Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

04.08.2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ«[PERSON] та Кредит» , в якому після зменшення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних за невиконання зобовязання за договором банківського вкладу «Класік» в іноземній валюті в розмірі 83,71 доларів США. Свої вимоги мотивує тим, що 18.06.2014 року між ним та відповідачем ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» у особі Охтирського відділення №31 Полтавської філії, укладено договір банківського вкладу «Класік» в іноземній валюті в розмірі 5000 доларів США, строком на сім місяців, зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 12% річних. Строк закінчення договору 18 січня 2015 року. У зазначену дату він звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак йому було відмовлено з посиланням на фінансові труднощі. В подальшому направлено до банку листа з вимогою про повернення коштів. Після цього банком йому повернуто частково суму депозиту у розмірі 1200 доларів США частинами по 100 доларів США. Решта суми депозиту не виплачена по день звернення до суду із позовом. Банк прострочив виконання зобовязання , тому слід застосувати ч.2 ст. 625 ЦК України та стягнути з відповідача на його користь 3% річних за прострочення виконання зобовязання, що за період з 18.01.2015р. по 06.10.2015р. складає 83,71 доларів США. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив повністю задовольнити позов. Також повідомив, що при зверненні до банку після закінчення строку дії вкладу позивачу були виплачені відсотки у розмірі 310,67 доларів США, потім, протягом січня-лютого 2015р. сплачена частково сума вкладу у розмірі 1200,00доларів США по 100,00 доларів США за одну виплату, таким чином на даний час банком не повернено 3800,00 доларів США. Представник ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» в судове засіданні не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 30.09.2015р. від ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» до суду надійшло письмове заперечення, в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що 17.09.2015р. Правлінням НБУ прийнято постанову № 612, згідно якої ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. 17.09.2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171 про запровадження з 18.09.2015р. тимчасової адміністрації в АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку. Тому вважають, що вимоги позивача підпадають під обмеження, встановлені положеннями п.п.1, 2, 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно яких заборонено нарахування неустойки (штрафів, пені), за невиконання чи неналежне виконання зобовязань перед кредитором, за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку. (а.с. 46-47) Суд, вислухавши пояснення представника позивача, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 18 червня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» укладено договір-заяву №331832/120774/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» в іноземній валюті строком на сім місяців до 18 січня 2015 року, з процентною ставкою в розмірі 12 % річних, сума вкладу 5000 доларів США (еквівалент у гривнях 58802 грн. 22 коп.), що підтверджується копією договору. (а.с. 5). Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.07.2015р. у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «[PERSON] та Кредит» про стягнення боргу по вкладу, відсоткам та моральної шкоди, яке набрало законної сили, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти за банківським строковим вкладом в розмірі 3800,00доларів США.(а.с.52-53) Вказаним рішенням суду від 17.07.2015р., встановлено, що 19 січня 2015 р. [PERSON] банком повернуто 310,67 доларів США - відсотків за депозитом та 1200 доларів США рівними сумами по 100 доларів США, що відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Таким чином, суд вважає доведеним, що позивач 19.01.2015р. вчинив дії , які свідчать про намір позивача припинити дію депозитного договору, що зумовлює обовязок банку повернути депозитні кошти з процентами. Судом встановлено, що в рахунок виплати вкладу [PERSON] отримував від АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» по 100,00доларів США в період з 28.01.2015р., по 16.02.2015р., що підтверджується копіями заяв на видачу готівки від 28.01.2015р., від 29.01.2015р., від 30.01.2015р., від 03.02.2015р., від 04.02.2015р., від 05.02.2015р., від 06.02.2015р., від 10.02.2015р., від 11.02.2015р., від 12.02.2015р., від 13.02.2015р., від 16.02.2015р..(а.с.39-41) Доказів в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України, які б підтверджували, що сума заборгованості за депозитом виплачена позивачу, відповідачем до суду не надано. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 526 та ст.1058 ЦК України зобов'язання банку з поверненням вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу готівкою, надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на відсутність у ст.ст. 599, 600, 604-609 ЦК України такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК. З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, однак не погоджується з розрахунком позивача з таких підстав. Відповідно до розрахунку позивача 3 % річних за період з 18.01.2015р. по 06.10.2015р. становлять 83,71 доларів США. (а.с.36) Судом встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 171 від 17.09.2015р. в АТ «Банк «[PERSON] та кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію з 18.09.2015р. та призначено уповноважену особу Фонду. (а.с. 50-51) Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. За таких обставин, у спорах, пов'язаних із виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, відповідно до п.3 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку. Враховуючи викладене, суд вважає, що 3 % річних за порушення грошового зобовязання слід стягнути за період з 19.01.2015р. по 17.09.2015р. включно та у національній валюті України за курсом НБУ на день прийняття судового рішення - 21.21564грн. за долар США, беручи до уваги правову природу 3% річних як особливої міри відповідальності. Таким чином, сума трьох процентів річних, що підлягає стягненню на користь позивача у зв'язку із невиплатою банком вкладу після закінчення строку дії договору банківського вкладу та до введення тимчасової адміністрації, тобто з 19.01.2015р. по 17.09.2015р., з урахуванням виплат по 100 доларів США, становить 1651,00грн. ( 5000 х 21.21564 х 3% : 365 х 10дн. = 87,19грн.; 4900 х 21.21564 х 3% : 365 х 1дн. = 8,54грн.; 4800 х 21.21564 х 3% : 365 х 1дн. = 8,37грн.; 4700 х 21.21564 х 3% : 365 х 4дн. = 33,48грн.; 4600 х 21.21564 х 3% : 365 х 1дн. = 8,02грн.; 4500 х 21.21564 х 3% : 365 х 1дн. = 7,85грн.; 4400 х 21.21564 х 3% : 365 х 1дн. = 7,69грн.; 4300 х 21.21564 х 3% : 365 х 4дн. = 29,99грн.; 4200 х 21.21564 х 3% : 365 х 1дн. = 7,32грн.; 4100 х 21.21564 х 3% : 365 х 1дн. = 7,15грн.; 4000 х 21.21564 х 3% : 365 х 1дн. = 6,98грн.; 3900 х 21.21564 х 3% : 365 х 3дн. = 20,40грн.; 3800 х 21.21564 х 3% : 365 х 214дн. = 1418,02грн.) При вирішенні питання щодо відшкодування позивачу витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, в тому числі, належать витрати на правову допомогу. Відповідно ст. 84 ЦПК України - витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків, надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В обґрунтування вимог про компенсацію витрат на правову допомогу представником позивача [PERSON] [PERSON] надано договір про надання правової допомоги від 05.07.2015р., укладений між [PERSON] та [PERSON], квитанцію про оплату правової допомоги від 05.07.2015р. на суму 3500,00 грн., акти виконаних робіт.(а.с.55-57) Судом встановлено, що [PERSON] надавалась правова допомога під час участі в судовому засіданні, а саме: 12.08.2015 р., 25.08.2015р., 21.09.2015р. та 06.10.2015р. загальною тривалістю 21хв. , що підтверджується журналом судового засідання. (а.с. 14, 20, 33, 58) [PERSON] в межах договору про надання правової допомоги вчинялися також і інші дії поза судовим засіданням, а саме: підготовка позовної заяви, розрахунок ціни позову, консультації. Враховуючи норми ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», розмір компенсації витрат на правову допомогу при розгляді даної справи у погодинному розмірі не може перевищувати 487 грн. 20 коп. (1218 грн. х 40%) та бути нижчим 7,29грн. За таких обставин, враховуючи характер спірних правовідносин, незначну ступінь складності справи, граничний (максимальний ) та мінімальний розміри компенсації витрат на правову допомогу у погодинному розмірі, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним визначити витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, які підлягають відшкодуванню відповідачем позивачу у розмірі 200,00грн.. Враховуючи, що розмір задоволених вимог за позовом [PERSON] становить 93%, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» на користь [PERSON] відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 186,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial