Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

02.07.2016 року представник позивача [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати договір поруки №840/5-27/16/10/7/-448 від 14.09.2007 року припиненим з 09.09.2008 року, та стягнути судові витрати. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 14.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений оскаржуваний договір поруки, відповідно до якого позивач зобов'язується перед відповідачем відповідати солідарно та у повному обсязі за виконання [PERSON] умов щодо сплати суми Кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту №840/1-27/16/3/7-258 від 14.09.2007 року. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору, відповідач надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 257550,00 грн. зі сплатою 14% річних за визначеним порядком погашення суми основної суми заборгованості, що і було забезпечено договором поруки (ст. 2). Але, нещодавно позивач дізналась від третьої особи [PERSON] про існування Додаткової угоди №1 до вказаного договору кредиту, яка була укладена між відповідачем та [PERSON] 09.09.2008 року, відповідно до якої було підвищено відсоткову ставку з 14% річних до 20% річних. Позивач своєї згоди на таке збільшення не надавала, в результаті чого збільшився обсяг відповідальності позивача. Тому, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки договір поруки має бути припинений з 09.09.2008 року, тобто з дати укладання Додаткової угоди №1. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала, та просила її задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» в особі ХОФ ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно, надіслав до суду заяви про застосування строків позовної давності, та повідомлення, що заборгованість за кредитним договором погашена в повному обсязі, у зв'язку з чим відсутній предмет спору. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить позовну заяву задовольнити, оскільки позивач дійсно не знала та не була сповіщена про укладання додаткової угоди №1, та просить розглядати справу за своєї відсутності. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення норм цивільного процесуального законодавства України, щодо обов'язку суду розглядати справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, пред'явлений позов розглядався виключно в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 14.09.2007 року між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №840/1-27/16/3/7-258, відповідно до умов якого відповідач надав третій особі [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 257550,00 грн. 00 коп., зі сплатою 14,0% річних на строк до 10.09.2022 року зі встановленим порядком погашення суми основної заборгованості. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором кредиту, 14.09.2007 року у м. Харків між АКБ СР «Укрсоцбанк», [PERSON] та позивачем було укладено Договір поруки №840/5-27/16/10/7-448, відповідно до якого поручитель зобов'язувався перед кредитором відповідати солідарно та у повному обсязі за виконання Позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту №840/1-27/16/3/7-258 від 14.09.2007 року. Статтею 2 вказаного договору поруки був встановлений зміст зобов'язання забезпеченого порукою: погасити основну суму заборгованості за Договором кредиту в сумі 257550,00 грн. з встановленим порядком погашення, та кінцевим терміном погашення до 10.09.2022 року включно, а також дострокового погашення у випадках, передбачених Договором кредиту, сплатити нараховані відсотки в розмірі 14% річних відповідно до приписів положень Договору кредиту, та сплатити можливі санкції за порушення умов Договору кредиту. 09.09.2008 року у м. Харкові між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Договору кредиту №840/1-27/16/3/7-258 від 14.09.2007 року, відповідно до умов якої сторони домовились внести зміни до Договору кредиту, а саме збільшити відсоткову ставку з 14% до 20% річних. На дану угоду позивач згоди не надав. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України). За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що додатковою угодою, укладеною між кредитором і боржником 09.09.2008 року було дійсно внесено зміни до кредитного договору, зокрема процента ставка за кредитом підвищена до 20% річних. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо. У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Таким чином, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що внесення змін додатковою угодою до кредитного договору щодо збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього. Отже, встановлено, що додатковою угодою до кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, встановлено збільшений розмір процентної ставки, тобто змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та що останній не давав згоди на таку зміну забезпеченого порукою зобов'язання, тому суд погоджується з твердженням позивача та її представника на застосування норми частини першої статті 559 ЦК України до Договору поруки, оскільки дійсно існували правові підстави для визнання поруки припиненою. Але, відповідно до повідомлення представника відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» від 09.12.2016 року, доведено до відома суду, що 10.11.2016 року заборгованість за вищезазначеним договором кредиту була погашена [PERSON] у повному обсязі, в зв'язку з чим на теперішній час відсутній предмет спору. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов'язання. Таким чином з моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України з припиненням основного зобов'язання, забезпеченого порукою, припиняється порука. Встановивши факт належного виконання боржником основних зобов'язань за кредитним договором, суд доходить до висновку про настання у зв'язку з цим таких юридичних наслідків як припинення правовідносин поруки. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. За положенням частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки у разі належного виконання основного зобов'язання презюмується. Таким чином, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. А спір відповідно до заяви відповідача, у даному випадку відсутній. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя передбачених частиною першою статті 559 ЦК України, на припинення зобов'язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 частини другої статті 16 ЦК України. Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права суд виходить у вказаній цивільній справі, та зазначає про те, що обраний поручителем спосіб захисту своїх порушених прав, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки, є таким, що не відповідає вимогам цивільного законодавства, та застосовує приписи ч.3 ст. 16 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову, а отже суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Що стосується застосування строків позовної давності, то враховуючи вищевикладене у суду відсутні підстави для їх застосування.

Outcome: dismissed