Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

03 лютого 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 10 серпня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №091/07-ФЛ/08, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 25000 доларів США, зобов`язавшись повернути його до 09 серпня 2022 року згідно графіку щомісячними платежами зі сплатою 15,5% річних за користування кредитом, а також інших обов`язкових платежів. Виконання [PERSON] договірних зобов`язань із повернення кредиту забезпечено в повному обсязі порукою відповідача [PERSON] , оформленою договором поруки №091/07/02/08 від 10 серпня 2007 року. Також в забезпечення виконання позичальником його договірних зобов`язань між кредитодавцем та відповідачем [PERSON] укладено іпотечний договір №091/07/01/08 від 10 серпня 2007 року, предметом якого є квартира [ADDRESS] . 11 лютого 2015 року між позивачем та АТ Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, за умовами якого позивач набув належних кредитодавцю АТ Банк «Фінанси та Кредит» прав вимоги до відповідачів за вказаними вище кредитним договором, договором поруки та іпотечним договором. За таких обставин, посилаючись на неналежне виконання позичальником його договірних зобов`язань із повернення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 08 грудня 2020 року становить 224231,83 гривень, з яких: 207904,72 гривень - сума основного боргу, 16327,11 гривень - прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 травня по 08 грудня 2020 року, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів означену суму кредитної заборгованості в порядку дострокового повернення кредиту, а також покласти на відповідачів по справі судові витрати. (а.с.1-5) Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої вирішено провести в порядку загального позовного провадження із викликом сторін у підготовче засідання (а.с.84). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у відкрите судове засідання з викликом сторін. В судове засідання сторони повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним. Від позивача надійшло до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому зазначається про підтримання позовних вимог та відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористались, про причини своєї неявки суд не повідомили. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 10 серпня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», як кредитодавцем, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, було укладено кредитний договір №091/07-ФЛ/08, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 25000 доларів США, зобов`язавшись його повернути до 09 серпня 2022 року згідно графіку зниження розміру заборгованості щомісячними платежами в розмірі 138,89 доларів США зі сплатою 15,5% річних за користування кредитом, а також інших обов`язкових платежів. Кредитним договором також передбачено відповідне право кредитора вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту у випадку порушення останнім своїх кредитних зобов`язань за договором, а також кореспондуючий цьому праву обов`язок позичальника здійснити таке дострокове повернення кредиту. (а.с.8-18) Також судом в ході розгляду справи встановлено, що з метою забезпечення виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе договірних кредитних зобов`язань між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», як кредитодавцем, та відповідачем [PERSON] , як поручителем, 10 серпня 2007 року укладено договір поруки №091/07/02/08. За умовами такого договору відповідач [PERSON] зобов`язався перед кредитодавцем відповідати солідарно та в повному обсязі із позичальником [PERSON] за невиконання останнім взятих на себе договірних зобов`язань за кредитним договором №091/07-ФЛ/08 від 10 серпня 2007 року. (а.с.19-20) Крім того, виконання позичальником своїх договірних зобов`язань із повернення кредиту забезпечено в повному обсязі іпотечним договором №091/07/01/08 від 10 серпня 2007 року, укладеним між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», як іпотекодержателем, та [PERSON] , як іпотекодавцем. Предметом зазначеного іпотечного договору є належна іпотекодавцю на праві власності квартира [ADDRESS] . (а.с.34-37). 11 лютого 2015 року між позивачем, як новим кредитором, та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», як первісним кредитором, було укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, за умовами якого позивач набув належних первісному кредитору прав вимоги в тому числі до відповідачів за кредитним договором №091/07-ФЛ/08 від 10 серпня 2007 року, договором поруки №091/07/02/08 від 10 серпня 2007 року. При цьому, відступлення прав вимоги за цим договором відступлення набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних (п.2.1.). (а.с.21-28) 17 вересня 2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних». Письмовим повідомленням від 15 жовтня 2015 року позивачем було повідомлено відповідача [PERSON] про вищевказані обставини заміни кредитора у зобов`язанні за кредитним договором, договором поруки (а.с.29-33). Із матеріалів справи також встановлено, що позичальник, на відміну кредитодавця, не виконував належним чином взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем, яку останній, скориставшись передбаченим договором правом, своїми письмовими досудовими вимогами від 18 грудня 2020 року просив відповідачів погасити, здійснивши дострокове повернення кредиту. Зазначені письмові досудові вимоги позивача відповідачами не виконані, а розмір заборгованості за кредитом станом на 08 грудня 2020 року становить 224231,83 гривень, з яких: 207904,72 гривень - сума основного боргу (тіло кредиту), 16327,11 гривень - прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 травня по 08 грудня 2020 року. (а.с.7, 38-46) Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України), а також договір поруки (ст.553 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Положеннями ст.524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Нормою ст.533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким законом є ст.193 ЦК України, ст.524 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Закон України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а також Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». При цьому заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, означене чинне законодавство не містить. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст.ст.546, 547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №091/07-ФЛ/08 від 10 серпня 2007 року, договором поруки №091/07/02/08 від 10 серпня 2007 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачами вказаних договорів із дотриманням вимог законодавства щодо змісту та форми таких договорів, а також встановлено, що правонаступником кредитодавця за даними зобов`язаннями є позивач, та підтверджено невиконання відповідачами, на відміну від кредитодавця, своїх зобов`язань за такими договорами, що зумовило виникнення кредитної заборгованості у вказаному позивачем розмірі та права у позивача вимагати дострокове повернення кредиту із кореспондуючим цьому праву обов`язком відповідачів здійснити таке повернення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду із даним позовом судові витрати в розмірі 3363,46 гривень, тобто по 1681,73 гривень з кожного. (а.с.6) На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved