Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

03 квітня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, яке залишилось після смерті його батька [PERSON], який помер 13.09.2002 року. В обґрунтування позову зазначено, що 13.09.2002 року помер [PERSON] батько позивача. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно житловий будинок «А-1», загальною площею 56,9 кв.м., житловою площею 43,3 кв.м., з відповідними господарськими спорудами та будівлями: сарай «Б», сарай «б», сарай «б'», вбиральня «В», погріб «Г», сарай «Д», свердловина №1, огорожа №2, розташовані за адресою: Донецька обл., Лиманський район, с Нове, вул. Вишнева, 16. Після смерті [PERSON] залишилось чотири спадкоємці: позивач, дружина померлого [PERSON], та діти померлого - [PERSON], [PERSON]. Так всі вони відповідно до ст. 529 ЦК УРСР в редакції 18.07.1963 року є спадкоємцями першої черги. Для оформлення спадщини позивач та відповідачі звернулися до Лиманської державної нотаріальної контори, де отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.03.2017 року №273/02-31. Позивачу та відповідачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], а саме на житловий будинок розташований за адресою: Донецька область, Лиманський район, с Нове. вул. Вишнева, 16, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на цей будинок на ім'я спадкодавця. У зв'язку з тим, що існують перешкоди для оформлення спадкових прав позивач був змушена звернутись до суду. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити (а.с.43). Відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивача визнали повністю(а.с.44). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2\~ст.197 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про народження є сином [PERSON]І.(а.с.18). 13.09.2002 року помер [PERSON]І.(а.с.20). Після його смерті відкрилась спадщина на майно. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 18.07.1963 року позивач та відповідачі(а.с.16,17,19), є спадкоємцями першої черги, що прийняли спадщину в рівних частинах кожен. Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР в редакції 18.07.1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Довідкою виконкому Лиманської міської ради Донецької області від 20.12.2016 року №1227 підтверджується факт проживання разом зі спадкодавцем позивача та відповідачів як безпосередньо перед його смертю, так і в період 6 місяців після смерті(а.с.23). За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України в редакції від 16.01.2003 року до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина: житловий будинок «А-1», загальною площею 56,9 кв.м., житловою площею 43,3 кв.м., з відповідними господарськими спорудами та будівлями: сарай «Б», сарай «б», сарай «б'», вбиральня «В», погріб «Г», сарай «Д», свердловина №1, огорожа №2, розташовані за адресою: Донецька обл., Лиманський район, с Нове, вул. Вишнева, 16. Для оформлення спадщини позивачка та відповідачі звернулися до Лиманської державної нотаріальної контори, де отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.03.2017 року №273/02-3, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON],на житловий будинок розташований за адресою: Донецька область, Лиманський район, с Нове. вул. Вишнева, 16, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на цей будинок на ім'я спадкодавця(а.с.42). Згідно технічної документації спірний житловий будинок був побудований в 1985 році(а.с.30-40). Відповідно до Акту від 06.04.1992 року складеного радгоспом «Краснолиманський» [PERSON], як переселенцю після служби в [PERSON], який прибув в с. Нове зі своєю сімєю в 1985 році, було передано вказаний вище житловий будинок з надвірними спорудами(а.с.21). На цей час [PERSON] було повністю сплачено позику та відсотки за позикою в розмірі 2300 рублів за переселенський будинок, що підтверджується довідкою Радгоспу «Краснолиманський» від 06.04.1992 року(а.с.21-22). Рішенням виконкому Рідкодубівської сільської ради від 08.04.1992 року №20 [PERSON] було передано вказаний житловий будинок(а.с.27). На момент передання будинку йому ще не було присвоєно поштової адреси. У 1966 році було затверджено Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). «Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності» - згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 3 1 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 1 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Рішенням виконкому Рідкодубівської сільської ради №21 від 27.03.2002 року спадковому будинку було присвоєно поштову адресу та номер: вул. Комсомольська, 16, селище Нове, який згідно погосподарського обліку належить [PERSON] та значився за №16 по вул. Молодіжна с. Нове, Краснолиманського району(а.с.29). Архівною довідкою, виданою Архівним відділом виковчого комітету Лиманської міської ради від 12.01.2017 року №05-07-07/2, підтверджується, що згідно записів погосподарських книг с. Нове Рідкодубівської сільської ради за період з 1985 року по 2005 рік включно житловий будинок за вищезгаданою адресою з 1985 року значиться за [PERSON] по день його смерті, 13.09.2002 року(а.с.41). Крім того, на виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» вулицю Комсомольська в селищі Нове Краснолиманського району Донецької області була перейменована на вулицю Вишнева в селищі Нове, Краснолиманського району Донецької області. 22.12.2016 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» м.Слов'янськ виготовлено технічний паспорт на житловий будинок за адресою:Донецька область, Лиманський район, селище Нове, вул. Вишнева,16(а.с.30-40). Згідно земельно-кадастрового обліку станом на 01.01.2013 року інформація про реєстрацію земельної ділянки по вул. Вишнева, 16 с. Нове Лиманського району Донецької області за гр. [PERSON] відсутня (відомості міськрайонного управління Держгеокадастру у м. Красному Лимані та Краснолиманському районі Донецької області від 19.12.2016 року №1351)(а.с.24). Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому заяву про реєстрацію права власності на житловий будинок на сьогодні подати не можливо. Ст.1216 ЦК України наголошує, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.ст.269-270,1219 ЦК України право власності померлого [PERSON] не є таким, що нерозривно пов`язане з його особою, а отже, входить до складу спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. З огляду на це, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом. На підставі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] залишилося четверо спадкоємців: позивач [PERSON], дружина померлого [PERSON] та діти померлого [PERSON], [PERSON], які прийняли спадщину в установленому законом порядку в рівних долях кожний (ст. 529 ЦК УРСР в редакції 18.07.1963 року). Інших спадкоємців, які реалізували своє право на спадщину, не існує(а.с.58). Позивач [PERSON] через відсутність належного оформлення права власності на нерухоме майно померлим [PERSON] позбавлений можливості отримати право на спадщину в порядку вчинення нотаріальних дій, а отже його право оспорюється. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (ст. 16 ЦК України). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачами позову, не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved