Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

03.11.2017 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO], яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на частку вказаної квартири. 29.10.2015 року позивач звернувся до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори від 10.02.2017 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що спадкодавець мешкала на території АТО, довідку про зареєстрованих на момент смерті [PERSON] отримати неможливо, тому і вичерпне коло спадкоємців померлої встановити немає можливості. Позивач вважає вказану постанову незаконною. Позивач просив суд скасувати постанову державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори від 10.02.2017 року; зобов'язати державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], що складається з права власності на частку у квартирі за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з: судового збору - 640,00 грн., витрат на правову допомогу - 2000,00 грн. У заяві від 13.02.2018 року позивач [PERSON] просив розглядати справу без його участі без фіксації судового засідання технічними засобами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Другої Дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. У листі від 27.11.2017 року завідувач Другої Дніпровської державної нотаріальної контори просила розглядати справу без участі представника нотаріальної контори відповідно до діючого законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 11). Після її смерті відкрилась спадщина на частку у квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.01.1999 року ДП ш/у «Луганське» ГХК «Луганскуголь» (а.с. 13-14). Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 29.10.2015 року позивач звернувся до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 26 оберт), а [PERSON] - з заявою про відмову від спадщини на користь позивача (а.с. 27). Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. від 10.02.2017 року № 378/02-31 до с/с 936/2015 позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що спадкодавець мешкала на території АТО, довідку про зареєстрованих на момент смерті [PERSON] отримати неможливо, тому і вичерпне коло спадкоємців померлої встановити немає можливості (а.с. 35). Місто Луганськ є тимчасово окупованою територією відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей». Згідно ст. 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 2.1., 2.2., 2.4 розділу 2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Як встановлено судом першим місцем відкриття спадщини є Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, та відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON], який є сином померлої [PERSON], єдиний звернувся з заявою про прийняття спадщини. Доказом того, що інші спадкоємці не зверталися до нотаріальної контори з відповідною заявою є відсутність такого звернення в матеріалах спадкової справи. Крім того, як вбачається з листа Управління соціального захисту населення Новокодацької районної у м. Дніпрі ради від 13.03.2017 року № 919 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], перебувала на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб з 21.01.2015 року за місцем свого фактичного проживання, а саме: [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно Інформаційного листа Нотаріальної палати України «Деякі питання оформлення спадкових прав на майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України та на території проведення антитерористичної операції», якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна-місцезнаходження основної частини рухомого майна. Якщо спадкодавець, був зареєстрований та проживав на непідконтрольній Україні території, місце відкриття спадщини не прив'язується до місця проживання спадкодавця (загальне правило статті 1221 ЦК України), а встановлюється місцем подання першої заяви або вимоги кредиторів. Крім того, з часу відкриття спадщини минуло більше двох років, а відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Отже, як вбачається з матеріалів спадкової справи єдиною особою, яка прийняла спадщину померлої [PERSON] є її син [PERSON] Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. За таких обставин постанова нотаріуса про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на частку квартири за адресою: [ADDRESS], підлягає скасуванню, та суд вважає за необхідне зобов'язати нотаріуса видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на частку вказаної квартири. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн. (а.с. 17), позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору. В той же час позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження оплати ним витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн., у зв'язку з чим вказані витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial