Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

03.10.2014 р. позивач [PERSON] звернулась з даним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що діями відповідачів - [PERSON], неповнолітнього [PERSON], а також малолітнього [PERSON] їй було заподіяно матеріальну шкоду, що підтверджується вироком суду. Зважаючи, що шкода, завдана малолітньою особою, відшкодовується її батьками (усиновлювачами), а неповнолітні особи відповідають за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах, проте у разі відсутності у них майна, достатнього для відшкодування завданими ними шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, позивач заявляє вимоги до [PERSON], [PERSON], [PERSON], як до осіб, які є батьками неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON], та просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача 1 100 грн., та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 10 360 грн. на відшкодування майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Також просить стягнути із відповідачів солідарно 1000 грн. витрат на правову допомогу. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], позов не визнали, відповідач [PERSON] позов визнав частково у сумі 600 грн., відповідач [PERSON] позов визнав частково у сумі 500 грн., відповідач [PERSON] позов визнав частково у сумі 5 000 грн. В обґрунтування заперечень відповідачі посилались на те, що розмір завданої позивачу шкоди не обґрунтовується належними доказами та є вочевидь завищеним. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Вироком Павлоградського міськрайонного суду від 11.08.2014р., який набув законної сили, [PERSON] було визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України, [PERSON] визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України Леонтійовича, призначено покарання. Згідно вироку щодо малолітнього [PERSON] застосовано примусовий захід виховного характеру, а саме передача під нагляд педагогічного колективу Межиріцької загально освітньої середньої школи 1-2 ступенів №2 Павлоградського району Дніпропетровської області. Згідно ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком суду було встановлено, що 28.02.2014 року, приблизно о 21 годині 10 хвилин, неповнолітній [PERSON] переліз через паркан на територію домоволодіння [ADDRESS] Павлоградського району, а малолітній [PERSON], за попередньою домовленістю залишився зовні за парканом двору, спостерігати щоб їхні дії залишалися ніким не помічені. Знаходячись на території двору неповнолітній [PERSON] діючи з умислом спрямованим на протиправне вилучення чужого майна та звернення його на свою користь, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно, за допомогою металевого прута, який знаходився у дворі, шляхом демонтування, повторно, викрав 3 чавунні плитки вартістю 370 грн. за 1 шт., загальною вартістю 1110 грн., які лежали на землі у дворі, після чого, виніс їх через відкриту ними хвіртку, та передав їх малолітньому [PERSON], який, за попередньою домовленістю чекав на нього зовні, погрузив викрадені чавунні плитки на багажник велосипеду, який був взятий ними для транспортування викраденого, та з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зникли та розпорядилися ним за своїм розсудом, чим заподіяли потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 1110 грн. Крім того, неповнолітній [PERSON] за попередньою домовленістю зустрівся з [PERSON], який взяв з дому, тачанку для перевезення викраденого та з малолітнім [PERSON], якого особисто покликав з собою скоїти злочин, 08.03.2014 року, приблизно о 00 годині 00 хвилин, з метою протиправного вилучення чужого майна та звернення його на свою користь, повторно прибули до будинку [ADDRESS] Павлоградського району, Дніпропетровської області, який належить [PERSON]. 08.03.2014 року, приблизно о 00 годині 10 хвилин, неповнолітній [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] перелізли через паркан на територію домоволодіння [ADDRESS] Павлоградського району, а малолітній [PERSON], за попередньою домовленістю залишився зовні за парканом двору, спостерігати, щоб їхні дії залишалися ніким не помічені. Знаходячись на території двору неповнолітній [PERSON] разом з [PERSON] діючи з умислом спрямованим на протиправне вилучення чужого майна та звернення його на свою користь, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, розподіливши між собою ролі, неповнолітній [PERSON], повторно, за допомогою металевого прута, який знаходився у дворі, таємно демонтував, викрав 28 чавунних плиток вартістю 370 грн. за 1 шт., загальною вартістю 10360 грн., а [PERSON], за попередньою домовленістю брав та виносив чавунні плитки і передавав їх малолітньому [PERSON], який, за попередньою домовленістю чекав на них зовні, та грузив викрадені чавунні плитки до тачанки, яку [PERSON] взяв для транспортування викраденого майна. Після чого, [PERSON] та [PERSON] з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зникли та розпорядилися ним за своїм розсудом, чим заподіяли потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 10360 грн. Ч. 7 Ст. 128 КПК України передбачено, що особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному проваджені, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. В ході розгляду кримінального провадження позивачем цивільний позов не заявлявся, тому матеріальна шкода позивачу не відшкодована. Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Вирок Павлоградського міськрайонного суду від 11.08.2014р. набрав законної сили, та виходячи із його змісту та пояснень сторін, позивач не пред'являв цивільного позову в кримінальному проваджені. Як передбачено ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідачі [PERSON], [PERSON] є батьками [PERSON], що ними не заперечувалося. Так само [PERSON] є матір'ю [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1178, ч. 1, 2 ст. 1179 ЦК України, шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] має нести відповідальність за заподіяну позивачу матеріальну шкоду її сином малолітнім [PERSON] Так само відповідачі [PERSON], [PERSON] несуть рівну відповідальність за заподіяну позивачу матеріальну шкоду їх сином неповнолітнім [PERSON] Згідно ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. [PERSON] безпосередньо, як повнолітня особа, несе цивільно-правову відповідальність за майнову шкоду, завдану вчиненним ним кримінальним правопорушенням, із вищевказаних підстав. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог відповідачі суду не надали і судом таких доказів не здобуто. Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. За таких обставин, позов підлягає задоволенню в частині майнових вимог до відповідачів. Оскільки позов задовольняється, а позивач був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів у дохід держави підлягає стягненню судовий збір. При цьому, розмір судового збору, суд визначає з розміру задоволених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по справі в частині витрат на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки вказана норма не передбачає стягнення судових витрат у солідарному порядку, як це просить позивач. До судових витрат, як зазначено в п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27.04.2006 р. затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, згідно з додатком. Відповідно до п. 1 додатку, витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Як встановлено судом, адвокат [PERSON] надавав позивачу правову допомогу за договором про надання юридичної допомоги № 38 від 15.09.2014 р. (а.с.9), за яку згідно квитанції від 01.10.2014 р. позивач сплатив 1000 грн. ( а.с. 11). Згідно п.6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial