Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

04.10.2019р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трьох років (а.с. № 2-4). В позовній заяві позивачка посилалась на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2014р. Від даного шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2019р. шлюб між сторонами було розірвано. Син проживає разом з матір`ю. Після припинення шлюбно-сімейних відносин, а саме з 28.08.2018р. відповідач не надає матеріальної допомоги, як на утримання дитини, так і на утримання дружини, що змусило позивачку звернутись до суду. Враховуючи викладене, позивачка просила стягувати на її користь з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ј частини від усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28.08.2018р. та аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), до досягнення дитиною трьох років, починаючи стягнення з 28.08.2018р. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 11.10.2019р. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін (а.с. № 13). В наданому до суду 28.10.2019р. відзиві на позовну заяву, відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дитини та просив ухвалити в цій частині справедливе та неупереджене рішення. Проти задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років заперечував з тих підстав, що він не має можливості надавати таку матеріальну допомогу, оскільки він не працює, є аспірантом Дніпровського державного аграрно-економічного університету, крім того є інвалідом III групи та обмежений у працездатності. Також, вважав, що відсутні підстави для стягнення аліментів за минулий час, оскільки позивачка не зверталась з вимогами про стягнення аліментів, а відповідач не ухилявся від матеріальної допомоги сину, що підтверджується переказами з картки та квитанцією, а навпаки, намагався його забезпечувати всебічно. В наданій до суду 12.11.2019р. відповіді на відзиві, представник позивачки - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 21.09.2019р. - а.с. № 12) зазначила, що витяги, які надані відповідачем, не можуть бути враховані як доказ сплати аліментів, а лише можуть підтвердити надання грошових коштів на додаткові витрати для дитини. Так само, і не може бути прийнята до уваги квитанція на покупку пальто, оскільки із квитанції не вбачається, що покупка була саме для сина [PERSON] . Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В наданій суду 25.11.2019р. заяві представник позивачки позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, справу просила розглядати за її відсутності і без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с.№43). В наданій суду 25.11.2019р. заяві відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти задоволення вимог в частині стягнення аліментів на дитину, проте, не за минулий час, а щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дружини просив відмовити в повному обсязі. Крім того, просив справу розглядати за його відсутності (а.с. № 46). За таких обставин, враховуючи письмові заяви сторін, суд розглянув цивільну справу 25.11.2019р. відповідно до положень ст. 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності сторін та без технічної фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2014р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Жовтневим ВДРАЦС реєстраційної служби ДМУЮ (а.с. №9). Сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07.12.2016р. Жовтневим районним у м. Дніпропетровську ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с. № 10). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2019р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. № 11). Рішенням виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради від 20.09.2019р. за № 310 відповідачу визначено способи участі у вихованні сина та спілкуванні з ним (а.с. № 36-37) Дитина проживає разом із матір`ю. Дані обставини не спростовувались відповідачем ані у відзиві на позовну заяву, ані в заяві від 25.11.2019р. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка (батька дитини) до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина має незалежно від того, чи працює вона та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, варто зазначити, що статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та і інших випадках передбаченим цим кодексом. Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності та враховуючи, що відповідач разом з дружиною та дитиною не проживає та не заперечує проти сплати аліментів на утримання малолітнього сина, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо вимог позивачки про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, то суд в цій частині вимог позов задовольняє частково та вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини [PERSON] в розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу) боржника щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, а саме до [INFO] (включно), починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 04.10.2019р. Визначаючи розмір стягнення аліментів на дружину, який дорівнює 1/8 частині, суд приймає до уваги те, що відповідно до довідки про доходи відповідач є аспірантом в Дніпровському державному аграрно-економічному університеті, його стипендія на місяць складає 4824 грн. (а.с.№29). Відповідач є інвалідом 3-ї групи, інвалідність з дитинства (а.с. № 40). Відповідно до довідки про доходи, відповідач [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в м. Дніпрі і отримує соціальну пенсію (а.с. № 28). При визначені розміру аліментів, який стягується на дитину та дружину, судом враховано, що відповідач хоча і не працює, проте отримує стипендію аспіранта та соціальну пенсію та його місячний дохід в середньому в місяць складає 6343 грн. Крім того, по суті ј частина від усіх доходів відповідача є тим мінімумом, який відповідач, як батько, зобов`язаний нести на утримання дитини. Такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, а також з розміром прожиткового мінімуму для дитини до 6 років, який на 2019р. складає з 01.01.2019р. - 1626грн., з 01.07.2019р. - 1699грн., з 01.12.2019р.- 1779грн. Між тим, розмір аліментів на утримання дружини, на стягненні яких наполягає позивачка (1/4 частина) є завищеним з огляду на розмір стипендії та соціальної пенсії відповідача, а також з урахуванням тих обставин, що цим рішенням з відповідача також стягнуті і аліменти на утримання сина до його повноліття у розмірі ј частини доходів боржника. В свою чергу, суд не може покласти в основу рішення про повну відмову у задоволенні позовних вимог аліментів на утримання дружини, надані відповідачем підтвердження грошових переказів на ім`я позивачки, оскільки [PERSON] не довів, що ці кошти ним були перераховані саме, як сплата аліментів. Щодо вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання сина та на утримання дружини за минулий час, а саме з 28.08.2018р., то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити та стягувати аліменти і на утримання сина та утримання дружини від дня пред`явлення позову, а саме з 04.10.2019р., з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за десять років. Між тим, позивачкою не надано жодного доказу того, що вона з 28.08.2018р. вживала заходів задля отримання аліментів, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати. Факт зазначення у рішенні суду від 22.04.2019р. про розірвання шлюбу періоду припинення шлюбних стосунків між сторонами саме з 28.08.2018р. (а.с. № 11), не є підтвердженням намагань позивачки отримати аліменти з цього періоду За вищезазначеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць по кожній з позовних вимог. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536 грн. 80 коп. (768 грн. 40 коп. х 2 позовні вимоги), що є мінімальною ставкою судового збору на 2019р. за майновими вимогами. На підставі викладеного,

Outcome: partial