Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

04.03.2019 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.08.2006 року Федорівською сільською радою Новотроїцького району Херсонської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 6. Від вказаного шлюбу у них народились діти: син [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час сім'я фактично розпалась, так як у подружжя виявились різні погляди на життя, в результаті чого постійно виникають сварки, тому подальше спільне життя не можливе. Шлюб носить формальний характер, разом не проживають разом з вересня 2018 року, тому примирення є недоцільним. Позивач до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю, згоден на розірвання шлюбу. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних доказів, так як це не суперечить вимогам закону. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, врахувавши заяву відповідача про повне визнання позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії І-КГ № 012744 від 26.08.2006 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей, на протязі тривалого часу разом не проживають. Відповідно до ч.3\~ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до\~ст. 112 ч.2 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають\~наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, суд вирішив відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 768,480 грн. у дохід держави.

Outcome: approved