Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

02 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миргородської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 4/25 (чотири двадцять п`ятих) часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] . Мотивуючи позовні вимоги, тим що [INFO] помер [PERSON] , який постійно проживав в м. Миргороді Полтавської області. Своїм нотаріально посвідченим заповітом від 19 травня 2015 року належні йому на праві власності 4/25 частини житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] , заповідав йому. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на зазначену частку в праві власності на нерухомість. Він, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину в установленому порядку, приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гіль Д.В. 19 квітня 2018 року проведено реєстрацію спадкової справи. Нотаріусом було роз`яснено, що для оформлення права на спадщину на будинок шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату необхідно подати правовстановлюючий документ та витяг з Реєстру прав власності. Як з`ясувалося при підготовці документів для оформлення спадщини: згідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 11 вересня 2018 року право власності на 4/25 частки права власності на будинковолодіння по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.1990 р., виданого Миргородською держнотконторою р. № 1554. Оригінал зазначеного свідоцтва не зберігся. Згідно повідомлення відділу у Миргородському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за спадкодавцем право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Отримати правовстановлюючий документ він не може у зв`язку з тим, що цивільна правоздатність особи, на ім`я якої видавався документ, припинилася в момент її смерті згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України. Постановою від 30 серпня 2018 року приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гіль Д.В. відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на частину будинку. В зв`язку з наведеним відсутні умови для одержання ним в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину і тому він змушений звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину в судовому порядку. Відповідно до ухвали судді від 07 листопада 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26 грудня 2018 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 4/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є спадкоємцями після померлого [PERSON] . Ухвалою суду від 04 лютого 2019 року залучено в якості співвідповідача [PERSON] по справі за позовом [PERSON] до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 4/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями, треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 06 березня 2019 року підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] до Миргородської міської ради Полтавської області, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 4/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями, треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] закрити та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Миргородської міської ради в судове засідання не з`явився, в раніше направленій заяві просив справу розглядати без участі представника, ( а.с. 66). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася в раніше направленій заяві проти задоволення позовних вимог не заперечувала, справу просила розглядати у її відсутність (а.с. 88). Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.118,121,125 ) Заслухавши представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON] , який постійно проживав в м. Миргороді Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.12.2017 (а.с. 12). Відповідно до нотаріально посвідченого заповіту від 19 травня 2015 року спадкодавець [PERSON] належні йому на праві власності 4/25 частини житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] , заповідав [PERSON] (а.с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема на 4/25 частини житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 11 вересня 2018 року право власності на будинковолодіння по [ADDRESS] зареєстровано: на 4/25 частки за [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.1990 р., виданого Миргородською Держнотконторою р. № 1554; 17/25 частки за [PERSON] , з яких 13/25 згідно договору дарування від 28.05.1981 посвідченого Миргородською Держноконторою р № 1306 та 4/25 частки згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.1990 виданого Миргородською Держнотконторою р № 1554; 4/25 частки за [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.1990 виданого Миргородською Держнотконторою р №1554 (а.с. 15,16). Позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом, подав заяву про прийняття спадщини (а.с. 35). Крім позивача заяву про прийняття спадщини подала відповідач [PERSON] . [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с. 33,46,51,). Згідно повідомлення відділу у Миргородському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за спадкодавцем право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. (а.с. 17-19). Постановою від 30 серпня 2018 року приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гіль Д.В. [PERSON] . відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на частину будинку. Отримати правовстановлюючий документ він не може у зв`язку з тим, що цивільна правоздатність особи, на ім`я якої видавався документ, припинилася в момент її смерті згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за заповітом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником 4/25 частки будинковолодіння по [ADDRESS] . Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема: довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 11 вересня 2018 року №639-Т, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06.08.1990 виданого Миргородською державною нотаріальною конторою р. №1554. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за заповітом і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи перевірені докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності 4/25 частки будинковолодіння підтверджений, а тому зазначене будинковолодіння входить до складу спадщини після його смерті. Позивач є спадкоємцем по заповіту майна, яке належало померлому [PERSON] , вчинив дії по прийняттю спадщини, тому він набув право на це майно в порядку спадкування. Оскільки право позивача на оформлення його спадкових прав на 4/25 частки будинковолодіння померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту. Позовні вимоги позивача не суперечить закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення. В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з роз`яснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Outcome: approved