Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

04 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] за участю у порядку ч.6 ст. 56 ЦПК України органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, органу опіки та піклування Харківської міської ради та Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є рідною бабою неповнолітній дитині - [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що з 2013 року дитина мешкає із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідачі добровільно усунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкуються з дитиною, не цікавляться її розвитком, станом здоров`я, не надають будь - якої допомоги на утримання дитини у грошовому або натуральному вигляді. В телефонній розмові відповідачі неодноразово повідомляли про те, що дитина їм не потрібна, та вони не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав. Дитина знаходиться на обліку в КЗ «ЦПМСД Слов`янської районної ради Донецької області», дитині своєчасно проводяться щеплення, амбулаторні огляди, стан здоров`я дитини задовільний. Супровід дитини при відвідуванні медичних закладів здійснює виключно вона. Онук відвідує ЗОШ № 8, КПСМНЗ «Школа мистецтв м. Слов`янська», спортивні секції. Усі витрати по виховному процесу дитини несе саме вона без жодної фізичної чи матеріальної допомоги відповідачів. Перепон відповідачам у спілкуванні із дитиною вона не створює та не створювала. Приймаючи до уваги наведене, [PERSON] вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідачів аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини(а.с.1-4). 02 травня 2019 року відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позов, який надійшов 11 травня 2019 року, де позов в частині позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання сина не визнала, просила в цій частині позову відмовити. Визнала ту обставину, що дитина з 2015 року проживала разом із [PERSON] , однак зазначила, що за попередньою змовою разом із [PERSON] до 26 червня 2018 року вона проживала у м. Харкові, оскільки там працювала, для того, щоб забезпечити матеріально свою дитину. Кожного місяця вона приїздила до м. Слов`янська до сина, на свята та канікули вона забирала його до м. Харкова. Зазначає, що на теперішній час вона знаходиться з 26 червня 2018 року під вартою в Харківському СІЗО, саме за таких обставин, вона не спроможна спілкуватися із дитиною та надавати їй матеріальну допомогу. Крім того зазначила, що вона не заперечує проти того, щоб [PERSON] призначили опікуном над її сином також не заперечувала проти позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 115-116). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, на задоволенні позовних вимог. Також просила призначити її опікуном. Відповідачка [PERSON] , в судовому засіданні, в режимі відеоконференцзв`язку перебуваючи у Харківському слідчому ізоляторі, позов визнала у повному обсязі та пояснила, що дійсно вона понад рік як не спілкується із своїм сином, не цікавиться його життям та матеріально не допомагає. На сьогодні щодо неї внесено відомості про притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину до ЄДРДР та відносно неї обрано запобіжний захід у виді взяття під варту. Розуміє що саме її поведінка по відношенню до сина має негативні наслідки. Також зазначила, що розуміє наслідки визнання позову. Крім того зазначила, що свій відзив на позов вона не підтримує, захисник їй не потрібен, і така її позиція добровільна. Відповідач [PERSON] , повідомлений належним чином про розгляд справи в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, з заявами про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Суд наголошує на тому, що судом було вжито всіх заходів щодо виклику в судове засідання відповідача, однак останній жодного разу у судове засідання не з`явився, повістки суду не отримував. Представник органу опіки та піклування Слов`янської міської ради - Щука О.В., яка діє на підставі довіреності № 29/03-267 від 12 лютого 2019 року, в судовому засіданні висловила думку про те, що позов обґрунтований, оскільки дитина дійсно залишена без батьківського піклування внаслідок того, що батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Надала до суду висновки про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх сина [PERSON] , [INFO] . Також надала подання про можливість призначення опікуном над дитиною її бабусю [PERSON] . Представники органу опіки та піклування Харківської міської ради та Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської повідомлені належним чином про дату та розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, до суду надано листа згідно із яким орган опіки та піклування вважає, що не має можливості надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки остання за адресою свого проживання: [ADDRESS] не проживає, та з 26 червня 2018 року її затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Та на теперішній час вона знаходиться в Харківській установі виконання покарань № 27 УГДУИН України в Харківській області. В судовому засіданні був вислуханий [PERSON] , який повідомив про те, що батька він свого майже не пам`ятає в обличчя, а маму в останнє бачив може з рік тому. З бабусею йому добре. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 18 січня 2019 року позовну заяву було залишено без руху запропоновано сплатити судовий збір(а.с.41-42); Ухвалою суду від 01 лютого 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду провадження у справі відкрито, відповідно до вимог ст. 19 СК України, ч.6 ст. 56 ЦПК України, залучено до участі у справі орган опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, орган опіки та піклування Харківської міської ради та Службу у справах дітей по Київському району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради, які зобов`язано надати суду висновки щодо розв`язання спору(а.с.47-49); Ухвалою суду від 28 березня 2019 року судом прийнято рішення про проведення судового розгляду в режимі відео конференції з Харківським СИ(а.с.82-83); Ухвалою суду від 06 травня 2019 року судом задоволено клопотання відповідачки [PERSON] та доручено центру безоплатної правової допомоги призначити [PERSON] захисника; Ухвалою суду від 27 травня 2019 року, клопотання позивачки [PERSON] було задоволено, та до наступного судового розгляду справи було задоволено клопотання позивачки про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.133-135). Дослідивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно письмові докази, судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно із копією свідоцтва про народження, виданого 18 вересня 2009 року, серія: [NUMBER] , [PERSON] , народився [INFO] , та його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно із копією свідоцтва про народження, виданого повторно 13 листопада 2013 року, серія [NUMBER] , прізвище дитини змінено на « [PERSON] », та його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] відповідачки, [PERSON] народилася [INFO] , та її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Згідно із копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 16 жовтня 2002 року, після розірвання шлюбу позивачці було прізвище « [PERSON] » (а.с.13). Згідно із актом № 212 від 23 вересня 2014 року та актом № 321 від 17 листопада 2015 року, підписаними керівником мікрорайону «Центр-2» м. Слов`янська, за адресою: кв. 45 [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] за вказаною адресою не проживає.(а.с. 14, 15). Згідно із актом огляду, складеним 02 листопада 2015 року техніком - доглядачем КП ЖЕК № 7, вбачається, що квартира [ADDRESS], розташована в будинку [ADDRESS] , належить [PERSON] .. При огляді квартири в присутності та зі слів сусідів, встановлено, що зареєстрована дочка [PERSON] - [PERSON] , у вказані квартирі не проживає з 2013 року і по теперішній час(а.с.16). Згідно із довідкою № 517 від 25 жовтня 2018 року, виданою КП «ЖЕК № 7», за адресою: [ADDRESS] , - зареєстровані [PERSON] та її онук [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Згідно із довідкою про забезпеченість громадян житловою площею, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та її онук [PERSON] , [INFO] , загальна площа вказаної квартири складає 62,00 кв.м., та квартира складається із 3(трьох) кімнат(а.с.18). Згідно із характеристикою на учня 3-А класу, Слов`янської ЗОШ № 8, [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] навчається в Слов`янській ЗОШ № 8 з 2016 року. Вихованням хлопця займається бабуся [PERSON] , яка цікавиться його успіхами та проблемами, регулярно відвідує батьківські збори, постійно підтримує зв`язок зі школою, бере на себе витрати, пов`язані з навчальним процесом. Навчальні заняття [PERSON] відвідує регулярно, пропусків без поважної причини немає. Виявляє навчальні досягнення достатнього рівня з усіх предметів. Домашні завдання виконує регулярно. Мають місце прояви порушення дисципліни. Часто виникають конфлікти з учнями. Із учителями хлопець може вступити в суперечку. У класному колективі має статус нейтральної особистості, ставлення однокласників до [PERSON] неоднозначне, так само як і його ставлення до однолітків. У ситуаціях, коли хлопець не знаходить порозуміння з однокласниками, може виникнути конфлікт, де він часто виявляє непоступливість. Іноді вживає нецензурну лексику. Намагається бути в центрі подій, але не всі діти мають бажання з ним товаришувати. Неодноразово з учнем були проведені індивідуальні бесіди щодо його стосунків з однокласниками, поведінки, ставлення до оточуючих. [PERSON] до школи приходить охайним, але протягом дня може забруднитися. Шкільне приладдя наявне, але не завжди в належному стані. Учневі прищеплені навички праці, бере участь у суспільно-корисних справах класу. З інтересом бере участь у масових заходах, які проводяться в класі та школі. Поза школою відвідує гуртки, дозвілля хлопця організовано в цілому раціонально. Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] не займаються вихованням дитини, зв`язок зі школою та класним керівником не підтримують(а.с.19). Згідно із довідкою № 32 від 22 жовтня 2018 року, виданою КПСМНЗ «Школа мистецтв м. Слов`янськ», [PERSON] , [INFO] , є учнем третього класу фортепіано. [PERSON] особисто приводить та забирає онука з занять, відвідує батьківські збори(а.с.20). Відповідно до копій квитанцій про оплату, [PERSON] здійснює оплату навчання [PERSON] у КПСМНЗ «Школа мистецтв м. Слов`янськ» (а.с.21). В судовому засіданні також були досліджені надані позивачкою грамоти та сертифікат, стосовно нагороджень [PERSON] за досягнення успіхів у позашкільних заходах(а.с.22, 23, 24), а також табель навчальних досягнень учнів за 2017/2018 навчальний рік, якого видно, що дитина навчається добре(а.с. 25). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] знаходиться на обліку в КЗ «ЦПМСД м. Слов`янська», та позивачка [PERSON] супроводжує дитину до медичних закладів, турбується про здоров`я дитини, що підтверджується рецептом на окуляри виданою салоном оптик «Хороший зір» від 01 жовтня 2018 року(а.с.26), ехокардіографією, виданою медичним кабінетом «Консультативно - діагностична допомога» від 26 вересня 2018 року(а.с.27) Згідно із копією договору про страхування, серії В № 215539, 23 грудня 2015 року, [PERSON] застрахувала у страховій компанії «АСКО» свого онука [PERSON] . Згідно із копією договору про страхування, серії В № 283363, 20 грудня 2017 року, [PERSON] застрахувала у страховій компанії «АСКО» свого онука [PERSON] (а.с.28-29). Згідно із вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2008 року, відповідачку [PERSON] було засуджено за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ст. 198 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки з іспитовим строком на 1 рік(а.с. 30-31). Згідно із вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2013 року, відповідачку [PERSON] було засуджено за скоєння кримінального правопорушення відносно позивачки [PERSON] , передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн. на користь держави(а.с.32-33). Згідно із Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова № 12-0023291-2018 від 28 грудня 2018 року, наданою на запит суду, [PERSON] зареєстрована з 04 лютого 2016 року, за адресою: [ADDRESS] (а.с.39). Згідно із листом Київського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області №61/1778/119/02-2019 від 18 лютого 2019 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженці м. Харкова, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , 26 червня 2018 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 Кримінального кодексу України. Того ж дня, [PERSON] затримано в порядку ст. 208 КПК України, та на теперішній час [PERSON] , знаходиться в Харківській установі виконання покарань № 27 УГДУИН України в Харківській області. За адресою: [ADDRESS] , на теперішній час ніхто не проживає, неповнолітній [PERSON] , [INFO] за вказаною адресою не мешкає(а.с.76). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ради № 29/03-412 від 11 березня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , проживає разом із бабусею - [PERSON] , яка займається його вихованням та утриманням, захищає права та інтереси дитини. Батько дитини, [PERSON] , самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, у вихованні дитини участі не приймає, не турбується про його стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Батько не утримує дитину, не надає їй ніякої матеріальної допомоги. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками. Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.71). Згідно із листом органу опіки та піклування Харківської міської ради та Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради № 03-22/244/-19 від 05 березня 2019 року, відповідачка по справі [PERSON] , 1991 року народження, мешкала за адресою: [ADDRESS] , після повідомлення [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, останню було затримано, та на теперішній час за вищевказаною адресою місця проживання відповідачки ніхто не проживає, з огляду на викладене орган опіки та піклування не має можливості надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.75). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ради № 29/03-610 від 09 квітня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , проживає разом із бабусею - [PERSON] , яка займається його вихованням та утриманням, захищає права та інтереси дитини. Мати дитини, [PERSON] , самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, у вихованні дитини участі не приймає, не турбується про його стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Мати не утримує дитину, не надає їй ніякої матеріальної допомоги. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як свідоме нехтування матір`ю своїми батьківськими обов`язками. Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.90). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] під присягою повідомила, що є сусідкою позивачки, і як сусідка може ствердити, що онук [PERSON] проживає постійно із бабусею, а його батьків вона не бачать. Матір дійсно з рік тому бачила, як вона приїжджала до сина, а батька вона не бачила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні під присягою дала аналогічні із показаннями свідка [PERSON] . Суд приймає такі пояснення свідків як правдиві, не вбачає особистої зацікавленості свідків в результатах розгляду справи, пояснення свідків повністю узгоджуються з вищенаведеними доказами по справі. Відповідно до положень статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із положеннями Закону та роз`яснень, наведених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Та обставина що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню свого сина [PERSON] підтверджуються актами, складеними за місцем проживання дитини, за якими відповідачі з дитиною не проживають її не відвідують(а.с. 14-18), даними наданими навчальними та позакласними закладами, за якими вихованням дитини займається бабуся [PERSON] , а батьки дитину не відвідують, її шкільним та позашкільним життям не цікавляться(а.с.19-25), даними лікарських закладів, за якими про здоров`я дитини піклується бабуся [PERSON] (а.с.27-29), показаннями свідків в судовому засіданні. Суду представлені також висновки органу опіки та піклування Слов`янської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів. Аналізуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до переконання, що позивачкою доведений факт ухилення [PERSON] та [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню своєї дитини [PERSON] , [INFO] ., а саме суду надані належні, допустимі та достовірні докази того, що відповідачі не піклуються про свого сина, не відвідують дитину, її долею, життям та здоров`ям не цікавляться, не виявляють батьківської уваги та турботи, матеріальної допомоги не надають. Тобто відповідачі самоусунулися від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду та лікування. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в своїй сукупності, суд розцінює як те, що відповідачі з самого народження дитини не виявляють щодо неї батьківського піклування, що відповідно до ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав щодо сина [PERSON] . Суд приймає до уваги висновки органу опіки та піклування, оскільки вказані висновки підписані уповноваженою особою, зроблений на підставі вивчення всіх обставин справи, взаємин батька та матері із дитиною. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала у повному обсязі. Суд приймає до уваги таке визнання нею позову з врахуванням її позиції в судовому засіданні. Проаналізувавши обставини ухилення [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що таке ухилення має тривалий характер, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування до відповідачів такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відносно його дитини. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] якимось чином вплине на інтереси дитини, яка не отримує від своїх батьків необхідної допомоги, уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно із ст. 169 СК України, відповідачі не позбавлені права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їхньої малолітньої дитини [PERSON] та його задоволенні в повному обсязі. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 243 Сімейного Кодексу України, опіка, піклування встановлюється над дітьми, які залишилися без батьківського піклування. Як вбачається з подання Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради про призначення опікуном над малолітньою дитиною № 29/03-609 від 09 квітня 2019 року, кандидата в опікуни [PERSON] , [INFO] доцільно призначити опікуном над [PERSON] , [INFO] , оскільки з дитиною вона перебуває у родинних зв`язках, є його бабусею, засудженою не значиться, у розшуку не перебуває, за станом здоров`я може бути опікуном(а.с. 89). На думку суду, з урахуванням досліджених матеріалів можливо призначити опікуном позивачку [PERSON] , оскільки вона бажає опікуватись дитиною, створює всі необхідні умови для виховання та утримання свого онука. Відповідно до ч.2 ст. 186 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку, щодо утримання дитини. Згідно із ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частинами 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 СК України). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст.183, 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом із своєю бабусею [PERSON] , відповідачі матеріальної допомоги на утримання не надають. Судом встановлено, що дитина потребує матеріальної допомоги, відповідачі є працездатним, інших утриманців не мають. Доводів на спростування такого висновку суду відповідачами не надано. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідачів від обов`язку утримання дитини судом не встановлено, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідачів аліменти на користь позивачки на утримання дитини [PERSON] в розмірі ј частини від усіх видів їхнього заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року складав 1762 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав, а тому з [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір в сумі 704,80 грн., по 352 грн.40 коп. з кожного, який було сплачено позивачкою при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами в частині стягнення судового збору за вимогу про стягнення аліментів, суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 згаданої статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних у ч.6 ст. 141 ЦПК включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. Такий висновок суду також узгоджується із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved