Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

04.06.2020 позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказує, що [INFO] померла спадкодавець [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина яка складається з частини житлового будинку та земельної ділянки за адресом: [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є лише спадкоємець за заповітом - [PERSON] .. Заповіт від 20.04.2018 посвідчений приватним нотаріусом Гуменною Л.П. та зареєстрований в реєстрі за №2237. Частка земельної ділянки яка входить до складу спадкового майна розташована за адресом: [ADDRESS] . Згідно запису в Державному акті на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №528430 від 20 листопада 2009 року, зазначено два співвласника у яких в спільній сумісній власності перебувала дана ділянка - [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та спадкодавець [PERSON] були подружжям, [PERSON] помер [INFO] та спадщину за ним прийняла його дружина [PERSON] , яка за час життя встигла зареєструвати право власності на 1\\2 житлового за адресом: [ADDRESS] , але через похилий вік та поганий стан здоров`я не встигла зареєструвати право власності на частку земельної ділянки під будинком. Факт того, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] підтверджується, спадковою справою та тим, що [PERSON] отримала свідоцтво на право на спадщину за законом 09.07.2014 після смерті [PERSON] . 18.03.2020 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Кантемир І.О., з метою отримання свідоцтва на право власності на спадкове майно, частину домоволодіння за адресом: [ADDRESS] та частину приватизованої земельної ділянки на якій розташоване домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. Приватний нотаріус Кантемир І.О видала [PERSON] свідоцтво на право власності на спадкове майно - 1/2 частини домоволодіння за адресом: [ADDRESS] . У видачі свідоцтва на право власності на частку земельної ділянки, яка входить до складу спадщини та знаходиться за адресом: [ADDRESS] , приватним нотаріусом Кантемир І.О. 18.03.2020 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріально дії №61/02-31. Постанова мотивована тим, що частки власників земельної ділянки, яка входить до складу спадщини, на момент відкриття спадщини не були виділенні в натурі. Даний факт не дає можливості приватному нотаріусу Кантемир І.О. видати відповідне свідоцтво на право власності на спадкове майно - частку земельної ділянки та змушує позивача звернутись до суду з відповідним позовом. У зв`язку з чим позивач просить визначити що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №528430 від 20 листопада 2009 року, яку вона прийняла по смерті свого чоловіка [PERSON] , становила 1\\2, та визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 (одну другу) частки, спадкового майна в порядку спадкування за заповітом по смерті [PERSON] - земельної ділянки згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №528430 від 20 листопада 2009 року. Позивач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, уповноважила адвоката Верещака Н.В. представляти її інтереси в суді. Представник позивача адвокат Верещака Н.В. звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення рішення у заочному порядку. Представник відповідача - Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Третя особа - приватний нотаріус Кантемир І.О. у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутністю. Третя особа - представник Головне управління Держгеокадастру у Харківській області у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] та витягами про реєстрацію в спадковому реєстрі. Заповіт спадкодавця від 20.04.2018 посвідчений приватним нотаріусом Гуменною Л.П. та зареєстрований в реєстрі за №2237. Спадкову справу №20/2019 було відкрито приватним нотаріусом Кантемир Іриною Олексіївною. Частка земельної ділянки яка входить до складу спадкового майна розташована за адресом: [ADDRESS] , загальна площа земельної ділянки складає 0,596 га, згідно запису в Державному акті на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №528430 від 20 листопада 2009 року, співвласників у яких в спільній сумісній власності перебувала дана ділянка в державному акті заначено - [PERSON] та [PERSON] . Будь-яких змін до цього державного акту або видачі іншого державного акту не проводилося. Отже, єдиним правовстановлюючим документом на земельну ділянку є вказаний державний акт. [PERSON] та спадкодавець [PERSON] були подружжям, [PERSON] помер [INFO] та спадщину за ним прийняла його дружина [PERSON] , яка у свою чергу є спадкодавцем [PERSON] . Приватний нотаріус Кантемир І.О. видала [PERSON] свідоцтво на право власності на спадкове майно - 1/2 частини домоволодіння за адресом: [ADDRESS] . В оформленні права власності в порядку спадкування за законом на частину земельної ділянку за адресою: [ADDRESS] , приватним нотаріусом Кантемир І.О. 18.03.2020 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріально дії №61/02-31. Постанова вмотивована тим, що частки власників земельної ділянки, яка входить до складу спадщини, на момент відкриття спадщини не були виділенні в натурі. Даний факт не дає можливості приватному нотаріусу Кантемир І.О. видати відповідне свідоцтво на право власності на спадкове майно - частку земельної ділянки. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України права та обов`язки фізичної особи припиняються у момент її смерті. Отже, набути право власності в спільному майні, через невизначеність часток, позивач не може в позасудовому порядку, оскільки співвласник земельної ділянки [PERSON] помер та [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину за [PERSON] також померла. За правилами ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. ст. 86 ЗК України визначено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). В даному випадку законом встановлена саме спільна сумісна власність на спірну земельну ділянку, оскільки в державному акті на право власності на земельну ділянку не визначені частки співвласників. ч. 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної вільності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За приписами ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] померла [INFO] , та враховуючи, що в реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис лише про вже померлих власників земельної ділянки згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №528430 від 20 листопада 2009 року, а наявні спадкоємці не мають можливості зареєструвати своє право власності на спадкове майно, Харківська міська рада вірно визначена Відповідачем у даній справі. Відповідно до практики Верховного суду належними відповідачами в таких категоріях справ можуть бути інші співвласники майна, спадкоємці померлого співвласника, а у випадку відсутності таких, не прийняття або відмови від спадщини ними, - представницький орган місцевого самоврядування відповідної територіальної громади. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, «резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила Ѕ». Разом з тим, практикою Верховного суду роз`яснено, що для захисту свого права власності самого по собі визначення часток недостатньо, тому потрібно заявляти вимогу і про визнання права власності на успадковану частку померлого співвласника спільного майна. Враховуючи вищезазначені положення законодавства, зважаючи, що частка у земельній ділянці, яка належала померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] на даний час не визначена, а не визначення часток не дає можливості позивачу реалізувати своє право на спадкування. [PERSON] прийняла спадщину за [PERSON] , що підтверджується тим, що [PERSON] отримала свідоцтво на право на спадщину за законом 09.07.2014 після смерті [PERSON] , але за життя не встигла зареєструвати право власності на частку земельної ділянки відповідно до державного акту Серії ЯЕ №528430 від 20 листопада 2009 року. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). ч.5 ст.1268 ЦК передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За правилами ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відсутність в [PERSON] свідоцтва про право власності на спадкове майно, частину земельної ділянки за адресом [ADDRESS] , відповідно до державного акту Серії ЯЕ №528430 від 20 листопада 2009, після смерті [PERSON] не може бути перешкодою для реалізації позивачем [PERSON] права на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права. Суд приходить до висновку про можливість визначити частку [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку, яку вона прийняла по смерті свого чоловіка [PERSON] , право власності на яку зареєстровано відповідно до державного акту Серії ЯЕ №528430 від 20 листопада 2009 року як 1/2 частки. Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Позивач, в разі задоволення її позовних вимог, не наполягала на стягненні з відповідача на її користь понесених нею судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат.

Outcome: approved