Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

03.04.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визначити місце проживання дитини з матір'ю та свої вимоги мотивує наступним. 14.09.2013 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29.12.2017 року шлюб було розірвано, після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір'ю. Позивач вказує, що вона з самого народження піклується про дитину, займається її вихованням, лікуванням. На даний позивач вимушена виїжджати за кордон з метою заробити кошти, щоб забезпечити себе та доньку. Коли позивачка виїжджає на роботу, дитина проживає з батьками позивачки - в Сумській області, Тростянецькому районі, с. Буймер. Коли позивач перебуває в Україні, вони з донькою проживають у м. Суми, де у власності позивачки є однокімнатна квартира. Відповідач [PERSON] життям доньки не цікавиться, матеріально не допомагає, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною. У лютому 2018 року позивач з метою поліпшення житлових умов своїх та дитини вирішила придбати двокімнатну квартиру, для чого їй необхідно було продати належну їй однокімнатну квартиру, та знятися їй та доньці з реєстрації в цій квартирі. Для зняття дитини з реєстрації необхідна згода батька, однак відповідач не надає згоди на зняття з реєстрації місця проживання доньки, з метою зашкодити позивачці. На неодноразові прохання позивачки відповідач не реагує. Позивачка вказує, що вона позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, не зловживає спиртними напоями, має можливість забезпечити дитині кращі умови проживання і прагне їх поліпшити, а відповідач своїми погрозами та діями перешкоджає їй в цьому. Тому з метою забезпечення найкращих інтересів дитини позивач просить визначити місце проживання дитини з матір'ю. У судових засіданнях позивач та її представник позов підтримали. Позивачка пояснила, що відповідач з метою хоч якось нашкодити позивачці відмовився надавати згоду на зняття дитини з реєстрації у квартирі, при тому, що сам нічого для дитини не робить, матеріально не допомагає, не спілкується, життям дитини не цікавиться. В зв'язку з такими діями відповідача позивачка була позбавлена можливості зняти дитину з реєстрації, не змогла продати свою квартиру, і не змогла купити іншу двокімнатну квартиру, хоча 06.02.2018 року підписала договір завдатку. Вважає, що такі дії відповідача шкодять перш за все інтересам самої дитини, та порушують права дитини. Відповідач у судові засідання, яких по справі було чотири, жодного разу не з'явився, про час та розгляд справи повідомлявся кожного разу належним чином за його зареєстрованим місцем проживання в [ADDRESS]. Відповідач отримав копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, та отримував повістки на кожне судове засідання (а.с.32, 53, 68, 80). Відзиву на позов, будь-яких заяв та заперечень відповідач суду на надав. Свого відношення до ситуації, що склалась щодо місця проживання дитини та особистих стосунків між батьками - відповідач не висловив. Судом залучено до участі у справі в якості третьої особи службу у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації, в зв'язку з тим, що дитина на час розгляду справи у суді проживала у батьків позивачки в Тростянецькому районі. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з приписами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів. Відповідно до частин шостої, сьомої, дев'ятої статті 84 ЦПК України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. За приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов'язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, що в свою чергу стороною відповідача зроблено не було. Представник третьої особи служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації підтримала позов та надала висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з матір'ю (а.с.81) . В зв'язку з неявкою відповідача в судові засідання, за згодою позивача, суд розглядає справу в заочному порядку. Суд, вислухавши позивача та представника позивача, з'ясувавши позицію служби у справах дітей, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Шлюбне прізвище позивачки [PERSON]. В шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], з копії свідоцтва про народження вбачається, що батьками дитини є позивачка та відповідач (а.с.9). Із копії рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2017 року вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб та стягнуто аліменти з відповідача на утримання доньки в розмірі ? частина від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму (а.с.12-13). Судом встановлено, що до укладення шлюбу, 05.02.2013 року [PERSON] придбала квартиру за адресою [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (а.с.14-15, 16). В даній квартирі зареєстровані позивачка [PERSON] та її донька [PERSON] (а.с.20). Також судом встановлено, що 06.02.2018 року позивачка [PERSON] та [PERSON] уклали договір про завдаток, з якого слідує, що позивачка мала намір продати належну їй на праві власності квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с.19). Однак, в подальшому при зверненні позивачки до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Сумської міської ради з метою зняття з реєстрації у вищезазначеній квартирі себе та неповнолітньої доньки, їй було відмовлено у знятті з реєстрації в зв'язку з тим, що із заявницею у квартирі зареєстрована неповнолітня дитина, а згода другого законного представника, тобто батька, на зняття дитини з реєстрації - відсутня (а.с. 17,18). Стороною відповідача дана обставина не спростована. Суд вважає, що відсутність згоди батька на зняття з реєстрації дитини та відсутність будь-яких обґрунтованих доводів з боку батька, чому він не надає таку згоду - перешкоджає позивачці реалізувати свої права та права дитини. Допитана в судовому засідання сідок [PERSON], сестра позивачки, пояснила, що батько не спілкується з дитиною, півтора роки він взагалі не з'являвся і свідок його не бачила. Батько не йде на контакт, не надав згоди на зняття дитини з реєстрації у квартирі позивачки, чим перешкодив їй продати її власну квартиру і купити нову, більшу за площею. В ході розгляду справи спеціалістом органу опіки та піклування були обстежені умови проживання дитини станом на час розгляду справи в с. Буймер Тростянецького району, в будинку батьків позивачки, де дитина проживає в той час, поки мати знаходиться на заробітках за кордоном. Умови проживання хороші, дитина забезпечена всім необхідним (а.с.58-59). Позивачка також надала позитивну характеристику з свого місця реєстрації (а.с21). Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку про визначення місця проживання дитини, складеного органом опіки та піклування Тростянецької райдержадміністрації 17.10.2018 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з матір'ю [PERSON] (а.с.81). З вказаного висновку вбачається, що з батьком дитини - відповідачем [PERSON] відбулась телефонна бесіда з спеціалістом органу опіки та піклування, в ході якої відповідач повідомив, що він не заперечує проти того, щоб дитина проживала з матір'ю, але не має змоги з'явитися на засідання комісії та надати будь-які письмові пояснення по причині постійної зайнятості на роботі (а.с.81). Детально проаналізувавши всі докази у справі, суд вважає за можливе прийняти до уваги висновок служби у справах дітей. Суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім'ї, яке здійснюється на засадах, визначених у СК: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п'ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (п. 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини з одним з батьків відбувається втручання в право сторін та їх дитини на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. Відповідно до ст. 12 Конвенції з прав дитини, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченими процесуальними нормами національного законодавства Відповідно до ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В зв'язку з тим, що відповідач - батько дитини, умисно ігнорував свій процесуальний обов'язок явки до суду, судом було встановлено лише обставини, що стосуються особи матері. Так, мати дитини [PERSON] є фізично і психічно здоровою, не вживає алкоголь, не допускає протиправної поведінки щодо дитини, працює, має самостійний стабільний дохід, має умови для проживання дитини, позивачка як мати піклується про доньку та створює умови для проживання, навчання та розвитку. Враховуючи пояснення сторони позивача, відсутність будь-яких усних та письмових пояснень відповідача, думку представника служби у справах дітей, суд вважає, що мати уважно ставиться до своїх батьківських обов'язків, доказів протилежного - відповідачем не надано. Суд з розумінням ставиться до права на повагу до сімейного і приватного життя як позивача, так і відповідача, однак в даному випадку обов'язком суду є дослідження питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому «найкращих інтересів дитини». У даній ситуації суд, уважно вислухавши доводи та аргументи позивача, та дослідивши докази, керується принципом найкращих інтересів дитини, який визначений у пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно якому в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Цей принцип розкритий у Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) Комітету ООН з прав дитини (про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів), де сформульовані такі підходи: «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46). Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: - Погляди дитини; - Індивідуальність дитини; - Збереження сімейного оточення і підтримання відносин; - Піклування, захист і безпеку дитини; - Вразливе положення; - Право дитини на здоров'я; - Право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80). Виходячи з принципу рівності прав та обов'язків матері та батька щодо дітей, суд аналізує та надає оцінку наступним обставинам. 1. Погляди та думка дитини. Щодо права дитини бути вислуханою з питань, що стосуються її особисто (ст. 12 Конвенції про права дитини, ст. 171 СК України) - суд зауважує, що суд не вислуховував думку дитини з тих підстав, що, на момент розгляду справи [PERSON] виповнилося лише 4 роки. 2. Піклування про дітей і безпосередня участь батьків у догляді за дитиною. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу з грудня 2017 року і по теперішній час дитина проживає з матір'ю та батьками матері: бабусею та дідусем. 3. Утримання дитини. Позивачкою надано пояснення, що вона здійснює повне матеріальне забезпечення дитини, в тому числі забезпечення дитини житлом, прагне покращити умови проживання шляхом придбання квартири більшої площі з окремою кімнатою для дитини, а відповідач не приймає участі ні в утриманні, ні у вихованні дитини. Відповідачем вказані докази не спростовано. 4. Індивідуальність та розвиток дитини. Із акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 06.07.2018 року встановлено, що [PERSON] під час проживання з бабусею та дідусем в с. Буймер Тростянецького району постійно відвідує дитячий садок, вихована, чемна, ввічлива, охайна, має добру пам'ять, бере участь у художній самодіяльності села (а.с.59). Інших доказів щодо сприяння розвитку дитини як сторонами, так і службою у справах дітей надано не було. 5. Особиста прихильність дитини. Із наданих суду усних пояснень позивача та з висновку органу опіки та піклування вбачається, що дитина постійно проживає з матерію та бабусею та дідусем з боку матері, а батько не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, хоча його ніхто в цьому не обмежує. За вказаних обставин, дитина є більш прихильною до матері та сім'ї матері. 6. Вразливе положення та психоемоційний стан дитини. Жодна сторона не надала суду висновків дослідження психоемоційного стану дитини, висновку психологічної експертизи, або висновків після консультації дитини у психолога. 7. Вік та стать дитини. Суд враховує, що дитина є дівчинкою дошкільного віку. Звичайно, дівчинка потребує особливої уваги з боку батька, в той же час в силу малолітнього віку та особливостей психоемоційного розвитку в цьому віці - дитина потребує обов'язкового піклування, догляду, уваги, ніжності та виховання з боку матері. 8. Здоров'я дитини. Суду не надано інформації щодо стану здоров'я дитини. 9. Захист та безпека дитини. Доказів того, що хтось з батьків вчиняв протиправні дії щодо дитини - суду не надано. Враховуючи все вищевикладене, виходячи з найкращих інтересів дитини, суд вважає, що необхідно визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] - з матір'ю [PERSON] за місцем проживання матері. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 141, 153, 157, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved