Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

04 березня 2019 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, та просив суд, з урахуванням уточнень, встановити факт його постійного проживання на території України на дату набрання законної сили законів України «Про незалежність України» (24.08.1991 р.) та «Про громадянство України» (13.11.1991 р ). Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що він народився [INFO] в селі Кармір Камоського району республіки Вірменії. У зв`язку із складною суспільно-політичною ситуацією у Вірменії, він разом із своєю родиною у 1990 році переїхав до м.Костянтинівки, Донецької області, де з 27.06.1990 року по 19 серпня 1992 року був постійно зареєстрований разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У м. Костянтинівка він відвідував дитячий дошкільний заклад, школу та проживає до цього дня, але для отримання громадянства України йому необхідно встановити вказаний юридичний факт. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник адвокат Шамардін В.М. заяву підтримали, просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи Воронін А.Ф. у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував, пояснив, що міграційна служба позбавлена можливості встановити громадянство заявнику, оскільки у розпорядженні міграційної служби мається лише копія картки прописки, яка може розглядатись як доказ постійного проживання на території України лише у поєднанні з іншими доказами (а.с.35-36). Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] [INFO] в селі Кармір Камоського району республіки Вірменії. Матір`ю заявника є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 07.09.1987 року, текст якого перекладено з вірменської мови на українську мову, що підтверджується копію цього документу, завіреною державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори Демяносовою В.Ф., 14.11.2011 року за реєстром 7-9290 (а.с.7-8) Мати заявника приїхала постійно проживати в Україну у 1990 році, де у період з 27.06.1990 року по 19 серпня 1992 року проживала та була зареєстрована разом із трирічним сином у [ADDRESS] , що підтверджується копією картки прописки за вказаною адресою (а.с.12). Факт проживання [PERSON] разом із матір`ю у м. Костянтинівці з червня 1990 року підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , які були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу неправдивих показань. Згідно Листа Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» в редакції Закон від 18.01.2001 № 2235-III (із змінами та доповненнями) і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку. Зокрема, згідно ч.ч. 1,7 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України. Для набуття громадянства за територіальним походженням не є обов`язковою умова про не перебування особи в іноземному громадянстві. Його може набути й іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство. Датою набуття громадянства України у передбачених цією статтею випадках є дата реєстрації набуття особою громадянства України. Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006зі змінами, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях,що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки,Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. На підставі п.п. 7-9 Порядку встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Так, постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом). Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки заявник надав суду докази свого фактичного проживання на території України у м.Костянтинівка, Донецької області з 27.06.1990 року по 19 серпня 1992 року.

Outcome: approved