Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

02.12.2014 р. позивачка звернулась у суд з указаним позовом, який обгрунтовано так. Згідно рішення Пилипецької сільської ради від 19.01.2006 р. [PERSON] (чоловікові позивачки) передано в оренду 0,03 га земельної ділянки в с.Пилипець в ур. «Берце» для будівництва і експлуатації гірськолижного канатно-буксировального витягу. Площа цієї земельної ділянки складається сумарно з площин по 0,0002 га, на яких установлено опори гірськолижного витягу. 19.12.2006 р. [PERSON] і Пилипецька сільська рада уклали договір оренди вказаної ділянки строком на 1 рік. Додатковою угодою від 01.06.2009 р. на підставі рішення Пилипецької сільської ради від 13.04.2009 р. № 813 строк дії договору продовжено на 49 років з дати його реєстрації. Після смерті чоловіка на підставі рішення Пилипецької сільської ради № 1270 від 18.05.2010 р. орендарем вказаної земельної ділянки з тим же цільовим призначенням визнано позивачку як спадкоємицю. 25.05.2012 р. Пилипецька сільська рада рішенням № 44 надала дозвіл позивачці на викуп цієї ж земельної ділянки.Відповідачка [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,1048 га в ур. «Берце» в с.Пилипець кадастровий [NUMBER] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.07.2006 р. № 1314 серія ВЕА № 343553 і 12 липня 2012 р. Пилипецька сільська рада видала їй державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], який зареєстровано в Книзі реєстрації за № 211140001001161. У технічній документації із землеустрою на вказану земельну ділянку зазначено обмеження у використанні земельної ділянки на місці знаходження двох опор ГЛКБВ (по 0,0002 га під лижною опорою). Такі опори позначені й на плані державного акту відповідачки. Перед укладенням договору оренди земельної ділянки під будівництво ГЛ КБВ виготовлено проектну документацію і одержано дозвіл (згоду) громадян, власників паїв в ур. «Берце» в с.Пилипець, на будівництво і експлуатацію гірськолижного витягу як суміжних землевласників і землекористувачів ділянок в ур. «Берце», які використовуються ними для випасання худоби або сінокосіння. Відповідачка, оформивши право власності на земельну ділянку за цільовим використанням для ведення особистого селянського господарства, стала заперечувати використання позивачкою земельних ділянок, на яких встановлено опори КБВ, виставивши заборону використовувати земельну ділянку в зимній період. Позивачка просить установити безоплатний постійний сервітут у період з 01 грудня по 01 квітня на земельну ділянку відповідачки у виді проходу, витягу гірськолижників, покликаючись на ст. 99 ЗК України і на те, що КБВ є лінійною комунікацією, використовується сезонно (взимку), оскільки відповідачка відмовляється укласти договір земельного сервітуту за домовленістю. Представник позивачки позов підтримав і додатково пояснив, що відповідачка фактично земельну ділянку не використовує за цільовим призначенням, оскільки мешкає в м.Ужгород, відхилила пропозицію оплатного сервітуту. Натомість погодилась на сервітутне обмеження своєї ділянки, на якій розміщено опору лінії електропередач. Відповідачка позов заперечила, а позицію обгрунтувала таким. Спадкодавець земельної ділянки (батько відповідачки) не надавав дозволу на будівництво гірсько-лижного витягу. Земельні ділянки позивачки, на яких розміщено дві опори ГЛ КБВ знаходяться «всередині» земельної ділянки відповідачки. Позивачка завищує обсяг сервітуту, вимагаючи повного використання земельної ділянки взимку для катання лижників. Третя особа Пилипецька сільська рада в особі сільського голови з позовом погодилась, а позицію вмотивувала таким. В ур. «Берце» в с.Пилипець на колишніх землях колгоспу ім.Леніна (КСП «Шипіт») відведено пасовище для громадської худоби. Ці землі були розпайовані із збереженням цільового використання під випас худоби або для сінокосіння. У 2006 році сільська рада надала дозвіл на будівництво гірськолижного витягу та відвела ділянки для встановлення опор канатно-буксировального витягу за письмовою згодою всіх пайовиків в ур. «Берце», окрім [PERSON] (батька відповідачки) оскільки той помер, а коло спадкоємців не було визначено. У 2012 р. відповідачка оформила спадкові права на земельну ділянку площею 0,1048 га для ведення особистого селянського господарства. Однак відповідачка не проживає в с.Пилипець, а працює і мешкає в м.Ужгород і земельну ділянку фактично не використовує. У зв'язку з тим, що частина земельної ділянки позивачки розташована (площами по 20 кв.м) для двох опор КБВ внутрі земельної ділянки відповідачки, останній і позивачці рекомендовано укласти договір земельного сервітуту для взаємного раціонального використання земельних ділянок у відповідний сезон року. Це було відмічено в документації при видачі відповідачці державного акту на право власності на земельну ділянку. Громада с.Пилипець не заперечувала щодо експлуатації гірськолижного витягу, належного позивачці, оскільки масив земельних ділянок в ур. «Берце» є громадським пасовищем або сінокосом, а тому експлуатація гірськолижного витягу в тому числі катання лижників узимку не перешкоджають використанню масиву ділянок за цільовим призначенням влітку. Оцінивши зміст позову, доводи сторін і їх представників, позицію третьої особи, як розпорядника земель територіальної громади, подані в справу докази, суд дійшов такого висновку. Сторони визнали і не оспорюють правоустановчі документи на земельні ділянки, надані їм Пилипецькою сільською радою в ур. «Берце» в с.Пилипець, а саме: позивачці - на умовах оренди з подальшим правом викупу для будівництва і обслуговування та експлуатації гірськолижного канатного буксирувального витягу загальною площею 0,03 га, що складається з окремих площин по 0,0002 га, на яких встановлено опори; відповідачці - на право власності для ведення особистого селянського господарства площею 0,1048 га. Сторони також не оспорюють те, що земельні ділянки (площами по 0,0002 га), на яких установлені в 2006 р. опори ГЛ КБВ, що належить позивачці, фактично конфігурально знаходяться всередині земельної ділянки відповідачки (на кадастровому плані землеустрою земельної ділянки позивачки номера ділянок [NUMBER] і [NUMBER], а на плані меж земельної ділянки відповідачки кадастровий [NUMBER] - відповідні відмітки в державному акті і на плані технічної документації до нього із зазначенням площі 0,0004 га як зона сервітуту на право користування [PERSON]). Наведені вище обставини також установлені в рішенні апеляційного суду Закарпатської області від 03.04.2015 р. , яким відмовлено в позові [PERSON] до [PERSON] і [PERSON], третя особа відділ Держземагенства у Міжгірському районі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Згідно висновку відділу Держземагенства в Міжгірському районі від 30.04.2015 р. № 9-713-05-24/4/2-15 підтверджено вказані відомості з позицією про підтримку позовних вимог. З пояснень представника вказаного державного органу видно, що відповідачці при видачі державного акту і погодження технічної документації до нього роз'яснювалось право про укладення земельного сервітуту, зокрема і з позивачкою з огляду на відведення раніше земельних ділянок під спорудження ГЛ КБВ. Згідно з ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, зокрема за ч. 1 цієї статті обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а за ч. 3 цієї ж статті обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ст. 98 ЗК України передбачено: право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно з ст. 99 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки може вимагати встановлення певного виду (ів) сервітуту, зокрема: право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) та інших земельних сервітутів (пункти «6» і «з»). Сторони не дійшли згоди щодо встановлення земельного сервітуту договором. Ст. 100 ч. 1 ЗК України передбачено встановлення сервітуту рішенням суду. Суд вважає, що запропонований позивачкою сервітут для доступу до належної їй земельної ділянки у зв'язку з експлуатацією ГЛ КБВ у зимній період шляхом тимчасового (сезонного) користування земельною ділянкою відповідача у виді проходу, витягу лижників і їх спуску відповідає вимогам закону і визнається судом обгрунтованим з огляду на таке. Відповідачка за цільовим призначенням має використовувати земельну ділянку для сільськогосподарських потреб (ведення особистого селянського господарства). Ця земельна ділянка фактично відноситься до земельного масиву для випасання громадської худоби. Позивачка зобов'язалась щорічно приводити земельну ділянку у стан, придатний для використання земельної ділянки за цільовим призначенням з відшкодуванням збитків. Відповідачка належним чином не навела жодного аргументу та не подала жодного доказу, що встановлення запропонованого позивачкою земельного сервітуту буде унеможливлювати використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням. Суд вважає, що запропоновані види земельного сервітуту не порушуватимуть паритет у використанні земельних ділянок за їх цільовим призначенням обидвох сторін з урахуванням сезонності використання цих ділянок. Окрім цього, відповідачка відхилила пропозицію позивачки щодо обговорення оплатності земельного сервітуту. Доводи сторони відповідачки, що об'єм сервітуту є явно завищеним, суд відхиляє як необгрунтовані і не підтверджені. Отже, позивачка довела та обгрунтувала позов належно, а відповідачка не спростувала ці вимоги. Судові витрати у виді судового збору, сплачених за подання позову, згідно з вимогами ст. 88 ЦК України і закону «Про судовий збір» слід стягнути з відповідачки в користь позвачки.

Outcome: approved