Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

03.06.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, [PERSON] , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , про визнання незаконним та скасування розпорядження та про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що з 2000 по 2016 роки разом з родиною постійно проживав в однокімнатній квартирі [ADDRESS] , проводив поточний ремонт, сплачував комунальні платежі, ніхто та ніколи не виявляв заперечень щодо їх проживання, однак 21.12.2016 року невідомі особи без відповідних законних на те підстав, насильницьким шляхом виселили його родину із займаної квартири. Позивач вважає, що розпорядженням №250564 від 09.11.2016р., постановлене Департаментом міського господарства Одеської міської ради та подальша приватизація квартири, були здійснені всупереч законних прав та інтересів подружжя позивачів та під час їх фактичного проживання в спірному приміщенні. Справа на підставі авторозподілу надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Шкамерди К.С. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від\~04.06.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від\~01.07.2019 року провадження у справі відкрито у загальному порядку. 12.08.2019р. до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому зазначається, що райадміністрація не видавала на ім`я позивача ордеру на вселення до спірної квартири, а також не укладала відповідного договору найму з ним, при цьому, позивачем не надано жодного належного документу, що підтверджує правомірність його вселення до квартири. Враховуючи наведене, позивач взагалі не має права користуватися спірною квартирою, до якої він незаконно вселився разом з родиною, а тому, не є особою чиї права можуть порушуватися оскаржуваними адміністративно-розпорядчими актами. 14.08.2019 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. У зв`язку з повторним авторозподілом на підставі наказу від 16 вересня 2019 року №50-ос/с голови суду про відрахування зі штату Приморського районного суду м. Одеси судді Шкамерди К.С., у зв`язку із закінченням терміну відрядження, вказана цивільна справа передана судді Свяченій Ю.Б. для розгляду по суті. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2019р. справу прийнято суддею Свяченою Ю.Б. до свого провадження в порядку загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання на 03.12.2019р. 03.12.2019 року у підготовче засідання з`явився представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, засідання відкладено на 16.01.2020 року. 16.01.2020 року у підготовче засідання з`явився представник відповідача [PERSON] , інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, засідання відкладено на 25.02.2020 року. 24.02.2020 року до суду від представника позивача надійшла заява про виклик та допит свідків. 25.02.2020р. на електронну адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка заперечує проти задоволення позовних вимог, з огляду на те, що вона та її донька є законними власниками спірного приміщення, її мати - [PERSON] використовувала його, як підсобне ще з 1980 р.р. В 2000 році відповідачка за проханням сусідки дозволила її рідному брату [PERSON] , який є позивачем по справі тимчасово зберігати там свої особисті речі та професійне обладнання. В свою чергу, позивач самовільно, без дозволу повноважних органів та дозвільних документів підключився до електричних, газових та водопостачальних мереж, привів до приміщення [PERSON] та почав там незаконно проживати, не сплачуючи комунальні платежі та приховуючись від перевірок. На неодноразові звернення [PERSON] звільнити вказане приміщення, позивач та його співмешканка не реагували, допоки в грудні 2016 року вони не з`їхали з займаного приміщення, заливши його в аварійному стані. Разом з відзивом на позовну заяву відповідачка надіслала до суду клопотання про поновлення строків на подачу відзиву, в якому заначила, що позовної заяви досі не отримала, її представником по справі була Адвокат Швець Катерина Олегівна, однак у зв`язку із матеріальними труднощами, усі зобов`язання по Договору про надання правової допомоги були припинені, а тому вона не мала можливості завчасно надати до суду відзив на позовну заяву. У зв`язку з чим, просила суд поновити строк на подачу відзиву та залучити його до матеріалів справи. 25.02.2020р. до суду надійшла заява [PERSON] про залучення її до участі у справі у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у зв`язку з тим, що з 2000 року вона разом з позивачем та малолітнім сином проживали в спірній квартирі, проводили ремонт, оплачували комунальні послуги, відтак, заявлена позивачем позовна вимога впливає на її права та обов`язки. Разом з заявою про залучення в якості третьої особи, [PERSON] надала до суду зустрічну позовну заяву до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, [PERSON] , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації м. Одеси про визнання протиправним та скасування розпорядження та свідоцтва про право власності та просила залучити її до спільного розгляду разом із первісною позовною заявою [PERSON] . В обґрунтування своєї позиції, [PERSON] зазначила, що майже 16 років вона разом з чоловіком проживала в однокімнатній квартирі [ADDRESS] , жодний уповноважений орган за весь період проживання з 2000 по 2016 рік не звертався з вимогою звільнити займану квартиру, однак, в грудні 2016 року невідомі особи виселили її сім`ю із малолітньою дитиною, чим порушили їх право на мирне володіння майном. Згодом [PERSON] стало відомо, що на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації №726 від 12.10.2016 року [PERSON] та її доньці, в порушення житлових прав родини [PERSON] , було надано у користування підсобне приміщення площею 18,97 кв.м., яке розташоване на першому поверсі противорітнього флігелю буд. [ADDRESS] , хоча законодавчому визначенню «підсобного приміщення», виділена відповідачці та фактично займала родиною [PERSON] квартира [ADDRESS] , не відповідає. На думку третьої особи, згадане розпорядження та видане на підставі нього свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна від 09.11.2016р. є незаконними та підлягають скасуванню. 25.02.2020 року у підготовче засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. У зв`язку з неявкою сторін, засідання відкладено на 29.04.2020 року. 29.04.2020 року у підготовче засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. У зв`язку з неявкою сторін, засідання відкладено на 23.06.2020 року. 23.06.2020 року у підготовче засідання з`явився представник відповідача [PERSON] , інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, засідання відкладено на 21.07.2020 року. 21.07.2020 року на електронну адресу суду від представника [PERSON] надійшли заперечення на заяву [PERSON] про залучення у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в яких зазначається, що заява подана з порушенням норм процесуального законодавства та не повинна прийматися до спільного розгляду з первісним позовом, крім того, [PERSON] не має жодного права на користування спірною квартирою, до якої вона з чоловіком незаконно вселилася, а тому не є особою чиї права можуть порушуватися. 10.11.2020 року у підготовче засідання з`явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, також з`явився представник відповідача [PERSON] , який проти задоволення позовних вимог заперечував, інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Протокольною ухвалою від 10.11.2020 року по справі оголошено перерву до 24.11.2020р. для виклику в судове засідання [PERSON] 16.11.2020 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. 24.11.2020 року до суду від представника позивача надійшла заява про відмову від заявленого клопотання про виклик свідків. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.11.2020р. до участі у справі в якості третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору залучено [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.11.2020р. до спільного розгляду із первісною позовною заявою прийнято позовну заяву [PERSON] про визнання протиправним та скасування розпорядження №726 від 12.10.2016р., розпорядження №250564 від 09.11.2016р. та свідоцтва про право власності на житло. 04.12.2020 року на електронну адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, з огляду на відсутність її порушеного права. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначає, що відповідно до ордеру №1308 серія ЦР від 22.01.1980р. вона разом з мамою - [PERSON] вселилася до квартири [ADDRESS] . Надалі на підставі рішення Виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів №510 від 19.09.1980р., її мамі - [PERSON] було передано у користування підсобне приміщення площею 6,0 кв.м. як складову квартири [ADDRESS] , з урахуванням того, що частина колишньої кватири [ADDRESS] була списана з житлового фонду під підсобне приміщення двірника та за призначенням не використовувалась. На підставі розпорядження Приморської райадміністрації ОМР №665 від 14.09.2016р. особовий рахунок [PERSON] був закритий у зв`язку зі зняттям з реєстрації на інше місце мешкання та відкрито особовий рахунок доньці [PERSON] на одну кімнату житлової площі 15,53 кв.м. ізольованої квартири [ADDRESS] , на склад родини в 2 особи (вона та дочка [PERSON] ). На підставі розпорядження Приморської райадміністрації ОМР №726 від 12.10.2016р., відповідачці, як наймачу ізольованої квартири [ADDRESS] , було надано підсобне приміщення площею 18,97 кв.м., яке розташовано на першому поверсі противорітнього флігелю зазначеного будинку на склад родини в 2 особи. В подальшому, на підставі розпорядження органу приватизації №250564 від 09.11.2016р. [PERSON] та її доньці [PERSON] квартира [ADDRESS] разом з підсобними приміщеннями (загальною площею 54 кв.м.) було передано у спільну часткову власність, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 09.11.2016р. Позивачу в даному нежитловому приміщенні в 2000 році [PERSON] дозволила зберігати свої особисті речі та обладнання, однак, він незаконно почав там проживати та незрозуміло чому, без відома та дозволу [PERSON] та її матері, привів проживати до вищезазначеного підсобного приміщення [PERSON] , самовільно без дозволу повноважних органів та дозвільних документів підключився до електричних, газових та водопостачальних мереж та відмовлявся звільнити дане нежитлове приміщення, не сплачував за нього будь-які кошти, псував та влаштовували там безлад, допоки у 2016 році їх не виселили за допомогою поліції. 04.12.2020 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. 07.12.2020 року у підготовче засідання учасники справи не з`явилися, представник позивача надіслав клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, представник відповідача [PERSON] надіслав клопотання про проведення судового засідання без участі, проти закриття підготовчого провадження не заперечував. Судове засідання відкладено на 04.02.2021 року. 04.02.2021 року у підготовче засідання позивач та його представник не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлялись. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення клопотання про витребування доказів. Представник [PERSON] , як третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору не заперечувала проти задоволення клопотання про витребування доказів. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись, про причини неявки суд не повідомляли. Протокольною ухвалою суду від 04.02.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 31.03.2021 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.02.2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та витребувано належним чином завірені копії документів. 29.03.2021р. у підготовче засідання з`явилися представник позивача, представник третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору та представник відповідача - [PERSON] , інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Протокольною ухвалою суду від 29.03.2021 року суд на місці ухвалив оголосити перерву на 07.06.2021р., надавши можливість ознайомитися з матеріалами справи. 07.06.2021 року на електронну адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій зазначається, що з моменту нібито порушеного права Абакумової пройшло більше ніж 3 роки, строк позовної давності закінчився ще 21.12.2019р., у зв`язку з чим [PERSON] було подано позовну заяву зі спливом встановленого строку позовної давності та не наведено жодних обґрунтованих підстав, що дали б змогу дійти висновку про поважність пропущення такого строку. 04.08.2021 року у судове засідання з`явилися представник позивача та представник третьої особи, що заявляє самостійні позовні вимоги на предмет спору, інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, від представника відповідача - [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із знаходженням у відпустці. Протокольною ухвалою від 04.08.2021р. суд на місці ухвалив задовольнити клопотання та оголосив перерву на 19.10.2021р. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні 22.11.2021 року представник позивача позов підтримав, просив задовольнити, представник третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору зустрічний позов підтримав, представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовів заперечував, інші учасники справи до суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, суд, зважаючи на належне сповіщення сторін, згоду присутніх у судовому засіданні осіб, з урахуванням положення ст. 223 ЦПК України, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представника Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та Органу опіки та піклування Приморської районної адмінінстрації м. Одеси. \~ Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22.01.1980 року [PERSON] та [PERSON] , що є відповідачкою по справі, вселилися до квартири [ADDRESS] на підставі ордеру №1308 серія ЦР від 22.01.1980р. Згідно Р-8, п-11 рішення Виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів №510 від 19.09.1980р., по [ADDRESS] списана з житлового фонду (1к.-6,0 кв.м.) під підсобне приміщення двірника та за призначенням не використовувалась. У зв`язку з чим, було задоволено клопотання домового комітету адміністрації Одеського заводу «Кінап» та передано [PERSON] дане приміщення під підсобне до квартири [ADDRESS] . 14.09.2016 року особовий рахунок [PERSON] на 1к. * 15,53 кв.м. був закритий, у зв`язку зі зняттям з реєстрації на інше місце мешкання. Відкрито особовий рахунок дочці [PERSON] , на одну кімнату житловою площею 15,53 кв.м., ізольованої квартири [ADDRESS] , на склад родини в 2 особи (вона та дочка [PERSON] ) на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №665 від 14.09.2016р. На підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №726 від 12.10.2016р., громадянці [PERSON] , як наймачу ізольованої квартири [ADDRESS] , було надано підсобне приміщення площею 18,97 кв.м. (11,62 + 7,35), яке розташоване на першому поверсі противорітнього флігелю зазначеного будинку, на склад родини в 2 особи (вона, дочка [PERSON] ). 15.11.2016 року [PERSON] на підставі вищезазначених документів звернулася до органу приватизації із заявою з метою оформлення передачі кв. [ADDRESS] разом з підсобним приміщенням, які вона займала із донькою на умовах найму у приватну власність у рівних частках : [PERSON] та її доньці [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. На підставі розпорядження органу приватизації №250564 від 09.11.2016р. [PERSON] та [PERSON] квартира [ADDRESS] разом з підсобними приміщеннями (загальною площею 54 кв.м.) було передано у спільну часткову власність, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, зареєстрованим в реєстрі за №8-25104 від 09.11.2016р. Вищевикладене дає змогу дійти висновку про правомірність набуття [PERSON] та [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] разом з підсобними приміщеннями (загальною площею 54 кв.м.). За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Положеннями ст.41\~Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В свою чергу, позивач та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] стверджують, що з 2000 по 2016 роки відкрито володіли та користувалися однокімнатною квартирою [ADDRESS] , проводили поточний ремонт та сплачували комунальні платежі. Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів правомірності вселення родини до вказаного приміщення сторонами до суду не надано. Документи, надані позивачем, а саме: абонентський договір №3495 від 21.02.2008р., договір про надання послуг мережі Internet від 15.12.2010 року, Акт про проживання, довідка Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» №143, історія розвитку дитини [PERSON] жодним чином не підтверджують правомірність вселення [PERSON] та [PERSON] разом з їх спільною дитиною до спірного нерухомого майна, а також правомірність набуття речових прав на нього. Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.1, 2 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.58 ЖК УРСУ на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст.61 ЖК УРСУ користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач без дозволу повноважних органів самовільно підключився до електричних, газових та водопостачальних мереж, не сплачував платежі за комунальні послуги, здійснював неодноразове залиття та шкодив майну. Дані обставини підтверджуються листом приморської районної адміністрації Одеської міської ради №А-3912 від 16.12.2016р., Актом про порушення ЦРЄС-ОРБП №036421 від 16.11.2016р., Актом про порушення ЦРЄС-ОРБП №036426 від 22.11.2016р., Актом ПАО «Одесагаз» на відключення від 22.11.2016р., Актом обстеження від 02.11.2016р. та приписом КП ЖКС «Порто-Франківський» від 02.11.2016р. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази (технічна документація, правовстановлюючі документи тощо), підтверджуючі існування відокремленої однокімнатної квартири [ADDRESS] , яка складається з житлової кімнати, кухні, туалету, коридору, щодо якої, на думку позивача та третьої особи, були порушені їх житлові права. Так, згідно відповіді КП «БТІ» Одеської міської ради від 02.07.2021р., інвентаризаційна справа стосовно квартири під [ADDRESS] , в комунальному підприємстві не зареєстрована. В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що існує квартира [ADDRESS] , до якої були приєднані підсобні нежитлові приміщення площею 6,0 кв.м. (на підставі рішення Виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів №510 від 19.09.1980р.) та площею 18,97 кв.м. (на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №726 від 12.10.2016р.) та яка належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність у позивача [PERSON] та третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] будь-яких речових прав на спірне нерухоме майно та, як наслідок, про відсутність порушених прав позивача та третьої особи, на захист яких вони звернулись до суду. Отже, задоволення позовних вимог позивача та третьої особи [PERSON] щодо визнання незаконним та скасування розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №726 від 12.10.2016 року, розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської ради №250564 від 09.11.2016р. та свідоцтва про власності на житло від 09.11.2016. не відповідає завданню цивільного судочинства, яке полягає в ефективному захисті саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та порушить право власності позивача. Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення фізичною особою прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18 відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до частини 6\~статті 81 Цивільного процесуального кодексу України\~доказування не може грунтуватися на припущеннях. Частиною 1\~статті 76 Цивільного процесуального кодексу України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Щодо заяви представника [PERSON] про застосування строків позовної давності до позовних вимог третьої особи, що заявляє позовні вимоги на предмет спору - [PERSON] . Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Дані правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц; від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц; від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80); від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61); № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61); від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71); від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134); від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51). Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позивач та третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору не довели належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилалися як на підстави задоволення позовних вимог, а тому, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] та [PERSON] у задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed