Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

02 серпня 2016 року [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO]. Позивач перебувала в шлюбі з відповідачем з 27.10.2007 року по 12.06.2012 року. Фактично шлюбні стосунки було припинено з червня 2011 року. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач весь цей час життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та не приймає участі у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вісім років, але н вона не пам'ятає батька, не має до нього ніяких почуттів, оскільки з червня 2011 року його не бачила. Позивач також вказує, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, хоча рішенням суду з нього були стягнуті аліменти. Однак існує значна заборгованість по аліментам, яка не погашена. Відповідач знає про місце проживання доньки, йому ніколи не чинились перешкоди у спілкуванні з дитиною, однак він сам не бажає виконувати свої батьківські обов'язки. В судових засіданнях позивач позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання жодного разу не з'явився, хоча неодноразово був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що у справі мається підтвердження (а.с.19, 28, 29, 39). Будь-яких заперечень чи пояснень відповідач не надав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. В судовому засіданні представник служби у справах дітей Єфіменко О.М. позов підтримала, надала висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав в зв'язку з його ухиленням від виконання батьківських обов'язків відносно дитини (а.с.44). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, думку представника служби у справах дітей, показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В даній справі судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 27.10.2007 року (а.с.4). Сторони мають спільну доньку, і відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.5). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12.06.2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], та стягнуто аліменти з відповідача на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісячно (а.с.6). З довідки з місця проживання вбачається, що позивач зареєстрована та проживає разом з дитиною за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно розрахунку Зарічного ВДВС, заборгованість [PERSON] по аліментам за період з травня 2012 року по 01.07.2016 року становить 24548,38 грн. (а.с.8). З довідки Голубівської загальноосвітньої школи Лебединського району вбачається, що [PERSON], 2008 року народження, навчалась у Голубівський загальноосвітній школі з 01.09.2014 року по 27.05.2016 року, і за цей період батько дитини [PERSON], 1985 року народження, жодного разу не відвідував навчальний заклад, не цікавився навчанням доньки та не займався її вихованням (а.с.9). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], мати позивачки, пояснила, що [PERSON] вона останній раз бачила, коли [PERSON] було 3 роки. Потім він не з'являвся до дитини взагалі, не відвідує дитину, матеріально не допомагає. Мати позивачки повідомила, що вони спілкуються зі сватами (батьками відповідача), його молодшим братом. Сваха (мати відповідача) бере дитину до себе, допомагає. Сваха ніяк не може вплинути та вговорити сина, щоб той відвідав дитину. Зараз дитина про батька навіть не згадує. Донька ніколи не перешкоджала йому спілкуватись дитиною, дід та баба (з боку батька) приїжджають, спілкуються, і допомагають від себе, а батько дитини - не допомагає і не відвідує. Допитана в суді свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою позивачки, знає її близько 10 років, часто спілкуються, зустрічаються на свята. Відповідача також знає, їй відомо, що близько 4 років батько не спілкується з дитиною, на жодні дитячі свята не приходить, не поздоровляє, не дарить подарунків. Допитана в суді свідок [PERSON] пояснила, що вона є однокласницею і подругою позивачки, знає її близько 25 років, є хрещеною матір'ю дитини, дуже часто бачаться з позивачкою, десь раз на тиждень, тому добре знає життя цієї родини. З відповідачем свідок знайома з 2006 року. Свідок підтверджує, що приблизно з 2012 року вона відповідача не бачила, відповідач взагалі не спілкується з дитиною, не допомагає, не дарує подарунків на дні народження та свята. Як вбачається з висновку служби у справах дітей Сумської міської ради, служба у справах дітей вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO] (а.с.44). Суд звертає увагу, що вищевказаний висновок служби у справах дітей Сумської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується не лише на доводах матері, а й враховує інтереси дитини. Крім того, як вбачається з висновку, представник служби у справах дітей вживала заходів, щоб розшукати батька дитини та поспілкуватись з ним, обстежити умови його проживання, але це не виявилось можливим (а.с.44). На думку суду, поведінка відповідача свідчить про незацікавленість його як батька у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов'язків. Суд вважає, що під час розгляду справи доведено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON], а саме: не спілкується з дитиною, не виявляє бажання її побачити, матеріально не забезпечує дитину, не створює належних умов для проживання та навчання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Суд враховує, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками по вихованню і утриманню дитини. Суд вважає, що надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина та про зміну ставлення до виховання дитини - не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки [PERSON] вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, навіть не проявляє наміру і бажання спілкуватися з дитиною, хоча ніхто йому в цьому не перешкоджає і він об'єктивно має таку можливість, але свідомо не бачиться з донькою. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON] обов'язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати в розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 164, 165, 166, 180-182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved