Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

02 травня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за яким просила стягнути на свою користь матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 58 725,51 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.. В обґрунтування позову посилались на наступні обставини. 09 липня 2016 року на перехресті вул. Канатна та вул. Семінарська в м. Одесі (Приморський район) [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Buick Enclave», державний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Канатній з боку вул. Пироговської в бік вул. Сегедської, здійснив проїзд перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофора, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Nissan Sunny», державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . На момент настання пригоди вказаним автомобілем керував водій [PERSON] .. В результаті ДТП автомобіль позивача отримав значні механічні ушкодження, а пасажир автомобіля «Nissan» [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2016 року по справі № 522/17476/16-П водія [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП. Автомобіль марки «Buick Enclave», державний номер [NUMBER] , був застрахований на підставі Полісу обов`язкового страхування № АІ/9407390 від 04 травня 2016 року в ПрАТ «СТ «Іллічівське», до якого позивач звернулась із відповідним повідомленням про настання події та з заявою про виплату страхового відшкодування, але виплати страхового відшкодування так і не отримала. В грудні 2018 року позивач звернулась до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 13 березня 2019 року її було повідомлено, що МТСБУ прийняло рішення про виплату відшкодування шкоди, заподіяної майну в результаті ДТП від 09 липня 2016 року у розмірі 10 000,00 грн.. Посилаючись на ст. ст. 22, 528, 1166, 1187, 1188 та 1192 ЦК України, Постанову Верховного суду України від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15 та те, що протягом тривалого часу страхова компанія не виконує свої зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування, позивач вважає, що завдану її майну матеріальну шкоду в повному обсязі має відшкодувати відповідач. Згідно висновку № 284/16 експертного автотоварознавчого дослідження від 19.12.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Nissan Sunny», державний номер [NUMBER] , становить 66 925,51 грн. На підставі перелічених обставин та документів позивач пояснює, що розмір матеріальної шкоди становить суму 58 725,51 грн., яка складається з різниці вартості матеріального збитку та виплаченого МТСБУ відшкодування, до якої додається вартість проведеного дослідження з приводу визначення вартості збитку. Також просить стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору. 15.05.2019 року до суду надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача [PERSON] ( а.с.83). Ухвалою суду від 17.05.2019 року провадження у справі відкрито, призначено до розгляду в загальному позовному порядку в підготовчому засіданні на 01.07.2019 року. 01.07.2019р. у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 09.09.2019 р.. 25.07.2019 року за вхід. № 79512/19 до суду найшов Відзив на позов (а.с.105-135), згідно якого позовні вимоги відповідач не визнав та просив відмовити у задоволенні вказаних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське» на підставі Полісу обов`язкового страхування № АІ/9407390. У вказаному документі встановлений ліміт страхової суми за шкоду завдану майну у розмірі 100 000,00 грн. та франшиза у розмірі нуль грн.. Із урахуванням вказаного вважає, що належним відповідачем по справі є ПрАТ «СТ «Іллічівське». Посилаючись на приписи статей 979, 980, 1194 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 10 Закону України «Про страхування», ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», правові позиції Верховного суду, наведені в Постанові від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц; у Постанові від 27.03.2019 року по справі № 754/1108/15-ц; у Постанові від 17.04.2019 року по справі № 500/3802/16-ц; у Постанові від 08.05.2019 року по справі № 295/8652/17, вказує, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем не є абсолютним і вимога про відшкодування шкоди не може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки цивільно-правова відповідальність такої особи застрахована. Зазначає, що Верховний суд в своїх рішеннях відступає від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 та вказує, що у разі наявності договору страхування цивільно-правової відповідальності, шкода завдана майну третьої особи винними діями застрахованої особи, виплачується компанією-страховиком в межах суми страхового відшкодування, а у випадку недостатності такої суми - винна особа сплачує різницю між завданою шкодою та виплаченим страховим відшкодуванням. В залежності від розміру завданої шкоди та розміру ліміту страхового відшкодування - визначається склад учасників судового розгляду. Неврахування наявності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності при вирішенні питання про відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність, нівелює існування інституту страхування як такого. Крім того зазначає, що позовні вимоги [PERSON] є передчасними та вважає їх неправильно обраним способом захисту. Вказує, що з дати настання ДТП (09.07.2016 року) позивач не отримала рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, як те передбачено ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не вжила необхідних заходів за для оскарження дій/бездіяльності страховика. ПрАТ «СТ «Іллічівське» не перебуває в процесі припинення, не виключене з Єдиного державного реєстру страховиків, включено до Державного реєстру фінансових установ, а тому в межах ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 43 Закону України «Про страхування», ст. 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» має виплатити Позивачу страхове відшкодування. Вважає Висновок експертного авто товарознавчого дослідження № 284/16 від 19.12.2016 року неналежним доказом по справі, оскільки його складено з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яке виявилось у проведенні дослідження за відсутності [PERSON] та представника ПрАТ «СТ «Іллічівське», яких не було у належний спосіб повідомлено про час та місце огляду. Просить поновити пропущений з поважних причин строк на подання Відзиву. У підготовче засідання 09.09.2019 року з`явився представник позивача - [PERSON] який позов підтримав в повному обсязі. Також до суду з`явився представник відповідача - Чіканчі О.І., яка позов не визнала та просила відмовити за обставин, викладених у відзиві на позов. Представником відповідача було наголошено на доцільність заміни по справі первісного відповідача - [PERSON] на належного відповідача - ПрАТ «СТ «Іллічівське», оскільки на момент ДТП транспортний засіб «Buick Enclave», державний номер [NUMBER] , був застрахований, визначений в Полісі обов`язкового страхування ліміт відповідальності покриває в повному обсязі розмір шкоди, завданої транспортному засобу «Nissan Sunny», державний номер [NUMBER] , а франшиза становить нуль гривень. Представник позивача зазначив на те, що необхідності заміни первісного відповідача на ПрАТ «СТ «Іллічівське» не має, оскільки страхова компанія вже протягом тривалого часу не виконує своїх зобов`язань по виплаті страхового відшкодування, фактично не здійснює діяльність, позбавлена ліцензії на всі види страхування, припинила членство в МТСБУ, а тому Позивач користується своїм абсолютним правом на вибір особи, до якої заявляються вимоги про відшкодування шкоди та заявляє позовні вимоги саме до відповідача [PERSON] , як безпосереднього винуватця ДТП. Із тих же підстав представником позивача не заявлялось клопотання про залучення до розгляду справи ПрАТ «СТ «Іллічівське» як співвідповідача. Зважаючи на озвучену позицію представників по справі, не виходячи до нарадчої кімнати, суд в межах ст. 53, 259 ЦПК України постановив Ухвалу, якою залучив ПрАТ «СТ «Іллічівське» до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Під час підготовчого засідання задоволено клопотання представника відповідача про поновлення пропущеного з поважних причин строку на подання Відзиву на позовну заяву, вказаний документ із додатками долучено до матеріалів справи. Від представника Позивача заперечень щодо залучення вказаних документів не поступало. В межах ст. 199 ЦПК України, за клопотанням представників сторін по справі, до матеріалів справи залучено Відповідь на відзив від 30.08.2019 року (а.с.136-177) та міркування з приводу Відповіді на відзив з додатками (а.с.178-186). Представники сторін не висловили заперечень щодо залучення перелічених документів та вважали за можливе перейти до слухання справи по суті спору. Ухвалою суду від 09.09.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 12.11.2019 року. 12.11.2019 року до суду надійшло Клопотання представника відповідача [PERSON] про відкладення судового засідання зумовлене наявністю поважних причин нез`явлення представника в судове засідання (а.с.201). Розгляд справи відкладено на 29.01.2020 року. 14.11.2019 року до суду надійшло Клопотання представника відповідача [PERSON] про приєднання до матеріалів справи копій відповідей Нацкомфінпослуг та МТСБУ на адвокатські запити щодо юридичного статусу ПрАТ «СТ «Іллічівське» (а.с.212-217). У судовому засіданні 29.01.2020 року були присутні представники сторін: позивача - [PERSON] , відповідача - адвокат Чіканчі О.І. Представник третьої особи ПрАТ «СТ «Іллічівське» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином у встановленому порядку, шляхом направлення судової повістки за адресою місцезнаходження юридичної особи, визначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за його відсутності, письмових пояснень щодо позову або відзиву до суду не подавав. До початку судового розгляду представником відповідача зазначено, що на адресу суду подано Клопотання про приєднання до матеріалів справи копій відповідей Нацкомфінпослуг та МТСБУ щодо юридичного статусу ПрАТ «СТ «Іллічівське» на час розгляду справи. Представником пояснено, що доцільність витребування вказаної інформації виникла після проведення підготовчого засідання по справі та зумовлена така необхідність озвученою під час підготовчого засідання позицією представника позивача. У зв`язку із цим підтримує клопотання, просить поновити пропущений із поважних причин строк для надання доказів та долучити до матеріалів справи копії відповіді з Нацкомфінпослуг № 8833/13-9 від 30.10.2019 року та відповіді з МТСБУ № 4.2-10/35860 від 01.11.2019 року, оскільки інформація, яка міститься у вказаних документах, на думку представника, має важливе значення для правильного розгляду справи та ухвалення по ній законного та обґрунтованого рішення. Представник позивача заперечувала проти задоволення вказаного клопотання, мотивуючи свою позицію тим, що позивач не має вимог до страхової, оскільки користується своїм виключним правом на визначення особи, на яку покладається обов`язок по відшкодуванню майнової шкоди. Такою особою позивачем визначений відповідач. Не виходячи до нарадчої кімнати, суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника відповідача, поновив пропущений із поважних причин строк на подання доказів та долучив до матеріалів справи копії відповіді з Нацкомфінпослуг № 8833/13-9 від 30.10.2019 року та відповіді з МТСБУ № 4.2-10/35860 від 01.11.2019 року, які, на думку суду, мають важливе значення для повного та усестороннього розгляду справи, ухвалення по ній обґрунтованого рішення. Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що 09 липня 2016 року на перехресті вул. Канатна та вул. Семінарська в м. Одесі (Приморський район) сталася ДТП за участі автомобіля марки «Buick Enclave», державний номер [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та транспортним засобом марки «Nissan Sunny», державний номер [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] . Власником вказаного автомобілю є позивач [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . В наслідок ДТП автомобіль позивача зазнав значних технічних ушкоджень, а пасажир автомобіля «Nissan» [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Відповідно до Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2016 року по справі № 522/17476/16-П водія [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП. Оскільки автомобіль марки «Buick Enclave», державний номер [NUMBER] , був застрахований на підставі Полісу обов`язкового страхування № АІ/9407390 від 04 травня 2016 року в ПрАТ «СТ «Іллічівське», позивач звернулась до вказаного страховика із повідомленням про настання події та з заявою про виплату страхового відшкодування, але виплати страхового відшкодування не отримала. З висновку № 284/16 експертного автотоварознавчого дослідження від 19.12.2016 року вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Nissan Sunny», державний номер [NUMBER] , становить 66 925,51 грн. 10 000,00 грн. з вказаної суми було виплачено позивачу МТСБУ. Різницю у розмірі 58 725,51 грн., до якої додається вартість проведеного дослідження з приводу визначення вартості збитку у розмірі 1 800,00 грн. позивач просить стягнути з [PERSON] як безпосереднього винуватця ДТП. З тієї ж особи позивач просить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. Заявляючи вказані вимоги, позивач керується ст.ст. 22, 1188, 1192 ЦК України та змістом Постанови Верховного суду України від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15. Також представник зазначила, що протягом тривалого часу страхова не виконує свої зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування, фактично не здійснює діяльність, позбавлена ліцензії на всі види страхування, припинила членство в МТСБУ, тому звернення із вимогами до такої особи вважає не ефективним засобом (способом) юридичного захисту інтересів позивача. Наполягає, що матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «Nissan Sunny», державний номер [NUMBER] має бути стягнутий саме з відповідача. Представник позивача заперечувала проти тверджень сторони відповідача з приводу того, що відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу позивача має здійснити ПрАТ «СТ «Іллічівське» на виконання своїх зобов`язань за Полісом обов`язкового страхування № АІ/9407390 від 04 травня 2016 року. Вказала, що згідно вказаного полісу застрахована відповідальність власника транспортного засобу «Buick Enclave» [PERSON] , а не його кермувальника на момент ДТП - [PERSON] . Наполягала на тому, що позивач вжила усіх необхідних заходів для отримання страхового відшкодування. Оскільки належних дій з боку страхової не відбулось, позивач змушена була звернутись до суду з позовними вимогами про стягнення шкоди з безпосереднього винуватця ДТП, вина якого встановлена постановою суду, яка набрала законної сили. При складенні висновку № 284/16 експертного автотоварознавчого дослідження від 19.12.2016 року присутність іншого учасника ДТП - водія [PERSON] не була обов`язковою. Експертом у належний спосіб було повідомлено про проведення експертизи пошкодженого автомобілю ПрАТ «СТ «Іллічівське». Вартість матеріального збитку також підтверджується змістом Звіту № 147/16 від 02.09.2016 року, який складено на замовлення ПрАТ «СТ «Іллічівське». Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з огляду на те, що [PERSON] є неналежним відповідачем по справі. Пояснила, що на момент ДТП від 09.07.2016 року транспортний засіб марки «Buick Enclave», державний номер [NUMBER] , був застрахований на підставі Полісу обов`язкового страхування № АІ/9407390 від 04 травня 2016 року в ПрАТ «СТ «Іллічівське». Вказаним документом передбачений ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100 000,00 грн. та нульова франшиза. Вказана сума цілком покриває матеріальний збиток позивача. Тому позовні вимоги мали бути заявлені до ПрАТ «СТ «Іллічівське». З урахуванням нульової франшизи відсутні правові підстави для залучення [PERSON] до розгляду справи в якості співвідповідача. Звертала увагу суду на те, що ПрАТ «СТ «Іллічівське» не перебуває в процесі припинення, не виключене з Єдиного державного реєстру страховиків, включено до Державного реєстру фінансових установ, а тому в межах чинного законодавства має виконувати прийняті на себе зобов`язання. На думку представника відповідача, законодавство України не містить положень, відповідно до яких фінансова установа може бути позбавлена обов`язку здійснювати страхові виплати через незадовільний стан та/або можливе рішення засновників про його ліквідацію. Припинення членства страховика в МТСБУ не звільняє страховика від обов`язку виконання укладених договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З позовної заяви вбачається, що повідомлення про настання страхового випадку та заява про виплату страхового відшкодування були подані позивачем ще в серпні 2016 року, однак результат розгляду вказаних звернень не був наданий до матеріалів справи. Посилалась на те, що в межах ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні такого відшкодування. Не зважаючи на це, з серпня 2016 року позивач не вжила передбачених п. 36.7. ст. 36 вказаного закону заходів по оскарженню дій/бездіяльності страховика. МТСБУ було здійснено виплату 10 000,00 грн. із гарантійних внесків ПрАТ «СТ «Іллічівське» до фонду захисту потерпілих у ДТП. При цьому позивачу роз`яснили, що доплата відшкодування буде проводитись у випадку, якщо ПрАТ «СТ «Іллічівське» буде визнано у встановленому порядку банкрутом та коштів та його майна не вистачить для задоволення її вимог, що буде підтверджено затвердженим Господарським судом ліквідаційним балансом страховика. Тому, на думку представника відповідача, в будь-якому випадку страхове відшкодування має бути виплачено позивачу чи ПрАТ «СТ «Іллічівське», чи МТСБУ, але для цього вона має застосувати належні правові заходи. Вважає, що до спірної ситуації мають бути застосовані приписи статті 1194 ЦК України та положення спеціальних законів (ст.ст. 1, 7, 10 Закону України «Про страхування», ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Посилалась на правові позиції Верховного суду, наведені в Постанові від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц; у Постанові від 27.03.2019 року по справі № 754/1108/15-ц; у Постанові від 17.04.2019 року по справі № 500/3802/16-ц; у Постанові від 08.05.2019 року по справі № 295/8652/17. Вказала, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем не є абсолютним і вимога про відшкодування шкоди не може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки цивільно-правова відповідальність такої особи застрахована. Вважає Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 284/16 від 19.12.2016 року неналежним доказом по справі, оскільки його складено з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яке виявилось у проведенні дослідження за відсутності [PERSON] та представника ПрАТ «СТ «Іллічівське», яких не було у належний спосіб повідомлено про час та місце огляду. Представник відповідача не погодилась із тезою сторони позивача про те, що на момент ДТП від 09.07.2016 року відповідальність водія транспортного засобу «Buick Enclave» [PERSON] не була застрахована у ПрАТ «СТ «Іллічівське». Посилаючись на положення п. 1.4. та 1.6. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; ст. 15 Закону України «Про дорожній рух»; п. 1.10. та 2.2. Правил дорожнього руху, зазначила, що під час ДТП від 09 липня 2016 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське» на підставі згаданого раніше Полісу, оскільки відповідач керував забезпеченим транспортним засобом, яким на той час правомірно володів, а керування здійснював на підставі відповідного посвідчення водія, що дозволено чинним законодавством. По справі було оголошено перерву до 18.03.2020 року. У судове засідання 18.03.2020 року представник позивача не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за її відсутності, до суду не подавала. 18.03.2020 року до канцелярії суду надійшла Заява представника відповідача - адв. Чіканчі О .І. із проханням розгляд справи здійснити за відсутності представника відповідача без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У судове засідання 18.03.2020 року представник третьої особи ПрАТ «СТ «Іллічівське» не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за його відсутності, до суду не подавав. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 27.03.2020 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, враховуючи пояснення представників сторін, які були надані у минулих засіданнях, приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 09 липня 2016 року [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Buick Enclave», державний номер [NUMBER] , здійснив проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Nissan Sunny», державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.11). На момент настання пригоди транспортним засобом марки «Nissan Sunny», державний номер [NUMBER] керував водій [PERSON] .. В результаті вказаної ДТП автомобіль позивача отримав механічні ушкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2016 року по справі № 522/17476/16-П винним у вчиненні ДТП визнано відповідача (а.с12). На момент настання ДТП, автомобіль марки «Buick Enclave», державний номер [NUMBER] належав громадянину [PERSON] , [INFO] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Вказаним авто на момент настання ДТП керував водій [PERSON] , [INFO] на підставі Посвідчення водія [NUMBER] Автомобіль марки «Buick Enclave», державний номер [NUMBER] , був застрахований в ПрАТ «СТ «Іллічівське» на підставі Полісу обов`язкового страхування № АІ/9407390 від 04 травня 2016 року (а.с.120). Згідно вказаного полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн., франшиза - нуль грн. 09 липня 2016 року на місці пригоди був присутній аварійний комісар [PERSON] , який за викликом ПрАТ «СТ «Іллічівське», здійснив огляд місця події про що склав відповідний Рапорт (а.с.29-30). Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на наявність у вказаному документі підробленого підпису [PERSON] в графі «водії». У межах ст. 81 ЦПК України вказана обставина не доведена належними доказами, зокрема висновком судової почеркознавчої експертизи в порядку статті 106 ЦПК України. Про призначення відповідної судової експертизи в порядку ст. 103, 116 та 117 ЦПК України сторона відповідача не просила. 13.07.2016 року позивач (в особі водія [PERSON] ) звернулась до ПрАТ «СТ «Іллічівське» із Повідомленням про ДТП, № реєстрації 1614 (а.с31). 01.08.2016 року позивач особисто подала до ПрАТ «СТ «Іллічівське» Заяву про виплату страхового відшкодування, № реєстрації 1841 (а.с.33) та просила перерахувати страхове відшкодування на її особистий рахунок. Листом Департаменту внутрішнього страхування МТСБУ № 3.1-05/7744 від 13.03.2019 року (а.с.34) позивача повідомлено про те, що МТСБУ прийнято рішення про виплату відшкодування шкоди у розмірі 10 000,00 грн. з гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у ДТП. Крім того роз`яснено, що доплата відшкодування буде проводитись у випадку, якщо ПрАТ «СТ «Іллічівське» буде визнано у встановленому порядку банкрутом та коштів та майна страховика не вистачить для задоволення вимог позивача, що буде підтверджено затвердженим Господарським судом ліквідаційним балансом страховика. Згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 284/16 (а.с.35-79), складеного 19.12.2016 року судовим експертом [PERSON]. у присутності позивача, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Nissan Sunny», державний номер [NUMBER] , становить суму 66 925,51 грн. Згідно арк. 1 висновку, представник ПрАТ «СТ «Іллічівське» на огляд не з`явився. Згідно арк.16 та 19 того ж документу, на думку експерта, відновлювати транспортний засіб позивача економічно не доцільно, а вартість майнової шкоди, заданої власнику автомобіля, відповідає його ринковій вартості на час ДТП. Згідно Акту огляду транспортного засобу, який є додатком до Висновку № 284/16 (а.с.74-75), під час огляду 23.11.2016 постраждалого в ДТП від 09.07.2016 року транспортного засобу була присутня виключно його власниця. Згідно Повідомлення телеграфом та Накладної без № на відправлену пошту (а.с.76) ПрАТ «СТ «Іллічівське» запрошувалось на експертизу Nissan [NUMBER] , яка відбудеться о 12 годині 00 хвилин 23.11.2016 року за адресою: м. Одеса, вул. Паркова, 7, але електронне повідомлення не було вручене. Згідно Квитанції до прибутково касового ордеру № 191 від 19.12.2016 року (а.с.79), СПД [PERSON] отримав від позивача 1 800,00 грн. за експертне дослідження «Nissan Sunny», [NUMBER] . Згідно роздруку даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.121-128) ПрАТ «СТ «Іллічівське» не перебуває в процесі припинення, не перебуває в процесі провадження у справі про банкрутство, санації, дата та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, підстава для його внесення відсутні. Згідно сканкопії інформації з Державного реєстру фінансових установ, ПрАТ «СТ «Іллічівське» включене до реєстру (рядок 349), має відокремлені підрозділи. Згідно сканкопії інформації з Єдиного державного реєстру страховиків, ПрАТ «СТ «Іллічівське» не виключене з реєстру. Згідно Звіту № 147/16 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику автомобіля Nissan Sunny 1.6., номер [NUMBER] , ушкодженого в наслідок ДТП (а.с.141-175), складеного 02.09.2016 року фізичною особою підприємцем (суб`єктом оціночної діяльності) [PERSON] , вартість майнової шкоди становить 65 679,00 грн. Згідно арк.1 вказаного документу, 01.09.2016 року до ФОП [PERSON] поступила заява від ПрАТ «СТ «Іллічівське» про проведення оцінки з метою встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Nissan Sunny 1.6., номер [NUMBER] , 1996 року випуску, внаслідок ДТП. Згідно арк. 5 Звіту № 147/16, оцінник проводив дослідження вказаного транспортного засобу за адресою: [ADDRESS] , у світлий час 25.07.2016 року у присутності представника власника ТЗ [PERSON] .. Згідно відповіді МТСБУ № 4.2-10/35860 від 01.11.2019 року, 06.12.2016 року ПрАТ «СТ «Іллічівське» втратило статус асоційованого члена МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ, та відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» припинило членство в МТСБУ. На дату надання відповіді Дирекція МТСБУ не володіє офіційною інформацією щодо його діяльності та фінансового стану; інформацією щодо ліквідації ПрАТ «СТ «Іллічівське», створення ліквідаційної комісії або визнання страхової компанії банкрутом. Відповідно до п.п.52.4, 52.5 ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик членство якого в МТСБУ припинено позбавляється права на провадження обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак не звільняється від обов`язку виконання укладених договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно відповіді Нацкомфінпослуг № 8833/13-9 від 30.10.2019 року, інформація щодо прийняття рішення про ліквідацію, порушення провадження про банкрутство, особи та контактних даних ліквідатора, затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу ПрАТ «СТ «Іллічівське» у Нацкомфінпослуг відсутня. Станом на дату надання відповіді у Державному реєстрі фінансових установ наявна інформація про ПрАТ «СТ «Іллічівське». Законодавство у сфері фінансових послуг не містить положень, відповідно до яких фінансова установа може бути позбавлена обов`язку здійснювати страхові виплати через незадовільний стан та/або можливе рішення засновників про його ліквідацію. Таким чином, звертаючись до суду з дійсним позовом, позивачка просить стягнути із відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 58 725, 51 грн.. (66 925, 51 грн. - 10 000 грн. +1800 грн. (витрати за проведення експертного дослідження). Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Види обов`язкового страхування визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно п. 9 ч. 1 вказаної статті відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV). Статтею 3 Закону № 1961-IV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п.9.1. ст. 9 Закону № 1961-IV). Страхові виплати згідно п. 9.4. тієї ж статті, за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. За п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже за змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092. Згідно зі ст. 12 Закону № 1961-IV, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Пунктом 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Оскільки відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. При цьому судом встановлено, що позивач звернулась до СК з такою заявою. Відповідно до п. 36.5., 36.6. та 36.7 ст. 36 Закону № 1961-IV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. Згідно п. 37.2 та 37.3 ст. 37 Закону № 1961-IV, Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Незадовільне фінансове становище страховика (МТСБУ) не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до ст. 20 Закону № 1961-IV, у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Підпунктом а) п. 41.2 ст. 41 Закону № 1961-IV визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Статтею 52 Закону № 1961-IV врегульовано питання припинення членства в МТСБУ, зокрема повне членство страховика в МТСБУ припиняється у разі позбавлення страховика - повного члена МТСБУ такого статусу, втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ або виключення такого страховика із членів МТСБУ. Страховик, членство якого у МТСБУ припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про страхування», при ліквідації страховика у разі, коли учасники страховика прийняли таке рішення і страховик не має зобов`язань перед страхувальниками, Уповноважений орган приймає рішення про виключення страховика з Єдиного державного реєстру страховиків (перестраховиків). Ліквідація страховика-резидента, що має зобов`язання перед страхувальниками, у разі визнання його банкрутом здійснюється у порядку, визначеному законом. При ліквідації платоспроможного страховика вимоги страхувальників за договорами страхування відносяться до вимог першої черги. Виключення страховика з державного реєстру суб`єктів підприємницької діяльності органами державної влади і органами місцевого самоврядування у зв`язку з його ліквідацією або реорганізацією здійснюється тільки після внесення відповідних змін у Єдиний державний реєстр страховиків (перестраховиків). Згідно ст. 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» , Заява про порушення справи про банкрутство страховика може бути подана в господарський суд боржником, кредитором або іншим уповноваженим на це органом. Страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати. Відтак, на думку суду, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у її страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності Аналогічна правова позиція наведена 04 липня 2018 року у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається саме на страховика. На думку суду, страховик, який не перебуває в процесі припинення (банкрутства), який не виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, з Державного реєстру фінансових установ, з Єдиного державного реєстру страховиків, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності незалежно від членства у МТСБУ та від наявності незадовільного фінансового становища. З урахуванням того, що до матеріалів справи надано копію Полісу обов`язкового страхування автомобілю марки «Buick Enclave», д.н [NUMBER] , із визначеним лімітом відповідальності за шкоду завдану майну третіх осіб у розмірі 100 000,00 грн. та нульовою франшизою; висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 284/16 від 19.12.2016 року, в якому вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Nissan Sunny», державний номер [NUMBER] визначена сумою 66 925,51 грн.; копії заяв позивача до ПрАТ «СТ «Іллічівське» про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування; серед матеріалів справи відсутня письмова відмова ПрАТ «СТ «Іллічівське» у виплаті страхового відшкодування, суд погоджується з позицією відповідача, про те, що саме на страхувальника (ПрАТ «СТ «Іллічівське») покладається обов`язок із відшкодування шкоди, але у межах суми страхового ліміту відповідальності. Також суд погоджується з тим, що з урахуванням визначеного у згаданому раніше полісі нульового розміру франшизи, вимоги про стягнення шкоди не можуть заявлятись до відповідача навіть в якості співвідповідача. На думку суду, звернення особи з позовом про відшкодування шкоди, безпосередньо до завдавача шкоди, є передчасним та безпідставним. Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником в деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, завдану належному їй на праві власності автомобілю, на думку суду, покладається на страховика відповідача - ПрАТ «СТ «Іллічівське», до якого позовних вимог по справі не заявлено. Відповідно до п 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Отже, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. Вказана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 08.04.2019 року у справі № 910/14693/17. Згідно п. 1.3 та 1.4. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Тому суд не може погодитись з позицією позивача про те, що на момент настання ДТП від 09.07.2016 року у ПрАТ «СТ «Іллічівське» була застрахована тільки цивільно-правова відповідальність власника автомобілю «Buick Enclave», державний номер [NUMBER] , яким відповідач не є. Суд вважає, що на момент настання ДТП, відповідач на правових засадах, маючи відповідне посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію, керував забезпеченим транспортним засобом, а тому його відповідальність була застрахована у ПрАТ «СТ «Іллічівське». Суд звертає увагу, що серед матеріалів справи вістуні будь-які документи, в яких ПрАТ «СТ «Іллічівське» та/або МТСБУ спростовували наведений раніше висновок суду. Суду не було повідомлено обставин, через які з серпня 2016 року по березень 2019 року позивач не вчинила жодних дій для отримання від ПрАТ «СТ «Іллічівське» страхового відшкодування. На думку суду, чинне законодавство України передбачає низку можливостей для оскарження дій/бездіяльності страховика, в тому числі до Нацкомфінпослуг, та до суду. Суд погоджується з позицією сторони відповідача про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем не є абсолютним і вимога про відшкодування шкоди не може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки цивільно-правова відповідальність такої особи застрахована. Суд звертає увагу, що на час розгляду справи Верховний суд безпосередньо відступає від правового висновку, наведеного у Постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15, про що йдеться у Постанові Верховного суду від 27.03.2019 року по справі № 754/1108/15-ц. Аналогічна правова позиція наведена в Постанові Верховного суду від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц; у Постанові Верховного суду від 17.04.2019 року по справі № 500/3802/16-ц; у Постанові Верховного суду від 08.05.2019 року по справі № 295/8652/17, у Постанові Верховного суду від 18.02.2020 року по справі № 522/1251/15-ц, тощо. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням аналізу перелічених раніше норм права, обставин справи та доказів по ній, враховуючи зміст позовної заяви [PERSON] , озвучену під час судових засідань позицію її представників, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення майнової шкоди в розмірі 58 725,51 грн. з відповідача [PERSON] . Суд погоджується с запереченнями відповідача, позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору, суд зазначає наступне: Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем під час подання позовної заяви до суду було сплачено судовий збір, у розмірі - 768,40 грн., що підтверджується оригіналом квитанції від 26 квітня 2019 року (а.с.7). Оскільки суд відмовляє у задоволенні первісних позовних вимог позивача (про стягнення з відповідача майнової шкоди в розмірі 58 725,51 грн.), то сума судового збору відшкодування також не підлягає. Суд не знайшов правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, а тому відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed