Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

03.03.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, позовні вимоги по якій збільшила, в якій просить усунути перешкоди в користуванні спільною земельною ділянкою, що знаходиться за адресою [ADDRESS], зобов'язавши відповідача [PERSON] зняти огорожу, що розділяє спільне подвір'я, не чинити перешкод в користуванні спільним подвір'ям, зобов'язати відповідача тримати собаку на прив'язі (в клітці) біля своєї літньої кухні у відстані не менше 5 м від житлового будинку та входів на територію спільного подвір'я, стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 грн 00 коп, витрати на правову допомогу та судові витрати. Позовні вимоги мотивовано тим, що їй належить 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS], відповідач [PERSON], який проживає у другій частині будинку усіляко чинить перешкоди в користуванні будинком та прибудинковою територією. Відповідач загородив спільне подвір'я, в неї немає заїзду і доступу на подвір'я, немає доступу на другий поверх будинку, собака відповідача унеможливлює пересування по подвір'ю їй та майстрам, які виконують ремонтні роботи. Відповідач погрожує, нецензурно висловлюється, унеможливлює відновлення заїзду згідно рішення Яворівської міської ради. Своїми протиправними діями відповідач порушив її права, членів її сім'ї та близьких родичів, заподіяв моральну шкоду, що полягала у душевних стражданнях, яку вона оцінює в розмірі 10000 грн 00 коп. Також нею понесено витрати на надання адвокатом правової допомоги до подання заяви до суду в сумі 2923 грн 20 коп, а також витрати на правову допомогу в судовому засіданні. Під час розгляду справи позивач [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить заявлений позов задоволити. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] вважає, що під час судового розгляду справи доведено, що відповідач по справі самовільно загородив спільне подвір'я, його довірителька немає належного доступу та заїзду на спільне подвір'я, немає доступу на другий поверх своєї частини будинку. Відповідач випускає на спільне подвір'я собаку, що унеможливлює пересування по подвір'ю. Звернення в міську рада та в міліції жодних результатів не дало. Протиправними діями відповідача його довірительці завдано моральну шкоду через обмеження її прав на належне користування спільним подвір'ям та своєю частиною будинку. Просить позов задоволити, стягнути понесені його довірителькою витрати на правову допомогу та судові витрати. Представник відповідача [PERSON] - гр.[PERSON] заявлений позов заперечив, пояснив, що наданими стороною позивача доказами не доводяться обставини, на підставі яких заявлені позовні вимоги. Обставини по собаці заперечуються наданими актами, що собака перебуває у вольєрі. Закріплена за будинком земельна ділянка 0,12 га не виносилася в натурі. Згідно чинного 2 законодавства право землекористування не успадковується, відповідно позивачка не набула законного права землекористування. Завдана моральні шкода та понесені витрати на правову допомогу належними доказами не доведено. Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються власниками конкретних приміщень в житловому будинку [ADDRESS]. Зокрема позивач [PERSON] являється власником наступних приміщень: 1-3 площею 7,4 кв.м, 1-4 площею 14,1 кв.м, 1-5 площею 20,3 кв.м, 1-6 площею 19,6 кв.м, 1-7 площею 4,8 кв.м, 1-13 площею 14,7 кв.м, 1-14 площею 16,2 кв.м., 1-15 площею 1,3 кв.м, підвального приміщення ІІ площею 13,4 кв.м., підвального приміщення ІІа площею 1,4 кв.м та господарської споруди сарай «Д» площею 36,8 кв.м. Згідно рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради №107 від 01.08.2014 року даній частині будинку присвоєна поштова адреса [ADDRESS]. Іншими приміщеннями будинку та решти господарських споруд володіє та користується відповідач [PERSON] Згідно рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради №352 від 04.09.2009 року даній частині будинку присвоєна поштова адреса [ADDRESS]. Згідно рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради №77 від 20.04.1972 року за вищевказаним будинком була закріплена в спільному користуванні земельна ділянка площею 1200 кв.м, яка, як встановлено судом і визнається сторонами, в натурі (на місцевості) не виносилася і межовими знаками не визначалася. Навпаки, судом встановлено, що в дійсності будинок знаходиться на земельній ділянці (згідно даних інвентаризаційної справи по будинковолодінню площею 0,2006 га), яка по переметру огороджена попередніми власниками будинку та перебувала в їх користуванні. Рішенням Яворівського районного народного суду Львівської області від 17.05.1990 року було задоволено позов [PERSON] та [PERSON] про поділ будинку [ADDRESS] в натурі, з виділенням сторонам конкретних жилих приміщень вказаного будинку. Також між стронами було встановлено порядок користування земельною ділянкою, позивачам [PERSON] та [PERSON] виділено в користування земельну ділянку площею 962 кв.м згідно плану по варіанту №2, відповідачу [PERSON] виділено в користування земельну ділянку площею 582 кв.м згідно плану по варіанту №2, відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділено в користування земельну ділянку площею 280 кв.м згідно плану по варіанту №2, а також відповідачам залишено спільне подвір'я площею 100 кв.м. З вищевказаного судового рішення вбачається, що загальна площа земельної ділянки, яка перебувала в користуванні співвласників будинку [ADDRESS], становила 1927 кв.м. Після набрання вищевказаним судовим рішенням законної сили співвласники будинку провели поділ земельної ділянки відповідно до встановленого судом порядку користування. Однак після смерті попередніх співвласників частини будинку, яка на даний час належить позивачу [PERSON], попередній власник частини будинку, яка на даний час належить [PERSON], провів перерозподіл даної земельної ділянки, захопивши частину земельної ділянки в своє особисте користування. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 18.10.2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2012 року, в адміністративній справі №2а-94/2011 за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], Яворівської міської ради, третя особа Управління Держкомзему у Яворівському районі, було визнано протиправними та скасовано рішення Яворівської міської ради №262 від 23.11.2006 року «Про надання у власність земельної ділянки гр.[PERSON]» і рішення Яворівської міської ради №193 від 29.04.2009 року «Про внесення змін у рішення Яворівської міської ради №262 від 23.11.2006 р. гр.[PERSON]». Також рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02.10.2012 року, залишенм без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 26.02.2013 року, в цивільній справі №2-238/11 за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], Яворівської міської ради, Управління Держкомзему у Яворівському районі, було скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №348210, площею 0,0800 га, кадастровий номер №4625810100:04:002:0420, для ведення особистого селянського господарства на ім'я [PERSON] Однак, незважаючи на вищевказані судові рішення, на спірній земельній ділянці продовжує існувати огорожа згідно кадастрованого плану скасованого Державного акту на ім'я [PERSON], також демонтований другий заїзд на земельну ділянку з вул.Д.Галицького, наявна встановлена огорожа з металевої сітки та огорожа, яка перешкоджає доступу позивача [PERSON] спільної земельної ділянки та до існуючого входу на мансардний поверх частини будинку. Так, згідно акту обстеження комісії Яворівської міської ради від 03.07.2013 року вбачається, що земельна ділянка біля прибудинкової території будинку по [ADDRESS], яка є в спільному користуванні, самовільно поділена та обгороджена сіткою, сім'я [PERSON] доступу та вільного пересування немає, також через незаконно встановлені огорожі сім'я [PERSON] не може користуватися наданим заїздом з вул.Д.Галицького та ходом з двору на другий поверх будинку. Також дані обставини зафіксовані на фотографіях, які були оглянуті судом під час розгляду справи. Дійсно, рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради №239 від 14.11.2013 року позивачу [PERSON] було надано дозвіл на відновлення заїзду з вул.Д.Галицького до будинковолодіння [ADDRESS]. Аналогічні обставини щодо неможливості належного користування позивачем [PERSON] спірною земельної ділянкою викладені в акті комісії Яворівської міської ради від 25.04.2014 року. З постанови про закриття кримінального провадження від 12.02.2014 року також вбачається наявність спору та конфліктних ситуації між сторонами по справі щодо користування будинком та прибудинковою територією, однак в зв'язку з невстановленням значної майнової шкоди кримінальне провадження закрито, в зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Ст.ст.317, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до вимог ст.ст.377, 391 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача), власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Також відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. З врахуванням вищенаведеного, судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] - гр.[PERSON] про необгрунтованість заявлених позовних вимог, зокрема, що згідно акту від 12.06.2013 року собака [PERSON] знаходиться в загородці, оскільки перебування собаки у вольєрі на момент обстеження не виключає можливості в інший час порушення прав позивача, що обгрунтовується вищенаведеними доказами, а також наявним фотознімком перебування собаки відповідача в денний час на спірній земельній ділянці поза вольєром. Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду доведено, що заявлені позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні спільною земельною ділянкою обгрунтованими і підлягають до задоволення, з врахуванням того, що собака відповідача не може постійно перебувати у вольєрі, а має право на вигулювання з дотриманням відповідних норм та правил. Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Дійсно, відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких 4 фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Однак під час розгляду справи, стороною позивача не доведено протиправної поведінки відповідача, яка могла спричинити душевні страждання позивачу із визначеним грошовим розміром моральної шкоди в сумі 10000 гривень. Навпаки, судом встановлено, що на протязі тривалого часу між сторонами існує спір щодо порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою. Після набрання судовим рішенням законної сили щодо скасування Державного акту на ім'я [PERSON], відповідно встановлення факту перешкодження в користуванні спільною земельною ділянкою з боку відповідача, позивачка мала право і можливість безпосередньо звернутися за судовим захистом свого невизнаного права, що вона зробила лише через рік часу. Тому суд визнає, що задоволення заявлених позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні спільною земельної ділянкою є достатньою і справедливою компенсацію моральної шкоди, внаслідок порушення законних прав позивача. Щодо вимог сторони позивача про стягнення витрат на правову допомогу, то суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.ст.84, 88 ЦПК України судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги. Однак відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. В акті виконаних робіт (послуг) визначено, що адвокатом [PERSON] станом на 13.03.2014 року на попередню консультацію щодо характеру спірних відносин, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, підготовку процесуальних документів сумарно затрачено 6 годин. Однак, враховуючи характер спірних правовідносин та об'єм позовної заяви, який на час складання акту становив 1,5 аркуша, суд визнає необгрунтованим такий обсяг затраченого часу. Відповідно суд визнає, що обгрунтованим та виваженим слід визнати затрачений час адвокатом на вказані види робіт (послуг) в кількості 01 години. Також встановлено, що адвокат [PERSON] при розгляді справи надавав позивачу [PERSON] правову допомогу з участю в судових засіданнях сумарно 4 години, а тому розмір витрат, понесених відповідачем, слід визначити в сумі 2436 грн 00 коп (з розрахунку 1218 грн 00 коп х 40 відсотків х 5 год).

Outcome: approved