Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

02.07.2018 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою «усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням». Позивач до судового розгляду справи звернувся з письмовою заявою, в якій вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить суд розглянути справу у відсутність позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно з вимогами ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили, судова повістка - виклик направлені відповідачам на останню відому суду адресу, крім того на офіційному сайті судової влади України 13.09.2018р. розміщено оголошення про час місце та дату розгляду справи, і тому і тому в силу ст.128 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачами відсутня, що дозволило суду за клопотанням позивача, згідно вимог ст. 211 ЦПК України, ухвалити рішення на підставі наявних у суду матеріалів. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Оскільки відповідачі був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не зявилсиь без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 29.10.1997р. В березні 2001р. позивач одружився та на прохання дружини зареєстрував до належного йому будинку сина дружини, [PERSON], який проживав в будинку до 2004р., після чого виїхав на заробітки за межі України та більше за місцем реєстрації не мешкав. Зазначена обставина підтверджується актом №201 від 22.06.2018р., складеного головою квартального комітету №6 та засвідченого керівником ТК «Центральний» (а.с.7). В 2013 році позивач дозволив зареєструвати в будинку дочку дружини [PERSON], яка в тому ж році також виїхала за межі України та з того часу не проживає за місцем реєстрації. Зазначена обставина підтверджується актом №220 від 26.06.2018р., складеного головою квартального комітету №6 та засвідченого керівником ТК «Центральний» (а.с.8). Реєстрація відповідачів у будинку створює позивачу певні труднощі у володінні, користуванні та розпоряджанні свої майном. Також реєстрація відповідачів в зазначеному будинку змушує позивача нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг за особу, яка фактично не проживає в квартирі. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування, розпоряджання своїм майном незалежно від місця проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України. громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 7 закону України «Про свободу пересування та вибір місця проживання в Україні»; п. 11; п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених. постановою КМ України від 2 березня 2016 р. № 207, орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала необхідних документів або інформації. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. В судовому засіданні встановлено, що право власності на будинок за адресою [ADDRESS] зарееєстровано за [PERSON], відповідачі в будинку не проживають більше двох років, не сплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несуть інших витрат по утриманню будинку, не приймають участі у спільному побуті, в зв'язку з чим втратили право на користування житлом в цьому будинку. Суд вважає, що та обставина, що відповідачі продовжують бути на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS], порушує законні права позивача, таким чином вимога позивача щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням підлягає задоволенню шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved