Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

04.07.14р. Приморською районною радою Запорізької області до суду направлено вказаний позов. В судовому засіданні, представник позивача Долговська Г.П., на заявленому позові наполягала, вказуючи, що відповідачі займають квартиру в гуртожитку на підставі договору, на час трудових відносин [PERSON] із санаторієм «Глорія». без видачі спеціального ордеру. Квартира належить до власності територіальної громади Приморського району і відповідачів потрібно виселити без надання іншого житлового приміщення. Представник третьої особи [PERSON] погоджується із думкою [PERSON], та пояснює, що вказана квартира як і декілька інших, передані на баланс КП «Приморська ЦРЛ» для забезпечення житлом працівників лікарні. Проте, при проведенні в 2014р. інвентаризації квартир, виявлено, що у вказаній квартирі без законних підстав живуть відповідачі. Відповідачі заперечують на заявлений до них позов про що надіслали свої заяви, в яких просять розглянути справу в їх відсутності. Заслухавши сторони, та дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Так, 26.12.1996р. між Обласною фізіотерапевтичною лікарнею в особі головного лікаря Шагинянц М.В. та [PERSON] було укладено договір оренди житлового приміщення - сімейного гуртожитку, квартиру [ADDRESS] на час його праці і разом із ним члени його родини (а.с. 26-27). Згідно виписки з наказу № 76 від 03.09.2001р. КУ «Санаторій медичної реабілітації «Глорія», [PERSON] звільнено з 17.09.2001р. за ст.38 КЗоТ за власним бажанням (а.с. 25). 30.07.2004р. ОФТЛ було укладено з [PERSON] договір оренди житла в гуртожитку строком на 1 рік, тобто до 01.08.2005р., де членами її родини визначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 28). Рішенням Запорізької обласної ради № 33 від 26.12.2013р. надано згоду на передачу гуртожитку що складається із певного переліку квартир в будинку по [ADDRESS]), до комунальної власності територіальної громади Приморського району (а.с. 3). З цього випливає, що житловий будинок, було розділено на 2 умовні частини, одна з яких складала квартири для малосімейних і вони були заселені громадянами в 1996р. на підставі ордерів виданих Приморською міськрадою, а інша частина складала гуртожиток, власність на які Запорізька облрада зберігала до 26.12.2013р., а балансоутримувачем їх була Обласна фізіотерапевтична лікарня, з 2006р. - «Санаторій медичної реабілітації «Глорія». За актом приймання-передачі від 10.02.2014р. Приморська райрада прийняла вказані квартири, зокрема і № 56 (а.с. 4-5). 04.06.2014р. було видано свідоцтво про право комунальної власності на перелік цих квартир за територіальною громадою Приморського району в особі Приморської райради, які визначено як малосімейний гуртожиток (а.с. 6-7). Рішенням від 25.03.2014р. №20, Приморська райрада включила ці квартири до переліку власності громади як малосімейний гуртожиток, передавши КП «Приморська ЦРЛ» частину квартир, зокрема і [NUMBER] у повне господарче ведення ( а.с. 8). Актом обстеження № 2 від 10.06.14р. Приморською ЦРЛ виявлено, що у вказаній квартирі проживають тільки [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 52). З наведених документів випливає, що зазначена квартира є малосімейним гуртожитком, ніколи не заселялась на загальних підставах із дотриманням вимог гл. 2 ЖК України і ордери органом місцевого самоврядування на її заселення нікому не видавались, зокрема відповідачам. В ст. 132 ЖК передбачено підстави виселення осіб, які на законних підставах були вселені у гуртожиток. Так, [PERSON] було в 2001р. звільнено за власним бажанням,, то ж він підлягав виселенню без надання іншого житла. На час укладення договору найму (оренди) житла з [PERSON], він не проживав у цій квартирі. Оцінюючи норми права,, якими слід керуватись при оцінці договору від 30.07.04р., суд виходить з того,, що він не підпадає під умови ст.. 61 ЖК так як там йдеться про найм житла в державному або громадському житловому фонді на підставі наданих ордерів. Щодо укладення таких договорів про гуртожитки з особами які не працюють на підприємстві,, то гл.4 ЖК не передбачає таких угод. Тому, суд застосовує наслідки укладення такої угоди, у відповідності до норм цивільного законодавства, яке регулює загальні норми найму (оренди) майна, тобто гл. 58 ЦК України 2003р. В цьому випадку вбачається, що строк дії договору сплинув, та у відповідності до умов договору його пролонгація не передбачена. Проте, нормою ст.. 764 ЦК передбачено, що якщо в місячний термін після закінчення строку договору відсутнє заперечення власника на його користування, то договір продовжується на той саме термін. Так як суд не встановив, що власник заперечував на продовження користування квартирою після 01.08.05р., впродовж до дати звернення до суду з позовом, то цей строк продовжувався і сплинув 01.08.14р. Надані до заперечень відповідачів документи, зокрема про відсутність у них нерухомого майна та інші, не спростовують факту закінчення права на найм квартири. Таким чином, настають наслідки щодо повернення майна власнику за ст. 785 ЦК, та щодо припинення права користування житлом шляхом виселення - за ст. 132 ЖК. На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що позов Приморської райради доведено і він підлягає задоволенню в повному обсягу. Позивач був звільнений від сплати судового збору, то ж його сума покладається на відповідача за ст. 88 ЦПК.

Outcome: approved