Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

02 листопада 2016 року позивач Служба у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації м. Хотин, Чернівецької області звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області в інтересах [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову, посилається на те, що [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Мати дитини [PERSON] позбавлена батьківських прав на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.01.2005 року. Вказують, що [PERSON] став батьком неповнолітньої [PERSON] згідно рішення Хотинського районного суду від 30.05.2006 року про удочеріння. На той час [PERSON] перебував в офіційно зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Мотивом усиновлення дитини слугувало те, що подружжя не мало дітей із-за хвороби дружини - [PERSON], оскільки вона хворіє на церебральний параліч, та являється інвалідом дитинства. 27.12.2010 року заочним рішенням Хотинського районного суду шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Сім'я розпалася із-за неналежної поведінки відповідача. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з колишньою дружиною усиновителя [PERSON], яку вважала та вважає своєю матір'ю. 20.09.2013 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Зазначає, що [PERSON] доглядає, виховує та піклується про дівчинку. Батько дівчинки [PERSON] з часу розлучення перебуває за межами України. Участі у вихованні дівчинки не приймає, не цікавиться її здоров'ям, розвитком, життям, навчанням та успіхами, матеріально не забезпечує . Вказує, що питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], жителя [ADDRESS] розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації, де було вирішено надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Тому, підтримуючи вищевикладене, просить позбавити батьківських прав [PERSON], відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Представник позивача [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. В разі неявки в судове засідання відповідача повідомленого належним чином, не заперечує щодо винесення в справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'являвся, хоча був повідомлений про день, час та місце розгляду справи через засоби масової інформації. Тому суд, зі згоди представника позивача ухвалює в справі заочне рішення. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке видане 04.08.2006 року, [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.4). Також судом встановлено, що мати дитини [PERSON] позбавлена батьківських прав на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.01.2005 року (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи відповідач в справі [PERSON] став батьком неповнолітньої [PERSON] на підставі рішення Хотинського районного суду від 30.05.2006 року за його позовом про удочеріння. Також судом встановлено, що на той час [PERSON] перебував в офіційно зареєстрованому шлюбі з [PERSON], та мотивом усиновлення дитини слугувало те, що подружжя не мало дітей із-за хвороби дружини - [PERSON], оскільки остання хворіє на церебральний параліч, та являється інвалідом дитинства. Із матеріалів справи вбачається, що 27.12.2010 року заочним рішенням Хотинського районного суду шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Сім'я розпалася із-за неналежної поведінки відповідача. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з колишньою дружиною усиновителя [PERSON], яку вважала та вважає по даний час своєю матір'ю. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.09.2013 року вбачається, що мати [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Крім того, як встановлено судом [PERSON] доглядає, виховує та піклується про дівчинку, а батько дівчинки [PERSON] з часу розлучення перебуває за межами України. Участі у вихованні дівчинки не приймає, не цікавиться її здоров'ям, розвитком, життям, навчанням та успіхами, та матеріально не забезпечує. Згідно акту-обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої (неповнолітньої дитини) від 04.10.2016 року вбачається, що остання весела, доглянута та особи з якими вона проживає відповідально ставляться до виконання своїх обов'язків (а.с.7). Згідно довідки № 91 від 21.09.2016 року, виданої директором Колінковецького ЗНЗ І-ІІІ ступенів Унгурян Л.М. вбачається, що неповнолітня [PERSON], навчається у 8-А класі даного навчального закладу з 01.09.2013 року за програмою спеціального загальноосвітнього навчального закладу для дітей з вадами розумового розвитку. За період навчання [PERSON] батько [PERSON] участі у вихованні учениці не приймав (а.с. 8). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Хотинської районної державної адміністрації № 22-575-02-25 від 31.10.2016 року, вбачається, що питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], жителя [ADDRESS], розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації вирішено та надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.14-15). Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, ст. 164 СК України визначено підстави для позбавлення батьківських прав батьків, а саме: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. При цьому відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, відповідно до положень п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення мати, батька батьківських прав в судовому порядку є їх ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від здійснення своїх батьківських прав по відношенню до своєї неповнолітньої доньки, не здійснює належного догляду за нею, не забезпечує необхідного медичного догляду, а також не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклується про фізичний і духовний розвиток, її навчання, не забезпечує необхідним харчуванням. Судом також встановлено, що на час розгляду справи [PERSON] проживає, виховується та перебуває на повному утриманні своєї матері [PERSON], а її батько [PERSON] своїх батьківських обов'язків не виконує, аліментів не сплачує, не займається її вихованням, що в свою чергу свідчить про умисне ухилення його від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, що не відповідає принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». За таких обставин, суд оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки в ході судового розгляду знайшли своє повне підтвердження доводи позивача про те, що [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не займається вихованням та розвитком дитини, що свідчить про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав. При цьому, судом при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав також враховується й наданий 31.10.2016 року висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його доньки. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських правах. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що у разі зміни обставин, що слугували підставами для позбавлення його батьківських прав, він не позбавлений права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved