Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

02 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], третя особа - Виконавчий комітет Покровської районної у місті [PERSON] в особі відділу реєстрації місця проживання громадян, в якому просила: визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Куликовська, буд.15, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку у вищевказаному будинку. В обґрунтовування позовних вимог вказала, що вона є власником домоволодіння №15 по вул. Куликовській у м. Кривий Ріг, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.12.2017 року. У вищевказаній квартирі крім неї зареєстрованими значаться [PERSON] відповідач по справі та [PERSON] Відповідач за місцем реєстрації у вищевказаному домоволодінні не проживає з 15 березня 2015 року. Жодного звязку із відповідачем немає, про його місцезнаходження їй невідомо. Всі комунальні послуги сплачує позивачка, у зв'язку із чим несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, тому вимушена звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою від 26 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в підготовчому судовому засіданні на 04 грудня 2018 року. Ухвалою від 04 грудня 2018 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду на 14 січня 2019 року. Ухвалою від 14 січня 2019 року розгляд справи відкладено до 20 лютого 2019 року, у звязку із неявкою відповідача. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву , в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надав, в зв'язку з чим за згодою позивача судом розглянуто справу в заочному порядку. Статтями\~43,\~211 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог\~статті 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку\~статті 280 ЦПК України\~за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Суд, дослідивши матеріли справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку № 15 по вул. Куликовській в м. Кривому Розі , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.12.2017 року посвідченого державним нотаріусом Другої криворізької нотаріальної контори [PERSON] Згідно\~\~акту\~\~про не проживання,\~\~в\~\~ будинку 15 по вул. Куликовській в м. Кривий Ріг, який посвідчений Квартальним комітетом, відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаному будинку з 2015 року, мешкає за іншою адресою. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~особа має\~\~право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами\~\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч. 2\~статті 405 ЦК України\~передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи факт належності квартири позивачеві на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування цим житлом, та право позивача, в силу\~ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про\~зняття з реєстраційного обліку [PERSON] слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Оскільки, виконання рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом тягне за собою автоматичне скасування її реєстрації, на думку суду в цій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial