Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

04.11.2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, вимоги за яким мотивує тим, що із 05.02.2011 року по 07.08.2017 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, в якому [INFO] у них народився син [PERSON] . З осені 2016 року позивач проживає окремо від [PERSON] , у якої залишився їх спільний син. Позивач зазначає, що починаючи з жовтня 2016 року [PERSON] перешкоджає йому в спілкуванні із сином, у зв`язку з чим рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 19.04.2017 № 74 було встановлено спосіб участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , однак відповідачка вказане рішення не виконувала. З метою захисту своїх порушених прав [PERSON] звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області із позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та заочним рішенням суду від 31.08.2017 року його позовні вимоги було задоволено, усунуто перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , встановлено спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина шляхом систематичних зустрічей з дитиною у визначений час у вихідні дні щотижня та під час осінніх, зимових, весняних канікул з проживанням вдома у позивача за адресою: [ADDRESS] . Після набрання законної сили вказаним рішенням суду [PERSON] продовжила чинити [PERSON] умисні перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином, що спонукало його знову звернутися до Охтирського міськрайонного суду Сумської області із позовом про відібрання та передачу дитини. Рішенням суду від 07.03.2018 у задоволенні його вимогних вимог було відмовлено. Також рішенням Охтирського міськрайонного суду від 29.08.2018 року задоволено позовні вимоги [PERSON] , зобов`язано [PERSON] передавати йому сина у визначений час графіком зустрічей та стягнуто з відповідачки моральну шкоду. Позивач вказує на те, що [PERSON] не мала наміру виконувати жодного рішення суду та надавати йому сина [PERSON] для спілкування, про що неоднаразово говорила [PERSON] в особистій розмові. Вказана обставина також була підтверджена показами представника органу опіки та піклування під час розгляду судом справи про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Однак, деякий час відповідачка надавала позивачу сина, при цьому час та умови таких зустрічей вона визначала на власний розсуд. Після переїду [PERSON] для тимчасового проживання до її матері вона стала значно обмежувати позивача у можливості спілкуватися із сином. Так, відповідачка дозволяла бачитися [PERSON] із сином лише біля двору або безпосередньо в доворі домоволодіння її матері. 17.10.2020 [PERSON] повідомила, що вона їде на проживання до м. Харків, а тому сина позивачу давати взагалі не буде. Крім того, відповідачка вимкнула мобільний телефон [PERSON] , у звязку з чим позивач не має можливості спілкуватися з сином навіть у телефонному режимі. З метою реалізації права на участі у вихованні малолітнього сина позивач звернувся із заявою до Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно Східного міжрегіонального упраління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо примусового виконання виконавчого листа по заочному рішенню Охтирського міськрайонного суду від 31.08.2017. Під час виходів державного виконавця Гончар Н.Б. на підставі виконавчого листа № 583/1184/18 від 23.05.2019 за міцем роботи відповідачки за адресою: [ADDRESS] , остання запречувала те, що вона є [PERSON] , а потім взагалі втекла та зачинилася в кабінеті. В подальшому, 24.10.2020 позивач разом з державним виконавцем приїхав за адресою: [ADDRESS] , для того щоб зустрітися з сином [PERSON] . Відповідач вивела сина до позивача, але сказала, що їх зустріч буде проходити біля двору будику за вищевказаною адресою, оскільки їй нічого не відомо про графік зустрічей [PERSON] згідно рішення суду. Піся того, як державний виконавець поїхала, відповідачка забрала дитину до будинку, у звязку з чим загальна тривалість зустрічі позивача з сином склада 10 хвилин. 31.10.2020 відповідачка надіслала йому текстове повідомлення, де вказала, що [PERSON] цього дня буде находиться по [ADDRESS] , вже о 17.00 годині цього ж дня [PERSON] приїхав за вищевказаною адресою для зустірчі з сином. Однак, відповідачка знову не відпустила сина до батька, вона та її старший син весь час спілкування тримали дитину за руки, і вже через 6 хвили завела [PERSON] до під`їзду. Позивач зазначає, що малолітній [PERSON] завжди виявляв до нього осбливу прихильність, між ними склалися дуже близькі, довірливі відносини, а тому проживання з батьком відповідатиме найкращим інтересам дитини. Також, [PERSON] бере активну участь у навчанні сина, навчив його грати у футбол, шахи, настільний теніс та за власний кошт оплачував заняття [PERSON] в гуртках за вказаною направленістию, а також індивідуальні онлайн тренування з шахів. Крім того, [PERSON] відвідує заняття з карате, які також оплачує позивач, а також за власний кошт забезпечив сину можливість займатися з тренером в індивідуальному порядку та придбав для нього весь необхідний інветар, що значно покращило спортивні успіхи дитини. Також, позивач навчив сина кататися на велосипеді та замовив для нього новий відповідно до віку дитини. Будинок, в якому проживає позивач, облаштований всім необхідним для повноцінного розвитку дитин, його навчання, затятями спортом та дозвіллям, а саме в будинку для сина є окрема кімната з ліжком та необхідною побутовою технікою, дитячі книжки, спортивні знаряддя. Натомість у відповідача відсутні належні умови для виховання та розвитку сина як в її квартирі в м. Охтирка, Сумської області, так і в м. Харків, інтересами сина вона взагалі ніколи не керувалася та не пекреймалася. Посилаючись на викладне, враховуючи те, що з 2016 року по теперішній час відповідачка умисно перешкоджає спілкуванню батька з сином, що негативно впливає на його психо-емоційний стан, позивач просив відібрати [PERSON] , [INFO] , у [PERSON] та передати його для проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 09.11.2020 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області (суддя Яценко Н.Г.) відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання з викликом сторін. 03.12.2020 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 70-75), в якому вона просила відмовити у задволенні позовних вимог, прославшись на їх необгрунтованість. Зазначила, що 12.07.2011 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, дія якого [INFO] народився син [PERSON] . У зв`язку з погіршенням сімейних відносин між сторонами з осені 2016 року відповідачка з сином [PERSON] почали проживати окремо від позивача, а 07.03.2017 року рішенням Охтирського міськрайонного суду Суду Сумської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Крім того, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.04.2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , розмір яких збільшено за рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.05.2017 року. Відповідачка вказувала на те, що позивач в добровільному порядку аліменти у визначеному судом розмірі не сплачував, а тому вона була змушена звернутися до Охтирського МВ ДВС Північночно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із заявами про примусове виконання вказаних рішень суду. Згідно останнього наданого державним виконавцем розрахунку загальний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів становить 45750,00 грн, що свідчить про безпідставність та надуманість доводів позивача щодо належого піклування та догляду ним за сином. Відповідачка звертала увагу суду на те, що не дивлячись на складні особисті стосунки, що склалися між нею та [PERSON] відразу після розірвання шлюбу, вона ніколи не забороняла йому спілкуватись із сином. Однак,

Outcome: approved