Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

03.10.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, вимоги якої в подальшому уточнила представник позивача та в якій вказала, що 16.10.1990 року між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. Як зазначає позивачка, за період шлюбу за спільні кошти ними було придбано будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.1992 року, який в подальшому добудували та отримали правовстановлюючи документи свідоцтво про право власності від 09.08.2000 року, в якому власником зазначений відповідач [PERSON] Право власності зареєстроване в БТІ. У вказаному будинку сторони проживали всією сім`єю. Позивачка зауважувала, що у зв`язку із розірванням шлюбу, вона бажає юридично закріпити за собою право власності на Ѕ частину будинку. Позивачка просить суд визнати за\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~право спільної\~сумісної власності\~на житловий\~будинок з\~господарськими спорудами,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~128,8\~кв.\~м,\~жилою 86,4\~кв.\~м.,\~кімнатами,\~вказаними в\~технічному паспорті:\~1-5\~площею 9,9\~кв.\~м.,\~1-6\~ площею\~22,0\~кв.\~м.,\~1-7\~площею 13,8\~кв.\~м.,\~1-8\~площею 21,0\~кв.\~м.,\~1-9\~площею 19,7\~кв.\~м.;\~площею підсобних\~приміщень 42,4\~кв.\~м.,\~вказаними в\~технічному паспорті\~під цифрами:\~І площею\~6,1\~кв.\~м.,\~ІІ площею\~2,2\~кв.\~м.,\~1-1\~площею 4,8\~кв.\~м.,\~1-2\~площею 5,0\~кв.\~м.,\~1-3\~площею 14,4\~кв.\~м.,\~1-4\~площею 9,9\~кв.\~м.,\~а також\~господарськими спорудами,\~вказаними в\~технічному паспорті\~від 20.07.2000 року сарай, льох, огорожа, водопровід. Поділити спільне сумісне майно між подружжям, визнавши, що житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині за кожним. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Олицька Л.М. у підготовче судове засідання не з`явилися, надали заяви, в яких вказали, що підтримують позовні вимоги та просять їх задовольнити, а також просили розглянути справу у їх відсутність.(а. с. 15, 32). Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, надав на адресу суду телеграму, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає та просить розглянути справу у його відсутність. (а. с. 54). На підставі ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 12\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~встановлено,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Як встановлено судом, 16 жовтня 1990 року між сторонами був укладений шлюб, який було зареєстровано у Палаці одруження м. Петропавлівськ Камчатський, актовий запис № 2301, що вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу на а. с. 6. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 серпня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а. с. 7). Судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що за період шлюбу було придбано будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Артемівською державною нотаріальною конторою від 20.06.1992 року, що підтверджується довідкою виданою КП «Бахмутське БТІ». Власником будинку вказаний [PERSON] Вказаний договір зареєстрований 03.07.1992 року. (а. с. 9). Після придбання, в подальшому будинок було добудовано та відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 09.08.2000 року, виданого Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю на підставі рішення виконкому Артемівської міської ради від 02 серпня 2000 року власником зазначеного будинку на праві особистої власності вказаний [PERSON] . Згідно з реєстровим написом зазначений жилий будинок зареєстрований в Артемівському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за [PERSON] та записаний в реєстрову книгу № 54-97 за реєстровим № 1503. (а. с. 8). Тобто, з матеріалів справи вбачається, що спірний будинок придбаний сторонами під час шлюбу. Докази того, що майно набуто за кошти, які належали відповідачу особисто або на підставі договору дарування чи в порядку спадкування, відсутні. Згідно з Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, позивачка [PERSON] з 31 травня 2000 року зареєстрована в будинку за адресою: [ADDRESS] . (а. с. 5). Відповідно до вимог СК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК\~\~України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до\~вимог ст.\~60\~Сімейного кодексу\~України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З п. п. 23, 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року\~«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~слідує, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно зі ст. 70 Сімейного кодексу України,\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Статтею 328\~Цивільного кодексу\~України закріплено,\~що право\~власності набувається\~на підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 355 Цивільного кодексуУкраїни, майно встановлено,\~що є\~у власності\~двох або\~більше осіб\~(співвласників),\~належить їм\~на праві\~спільної власності\~(спільне\~майно). Майно\~може належати\~особам на\~праві спільної\~часткової або\~на праві\~спільної сумісної\~власності. Право\~спільної власності\~виникає з\~підстав,\~не заборонених\~законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За приписами частин першої та другої статті 358 Цивільного кодексу України право спільної\~часткової власності\~здійснюється співвласниками\~за їхньою\~згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Сатття 372\~Цивільного кодексу\~України також\~передбачає,\~що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Надані позивачкою докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання за позивачем права власності на частину спірного майна, а тому суд вважає за можливе прийняти позицію позивача щодо поділу будинку, виділивши у власність кожній із сторін по 1/2 частці будинку, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином,\~сукупність наданих\~позивачем та\~досліджених судом\~доказів у\~достатній мірі\~підтверджують той\~факт,\~що вимоги\~позивача в\~частині визнання\~майна спільною\~сумісною власністю\~подружжя та\~поділу спірного\~майна обґрунтовані, підтверджені матеріалами\~справи,\~а тому підлягають задоволенню. Беручи до уваги викладене,

Outcome: approved