Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

04.12.2017 позивач [PERSON] подала до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області позовну заяву про визнання права власності на житловий будинок за набувальною власністю, відповідач [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що до укладення шлюбу з [PERSON] (актовий запис №515 від 10.12.2011 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області) під прізвищем «Дрозд» 15 травня 2000 року уклала договір в Українській універсальній біржі про купівлю-продаж за 2000 грн. жилого будинку загальною площею 59,8 кв.м. за адресою: м.Миргород вул.Колгоспна, 70а, вартість якого на день подання позовної заяви відповідно до довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» становить 132789 грн.. Земельна ділянка при будинку площею 580 кв.м. не приватизована. На протязі 17 років позивач добросовісно володіла будинком на підставі договору який не було посвідчено нотаріально. Будинок з господарчими спорудами 25.04.2000 позивач зареєструвала в ДКП «Миргородтехінвентаризація» на своє імя, постійно ремонтувала будинок за власні кошти, дбала про нього, на її імя були оформлені договори про надання комунальних послуг: постачання газу, електроенергії. У вказаному будинку позивач мешкає по дату подання позовної заяви. В силу юридичної необізнаності позивачем договір купівлі будинку було укладено на Українській універсальній біржі та нотаріально не посвідчений. Позивач повністю виконала умови договору купівлі-продажу будинку, розрахувалася з продавцем, отримала від продавця всі права та документи на будинок - технічний паспорт. 14.12.2017 ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду було відкрито провадження у справі за вказаною вище позовною заявою [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок за набувальною власністю, відповідач [PERSON] Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 06 березня 2018 року в звязку з набранням чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України справу за позовною заявою [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок за набувальною власністю, відповідач [PERSON] постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (а.с.28, 29). 07.03.2018 на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] про приєднання до матеріалів справи за її вказаним вище позовом уточнену позовну заяву, в якій позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на будинок №70-А по вул.Колгоспна в м.Миргороді Полтавської області: житловий будинок літ. «А-1», гараж-сарай літ. «В», погріб літ. «г», убиральню літ. «Д», колодязь, огорожу, газопровід /згідно технічного паспорту на будинок від 22.01.2016 р./. Уточнюючи позовні вимоги позивач вказує, що відповідно положень діючого на момент укладення договору купівлі-продажу будинку №70-А по вул.Колгоспна в м.Миргороді Полтавської області ЗУ «Про власність» та Цивільного кодексу Української РСР покупець будинку (дошлюбне прізвище «Дрозд») що є позивачем за даною цивільною справою [PERSON] та продавець будинку що є відповідачем за позовом - [PERSON] повністю виконали умови купівлі-продажу майна: продавець передав майно (будинок №70-А по вул.Колгоспна в м.Миргороді Полтавської області) у власність покупцеві, а покупець прийняв майно (№70-А по вул.Колгоспна в м.Миргороді Полтавської області) та сплатив за нього визначену сторонами грошову суму. Покупець [PERSON] (за договором купівлі-продажу «Дрозд») В.С. повністю виконала угоду що потребує нотаріального посвідчення але внаслідок ухилення [PERSON] як продавця за договором від нотаріального оформлення угоди вказаний договір купівлі-продажу будинку (№70-А по вул.Колгоспна в м.Миргороді Полтавської області) нотаріально оформлений не був, - про що від відповідача заперечень та заяв не надійшло. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м.Рим 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, яка є складовою її правової системи відповідно до ст.9 Конституції України. Ця норма міжнародної Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Відповідно до положень ч. 1 ст.128 ЦК Української РСР від 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до положень ст.224 ЦК Української РСР (1963 року) що діяв на час спірних правовідносин за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст.ст. 224, ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до положень ч.1 ст.4 ЗУ «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до положень ст.12 ЗУ «Про власність» праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Судом встановлено, що 04.12.2017 позивач [PERSON] подала до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області позовну заяву про визнання права власності за набувальною власністю на будинок літ. «А-1», гараж-сарай літ. «В», погріб літ. «Г», убиральню літ. «Д», колодязь, огорожу, газопровід (згідно технічного паспорту на будинок від 22.01.2016 р.) за адресою: по вул.Колгоспна, №70а, м.Миргород, Полтавська обл., відповідач [PERSON] (а.с.2, 3), заявою від 07 березня 2018 року (а.с.33) позивач приєднала до матеріалів справи уточнену позовну заяву, в якій просила суд визнати за нею право власності на будинок літ. «А-1», гараж-сарай літ. «В», погріб - літ. «Г», убиральню літ. «Д», колодязь, огорожу, газопровід (згідно технічного паспорту на будинок від 22.01.2016 р.) за адресою: по вул.Колгоспна, №70а, м.Миргород, Полтавська обл. (а.с.34-35). Відповідно до копії договору №НМ-0052 купівлі-продажу від 15 травня 2000 року [PERSON] та [PERSON], уклали договір на Українській універсальній біржі, відповідно до якого продавець зобовязується продати, а покупець купити таке нерухоме майно - жилий будинок за адресою: Полтавська обл., м.Миргород, вул.Колгоспна, 70а, що включає в себе: А-1 жилий будинок, Б вбиральня, В гараж, житлова площа 45,9 кв.м., балансова вартість 16204,00 грн., договірна вартість 2000,00 грн.. Продавець зобовязується звільнити, виписатись і передати у власність (повне господарче ведення) Покупцю, вказане нерухоме майно до 22 травня 2000 року. Відповідно до штампу зазначений в договорі №НМ-0052 жилий будинок (домоволодіння) в цілому зареєстрований Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] та записаний в реєстрову книгу №34 за реєстровим № 71 24.05.2000 (а.с.4). Відповідно до копії свідоцтва серії 1-КЕ № 088619 виданого 10 грудня 2011 року [PERSON] та [PERSON] 10 грудня 2011 року зареєстрували шлюб в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №515, прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Єдчик» (а.с.5). Відповідно до копії Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №70-А вулиця Колгоспна місто Миргород, виготовленого 22 січня 2016 року Дочірнім комунальним підприємством «МИРГОРОДТЕХІНВЕНТАРИЗАЦІЯ» загальна площа приміщень будинку 59,8 кв.м., загальна інвентаризаційна вартість 132789 грн. (а.с.6-8). Відповідно до копії [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності обєкт нерухомого майна житловий будинок за адресою: Полтавська обл., м.Миргород. вулиця Колгоспна, будинок 70-А належить [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт громадянина України серія та номер КО882684, виданий 16.01.2012, видавник Миргородський МВ УМВС України в Полтавській області (а.с.12). Відповідно до копії довідки №869 від 13 листопада 2017 року Дочірнього комунального підприємства «МИРГОРОДТЕХІНВЕНТАРИЗАЦІЯ» станом на 31.12.2012 в ДКП «МИРГОРОДТЕХІНВЕНТАРИЗАЦІЯ» право власності на будинковолодіння по вулиці Колгоспній №70-А в м.Миргород зареєстровано за [PERSON] згідно договору №НМ-0052 купівлі-продажу від 15.05.2000, зареєстроваого на «Українській універсальній біржі» (а.с.13). Суд, взявши до уваги вищенаведене та оцінивши на підставі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі належних доказів, що містяться в доданих до позовної заяви копіях документів, встановив, що [PERSON] (дошлюбне прізвище «Дрозд») [PERSON] як покупець та [PERSON] як продавець при укладенні договору купівлі-продажу будинку за адресою вул.Колгоспна, 70-А, м.Миргород Полтавська обл., виконали всі умови договору: позивач за позовом та покупець за договором [PERSON] (дошлюбне прізвище «Дрозд») [PERSON] передала [PERSON] обумовлену грошову суму вартості будинку, а відповідач за позовом та продавець за договором [PERSON] передали [PERSON] (дошлюбне прізвище «Дрозд») В.С. у власність вказаний будинок, тому договір купівлі-продажу НМ-0052, виданий 15.05.2000, видавник Українська універсальна біржавідповідно до ст.ст.47, 224, 227 ЦК України (1963 року) є таким, що відбувся, так як правовідносини виникли до набрання чинності Цивільного Кодексу України 2004 року і не мають продовжуваного характеру, та відповідно до ст.12 Закону України Про власність - діючого на момент укладення договору купівлі-продажу громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом, тому суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є власником будинку літ. «А-1», гаража-сараю літ. «В», погреба - літ. «Г», убиральні літ. «Д», колодязя, огорожі, газопроводу (згідно технічного паспорту на будинок від 22.01.2016 р.) розташованого за адресою: вул.Колгоспна, №70а, м.Миргород, Полтавська обл. придбаного на підставі договору купівліпродажу №НМ-0052 укладеного 15 травня 2000 року на «Українській універсальній біржі», а тому заявлений позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved