Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

03 липня 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком по вул. Жовтнева 38 в с. Берестовець Борзнянського району Чернігівської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що їм на праві власності належить по 1/3 частині житлового будинку з надвірними будівлями за адресою : с. Берестовець Борзнянського району вул. Жовтнева 38. 1/3 частина домоволодіння належала батьку [PERSON] [PERSON], померлому 12 липня 2008 року; спадщина піся семрті [PERSON] не переоформлена. У вказаному будинку як члени сім»ї зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. В лютому 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний . Після розірвання шлюбу [PERSON] за місцем реєстрації не проживає понад один рік, але з реєстраційного обліку за вказаною адресою не знята. Рішенням Борзнянського районного суду від 24 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] та [PERSON] просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені вимоги. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянти посилаються на те, що ніякого психологічного насильства [PERSON] по відношенню до відповідачки [PERSON] не вчиняв, а матеріали перевірки про «насильство» були зібрані без належного обґрунтування, що явилось підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності. Апелянти вказують на те, що у період з 04 квітня 2014 року по 08 квітня 2014 року [PERSON] перебував у дитячому відділенні Борзнянської ЦРЛ по догляду за своєю дочкою [PERSON], яка перебувала на стаціонарному лікуванні, тобто об»єктивно ніякого насильства відносно відповідачки [PERSON] вчинити він не міг. Апелянти зазначають про те, що [PERSON] зареєстрована в спірному будинку і ця обставина позбавляє їх, позивачів, можливості отримати субсидію. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що позивачам на праві власності належить по 1/3 частині житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Жовтнева 38 в с. Берестовець Борзнянського району Чернігівської області. 1/3 частина домоволодіння належала батьку [PERSON] [PERSON], померлому 12 липня 2008 року; спадщина піся смерті [PERSON] не переоформлена. [PERSON] не є спадкоємцем померлого 12 липня 2008 року [PERSON], що не оспорювалось в ході розгляду справи. В житловому будинку по вул. Жовтнева 38 в с. Берестовець Борзнянського району як члени сім»ї зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Рішенням Борзнянського районного суду від 21 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 04 березня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. [PERSON] 07 квітня 2014 року та 08 квітня 2014 року за місцем проживання в [INFO] вчинив психологічне насильство щодо своєї колишньої дружини [PERSON], з якою спільно проживав, чим скоїв адміністративне правопорушення , передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Борзнянського районного суду від 09 квітня 2014 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу. В ході розгляду справи [PERSON] підтвердила, що разом із донькою за місцем реєстрації не проживає понад один рік. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації понад один рік з поважних причин, оскільки [PERSON] відносно неї чинив психологічний тиск. Проте, з таким висновком не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В ході апеляційного розгляду справи [PERSON] пояснив, що [PERSON] залишила житловий будинок 10 квітня 2014 року і після цієї дати не намагалася вселитися до житлового приміщення. Такі твердження апелянта будь-якими доказами не спростовані. Матеріали справи не містять доказів про те, що після 10 квітня 2014 року [PERSON] намагалася вселитися в жиле приміщення за місцем реєстрації , а [PERSON] чинив будь-які перешкоди. Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що на час звернення до суду з позовом ( 03 липня 2015 року) [PERSON] за місцем реєстрації не проживає без поважних причин понад один рік, починаючи з 10 квітня 2014 року, а тому її слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved