Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

02 жовтня 2019 року, у відповідності до поштового відправлення, представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати за позивачем право власності на Ѕ частину земельної ділянки розміром 0,0400 га, кадастровий номер 7425585500:05:000:3015, що розташована в садовому товаристві [ADDRESS] мотивуючи позов тим, що позивачу належить на праві власності Ѕ частина садового будинку [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,0400 га, що належить відповідачу [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯМ № 618605. Позивач, як співвласник будинковолодіння також набула права власності на спірну земельну ділянку. Ухвалою від 08 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження. 07.11.2019 у встановлений судом строк представник відповідача надала відзив на позовну заяву, у відповідності до якого вказувала про часткове визнання позову, вважаючи, що [PERSON] має право на Ѕ частину земельної ділянки, на якій розташований садовий будинок № 15 , загальною площею 79,8 кв.м, з урахуванням положень ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України, оскільки земельна ділянка одержана [PERSON] в порядку приватизації. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наведені висновки Верховного Суду. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, вказуючи, що [PERSON] має право лише на ту земельну ділянку, на якій розташований садовий будинок. Представник відповідача додатково посилалась на положення ст.57 Сімейного кодексу України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2019 року, за [PERSON] , в порядку поділу спільного майна подружжя, визнано право власності на Ѕ частину садового будинку [ADDRESS]. Рішення суду набрало законної сили. (а.с. 5-11) Як слідує з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] . У відповідності до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0400 га, яка розташована в садівничому товаристві [ADDRESS] (а.с.13) За положеннями п.5 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України, що набув чинності 13.06.2012 земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації є особистою приватною власністю чоловіка, дружини. Згідно з частиною першою статті 81 Земельного кодексу України громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України. Відповідно до пункту 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 згідно з положеннями статей 81, 116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. В свою чергу, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно із цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року в справі № 6-2цс15, 13 квітня 2016 року в справі № 6-253цс16 та 12 жовтня 2016 року в справі № 6-2225цс16, постановах Верховного Суду від 07 серпня 2019 року справа № 303/1734/15-ц, 25 лютого 2019 року, справа № 199/2099/17, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. В постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року, спарва № 548/22/16-ц, на яку посилається представник відповідача у своєму відзиву вказувалось, про рівність часток подружжя на земельну ділянку та, що позивачка набула права власності на спірну земельну ділянку як співвласник будинковолодіння. В зазначеній постанові не встановлювались обставини того, що у разі набуття права власності на будинок, право власності на земельну ділянку виникає у набувача тільки на ту земельну ділянку, що розташована під будинком. Отже, з набуттям [PERSON] права власності на 1/2 частину садового будинку [ADDRESS], до неї, як до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, на якій знаходиться будинок, переходить це право у розмірі частки права власності на ці об`єкти, а саме за [PERSON] підлягає визнанню право власності на Ѕ частину земельної ділянки розміром 0,0400 га, кадастровий номер 7425585500:05:000:3015, що розташована в садовому товаристві [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved