Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~02.12.2019 року позивач через свого представника звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою в обґрунтування якої зазначила, що вона у період з 20.12.1984 року по 15.09.2017 року перебувала у трудових відносинах з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2». Наказом № 133-К/тр від 07.09.2017 року її було звільнено з вказаного місця роботи за угодою сторін. Разом з тим, після звільнення відповідач не провів з нею остаточного розрахунку по заробітній платі, а саме їй не було виплачено нараховану заробітну плату. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 11.01.2019 року у справі № 161/18405/18 з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» в її користь було стягнуто заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 36866,64 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 56000,04 грн.; компенсацію за порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 3981,66 грн. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, які були стягнені згідно рішення суду, стосувалися періоду з моменту звільнення позивача по дату звернення до суду з вказаним позовом, тобто за період з 01.07.2015 року по 15.09.2017 року. Фактично ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» заборгованість з зарплати була виплачена їй лише 29.10.2019 року. Таким чином, відповідач зобов`язаний додатково відшкодувати їй середній заробіток, та на підставі ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період з дати після звернення до суду з попереднім позовом по день фактичного розрахунку, а саме з 15.11.2018 року по 29.10.2019 року. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за час затримання розрахунку при звільнені з 15.11.2018 року по 29.10.2019 року в сумі 45608,28 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати зарплати в сумі 2396,33 грн. Позивач та її представник подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов просили задовольнити, щодо постановлення заочного рішення не заперечували. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 20.12.1984 року по 15.09.2017 року працювала в ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2». Відповідно до наказу №133-К/тр від 07.09.2017 року [PERSON] було звільнено з вказаного місця роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.01.2019 року з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» було стягнуто в користь [PERSON] заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 36866,64 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 56000,04 грн.; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку зщ порушенням термінів виплати зарплати в розмірі 3981,66 грн.. Вказане рішення набрало законної сили (а.с. 10-12). Як вбачається з виписки АТ КБ «Приватбанк» за рухом коштів по банківському рахунку [PERSON] , вищевказана сума заборгованості останній була перерахована ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» 29.10.2019 року (а.с. 13). Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати за вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями ст. 117 КЗпП України, обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно зі ст. 4 КЗпП України, законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини. Вимоги щодо виплати середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, це свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, отже, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. У постанові від 27.03.2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100. Так, абзацом 3 п. 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п. 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Так, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.01.2019 року у справі № 161/18405/18 встановлено, зокрема, що сума середньоденного заробітку позивача становить 192,44 грн. Період затримки розрахунку при звільненні позивача з 15.11.2018 року по 29.10.2019 року включно, становить 237 робочих днів. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 45608,28 грн., з розрахунку 237 робочих днів (з 15.11.2018 року по 29.10.2019 року) х 192,44 грн. (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення). У відповідності до ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 вказаного Закону визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Разом із тим статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення. Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 зазначив, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 11 січня 2019 року у справі № 161/18405/18 також встановлено, що заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 36866,64 грн. за вирахуванням податків та інших загальнообов`язкових платежів. З доданого до позовної заяви розрахунку, вбачається, що розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати становить 2396,33 грн. Таким чином, як слідує із наведеного вище, з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 45608,28 грн. та компенсація за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 2396,33 грн. \~ \~ \~ \~Будь-яких доказів відсутності вини ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2», або наявності обставин непереборної сили, які унеможливили своєчасну виплату [PERSON] належних їй сум, відповідачем надано не було, а судом в ході розгляду даної справи не встановлено. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З вищевикладеного слідує, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 950,20 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору, які були понесені нею за звернення до суду з даною позовною заявою. \~ \~ \~ \~На підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»,

Outcome: approved