Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

02 вересня 2020 року позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що він є власником зазначеної квартири, відповідачі - його колишня дружина та дочка, зареєстрована в квартирі, але фактично в ній не проживають з 2015 року, не сплачують комунальні платежі, їх речей в квартирі немає. Відповідачі ухиляються від зняття з реєстраційного обліку у належній позивачу квартирі, чим чинить перешкоди у реалізації права власності на вказане майно. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснив, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві власності, в ній зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та повнолітня дочка [PERSON] , які більше п`яти років фактично не проживають у цій квартирі. Відповідачі пішли з квартири добровільно, забравши всі свої речі у 2015 році. До теперішнього часу відповідачі у квартирі не з`являлись, не намагались вселитися. Добровільно знятися з реєстрації відповідачі не бажають. Відповідачі у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином за адресою фактичного проживання, зазначеною у позовній заяві, причину неявки не повідомили, відзиву на позов чи будь-яких заяв не надійшло. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] згідно договору дарування, посвідченого 29 грудня 2003 року (а.с.5-6). У квартирі зареєстровані колишня дружина власника - [PERSON] , [INFO] та повнолітня дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Рішенням суду від 28 вересня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Актом, складеним 29 листопада 2020 року головою ЖБК №13 «Молодіжний» Дячук Л.Ф. з участю мешканців будинку [PERSON] , [PERSON] підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] не мешкають у квартирі [ADDRESS] з 12 серпня 2012 року (а.с.8). Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18, члени сім`ї власника житла набувають право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Як передбачено ч.2 ст.406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідачі не підтримують з власником квартири сімейних стосунків, не пов`язані з ним спільним побутом, протягом більше ніж п`ять років не проживають у належній позивачу квартирі, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. Таким чином наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Судові витрати по справі слід покласти на позивача за його згодою.

Outcome: approved