Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

04.11.2021 року до суду звернувся позивач АТ «УКРСИББАНК», представник позивача, адвокат Останкова В.О., з позовом про стягнення заборгованості до відповідачів [PERSON] і [PERSON] 16.11.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17.11.2021 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду у спрощеному провадженні без виклику сторін на 24.12.2021 року. Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11487587000 від 08.02.2017 року в сумі 158 198 грн. 57 коп. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: ПАТ «Укрсиббанк», правонаступником якого є АТ «УКРСИББАНК» на підставі рішення загальних зборів банку від 17.10.2018 року про заміну типу товариства та його найменування та [PERSON] , уклали договір про надання споживчого кредиту № 11487587000 від 08.02.2017 року. Підписавши даний договір відповідач погодився з викладеними в договорі Правилах споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які оприлюднені на у офіційному виданні «Урядовий кур`єр» № 117 від 03.07.2014 року та розміщені на сайті Банку. Правила є невід`ємною частиною кредитного договору і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього кредитного договору. Відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту позивач надав відповідачу кредит у загальній сумі 197449.23 грн., шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника. Відповідач зобов`язувався щомісячно повертати кредит у повному обсязі та сплачувати проценти шляхом сплати 08 числа кожного місяця ануїтетних платежів у розмірі 3053.19 грн., але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 06.03.2028 року, що підтверджується виписка з рахунку. За користування кредитними коштами позичальник зобов`язувався сплатити проценти у розмірі 15.00% річних та у розмірі і порядку, встановленому п. 1.2.9 кредитного договору та п. 1.3 Правил. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука [PERSON] , згідно договору поруки № 268330 (основний борг) та № 268330 (проценти та інші платежі) від 08.02.2017 року. Всупереч умов договору про надання споживчого кредиту відповідач не здійснює своєчасних платежів для погашення суми заборгованості та процентів протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Станом на 12.10.2021 року заборгованість за кредитним договором становить 158 198.57 грн.., з яких - 156 242.74 грн., заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена у розмірі 7860,22 грн.; -1869.58 грн., - заборгованість за процентами за користування кредитом; -86.25 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договір термін. Позивач направив відповідачам вимоги про усунення порушень кредитного договору та у разі непогашення простроченої заборгованості - про дострокове повернення кредиту. Відповідачі вимоги банку не задовольнили, заборгованість не погасили, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідачі в установлений судом строк відзиву на позовну заяву не надали. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що ПАТ «Укрсиббанк», правонаступником якого є АТ «УКРСИББАНК» на підставі рішення загальних зборів банку від 17.10.2018 року про заміну типу товариства та його найменування та [PERSON] , уклали договір про надання споживчого кредиту № 11487587000 від 08.02.2017 року. Підписавши даний договір відповідач погодився з викладеними в договорі Правилах споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які оприлюднені на у офіційному виданні «Урядовий кур`єр» № 117 від 03.07.2014 року та розміщені на сайті Банку. Правила є невід`ємною частиною кредитного договору і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього кредитного договору. Відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту позивач надав відповідачу кредит у загальній сумі 197449.23 грн., шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника. Відповідач зобов`язувався щомісячно повертати кредит у повному обсязі та сплачувати проценти шляхом сплати 08 числа кожного місяця ануїтетних платежів у розмірі 3053.19 грн., але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 06.03.2028 року, що підтверджується виписка з рахунку. За користування кредитними коштами позичальник зобов`язувався сплатити проценти у розмірі 15.00% річних та у розмірі і порядку, встановленому п. 1.2.9 кредитного договору та п. 1.3 Правил. Таким чином судом встановлено, що між позивачем і [PERSON] був укладений кредитний договір у належній формі та погоджені всі його істотні умови. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Судом встановлено, що укладений між сторонами договір раніше не оспорювався та не визнавався судом недійсним. Крім того відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем вносились грошові кошти на погашення кредиту, тобто відповідач фактично виконував умови укладеного договору. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Частино 2 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним з відповідачем договором споживчого кредиту, що підтверджується договором. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] , порушувала умови укладеного Договору, зокрема не надавала своєчасно та в повному обсязі банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору Станом на 12.10.2021 року заборгованість за кредитним договором становить 158 198.57 грн.., з яких - 156 242.74 грн., заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена у розмірі 7860,22 грн.; -1869.58 грн., - заборгованість за процентами за користування кредитом; -86.25 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договір термін. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України - Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Доказів тог, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання та сплатив заборгованість за укладеними кредитними договорами суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України - Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами знайшло своє підтвердження порушення прав позивача, яке виражається в неналежному виконанні відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним договором про надання споживчого кредиту , щодо повернення кредитних коштів. Тому у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд приходить до висновку про наявність підстав для їх задоволення і стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за укладеним договором про надання споживчого кредиту № 11487587000 від 08.02.2017 року в загальній сумі 158 198.57 грн.., з яких - 156 242.74 грн., заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена у розмірі 7860,22 грн.; -1869.58 грн., - заборгованість за процентами за користування кредитом; -86.25 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договір термін. Судом також встановлено, що в забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука [PERSON] , згідно договору поруки № 268330 (основний борг) та № 268330 (проценти та інші платежі) від 08.02.2017 року. Відповідно до умов договорів поруки відповідач [PERSON] несе відповідальність перед позивачем за неналежне виконання, або невиконання боржником [PERSON] взятих на себе зобов`язань в повному об`ємі, тобто за повернення кредиту та за сплату процентів за його користування, за оплату додаткових процентів, а також за погашення збитків, які поніс Кредитор через невиконання або неналежне виконання боржником умов кредитного договору. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з боржником за кредитним договором також підлягають задоволенню, так як вимога про стягнення заборгованості з поручителя пред`явлена в строки, передбачені ст. 559 ЦК України. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором 11487587000 від 08.02.2017 року в загальній сумі 158 198.57 грн.., з яких - 156 242.74 грн., заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена у розмірі 7860,22 грн.; -1869.58 грн., - заборгованість за процентами за користування кредитом; -86.25 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договір термін. так як відповідач [PERSON] свої обов`язки за укладеним кредитним договором виконувала неналежним чином, тому і виникли підстави для відповідальності у поручителя - відповідача [PERSON] в солідарному з боржником порядку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1135.00 грн. з кожного так як заборгованість за кредитним договором з відповідачів стягується в солідарному порядку.

Outcome: approved