Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

03 листопада 2016 року позивач звернулася до Вінницького районного суду із позовом до відповідача про визнання права в порядку спадкування за законом. Уточнивши позовні вимоги, позивач обґрунтувала позов тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі і на ? частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачка, являється спадкоємцем першої черги за законом, після смерті матері, інших спадкоємців та осіб, які мали б право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Вона прийняла спадщину після смерті матері, так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та подала в шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори. Державна нотаріальна контора відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений вище житловий будинок, з тієї причини, що правовстановлюючі документи на будинок та господарські споруди спадкодавця відсутні. Зазначає, що спірний будинок станом на 15.04.1991 року відносився до суспільної групи колгоспних дворів і його членами на зазначену дату були двоє осіб: [PERSON](спадкодавець) та [PERSON] (позивачка), які набули право власності на майно двору, відповідно до закону їх частки у майні колгоспного двору є рівними і відповідно складають по 1/2 частці кожному. Просить суд, визнати за [PERSON], право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме: права власності на 1/2 частку домоволодіння, як частка члена колгоспного двору та на 1/2 частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, але через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Лаврівської сільської ради Вінницького району також в судове засідання не з'явився та надав заяву про розгляд даної справи у його відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач[PERSON] зареєстрована та проживає в будинку [ADDRESS].Станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами відносився до категорії колгоспних, що підтверджується виписками із погосподарських книг на дане господарство. Членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року згідно погосподарської книги за 1991 рік значилися: голова двору -[PERSON], член двору-[PERSON], які набули право власності на майно колгоспного двору, тому їх частки в спірному будинку становлять по ? частці кожного. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5). Після її смерті відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачка являється спадкоємцем першої черги за законом, після смерті [PERSON], як її донька, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача (а.с.7), інших спадкоємців та осіб, які мали б право на обов'язкову частку у спадщині, після смерті [PERSON] немає, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті, [PERSON] Спадщину позивач після смерті матері [PERSON], прийняла оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про що свідчить виписка з домової книги по вказаному домоволодінню (а.с.18-19) і подала заяву про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті, [PERSON] Позивач звернулась до державної нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини після смерті [PERSON], однак відповідно до листа від 03.11.2016 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене вище будинковолодіння, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с.9). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до ч.1 ст.325 ЦК України, суб'єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки будинковолодіння [ADDRESS], відносилося до категорії колгоспного двору, головою якого була спадкодавець [PERSON], а його членом - позивач, у позивача відсутні правовстановлюючі документи на дане будинковолодіння, позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має, позивач спадщину після смерті своєї матері вона прийняла у встановленому законом порядку , тому задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Outcome: approved