Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~02 березня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Білопільської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] в с. Степанівка помер її чоловік [PERSON] , який до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За життя померлим було складено заповітне розпорядження, посвідчене 08 квітня 2016 року Гуринівською сільською радою за реєстрованим № 28, яким заповів все своє майно дружині [PERSON] позивачу по справі. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, до складу якої входять земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який за життя забудовником та власником юридично не було оформлено. Вказаний житловий будинок за життя належав матері чоловіка [PERSON] , та який [PERSON] фактично прийняв у спадщину, оскільки на момент смерті матері був зареєстрований та проживав разом з нею, однак, не зареєстрував на нього своїх спадкових прав. Після смерті чоловіка, позивач прийняла частково спадщину та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали спадкодавцю. Зазначає, що має намір також прийняти спадщину на вказаний житловий будинок та у встановлений законом термін звернулась до приватного нотаріуса як спадкоємець за заповітом після смерті чоловіка. Проте, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та вільно розпоряджатись спадковим майном вона не може у зв`язку з тим, що на зазначене домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи, будинок не зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно попереднім власником, з приводу чого нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Оскільки в інший спосіб у нотаріальному порядку позивач не може набути права на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця, вона звернулась до суду за захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] у порядку спадкування за повітом після чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою від 03 березня 2021 року було відкрито провадження по цивільній справі та призначено її до підготовчого засідання на 06 квітня 2021 року (а. с. 34-35). У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надавши до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог щодо визнання за нею право власності на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] та розгляд справи у її відсутність (а. с. 69). Від представник відповідача Білопільської міської ради Сумської області за підписом голови надійшов лист про розгляд справи без участі представника міської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а. с. 70) . Третя особа - приватний нотаріус приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ясинок Ж.В. у підготовче засідання також не з`явилась, просила розглянути справу у її відсутність (а. с. 40). У зв`язку з неявкою сторін суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~13,\~ч.\~1\~ст.\~81\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15 та 16\~ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Стосовно визнання права власності на житловий будинок з господарськими\~будівлями і\~спорудами у порядку спадкування за заповітом, суд враховує слідуюче. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Судом встановлено, що чоловіком позивача [PERSON] , [INFO] , записаний \~ \~ \~ \~ [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а. с. 9). За даними Гуринівського старостату Білопільської міської територіальної громади [PERSON] постійно і до дня смерті [INFO] був зареєстрований і фактично проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із дружиною [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] посвідчений виконкомом Гуринівської сільської ради 08 квітня 2016 року, не змінювався і не відмінявся (а. с. 10). Із копії заповіту, посвідченого 08 квітня 2016 року секретарем виконавчого комітету Гуринівської сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за № 28, встановлено, що [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] (а. с. 11). [PERSON] помер [INFO] в с. Степанівка Білопільського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). Згідно із виписки з погосподарського обліку с. Степанівка вбачається, що індивідуальний житловий будинок, загальною площею 35 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , збудований в 1956 році [PERSON] , яка постійно до дня смерті була зареєстрована та фактично проживала в ньому. Земельна ділянка передана у приватну власність [PERSON] рішенням 13 сесії Гуринівської сільської ради від 30.07.1993 року для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,09 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,40 га. (а. с. 14). Також встановлено, що [PERSON] , яка була матір`ю [PERSON] , померла [INFO] в с. Степанівка Білопільського району Сумської області (а. с. 12-13). Із довідки Гуринівського старостату № 101 від 16.02.2021 року встановлено, що [PERSON] постійно та до дня смерті [INFO] була зареєстрована та фактично проживала в [ADDRESS] разом із [PERSON] та [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] посвідчений виконкомом 04.04.2000 року за № 179 не змінювався і не відмінявся. Земельна ділянка передана у приватну власність останній рішенням 13 сесії Гуринівської сільської ради від 30.07.1993 року для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,09 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,40 га. (а. с. 15). Згідно із довідкою Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ» від 11 лютого 2021 року № 137, право власності в БТІ на житловий будинок під [ADDRESS] ні за фізичною, ні за юридичною особою не зареєстровано (а. с. 17). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] , виданого філіалом «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 11 лютого 2021 року замовником на виготовлення технічної документації на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , є [PERSON] (а. с. 18-22). Із висновку про вартість об`єкта оцінки вбачається, що станом на 18 лютого 2021 року оціночна вартість об`єкту житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, по [ADDRESS] , загальною площею 50,2 кв.м. становить 28 373 грн. (а. с. 23-26). У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданої приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Ясинок Ж.В. від 24 лютого 2021 року вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не вдається можливим у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б посвідчували право власності спадкодавця на зазначене домоволодіння. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно (а. с. 16). Згідно з п. 24 зазначеної вище постанови при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що після [PERSON] , який помер [INFO] приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Ясинок Ж.В. заведено спадкову справу за № 3/2017 за заявою [PERSON] та видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 вересня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1840 та від 10 травня 2017 року, зареєстрованих в реєстрі за №№ 233, 234, 235, 236 на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 41-68). Частиною 3 статті 3\~Закону України\~від 1\~липня 2004\~року «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст.\~3\~означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація)\~будинків і\~домоволодінь у\~межах міст\~та селищ,\~в тому\~числі й\~на підставі\~записів у\~погосподарських книгах\~(п.\~20\~Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи викладене вище, суд вважає, що спадкодавець набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. Отже, позивач [PERSON] має право на спадщину після чоловіка [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після матері [PERSON] , але не може оформити її, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved