Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

02.12.2019 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості в сумі 19321,48грн. за договором позики №2018-05-00412 від 07.07.2018року, та судових витрат в розмірі сплаченого позивачем судового збору - 1762грн., посилаючись на те, що відповідач добровільно не виконує зобов`язання за вказаним договором. Відповідач, що повідомлялася належним чином про час та місце судового засідання, - до суду не з`явилася, не надала суду заперечень або пояснень щодо предмету позову. Представник позивача надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі, погоджуючись на ухвалення судом рішення заочно, що відповідає положенням ст.ст.223,224 ЦПК України. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів, наданих суду позивачем, між сторонами 07.07.2018 року було укладено договір позики за №2018-05-00412, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику: грошові кошти готівкою в розмірі 980гривень, про свідчить видатковий касовий ордер від 07.07.2018 року (а.с.18), з нарахуванням відсотків в розмірі 2% за кожний день користування грошовими коштами, що становить 732% річних, з кінцевим терміном повернення - 26.07.2018 року, а відповідач зобов`язався повернути борг за цей строк, та сплатити відсотки за користування позикою, що в сумі має складати 1372 гривень, проте, до теперішнього часу, на твердження представника позивача, відповідач борг не повернув. Починаючи з 27.07.2018 року, стверджується у позові, позивач в усній та письмовій формі неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, але відповідач до теперішнього часу не виконав узяті на себе зобов`язання і не повернув кошти, не сплатив відсотки за користування ними. Відповідно до ч.1ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родових ознаками. Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Відповідно до розділу 7 вищезазначеного договору позики, за наявності прострочення сплати відсотків більш ніж на три дні, позичальник має сплати позикодавцю штраф в розмірі 250 гривень (п.7.2), а в разі невиконання позичальником зобов`язань з повернення позики у встановлений в договорі строк, позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 2% за кожний день від суми заборгованості, що накопичилася (п.7.1). Сума заборгованості, що утворилася, включає в себе основний борг, капіталізовані відсотки, штраф та раніше нараховану пеню (п.7.3). Отже сума боргу відповідача на момент звернення позивачем до суду, становить, на твердження позову - 19321,48гривень, яка складається з наступного: 980грн. - сума основного боргу; 9976,40грн. - 2 відсотки за користування грошовими коштами протягом 509 днів; 0 гривень - штраф за прострочення сплати відсотків; 7063,06грн. - 2% пені за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася за невиконання позичальником зобов`язань з повернення позики у встановлений строк (кількість прострочених днів 489), індекс інфляції за період з 07.07.2018 року по 27.11.2019 року ( 111,89% )- 1302,02 грн. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами божник зобов`язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором між фізичними особами. Статтею 549 ЦК України регламентовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником. Відповідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених його змістом, тобто, - неналежне виконання зобов`язання. Положеннями ст.611 ЦК України регламентовано, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, враховуючи викладені обставини, докази, представлені представником позивача - щодо підтвердження наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, та, за відсутності заперечень відповідача по суті позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку, що вимоги позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат - в даному випадку - в розмірі судового збору - 1921гривень, - який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, - підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved