Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

04 жовтня 2017 року позивач звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане 16 січня 2017 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] та [PERSON], в частині спадкування ними по ? частці квартири за кожним, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати за позивачем право власності на 1/3 частку вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON]. Позовна заява мотивована наступним, 10 квітня 2016 року помер батько позивача [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Позивач звернулась до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса відмовлено у вчиненні нотаріальних дій від 25 вересня 2017 року за № 235/02-14, яка аргументована тим, що на вказану квартиру видано свідоцтво на право на спадщину за законом [PERSON] і [PERSON] по ? частці квартири кожному. Оскільки [PERSON] є спадкоємцем першої черги, а оскаржуване свідоцтво позбавляє її права на спадщину, позивач вважає його таким, що підлягає визнанню недійсним. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] та призначено судове засідання. У судове засідання сторони не прибули. Від позивача надійшла заява з проханням проводити розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги вона підтримує у повному обсязі, просить їх задоволити і не заперечує проти заочного розгляду справи. Причини неявки відповідачів, які про час та місце судового засідання були повідомлені вчасно та належним чином, суду невідомі. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і на підставі ч.1\~ст.280 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії ІІІ-ТП № 441551 виданого 1 грудня 1992 року, [PERSON] народилась 30 жовтня 1992 року в м. Житомирі, батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії I-ТП № 125968 від 24 квітня 2015 року, [PERSON] [INFO], одружилась з [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище чоловіка [PERSON] (а с. 5). Отже, судом встановлено, [PERSON] є дочкою [PERSON], який помер 10 квітня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-ТП № 28357 від 11 квітня 2016 року. В день смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS], яка належала померлому на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] 30 травня 2006 року за реєстровим номером № 1160, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 30 травня 2006 року № 1339294. Право власності зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно 27 липня 2006 року, витяг про реєстрацію виданий КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 27 липня 2006 року за номером 11353218, реєстраційний номер 13065986, номер запису 12417 в книзі 134 (а. с. 7). 20 вересня 2017 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса від 25 вересня 2017 року за № 235/02-14 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки на вказану квартиру видано свідоцтво на право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] по ? частці кожному. Відповідно до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. З постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій вбачається, що підставою видачі свідоцтва на право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] було відсутність інших спадкоємців. Проте, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом приватним нотаріусом [PERSON] не було взято до уваги, наявність у [PERSON] дочки [PERSON], яка є спадкоємцем першої черги. Вказані обставини є підставою для часткового визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 ст.89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо вимог позивача про визнання за нею права власності на 1/3 частку вказаної квартири, суд вирішуючи дане питання виходить з наступного. За змістом ч.1\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою саме ефективного захисту прав особи. Ефективний захист прав спадкоємця можливий лише за умови, коли разом із поновленням його порушених прав не порушуються права інших спадкоємців. Згідно з ч.2\~ст.2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За приписами ч.3\~ст.263 ЦПК України\~судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. У пункті 8\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~наголошується про те, що ухвалене в справі рішення має бути гранично повним, ясним і чітким. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність визначити не лише право власності на частку за позивачем у справі, але й вирішити питання про розмір часток інших спадкоємців. При цьому, таке рішення не є виходом за межі позовних вимог так, як предмет позову у даній справі від цього не змінюється і в будь-якому випадку зводиться до поновлення порушених прав спадкоємця шляхом часткового визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права спадкоємця на майно в порядку спадкування. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Outcome: approved