєму відзиві на позовну заяву [PERSON] , відповідач [PERSON] зазначив, що доказами які\~б підтвердили\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~стосовно самовільного\~зайняття земельної\~ділянки,\~є матеріали щодо встановлення меж самовільно зайнятих земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Вказує, що відповідно до ст.185 ЗК України роботи по встановленню меж земельних ділянок, як складова частина землеустрою, здійснюються суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом. Враховуючи відсутність таких доказів, вважає що позов [PERSON] є безпідставний. Відповідач [PERSON] та її представник, адвокат Капак В.М. в судовому засіданні позов також не визнали та просили суд відмовити в його задоволенні у зв`язку з відсутністю доказів, які б підтверджували позовні вимоги, а тому вважають, що позов [PERSON] є безпідставним. Крім того, представник відповідача [PERSON] зазначив, що докази подані стороною позивача після закриття підготовчого засідання по справі є недопустимими, оскільки долучені до матеріалів справи з порушенням вимог ЦПК України, а тому просив відмовити в їх прийнятті, про що подав письмове клопотання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області в судове засідання не прибув, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією. Дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 ст.13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримувалися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зі змісту ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,7536 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в присілку Зазелена, с.Зелена Надвір\-нянського району, Івано-Франківської області, кадастровий номер 2624082101:03:001:0007, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.11.06 року, витягом з Державного реєстру правочинів від 21.11.06 року та державним актом про право власності на земельну ділянку від 14.05.08 року, копії яких долучені до матеріалів справи. В підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що постановою від 20.12.2017 року на [PERSON] було накладено адміністративне стягнення згідно ст.53-1 КУпАП у вигляді штрафу розміром 170 грн., за самовільне захоплення земельної ділянки площею 0,7536 га., тобто спірної земельної ділянки, яка йому належить. Зазначає, що відповідачі по справі ігнорують розрахунок розміру шкоди в сумі 719 грн. 72 коп. та припис головного інспектора управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 08.12.17 року про усунення вищенаведених порушень земельного законодавства в 30-денний термін і продовжують користуватись самовільно побудованим будинком та здійснювати сінокосіння та випасання худоби на належній йому земельній ділянці. Також, у своїй відповіді на відзив позивач вказує, що відповідач [PERSON] звертався до суду із позовом про скасування вказаної постанови, однак рішенням суду від 19.11.2018 року останньому було відмовлено. Стверджує, що дане рішення суду набрало законної сили і має преюдиційне значення (справа №348/4/18). Згідно ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно до ст.ст.103, 152, 153 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Власник та користувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом способів. Згідно ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки зійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Разом з тим, в ході судового розгляду судом достовірно встановлено, що згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2019 року, рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2018 року у справі №348/4/18 скасовано та прийнято постанову про задоволення позовних вимог, якою скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення, винесену державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Лазаренко Г.М. №04.1-23/47 від 20.12.2017 року про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП та закрито провадження у справі. У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також, судом з`ясовано, що земельна ділянка [PERSON] і попереднього власника не має і не мала межових знаків. Тобто, фактично реальні межі землі позивача не визначені в натурі і як при попередньому власнику так і на даний час не визначені в натурі. Таким чином, на сьогоднішній день точно встановити де саме знаходиться земельна ділянка неможливо. Крім того, вищевказана постанова головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ґрунтується на акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 20.10.2017 року № 04.1-18/134 зі змісту якого вбачається, що захоплення відповідачем [PERSON] земельної ділянки підтверджується виконаними топографо-геодезичними роботами до проведення яких залучено осіб, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які відповідають за якість робіт із землеустрою, тобто ТОВ «Науково-виробниче підприємство ГІС», за результатами виконаних робіт даною установою було складено кадастровий план земельної ділянки в масштабі 1:2000 по фактичному використанні, де відображено, що житловий будинок (орієнтовною площею 0,0024 га.) розташований на земельній ділянці [PERSON] . Що стосується даного акту та порядку проведення обмірів земельної ділянки суд констатує наступне. Відповідно до ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка згідно із ст.193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів. Єдиними організаціями, які могли б визначити наявність чи відсутність факту захоплення земельної ділянки є землевпорядна організація, яка провинна проводити обміри земельної ділянки із врахуванням технічної документації на приватизацію землі [PERSON] та файлу обміну земельно-кадастровими планами у форматі XML із результатами робіт із землеустрою земельної ділянки, який містить відомості із координатами розташування меж моєї земельної ділянки. Лише після проведення повторних обмірів можна було б встановити наявність чи відсутність порушення. Однак, як встановлено судом та не спростовано стороною позивача, вказані роботи не проводились, жодних працівників ТОВ «Науково-виробниче підприємство ГІС» на території земельної ділянки позивача не було та межі земельної ділянки останнього не відновлено. Долучений до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 20.10.2017 року №04.1-18/134 кадастровий план земельної ділянки не відповідає вимогам ст.34 ЗУ «Про Державний земельний кадастр», оскільки на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці. Таблиці із зазначенням координат усіх поворотних точок меж земельної ділянки, переліку земельних угідь, їх площ, відомостей про цільове призначення земельної ділянки та розробника документації із землеустрою на земельну ділянку є невід`ємною частиною кадастрового плану земельної ділянки. Недотримання вимог та порядку складання кадастрового плану земельної ділянки свідчить про неналежність даного доказу. Оскільки земельна ділянка [PERSON] не виділена межовими знаками в натурі, тобто на землі, тому для перевірки наявності чи відсутності порушення вимог земельного законодавства на яке посилається позивач, необхідно було б у відповідності та з дотриманням вимог розділу IV «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376 відновлювати межі земельної ділянки в натурі (на місцевості). Оскільки п.4.1 даної інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Однак вказаний дій позивачем не проведено. Таким чином,\~доказами які\~б підтвердили\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~стосовно самовільного\~зайняття земельної\~ділянки,\~є матеріали щодо встановлення меж самовільно зайнятих земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Відповідно до ст.185 ЗК України роботи по встановленню меж земельних ділянок, як складова частина землеустрою, здійснюються суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , не спростували встановлені судом вищевказані обставини справи. Таким чином, суд констатує, що порушення, в значенні цього слова, по своїй суті є відхиленням від правил, відступ від законів, невідповідність нормам. Перешкоди в розумінні їх чинення, являють собою навмисні дії когось (фізичної та/або юридичної особи). В матеріалах справи, на час її розгляду, відсутні докази, як того вимагає ЦПК України, щодо порушень права власності [PERSON] відповідачами [PERSON] та [PERSON] та чинення ними перешкод в користуванні земельною ділянкою, натомість вбачається небажання позивача на підтвердження своїх вимог подавати докази, як того вимагає ст.83 ЦПК України. Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо порушення права власності [PERSON] та вчинення відповідачами [PERSON] , [PERSON] перешкод в користуванні земельною ділянкою, позов [PERSON] є безпідставним. Відповідно до ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 ст.77\~ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду\~на всі\~зазначені вище,\~повно та\~всебічно з`ясовані\~обставини,\~встановивши правовідносини,\~які випливають\~із встановлених\~обставин та\~правові норми,\~які підлягають\~застосуванню до\~цих правовідносин,\~суд прийшов\~до висновку,\~щостороною позивача в судовому засіданні не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів які б підтверджували наявність перешкод у користуванні [PERSON] своєю власністю, а саме земельною ділянкою площею 0,7536 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в присілку Зазелена, с.Зелена Надвір\-нянського району, Івано-Франківської області, кадастровий номер 2624082101:03:001:0007, і що такі перешкоди чиняться саме відповідачами, а тому позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають з мотивів їх недоведеності. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] , підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача понесених судових витрат\~в порядку\~ст.141 ЦПК України, відсутні. На підставі ст.ст.3, 19, 78, 91, 103, 107, 152, 153, 158, 185, 193 ЗК України, ст.ст.3, 15, 16, 321, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed