Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~02 травня 2018 року позивач [PERSON], звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] міської ради Донецької області про тлумачення заповіту. \~ \~ \~ \~Обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що 21 вересня 2017 року померла її тітка [PERSON]. За життя вона склала заповіт, яким заповідала позивачу все належне їй майно, у тому числі житловий будинок №6, який розташований по вулиці Лермонтова в м. Волноваха Донецької області. [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, однак оформити своє спадкове право не має можливості через те, що в заповіті її прізвище зазначено «Мірошнік», а за паспортом вона «Мірошник». 16 квітня 2018 року постановою нотаріуса їй відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. У звязку з чим просила здійснити тлумачення п. 1 Заповіту, посвідченого 27 вересня 2005 року державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за №1386) заповідачем по якому є [PERSON] таким чином: «Все моє майно, яке буде мені належати на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалось, а також все те, на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON]» \~ \~ \~ \~Будь-яких заяв по суті справи до суду не надходило. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У судове засідання позивач не зявилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] міська рада Донецької області в судове засідання надала заяву про розгляд справи у відсутність представника та вказала, що просить прийняти рішення на розсуд суду. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Суд, ураховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Судом установлено, що 21 вересня 2017 року померла [PERSON] (а.с.8). Після її смерті залишилось спадкове майно, у тому числі житловий будинок №6, який розташований по вулиці Лермонтова в м. Волноваха Донецької області, який належав померлій на праві власності на спадщину за заповітом від 22.10.1985 року (а.с.12). 27 вересня 2005 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала все належне їй майно [PERSON] (а.с.11). Заповіт посвідчений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1386. [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, що підтверджено відповідним Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.7), однак оформити своє спадкове право не має можливості через те, що в заповіті її прізвище імя по батькові зазначено «Мірошнік Валентина Вікторівна», а за паспортом вона «Мірошник Валентина Вікторівна» (а.с.4). 16 квітня 2018 року постановою приватного нотаріуса [PERSON] №297/02-31 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через наявність вищенаведених розбіжностей у прізвищі (а.с.6). Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом статті 317 ЦК України право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення заповіту - це з'ясування змісту дійсного одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Згідно з п. 2.1 Глави 3 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Нотаріус має перевірити, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства. При цьому, тлумачення заповіту не може бути спрямоване на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків спадкоємців, оскільки вони встановленні заповітом, як одностороннім правочином. При тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у його зміст, адже заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав та обов'язків на випадок смерті. Як установлено судом, на час складання заповіту заповідач мала у власності житловий будинок №6, який розташований по вулиці Лермонтова в м. Волноваха Донецької області, заповіт складений понад 13 років потому, що свідчить про справжню волю спадкодавця передати належне майно саме позивачу, яка також здійснювала поховання [PERSON], однак іншим шляхом ніж тлумачення заповіту судом, виконати волю спадкодавця неможливо. Таким чином суд дійшов до висновку, що право позивача підлягає судовому захисту в спосіб, що запропонований ним, а саме шляхом задоволення позовних вимог про тлумачення заповіту. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved