Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

04.12.2018 року позивач звернулася до суду і просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1 / 4 частини усіх видів доходу. Вимоги мотивує тим, що з 01.06.2007 перебуває з відповідачем у шлюбі. За час шлюбу стала інвалідом ІІ групи і отримує пенсію у розмірі 1452 грн. З середини 2018 року відповідач не надає допомоги, але здатен надавати. 11.12.2018 ухвалою суду прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ухвалою відповідачу з дня вручення ухвали про відкриття провадження встановлено пятнадцятиденний строк - подати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази. Відповідач отримав копію ухвали, позову та документів доданих до нього, але відзив чи доказів не подав. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 01.06.2007 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Також встановлено, що позивач у період шлюбу став інвалідом ІІ групи. У період квітня вересня 2018 року позивачу призначено та виплачено пенсію по інвалідності у розмірі 1452 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою. З встановленого вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є сімейними та врегульовані ст.ст. 75, 77, 79-81 СК України, відповідно до положень яких дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Зокрема згідно ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 3 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Згідно ч. 4 ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Поряд з цим згідно ст.ст. 29, 19, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» інвалідам II групи соціальні пенсії призначаються в розмірі 100 процентів мінімального розміру пенсії за віком. Згідно ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. З наведених положень ч. 4 ст. 75 СК України та встановлених обставин вбачається, що позивач не є особою яка потребує матеріальної допомоги, оскільки пенсія перевищує прожитковий мінімум особи яка втратила працездатність. Розмір пенсії позивача за період квітня вересня 2018 року - 1452 грн. перевищує встановлений мінімум у сумі 1435 грн.. Відтак суд вважає, що заявлені вимоги позивача є не обґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed