Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

03.02.2016 [PERSON] звернувся до Бориспільської міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 40 000 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 28 листопада 2014 року [PERSON] отримав у позику від нього грошові кошти в розмірі 40 000 гривень, які зобов'язався повернути до 28 листопада 2015 року. У зазначений строк та по даний час відповідач не повернув йому кошти та на його прохання повернути кошти відмовився. У судове засідання сторони не з'явились, позивач подав заяву з проханням позовні вимоги задовольнити, а справу слухати без його участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки не повідомив, ніяких заперечень проти позову, а також заяви про розгляд справи за його відсутністю, не надав. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Дослідивши подану заяву та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1-3 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 28 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів у сумі 40 000 гривень, які відповідно до п. 3 договору передані позикодавцем та отримані позичальником готівкою до підписання договору, що підтверджується договором позики грошових коштів, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко С.С. та зареєстровано в реєстрі за № 462 (а. с. 4). За змістом п. 4 Договору позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 28 листопада 2015 року включно (а. с. 4). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з позовної заяви відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення позики, будь-яких доказів, які б спростовували ці твердження, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З урахуванням вище викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути понесені судові витрати в сумі 551 гривень 20 копійок (а. с. 1, 13.). На підставі викладеного,

Outcome: approved