Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

04.10.2021 року позивач [PERSON] в особі представника позивача адвоката Індустрієвої А.О. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , Виконавчого комітету Старобільської міської ради Луганської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що на праві приватної власності [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу квартири зареєстрованим приватним нотаріусом Пульним М.М 14.12.1999 року за № 2620. За цією адресою, крім самого позивача, зареєстровані її син [PERSON] з 26.01.2004 року, та онук [PERSON] з 20.11.2017 року, що підтверджується домовою книгою розпочатою 30.12.1999 року. Згідно довідки про склад сім`ї виданої Виконавчим комітетом Старобільської міської ради Старобільського району Луганської області № 65 від 12.09.2021 року підтверджується інформація, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] 1940 року народження [PERSON] 1972 року народження, та [PERSON] 2001 року народження, проте мешкає одна Позивач. Відповідачі зареєстровані за даною адресою, але мешкають у м. Харків з 2006 року. Таким чином, відповідачі не проживають в зазначеній квартирі з 2006 року без поважних причин, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають і взагалі квартирою не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні Позивач, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. Позивач змушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та не може оформити житлову субсидію. В добровільному порядку відповідачі з реєстраційного обліку не знімаються. На підставі викладеного прохала суд, усунути перешкоди в користуванні та розпоряджанні її власністю - житловим приміщенням, шляхом визнанні [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування квартирою, та зобов`язати Виконавчий комітет Старобільської міської ради Луганської області знятиїх з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Індустрієва А.О. у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином, (а.с.29,30), на що до суду надали клопотання, в якому позов підтримали в повному обсязі та прохали суд його задовольнити, справу розглянути без їх участі, за наявними в матеріалах справи доказами (а.с.37). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлення про час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судового виклику (а.с.31,34), на що до суду надав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності (а.с.38). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлення про час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судового виклику (а.с.32,35), на що до суду надав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Також зазначив, що права відповідача йому відомі та зрозумілі. Інших заяв, клопотань, та відводів не мав (а.с.39). Представник відповідача Старобільської міської ради Луганської області у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.33), на що до суду було надано заяву в якій відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог, прохав справу розглянути без участі представника відповідача Виконавчого комітету Старобільської міської ради Луганської (а.с.36). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву, заяви відповідачів, та дослідивши письмові докази по справі, надходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу квартири зареєстрованого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним М.М., 14.12.1999 року за № 2620 (а.с.4) та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 284305194 від 12.11.2021 року (а.с.20), [PERSON] дійсно є власником кварти в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Форма власності: приватна. Згідно Будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , відповідач [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6). Згідно Довідки, виданої Виконавчим комітетом Старобільської міської ради Старобільського району Луганської області № 65 від 12.09.2021 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1972 року народження, та [PERSON] , 2001 року народження, зареєстровані за даною адресою, але мешкають у м. Харків з 2006 року (а.с.17). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12.09.2021 року складеного депутатом міської ради Барабаш С.О. в присутності членів комісії [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що зареєстровані [PERSON] , 1972 року народження, та [PERSON] , 2001 року народження, більше п`яти років за даною адресою не проживають (а.с.19). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідачів, суд зазначає наступне. За змістом ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 33, 34, 36 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст. ст.4,13,19,78,81 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82). Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, також беручи до уваги відсутність відповідачів в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову. Суд вважає за необхідне також зазначити, що наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, є підставою для подальшого зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. Суд також враховує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали заяву в якій позовні вимоги визнали в повному обсязі і просять суд справу розглянути без їх участі (а.с.38,39), також відповідач Старобільська міська ради Луганської області надала заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2016 року дійсно не проживають у вищевказаному будинку позивача, чим створюють перешкоди у володінні та користуванні майном, суд приходить до висновку, що позов заявлено обґрунтовано та він підлягає задоволенню.

Outcome: approved