Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

03 квітня 2020 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я у розмірі 188920,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказав, що працював на підприємстві відповідача у період з 27 липня 1971 року по 01 січня 1988 року та з 13 червня 1995 року по 08 грудня 1998 року на різних посадах із шкідливими та важкими умовами праці, а саме: помічником кріпильника підземного, підземним гірничим майстром, підземним бурильником шпурів, підземним кріпильником. Внаслідок шкідливих факторів виробництва виникли хронічні професійні захворювання, і за висновком МСЕК від 30.11.1998 року позивачу встановлена третя група інвалідності та встановлено 40% втрати професійної працездатності, на переогляді 10.01.2007 року профпаталогічна МСЕК, встановила ступінь втрати професійної працездатності 40% безстроково та третя група інвалідності, за професійними захворюваннями радикулопатія попереково-крижова та шийна, нейросенсорна приглухуватість. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що протягом тривалого часу відчуває біль, загальну слабкість, втому, що його досить сильно морально пригнічує та змушує постійно лікуватися, але хронічний характер захворювань не дає надії на видужання у майбутньому. 28 квітня 2020 року відповідач подав до суду відзив на позов, у якому просив суд ухвалити рішення про відмову позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування зазначив, що позивач дійсно працював на підприємстві відповідача. Вказав, що актом розслідування професійного захворювання позивача не встановлено вину відповідача у виникненні професійних захворювань позивача. Ухвалою суду від 06 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення стороні за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані докази та письмові пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] у період з 27 липня 1971 року по 01 січня 1988 року та з 13 червня 1995 року по 08 грудня 1998 року перебував у трудових відносинах та працював на підприємстві ПАТ «Суха Балка» помічником кріпильника підземного, підземним гірничим майстром, підземним бурильником шпурів, підземним кріпильником, що підтверджується трудовою книжкою позивача. (а. с. 8-15) Згідно до довідки МСЕК від 30.11.1998 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями (а. с. 20). Довідкою профпаталогічної МСЕК, серії ДНА-02, № 014340 від 10.01.2007 року, [PERSON] встановлено 40% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності в зв`язку з професійними захворюваннями по радикулопатії, безстроково (а. с. 19). 08.10.1998 року на підприємстві, проведено розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювання позивача - хронічна диско генна попереково-крижова радикулопатія, нейросенсорна приглухуватість, про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання №26. Вказано, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання, послугував 18-річний стаж роботи в умовах пов`язаних з динамічними навантаженнями та несприятливому мікрокліматі. У зв`язку із професійними захворюваннями позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, що підтверджується виписними епікризами та виписками з медичної картки [PERSON] (а.с.21-30) Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно з ст.440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати. За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у позивача у зв`язку із професійним захворюванням, що призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону в поєднанні з ст.ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, згідно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 4723,00 грн. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує наявність у позивача втрати працездатності, стажу його роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 2020 рік, глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 70000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840,80 гривень. На підставі ст. 440-1 ЦК УРСР, ст.ст. 3, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України суд, -

Outcome: partial