Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

02 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд розірвати шлюб з [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області від 11.07.2015 року, актовий запис № 359. 12 листопада 2020 року Іллічівським міським судом Одеської області було винесено ухвалу, якою вказану цивільну справу у зв`язку із тим, що даний спір не підсудний Іллічівському міському суду Одеської області, надіслано за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області суду від 28.12.2020 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 27.01.2021 року. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, але надала до суду заяву щодо розгляду справи за її відсутністю, вказавши, що з позовом згодна та просить його задовольнити. Сторони перебувають у шлюбі з 11.07.2015 року, шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області від 11.07.2015 року, про що складено відповідний актовий запис №359 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Позивач у позовній заяві просить суд шлюб розірвати, посилаючись на те, що подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги, у зв`язку з чим необхідності в наданні строку для примирення немає, збереження шлюбу неможливе, з лютого 2020 року сімейні відносини фактично припинені, сторони спільного господарства не ведуть. Після розірвання шлюбу спільна дитина залишається проживати з матір`ю. Між сторонами досягнуто згоди щодо утримання дитини. Дослідивши матеріали справи, а також той факт, що один з подружжя або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, тому що родина фактично розпалася і її відновлення неможливо. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть. Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу одна з основних його засад. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу, у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб, одного з подружжя неможливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається з пояснень позивача зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що шлюб носить формальний характер, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved