Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

04.01.2017 представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом до Львівської міської ради, за участі третіх осіб [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на ідеальну частку приміщення виробничого призначення, в якому з уточненням позовних вимог просить визнати за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків №3611703740, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], який помер 14.03.2015, право власності на 1/3 ідеальну частку приміщення виробничого корпусу Г-2 нежитловою площею 161,8 кв.м., позначені в технічному паспорті від 27.04.2017 р. цифрами 11/13.1; 11/24.7; 12/25.4; 13/14.0; 14/22.2; 15/62.4, які складають 1/10 ідеальну частку, що знаходиться в місті Львові по вул. Хімічній, 20. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14.03.2015 р. помер [PERSON], в результаті смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входить нерухоме майно, а саме: 1/30 ідеальна частка приміщення виробничого корпусу Г-2 нежитловою площею 164,8 кв.м., позначені в плані цифрами 11/38.6; 12/25.4; 13/43.3; 14/22.2; 15/35.3, які складають 1/10 ідеальну частку, що знаходиться в місті Львові по вул. Хімічній, 20. Право власності на дане нерухоме майно [PERSON] набув на підставі Договору дарування приміщення від 20.07.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 3035. Реєстрація права власності відбулася на підставі Реєстраційного посвідчення від 16.11.2000 р. серія КММ № 010629 згідно якого [PERSON] належить 1/30 частка приміщення. [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом [PERSON] З метою прийняття спадщини [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. У судовому засіданні представник позивача уточненні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити. Представник Львівської міської ради в судовому засіданні поклався на рішення суду. Треті особи [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус ЛМНО Львівського [PERSON] в судове засідання не зявилися, але надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Проти задоволення позову не заперечують. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. За вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 14.03.2015 помер [PERSON], в результаті смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входить нерухоме майно, а саме: 1/30 ідеальна частка приміщення виробничого корпусу Г-2 нежитловою площею 164,8 кв.м., позначені в плані цифрами 11/38.6; 12/25.4; 13/43.3; 14/22.2; 15/35.3, які складають 1/10 ідеальну частку, що знаходиться в місті Львові по вул. Хімічній, 20. Право власності на дане нерухоме майно [PERSON] набув на підставі Договору дарування приміщення від 20.07.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 3035. Реєстрація права власності відбулася на підставі Реєстраційного посвідчення від 16.11.2000 р. серія КММ № 010629 згідно якого [PERSON] належить 1/30 частка приміщення. Заповіту покійний [PERSON] не складав, відтак, спадкування його майна відбувається за законом. [PERSON] є рідною дочко [PERSON], тобто, є спадкоємицею першої черги за законом. Інші спадкоємці [PERSON] від спадщини відмовились. З метою прийняття спадщини [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Дані документи є втраченими. Отримати дублікат правовстановлюючих документів [PERSON] не може. З огляду на наведене вище 24.12.2016 нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину та розяснив її право звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України становлять три складові: право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі Порядок) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 3 глави 7 розділу І Порядку документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов'язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.3. [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Обставини щодо спадкування майна покійного [PERSON] лише позивачем, як спадкоємцем першої черги за законом, підтверджується матеріалами спадкової справи заведеної приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON]. Згідно спадкової справи дружина спадкодавця [PERSON] та друга дочка спадкодавця [PERSON] відмовилися від спадщини покійного (сторінка № 4, 9 спадкової справи). Відтак, дружина та друга дочка покійного [PERSON] не мають права на спадкування, оскільки їх заяви є безумовними та беззастережними. Дані заяви не відкликалися у нотаріуса. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до договору дарування приміщення від 20.07.2000 р., реєстраційний № 3035 приміщення виробничого корпусу Г-2 нежитловою площею 164,8 кв.м., позначена в плані цифрами 11/38.6; 12/25.4; 13/43.3; 14/22.2; 15/35.3, які складають 1/10 ідеальну частку, що знаходиться в місті Львові по вул. Хімічній, 20 було подароване трьом особам в рівних частинах: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно договору дарування приміщення від 20.07.2000 р., реєстраційний № 3035 та інформації довідки № 77500671 від 29.12.2016 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, співвласниками спадкового майна [PERSON] є ще двоє осіб: [PERSON] та [PERSON]. Частка кожного із співвласників у спільному приміщені становить по 1/30. Тобто, приміщення виробничого корпусу Г-2 нежитловою площею 164,8 кв.м., позначені в плані цифрами 11/38.6; 12/25.4; 13/43.3; 14/22.2; 15/35.3, які складають 1/10 ідеальну частку, що знаходиться в місті Львові по вул. Хімічній, 20 перебувають у власності лише трьох осіб, а частки кожного з них помилково визначенні реєстраційним органом (Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки) як 1/30 хоча насправді їх частки становлять по 1/3, оскільки не існує власників інших 27/30 часток. Належність приміщення виробничого корпусу Г-2, що знаходиться в місті Львові по вул. Хімічній, 20 на праві спільної часткової власності по 1/3 частці [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджується також матеріалами інвентаризаційної справи, на будинок № 20 по вул. Хімічна у місті Львові, що зберігається в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (сторінка № 277, 278, 279, 280). Отже, під час визначення розміру частки спадкодавця та інших співвласників у спільному майні була допущена арифметична помилка. Помилка щодо визначення розміру часток співвласників у спільному майні не може бути усунута в досудовому порядку, оскільки співвласник спадкового майна покійний. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Крім того, дана помилка не може бути усунута в досудовому порядку позивачем, оскільки з 01.01.2013 року Обласне комунальна підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було позбавлене повноважень щодо реєстрації прав на нерухоме майно, на підставі наказу Міністерства юстиції України від 14.12.2012 р. № 1844/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за № 2102/22414 «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна». Суд вважає допущену в Реєстраційному посвідченні від 16.11.2000 р. Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки помилку у визначенні розміру частки покійного [PERSON] у спільному майні очевидною, оскільки існує лише три співвласники майна, що підтверджується зібраними по справі доказами. А тому позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/3 ідеальну частку приміщення виробничого корпусу Г-2, що знаходиться в місті Львові по вул. Хімічній, 20 є підставними та законними. Разом з тим, як вбачається із інформаційної довідки № 77500671 від 29.12.2016 р. та технічного паспорту від 27.04.2017 р. приміщення, які складають 1/10 ідеальну частку, виробничого корпусу Г-2, що знаходиться в місті Львові по вул. Хімічній, 20 станом на сьогодні становлять нежитлову площу розміром 161,8 кв.м. та складаються із приміщень позначених в технічному паспорті від 27.04.2017 р. цифрами 11/13.1; 11/24.7; 12/25.4; 13/14.0; 14/22.2; 15/62.4. Зміна загальної площі приміщення виробничого корпусу Г-2 з 164,8 кв.м. до 161,8 кв.м. відбулася внаслідок перепланування, яке не є самочинним. Отже, за життя у покійного [PERSON] виникло право спільної часткової власності на приміщення у розмірі 1/3 ідеальної частки, загальною площею 161,8 кв.м. Відтак, позовні вимоги щодо визнання права власності на приміщення, які складають 1/10 ідеальну частку, виробничого корпусу Г-2, що знаходиться в місті Львові по вул. Хімічній, 20 нежитловою площею 161,8 кв.м. та складаються із приміщень позначених в технічному паспорті цифрами 11/13.1; 11/24.7; 12/25.4; 13/14.0; 14/22.2; 15/62.4 є підставними та законними. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на втрату оригіналу правовстановлюючого документу на належну покійному [PERSON] частину приміщення, враховуючи фактичну зміну площі приміщення до 161,8 кв.м., що не є самочинним переплануванням, а також фактичну належність приміщення трьом співвласникам у розмірі 1/3 частки кожному, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання права власності на спадкове майно покійного [PERSON] є підставними та законними.

Outcome: approved