Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

04.01.2016 року заявниця звернулася до суду з вищезазначеною заявою, посилаючись на слідуючі обставини. 15 жовтня 2008 року в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області померла мати заявниці [PERSON], яка за життя заповіт на її імя не вчиняла. Після смерті спадкодавця залишилась земельна ділянка площею 4,24 га, розташована на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії 111-ОД №049542, виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 29.05.2006 року на імя [PERSON]. Вищезазначену земельну ділянку заявниця має право успадкувати, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України. При зверненні заявниці до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті матері, їй було відмовлено у відкритті спадкової справи у звязку з тим, що остання не надала достатніх доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також у звязку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Разом з тим, на думку заявниці, з урахуванням ч.3 ст.1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину у звязку з тим, що на день відкриття спадщини вона постійно проживала зі спадкодавцем, оскільки мати потребувала сторонньої допомоги. Посилаючись на ряд документів, пояснення свідків, та враховуючи, що встановлення фактів, що мають юридичне значення можливо лише в судовому порядку, заявниця звернулася до суду із вказаною заявою. В судовому засіданні представник заявниці підтримав вимоги заяви в повному обсязі. Представник Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, однак із наданої до суду заяви (а.с.19) вбачається, що заінтересована особа не заперечує проти вимог заяви. Вислухавши доводи представника заявниці, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Свідок [PERSON], як подруга дитинства заявниці, а свідок [PERSON], як сусідка спадкодавця, пояснили суду, що заявниця [PERSON] постійно приїздила до матері [PERSON], а останні пів року до дня смерті матері проживала разом із нею в с.Дмитрівка по вул.К.Маркса,2, оскільки та потребувала сторонньої допомоги. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-ЖД №068093 від 02.11.2006 року (а.с.6), батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Із копії свідоцтва про шлюб серії У-БМ №295718 від 08.05.1987 року (а.с.7) вбачається, що 08.05.1987 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 158456 від 16.10.2008 року (а.с.8), [PERSON] померла 15.10.2008 року в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області. Згідно довідки Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.11), [PERSON] на день смерті 15.10.2008 року була зареєстрована та проживала [INFO], крім неї в будинку зареєстрованих осіб не було. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії 111-ОД за № 049542 від 29.05.2006 року (а.с.9-10) підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,24 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З листа нотаріуса №1275/01-16 від 14.12.2015 року (а.с.12) слідує, що заявниці відмовлено в прийнятті заяви про відкриття спадкової справи у звязку з тим, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини та не надала належних доказів сумісного проживання зі спадкодавцем на день її смерті. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, тобто реєстрація місця проживання не зобов'язує громадянина проживати саме за цією адресою . Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У відповідності з ч.2 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для заявниці встановлення вищезазначеного факту має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати її право на прийняття спадщини, як спадкоємця першої черги за законом. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, за відсутності заперечень представника заінтересованої особи (а.с.19), суд вважає можливим задовольнити вимоги заяви, оскільки судом встановлено, що заявниця [PERSON] дійсно, постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини 15.10.2008 року, по вул. Карла Маркса,2 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, що підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні. Оскільки, прийняти спадщину за законом в порядку першої черги в установленому законом порядку вона позбавлена можливості через відмову нотаріуса (а.с.12), якому необхідно надати докази постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або встановити вказаний юридичний факт в судовому порядку, що в силу ч.3 ст.1268 ЦК України вважатиметься фактичним прийняттям спадщини останньою, суд вважає можливим захистити права заявниці, встановивши юридичний факт постійного проживання заявниці [PERSON], як спадкоємця першої черги за законом, разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме 15 жовтня 2008 року.

Outcome: approved