Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

04. 10. 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що 25. 03. 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та нею був укладений кредитний договір № ZPB0GI0000006250, згідно якому Банк зобовязався надати їй кредитні кошті в розмірі 176750 грн. на термін до 25. 02. 2016 року, а вона зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, передбаченому кредитним договором. У той же день між ними було укладено також іпотечний договір № ZPB0GI0000006250. В подальшому, 24. 09. 2008 року між ними була укладена Додаткова угода про іпотечний договір, згідно якої була змінена валюта кредиту з гривні на долари, це було істотною умовою договору і потребувало нотаріального посвідчення. Оскільки цього здійснено не було, просила визнати іпотечний договір недійсним. 31. 01. 2017 року позивачка подала уточнену позовну заяву, у якій просила визнати вказаний іпотечний договір недійсним частково, у частині визнання недійсним п. 2 Договору, згідно якого вона повинна повернути Банку кредит у розмірі 178\~750 грн. та сплатити відсотки у розмірі 15 % річних. 01. 03. 2017 року [PERSON] подала позовну заяву про збільшення позовних вимог, у якому вказала, що при укладанні між нею та Банком договору про іпотечний кредит від 25. 03. 2008 року та додаткової угоди про нього від 04. 09. 2008 року останній грубо порушив ст. ст. 11,1518,19,21 [PERSON] України «Про захист прав споживачів», а саме перед укладанням договору не повідомив її у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту в процентному значенні та грошовому еквіваленті з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості усіх послуг, не надав їй примірника договору, встановив дискримінаційні положення зміни відсоткової ставки, включив до договору несправедливі умови, порушив принцип рівності прав сторін договору. Вона припустилася помилки при підписанні договору про іпотечний кредит та додаткової угоди до нього, не була обізнана про те, що відсоткова ставка змінювалася, а також те, що змінилася валюта кредитування, тому просить визнати п. 8. 9 договору про іпотечний кредит № ZPB0GI0000006250 від 25. 03. 2008 року та додаткову угоду від 04. 09. 2008 року недійсними з моменту укладання внаслідок помилки. 10. 04. 2017 року позивачка подала позовну заяву про поновлення строку позовної давності. В судовому засіданні представник позивача за договором і свідоцтвом адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить задовольнити, пояснила, що якщо б позивачка була належним чином повідомлена Банком про зміну відсоткової ставки та валюти кредитування, вона б не уклала кредитний договір на тих умовах, що пропонував Банк. Проте [PERSON] довіряла Банку, належним чином протягом 6 років щомісячно, без затримок, сплачувала кредит, і тільки після того, як відповідач через суд почав стягувати з неї заборгованість, дізналась про наявність у іпотечному договорі пункту, який передбачає можливість Банку змінювати процентну ставку, і про зміну валюти кредитування, тому звернулася з цим позовом, і просить поновити строк позовної давності. До того ж при укладанні додаткової угоди 04. 09. 2008 року вона взагалі підписала чисті бланки, довірилася працівникам Банку, які запевнили її, що усе буде нормально. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, просить відмовити у задоволенні у повному обсязі, застосувати строк позовної давності до даних правовідносин. Пояснив, що перед укладанням кредитного договору позивачка заповнила анкету заяву, у якій розписалася про те, що вона ознайомлена з усіма умовами, які містяться у договорі, згодна з ними. У самому кредитному договору є додаток № 1, де чітко зазначена сукупна вартість, процента ставка, вказані усі ризики. Додаткова угода підписана позивачкою у день її укладання, про що є її підпис на кожному листі договору, що спростовує її твердження про те, що вона підписала чисті листи. При укладанні додаткової угоди 04. 09. 2008 року позивачка сама вибрала схему кредитування, погодилася на зміну валюти кредитування, у звязку з чим була зменшена відсоткова ставка. Крім того, набрало чинності рішення Бердянського міськрайонного суду, згідно якого з [PERSON] і [PERSON] за спірними кредитним договором стягнута сума заборгованості, рішення підлягає обовязковому виконанню, і при розгляді тієї цивільної справи позивачка із зустрічним позовом про визнання недійсними кредитного договору не зверталася. Просить застосувати строк позовної давності, оскільки з умовами кредитування позивачка була обізнана з момент укладання договору у 2008 року, 6 років здійснювала виплату кредитних коштів, за цей час неодноразово мала можливість уточнити усі умови підписаних угод, Банк їй у цьому не перешкоджав, тому вона безпричинно пропустила строк позовної давності для звернення до суду саме з цим позовом. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] до суду не явилася, про дату слухання справи повідомлена, у заяві просить розглядати справу за її відсутності. Допитана у якості свідка відповідно до ст. 62 ЦПК України позивачка [PERSON] пояснила, що при укладанні вона беззаперечно довіряла «ПРИВАТБАНКУ», тому підписувала усі договори та угоди, при цьому працівники банку їй нічого не розясняли, підтверджували ті обставини, що відсоткова ставки не буде мінятися, про зміну валюти кредитування взагалі не повідомили, підписуючи додаткову угоду, вважала, що Банк пішов їй на зустріч і змінив відсоткову ставку по відношенню до гривні, у якій укладався кредитний договір 25. 03. 2008 року, і була у цьому впевнена, поки не припинила виплати, оскільки згідно своїх власних розрахунків вважала, що погасила кредит повністю. При укладанні додаткової угоди вона дуже спішила на роботу, працівники Банку квапили її підписати чисті листи, вона їх підписала, бо довіряла, але взагалі то нічого не розуміла, вирішила, що прочитає вдома. Вважає, що усе це було зроблено відповідачем навмисно, щоб запутати її, тому вона і припустилася помилки. Допитаний в порядку ст. 62 ЦПК України у якості свідка третя особа [PERSON] суду пояснив, що він був присутній при тому, як його теща [PERSON] підписувала додаткову угоду у вересні 2008 року, усе це відбувалося у переповненому операційному залі, він стояв неподалік і усе бачив та чув. Ніхто їй не пояснив, що змінюється валюта кредитування, тільки сказали, що зменшується відсоткова ставка, чому та дуже раділа і усім розповідала. Також він бачив, що [PERSON] підписувала чисті бланки. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріли справи, оригінал кредитної справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 25. 03. 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № ZPB0GI0000006250, згідно якому Банк зобовязався надати позивачці кредитні кошті в розмірі 176750 грн. на термін до 25. 02. 2016 року, а вона зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 15,00 % річних. Згідно п. 1. 2 Договору детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у пп. 1.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.4, 4.1, 5.2, 5.3.3, 5.3.12, 6.3, 6.5, , а також у Додатку № 1 до цього Договору, а саме сум Кредиту, відсотків за користування Кредитом, винагород, неустойки, затрат на укладення договорів страхування та договорів забезпечення. Вказаний у Договорі Додаток № 1 з назвою Загальна вартість кредиту підписано Банком та [PERSON] При цьому, до підписання Договору, 07. 03. 2008 року [PERSON] заповнила анкету заяву, де вказано, що вона ознайомилася з умовами кредитування, які були надані їй у письмовому вигляді, своїм підписом підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування. Усе це спростовує твердження позивачки про порушення відповідачем [PERSON] України «Про захист прав споживачів» стосовно не її у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту в процентному значенні та грошовому еквіваленті з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості усіх послуг. 25. 03. 2008 року між сторонами було укладено також іпотечний договір № ZPB0GI0000006250, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 836, згідно якому [PERSON] передає, а Банк приймає в іпотеку нерухоме майно, яке належить позивачці, а саме житловий будинок № 296 по вул. Підгірна в м. Бердянську Запорізької області, та земельну ділянку площею 0,0955 га за цією ж адресою. 04. 09. 2008 року між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору про іпотечний кредит № ZPB0GI0000006250 від 25. 03. 2008 року, згідно якому Банк надає позичальнику кредитні кошти в розмірі 36969, 02 долара США зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому вказано, що станом на 04. 09. 2008 року залишок заборгованості за кредитом складає 74493,76 грн., що еквівалентно 36969,02 доларам США. До договору надано заяву [PERSON], у якій вона повідомляла Банк про прийняття нею рішення змінити валюту кредитування за договором про іпотечний кредит, просила залишок заборгованості конвертувати у валюту долари США на день укладання додаткової угоди. Вказані докази спростовують твердження позивачки про її необізнаність про зміну валюти кредитування, а факт її підписання чистих бланків належними доказами не доведений. Той факт, що [PERSON] не була обізнана про можливість встановлення Банком нового розміру відсоткової ставки за користування кредитом спростовується підписаним нею Договору про іпотечний кредит від 25. 03. 2008 року, де у п. 8. 9. вказані ці умови. Позивачка просить визнати цей пункт, а також Додаткову угоду від 04. 09. 2008 року недійсними, як такі, що укладені нею внаслідок помилки, на підставі ч. 1 ст. 229 ЦК України, яка передбачає, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Проте суд вважає, що позивачка не довела своєї помилки, яка на її думку полягає у тому, що вона не знала, що відсоткова ставка може змінюватись, і не знала про зміну валюти кредитування. Помилка повинна стосуватися правової природи укладеного правочину, а не деяких його частин, тобто вона знала, що укладає саме іпотечний кредитний договір, за яким Банк надає їй кредитні кошти, вона зобовязується її повернути на умовах Договору, і надає в іпотеку належне їй нерухоме майно. Усі інші умови, які містяться у договорі, не можуть існувати самі по собі і складати окрему правову природу правочину, таким чином суд вважає неможливим на підставі помилки визнавати недійсним окремий пункт договору. Помилку щодо укладання додаткової угоди позивачка взагалі не довела, суд вважає, що у даному випадку існувало її небажання ознайомитись належним чином з документом, який вона підписала, протягом 6 років, які вона сплачувала кредит по Додатковій угоді, вона не була позбавлена можливості перевірити умови договору і пересвідчитись у тому, чи вірно вона їх розуміє. Її твердження про довіру до Банку не мають нічого спільного з помилкою у розумінні ст. 229 ЦК України, і свідчать лише про те, що вона легковажно діяла на свій розсуд. За таких обставин суд не вважає за можливе поновити позивачці строк позовної давності, а застосовує п. 4 ст. 267 ЦК України, де зазначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З вищевказаних підстав не задовольняються і позовні вимоги про визнання недійсним п. 2 іпотечного договору. До того ж набрало законної сили рішення Бердянського міськрайонного суду від 22. 10. 2015 року за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, яке виконується, і позовна заява [PERSON] про визнання недійсними укладених нею договорів повинна була розглядатись саме в рамках тієї цивільної справи при вирішення питання про стягнення з неї заборгованості. Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed