Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

03.08.2021р. [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду із позовом, який в подальшому уточнила, до [PERSON] (далі - відповідачка), в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що з квітня 2020р. відповідачка у даному будинку не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачці, у будинку не має. Намірів повертатися, з метою проживання, остання не має. У житловому будинку відповідачка прописана як член сім`ї. Враховуючи, що вказана особа понад одного року у вказаному житлі не проживає та не користуються ним без поважної причини, позивачка просить визнати останню особою, яка втратила право на користування житловим будинком. Оскільки в добровільному порядку знятися з реєстрації відповідачка не бажає, а позивачка позбавлена можливості розпоряджатися належним їй нерухомим майном на власний розсуд. Позивачка в судові засідання, призначенні на 27.09.2021р. та 07.10.2021р., не з`явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду. Водночас 31.08.2021р. та 06.09.2021р. позивачка звернулася до суду із заявами, в яких підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності, оскільки не може з`явитися до суду через свій похилий вік. Крім того просить судові витрати по сплаті судового збору залишити за нею. Відповідачка в судові засідання, призначенні на 27.09.2021р. та 07.10.2021р., не з`явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З огляду на вищевикладене, з урахуванням приписів ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі доказами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.20202р., зареєстрованого за № 659, позивачці належить житловий будинок по [ADDRESS] . Вказана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по реєстрацію права власності № 213251263 від 19.06.2020р. Згідно запису будинкової книги відповідачка з 26.11.2004р. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 2380 від 08.06.2021р. Відповідно до актів обстеження місця проживання мешканців будинку по [ADDRESS] від 08.06.2021р. та від 30.06.2021р. встановлено, що відповідачка з квітня 2020р. за місцем своєї реєстрації не проживає. В сукупності вищевикладеного вбачається, що відповідачка з моменту реєстрації місця проживання без поважних причин більше одного року не користуються житловим будинком позивачки та відсутня там, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачці, у будинку не має, що в свою чергу, свідчить про втрату нею інтересу щодо права на користування цим житлом. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок. Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім`ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Таким чином порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідачку такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі ст. 141 ЦПК України та враховуючи думку позивачки, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. покласти на позивачку.

Outcome: approved