Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

03.01.2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особи:служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради, служба у справах дітей Корабельної районної у м. Херсоні ради, про зобов`язання вчинити певні дії та визначення способу участі у вихованні дитини. В обґрунтування позову зазначив, що сторони мають спільну дитину. У шлюбних відносинах не перебували, дитина проживає з відповідачем, яка чинить перешкоди у спілкуванні з сином та не надає можливості приймати участь у його вихованні. Просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначити наступний порядок участі у вихованні сина [PERSON] , 2018 року народження, встановити графік спілкування з дитиною: побачення три рази на тиждень за місцем проживання дитини у присутності матері у період часу, визначений матір`ю; один раз на тиждень (день визначений матір`ю) особисто з дитиною здійснювати прогулянки; у свята: Дні народження (самої дитини, батька) - безперешкодне відвідування та побачення дитини за місцем її проживання або перебування з дитиною особисто на 1-2 години (час визначений матір`ю); у період хвороби - безперешкодне відвідування дитини за місцем її проживання або перебування: зобов`язати [PERSON] у разі настання зміни місця проживання або тимчасового перебування дитини, повідомити про це мене особисто на наступний день з дня настання таких обставин; зобов`язати [PERSON] безперешкодно отримувати будь-яку інформацію, пов`язану зі здоров`ям, розвитком і вихованням дитини [PERSON] . Ухвалою від 02.02.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 21.03.2019 року у справі залучено третіх осіб службу у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради та службу у справах дітей Корабельної районної у м. Херсоні ради. 04.04.2019 року [PERSON] надала до канцелярії суду відзив на позовну заяву. 12.04.2019 року [PERSON] надав до канцелярії суду відповідь на відзив на позовну заяву. 04.04.2019 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 3941,96 грн., починаючи з 01.04.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків та приймає участі у розвитку та матеріальному забезпеченні дитини. Ухвалою від 21.10.2019 року прийнято до розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. 04.11.2019 року від [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов. Ухвалою від 08.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 11.11.2019 року [PERSON] надала до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву. 17.06.2020 року [PERSON] надала до суду письмові заперечення щодо висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, заперечував проти задоволення зустрічного позову в частині позбавлення батьківських прав, проти задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів не заперечував, при цьому не погодився з їх розміром. Відповідач за первісним позовом [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечувала, зустрічний позов просила задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечувала проти спілкування батька з дитиною, а саме підтримала висновок наданий щодо визначення способу у часті у виховані дитини від 12.06.2020 року №75. Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 12.02.2019 року Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Виходячи з того, що ст.ст.153,157 СК України передбачають безумовне право батька на безперешкодне спілкування з дитиною, однак сторони не можуть дійти згоди щодо участі позивача у вихованні дитини, суд вважає, що позов в частині усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з його сином підлягає частковому задоволенню. У Висновку виконавчого комітету Суворовської у місті Херсоні ради від 12.06.2020 року №75 зазначено про доцільність визначення способу участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] шляхом спілкування два рази на тиждень, у присутності матері, та у час, визначений матір`ю; дні народження дитини та батька, у присутності матері, та за домовленістю з матір`ю. Суд вважає, що батько дитини має право на спілкування з нею, однак це не повинно заважати нормальному розвитку дитини. Суд погоджується з наданим до суду висновком та вважає, що визначений спосіб участі у вихованні та спілкуванні батька буде відповідати інтересам дитини. Таким чином, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, в їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення позову. Щодо зустрічного позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів суд зазначає, що згідно ст.164 Сімейного кодексу України Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно довідки серії ІІА №1794689 наданої Міністерством внутрішніх справ України - [PERSON] , [INFO] станом на 02.03.2020 року не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим, є особою, яку 20.09.2017 року прокуратурою Київської області повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.307 КК України, кримінальне провадження направлено до суду з обвинувальним актом, відомостей щодо розгляду не надходило. [PERSON] має позитивну характеристику з місця роботи, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорбуд капітал», згідно довідки від 14.11.2019 року №14/11-1. Згідно висновку виконавчого комітету Корабельної у місті Херсоні ради від 19.02.2020 року №02-14-52-25 є недоцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Згідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин по справі, зокрема ставлення батьків до дитини. П.16 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачає, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, проаналізувавши зібрані докази по справі, суд приходить до висновку про те, що відповідач не в повній мірі утримує дитину, отже заявлений позов в частині стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання зустрічного позову (04.04.2019 року) до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial