Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

02 липня 2014 року [PERSON] звернулася у суд із указаним позовом, який обґрунтувала тим, що 10 квітня 2013 року між нею та відповідачем укладено договір банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» «Піврічний»» в іноземній валюті, відповідно до якого вона передала, а банк прийняв грошові кошти в сумі 2693,00 доларів США. Строк договору 13 місяців, процентна ставка 9,5 процентів річних. 28 травня 2013 року додатково поповнила вклад на суму 1000,00 доларів США. Після закінчення строку договору відповідач на її вимогу не повернув вклад та нараховані проценти. Тому, просить стягнути з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на її користь суму вкладу, нараховані проценти, 3 проценти річних та інфляційні втрати за весь час прострочення, а всього 4218,06 доларів США, що становить на день подання заяви 49857,47грн. У судове засідання сторони та їх представники не з'явилися. Представник позивача [PERSON] подав заяву про підтримання позову у повному обсязі з проханням слухати справу у його відсутності, проти заочного розгляду не заперечує, просить при обрахунку суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, застосувати офіційний курс гривні до долара США станом на день ухвалення рішення судом. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, двічі не направив представника у судове засідання, заперечень проти позову не подав. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. З наданих суду позивачем копій документів вбачається, що 10 квітня 2013 року між нею та відповідачем ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» укладено договір банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» «Піврічний»» №560602/2013 в іноземній валюті. За умовами договору (п. 1.3, 1.5, 1.8) позивач передала, а банк прийняв 2693,00 доларів США під 9,5 процентів річних строком на 13 місяців. Протягом строку вкладу вкладник вправі збільшити суму вкладу (а.с.4). 28 травня 2013 року позивач поповнила вклад на суму 1000,00 доларів США, що стверджується копією виписки по угоді (а.с.8). Відповідно до пункту 1.7 договору датою вимоги вкладу є 10 травня 2014 року (а.с.4). Сума вкладу за договором №560602/2013 складає 3693,00 доларів США. Після закінчення строку договору, на якій його було укладено, позивач неодноразово зверталася із письмовими заявами до відповідача про повернення банківського вкладу та процентів (а.с.9-15). Згідно із заявою на видачу готівки від 12 травня 2014 року нараховані за цим вкладом проценти 369,25 доларів США відповідач отримала 12 травня 2014 року (а.с.8 зв.). Проте, як вбачається з матеріалів справи, банківський вклад позивачу не повернуто. Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором. Згідно з ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Встановлені у справі обставини вказують на те, що відповідач ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в порушення вказаних положень закону та умов договору не виконав узяті на себе зобов'язання та безпідставно не видав позивачу [PERSON] банківський вклад. Тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3693,00 доларів США вкладу. З урахуванням того, що позивач отримала нараховані за вкладом проценти в сумі 369,25 доларів США, вимога про їх стягнення задоволенню не підлягає. Позивачем також заявлено вимогу про застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання, а саме стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції за весь час прострочення. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір у разі прострочення виконання грошового зобов'язання. Відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Згідно з письмовими заявами (а.с.9-11) позивач зверталася до відповідача про повернення банківського вкладу 04 червня 2014 року та на час розгляду справи судом вклад не отримала. Тому, на день ухвалення рішення судом прострочення невиконання грошового зобов'язання складає 62 дні. Так, розрахунок 3% річних від простроченої суми наступний: 3693,00 доларів США : 100 х 3 : 365 х 62 = 18,82 доларів США, де 62 - дні порушення виконання зобов'язання. Вимога позивача про стягнення з відповідача встановленого індексу інфляції на суму боргу задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Статтею 192 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, визначення в договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті. Тобто за змістом ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується до суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у валюті України - гривні. Крім того, згідно з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За договором, позивач внесла банківський вклад у доларах США, а не в національній валюті, тому при вирішенні питання про повернення вкладу не може враховуватись індекс інфляції, який установлений відносно гривні, а не іноземної валюти. З урахуванням наведеного, позов підлягає до часткового задоволення - з відповідача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 3693,00 доларів США банківського вкладу та 18,82 доларів США трьох процентів річних від простроченої суми, а всього 3711,82 доларів США. Відповідно до встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара США на день ухвалення рішення 3711,82 доларів США еквівалентно 45221,10 грн. (2860,01х1218,30:100=45221,10). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 452,21 грн. На підставі ст. ст. 3, 533, 625, 1058 - 1060 ЦК України,

Outcome: partial