Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

04 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1531 гривень щомісячно, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що з відповідачем мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дітей не бере, коштів на їх утримання не надає, приховує місце своєї роботи та дійсний розмір своїх доходів. Добровільно домовитись з відповідачем про сплату аліментів не вдається. Позивач [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Просив суд врахувати також, що зараз на його утриманні знаходяться його нова родина дружина та малолітня дитина. Пояснив, що не заперечує сплачувати аліменти на дітей у розмірі 1/2 частини від його доходів, оскільки його щомісячний дохід майже дорівнює розміру, що вимагає позивач. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серії 1-ЖС № 000828, виданого 05.03.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Заводського районного управління юстиції м.Запоріжжя, 05.03.2005 року сторони уклали шлюб, про що складено актовий запис №44 (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії І-ЖС, №054814, виданого 20 лютого 2004 року, Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно із копією свідоцтва про народження, серії І-ЖС, №073689, виданого 02 жовтня 2007 року, Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.10). Добровільно відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатним. Згідно з наданими довідками ТОВ КОМПАНІЯ НІКА-БУД [PERSON] з 25.07.2016 року по теперішній час працює на посаді електрозварювальника та його дохід за три місяці склав 4848,75 гривень (а.с.36) Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ЖС №292256, виданого Хортицьким відділом державної реєстрації актв цивільного стану реєтраційної служби Запорізького міського управління юстиції, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (актовий запис 219) (а.с.29). Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи наявність у відповідача ще іншої дитини, а також те, що він не оспорює обставини справи, вважає за можливе сплачувати аліменти на утримання дітей на користь позивачки в розмірі 1/2 частини від його доходу, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами,не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. Суд доводить до відома сторін по справі, що ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial