Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

03 березня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , 3-тя особа: Первомайська територіальна громада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого, послався на таке: він є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Квартира йому належить на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.10.2020 року, право власності якого зареєстровано у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.10.2020 року. Колишній власник квартири, відповідач по справі [PERSON] , який на час укладення договору купівлі - продажу квартири діяв через представника за довіреністю [PERSON] , всупереч п. 5.6 вищевказаного договору самостійно не знявся з реєстрації у спірному житлі, що порушує права власника квартири. Вважає, що відповідно до ст. 391 ЦК України може поставити питання перед судом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, тому і звернувся до суду з відповідним позовом. Позивач до судового засідання не прибув, проте надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач до судового засідання не прибув, хоча були належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, якихось заперечень суду не надав. Від третьої особи до суду також надійшла заява з проханням розглянути справу у відсутність їх представника, не заперечують проти визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивач [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.10.2020 року, право власності якого зареєстровано у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.10.2020 року (а.с.9-11). Колишній власник спірної квартири, відповідач по справі [PERSON] , всупереч п. 5.6 договору купівлі-продажу квартири від 23.10.2020 року з реєстраційного обліку по спірній квартирі не знявся та лишається зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ВК Первомайської міської ради Харківської області від 09.03.2021 року (а.с.17), що прямо порушує права нового власника, обмежує його у праві розпорядження своїм майном, а також створює для нього додаткові витрати, оскільки усі комунальні послуги нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб, які відповідно сплачує лише позивач по справі (новий власник квартири). Договір купівлі-продажу трикімнатної ізольованої квартири за адресою: [ADDRESS] від 23 жовтня 2020 року є дійсним, його не змінено, не скасовано та не визнано у судовому порядку недійсним. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А згідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна, тобто після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, права, як власника квартири у продавця, [PERSON] припинилися, а реєстрація місця проживання у спірному житлі не дає йому права проживання у ній, що порушує права позивача, як нового власника квартири. Крім того позивач по справі вимушений нести додаткові витрати пов`язані з утриманням спірної квартири, тобто самостійно сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача по справі (колишнього власника квартири), які вимушено нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов`язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду вимоги позивача законні та обґрунтовані, повністю підтверджені письмовими доказами по справі, тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт незаконної реєстрації відповідача у спірному житловому приміщенні. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved