Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

03.09.2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття та аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трирічного віку мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.04.2014 року. Від спільного проживання у шлюбі мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою, знаходиться на її матеріальному утриманні та вихованні. На даний час позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років - сином [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає від сімї і дитини окремо, у звязку з чим вона просить суд, стягнути з відповідача кошти на її утримання так як вона ніде не працює, в твердій грошовій сумі в розміри 400 грн., щомісячно до досягнення дитиною трьох років, тобто до 09.07.2017 року, оскільки відповідач ухиляється надавати допомогу на утримання сімї в добровільному порядку та в розмірі 2/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання сина [PERSON], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, тобто до 09.07.2032 року. Позивачка позов підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві та надала до суду письмову заяву з проханням слухати справу у її відсутність. Відповідач також надав до суду письмову заяву в якій він просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги позивачки визнає. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 23.04.2014 року між [PERSON], та [PERSON], було укладено шлюб, від якого 09.07.2014 року народився син [PERSON] (а.с.5,6). Сторони проживають окремо одна від одної, дитина проживає разом з матірю. Позивачка не працює, зайнята доглядом за дитиною сином [PERSON], [INFO] до досягнення ним трьохрічного віку, одержує державну допомогу по догляду за дитиною, інших доходів на своє утримання та утримання дитини не має. Як зазначила позивачка у позовній заяві, відповідач ігнорує свій обовязок, як чоловік і батько по утриманню своєї сімї, хоча останній має таку можливість і може утримувати дружину та дитину належним чином. Відповідач не є інвалідом та не страждає на тяжке захворювання. Дані правовідносини врегульовані ч.2 ст.84 СК України з якої слідує, що дружина, з якою проживає дитина, має права на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право на утримання вона має за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України). Частиною 1 ст.80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Із п.2 та п.4 ч.1 ст.182 СК України слідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Так позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі, в розмірі 400 грн., щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 09.07.2017 року. Однак, як в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач працює та має стабільний матеріальний заробіток /дохід/, а тому, суд вважає, що розмір аліментів повинен бути визначений у частці від заробітку /доходу/ відповідача, яка визначається судом. Враховуючи те, що позивачка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат, враховуючи передбачені законом обставини з врахуванням матеріального становища відповідача, а також того, що відповідач не надав суду доказів щодо його працевлаштованості і не навів обставин при яких суд міг би їх врахувати при визначенні розміру аліментів, в розумінні ст.182 СК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача кошти на утримання дружини, зайнятої вихованням дитини до досягнення дитиною трьох років, в розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, тобто до 09.07.2017 року. Крім того, відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частини 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч.1 ст.191 зазначеного Кодексу слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Разом з тим, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання \~щодо \~розміру \~\~аліментів, \~\~суд \~\~повинен ураховувати: \~\~стан \~\~здоров'я, \~матеріальне \~становище \~дитини \~і платника аліментів; \~наявність в \~останнього \~інших \~неповнолітніх дітей, \~непрацездатних \~чоловіка, \~дружини, \~батьків, \~повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від обовязку утримувати неповнолітню дитину, чим ставить її у складне матеріальне становище та порушує її право на достатній життєвий рівень, а тому аліменти на утримання неповнолітньої дитини повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку, згідно вимог ст. 183 СК України, у частці від заробітку, а саме у розмірі \~\~1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. До стягнення також підлягають витрати понесені позивачем при сплаті витрат, повязаних з наданням правової допомоги адвокатом при зверненні до суду в розміри 300 грн., що стверджується квитанцією №81 від 03.09.2015 року (а.с.7)

Outcome: partial