Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

04 березня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах із Донецькою залізницею станція Ясинувата, яке в подальшому реорганізовано шляхом злиття у ВП «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17 липня 2017 року звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням (наказ від 10 липня 2017 року №4930/ДН-ос). Зазначала, що на час звільнення відповідачем не проведено розрахунок та заборгованість по заробітній платі складає 17452,07 грн. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки виплати усіх сум, що належать працівнику, проводяться у день звільнення. Просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості із заробітної плати у розмірі 17452,07 грн., компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 3767,28 грн., винагороду за підсумками роботи за 2016 рік у розмірі 52,5% від окладу за грудень 2016 року у розмірі 1846,72 грн. Відповідно до ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Клопотань про розгляд справи з викликом учасників справи до суду не надходило. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Донецькою залізницею станція Ясинувата, яке в подальшому реорганізовано шляхом злиття у ВП «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», і 17 липня 2017 року звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням (наказ від 10 липня 2017 року №4930/ДН-ос). Дані обставини встановленні з копії трудової книжки [NUMBER] . Відповідно до ст. 129 Конституції України, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначної законом. Згідно ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Нарахування заробітної плати та інших виплат проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелю обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії, за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Суд звертає увагу, що позивачем у якості доказу наявності заборгованості по заробітній платі надано, зокрема копії розрахункових листів СП «ДДЗП» філії «Дон.зал.» ПАТ УЗ нараховано до виплати за грудень 2016 року - 2646,08 грн., березень 2017 року - 2978,99 грн., квітень 2017 року - 1720,70 грн., травень 2017 року - 640,26 грн, червень 2017 року - 1573,96 грн., липень 2017 року - 10538,79 грн. Проте, надані позивачем копії розрахункових листів не є беззаперечним факт несплати нарахованих сум. Дані докази в силу ст. 79, 80 ЦПК України не є достовірними та достатніми. Крім того, їх походження суду не відомо. Інформації, що міститься у індивідуальних відомостях про застраховану особу Пенсійного Фонду України позивачем не надано. Інших належних та допустимих доказів наявності заборгованості у розмірі 17452,07 грн. позивачем не надано. Також, позивачем не доведено несплату відповідачем винагороди за підсумками роботи за 2016 рік у розмірі 52,5% від окладу за грудень 2016 року у розмірі 1846,72 грн. Суд звертає увагу, що позивач в порядку ст. 84 ЦПК України із клопотанням про витребування доказів не зверталася. Суд наголошує, що за приписами статті 81 ЦПК України тягар довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на кожну сторону, яка про такі обставини заявила. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 5 ст. 12 ЦПК України визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Суд зазначає, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Позивач до суду із клопотанням про проведення судового засідання за його участю не надавав, а тому суд позбавлений можливості роз`яснити процесуальні права та обов`язки учасників справи, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Сам по собі факт звільнення позивача не може бути підставою для задоволення позовних вимог, а тому, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Оскільки позивачем не доведено факт наявності заборгованості по заробітній платі, а позовні вимоги щодо компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 3767,28 грн., є похідними, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed