Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

03 липня 2015 року [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з дійсним позовом, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що йому, на підставі договору дарування житлового будинку від 11 травня 1990 року, на праві приватної власності належить житловий будинок №18 з господарськими та побутовими будовами і спорудами, розташований по вул. Гречко в м. Словянську, Донецької області. По теперішній час, у зазначеному домоволодінні продовжує бути зареєстрованим відповідач [PERSON] Останній, не проживає у спірному будинку з 2000 року, комунальні платежі не сплачує, кореспонденцію за вказаною адресою не отримує. Весь цей час, позивач самостійно несе витрати повязані з утриманням вказаного житлового приміщення. Жодних особистих речей відповідача у вказаному будинку немає. У звязку з викладеним, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: Донецька область, .м. Словянськ, вул. Гречко, №18. Позивач, [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, не заперечував проти винесення заочного рішення. Показав, що відповідач [PERSON] є братом його дружини. Відповідач був зареєстрований у вказаному будинку для працевлаштування. За зазначеною адресою [PERSON] ніколи не мешкав, речей відповідача там ніколи не було. Подальша реєстрація [PERSON] в належному позивачеві будинку, перешкоджає йому в отриманні субсидії. На даний час, відповідач проживає у [INFO] РФ. Точна адреса його приживання позивачу невідома. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, відомостей про причини неявки суду не надав, про дату та час судового засідання був повідомлений через оголошення у пресі (а.с. 29). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Так, у ході судового розгляду достовірно встановлено, що право власності на житловий будинок розташований в м. Словянську по вул. Гречко, №18 зареєстроване за позивачем на підставі договору дарування, посвідченого Першою Словянською ДНК 11 травня 1990 року, за р/№3-72, що підтверджується довідкою КП «БТІ» №1920-3/0.45/01від 31 липня 2015 року (а.с. 25). З наданої суду копії домової книги вбачається, що відповідач [PERSON] з 15 грудня 2000 року, значиться зареєстрованим за адресою: [INFO] (а.с. 7,8). Згідно акту, складеного головою квартального комітету мікрорайону «Залізничний №1» м. Словянська [PERSON], в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], вбачається, що відповідач [PERSON] [INFO], не проживає у [INFO] з 2000 року (а.с. 26). Викладене в акті також підтверджується показаннями свідків допитаних в судовому засіданні. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що з 1995 року проживає неподалік від позивача, у будинку № 16 по вул. Гречко м. Словянська Донецької області. У будинку № 18 проживає позивач вдвох зі своєю дружиною [PERSON]. Відповідач [PERSON] є братом [PERSON]. Останнього разу [PERSON] у будинку №18 бачила десь у 2000 році. Зі слів [PERSON] знає, що відповідач виїхав на Північ. Свідок [PERSON] показала, що проживає у [INFO] з 1977 року. У будинку №18 протягом приблизно 20 років, мешкає подружжя [PERSON]. [PERSON] - брат [PERSON]. У будинку №18 відповідач ніколи не мешкав. Його особистих речей за вказаною адресою немає. Виїхав на Північ приблизно 15-20 років тому. У відповідності до ст. 316 ЦК України , правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте, відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сімї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що з 2000 року відповідач [PERSON] в спірному будинку не мешкає, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей у домоволодінні не має, згідно ч.1 статті 158 ЖК України договір найму житлового приміщення з власником житла не укладав, участі у витратах по утриманню будинку не приймає, спірним житлом не цікавиться, перепон у користуванні будинком йому ніхто не чинив. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації понесених ним судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved