Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

03.05.2019 до суду звернувся позивач ПАТ «ПРИВАТБАНК» з позовом про стягнення заборгованості до відповідача [PERSON] 03.06.2019 року отримана адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 04.06.2019 Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області винесена ухвала про відкриття провадження у справі. Справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 30.09.2019 року. 19.09.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 29.03.2011 року, яка виникла станом на 17.04.2019 року в загальній сумі 11944 грн., 69 коп. яка складається з наступного: - 6035.53 грн., - заборгованість за кредитом - 1842.76 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 3021.58 грн.. заборгованість за пенею за прострочення зобов`язання; - 500.00 грн., - штраф (фіксована частина); - 544.99 - штраф процентна складова А також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідач звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг в зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 29.03.2011 року, згідно отримала кредит у розмірі 5000.00 грн., вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою, та Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та Угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач своєчасно не надавала банку грошові кошти на погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображено у Розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] , станом на 17.04.2019 року має заборгованість в загальній сумі 11944 грн., 69 коп. яка складається з наступного: - 6035.53 грн., - заборгованість за кредитом - 1842.76. грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 3021.58 грн.. заборгованість за пенею за прострочення зобов`язання; - 500.00 грн., - штраф (фіксована частина); - 544.99 - штраф процентна складова Відповідач в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання за укладеним договором, не погашає суму заборгованості за кредитом та відсотками, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідачем поданий відзив на позовну заяву. Згідно якого відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення відповідач обґрунтовувала тим, що договору з відповідачем вона не укладала. Заповнену заяву на видачу кредитних коштів не можна вважати укладеним договором. Крім того з даної анкети - заяви не вбачається, вона була ознайомлений саме з тими умовами та правилами надання кредитних коштів, на які посилається позивач. Вона користувалась кредитною карткою. Але то була інша кредитна картка за якою сума кредиту була значно меншою, приблизно 2000.00 грн., з яких вона брала незначні кошти на оплату товарів, і як правило вчасно повертала кредитні кошти. Крім того позивачем не надані первинні документи, які підтверджують проведення операції щодо переведення їй кредитних коштів внесення платежів. Також відсутні докази щодо розрахунку заборгованості так як наданий розрахунок не завірений та не має підписів. Позивач просить стягнути з неї, суму комісії, пені та штрафів. Тобто застосовує подвійну відповідальність, що суперечить нормам Конституції України. Розмір неустойки, яку просить стягнути з неї позивач є значною і дорівнює сумі основного боргу. Вона є пенсіонеркою і таких розмір неустойки для неї є вкрай обтяжливим. Крім того вона просить застосувати строк позовної давності, так як кредит повинен був погашатись щомісячними платежами і строк позовної давності відраховується від наступного місяця за останнім внесеним платежу. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виник спір з кредитних правовідносин. Судом встановлено, що 21.05.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило свою назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», при цьому відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства, з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. що містяться в Єдиному державному реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних із зміною назви. Тому в подальшому назва позивача в рішенні вказується АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Судом встановлено, що відповідно до поданої відповідачем заяви - анкети між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н від 29.03.2019 року, згідно якого відповідач за поданою заявою отримала кредит у розмірі 5000.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Судом встановлено, що підписана відповідачем заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Таким чином відповідач підтвердила свою згоду на укладення кредитного договору та кредитний договір, шляхом складання зазначеного вище документу, був укладений у належній письмовій формі. Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця призумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Судом встановлено, що укладений між сторонами договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним. Крім того відповідно до наданої суду виписки по кредитній картці вбачається, що відповідач активно користувалась виданою їй кредитною карткою, отримувала кредитні кошти, розраховувалась за покупки, поповнювала рахунок мобільного телефону та періодично вносила грошові суми на погашення кредиту,що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, тобто відповідач фактично виконувала умови укладеного договору. Таким чином доводи відповідача, що між сторонами кредитний договір не укладався суд вважає безпідставними. Як безпідставними суд вважає і доводи відповідача про те що вона користувалась іншою кредитною карткою, з іншою сумою кредитних коштів, оскільки будь-яких доказів цьому не надано. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за укладеним Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме перерахував відповідачу кредитні кошти на платіжну картку. Відповідач своєчасно не виконувала умови укладеного договору щодо повернення банку грошових коштів на погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображено у Розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] , станом на 17.04.2019 року має заборгованість в загальній сумі 11944 грн., 69 коп. яка складається з наступного: - 6035.53 грн., - заборгованість за кредитом - 184276.00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 3021.58 грн.. заборгованість за пенею за прострочення зобов`язання; - 500.00 грн., - штраф (фіксована частина); - 544.99 - штраф процентна складова Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Доказів повернення кредиту на час розгляду справи судом відповідачем не надано, тому суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача у відповідності із обраним ним способом захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦК України та з яким погоджується суд. А саме про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитом. Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено відповідальність за невиконання, неналежне виконання, зобов`язання у вигляді стягнення пені і штрафів. Проте, Умови та Правила банківських послуг, на які посилається позивач, не містять підпису відповідача, а в заяві позичальника від 29.03.2011 року відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафів за невиконання договору, а також не зазначено, що позивач приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг, які додані позивачем до позовної заяви. Позивачем надана довідка про умови кредитування, яка підписана відповідачем, в якій зазначено і умови щодо нарахування пені і штрафів за несвоєчасне повернення кредитних коштів. Проте в даній довідці також не зазначено, що відповідальність за неналежне виконання умов договору передбачена саме Умовами та Правилами надання банківських послуг, на які посилається позивач. Крім того, дата її підписання відрізняється від дати подання відповідачем заяви-анкети на отримання банківських послуг. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано розрахунків за пенею і штрафами. Крім того не надано належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що саме Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідачка, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи брала на себе зобов`язання зі сплати неустойки (пені та штрафу) в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Аналогічна за своїм змістом позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18). Оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доказів повернення кредиту відповідачем на час розгляду справи судом сторонами не надано. За даних обставин суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості по тілу кредиту про повернення яких заявлені позовні вимоги. Проте суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, так як позивачем не обґрунтовано законність такого нарахування, не надано його розрахунку. Не доведено, що заборгованість за простроченим тілом кредиту не охоплюється сумою заборгованості за тілом кредиту в цілому, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення даної суми з відповідача. Також, виходячи із вищенаведених міркувань суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення нарахованих відповідачу пені та штрафів. За наведених вище обстави суд за можливе задовольнити позовні частково у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав та в межах заявлених позовних вимог. А саме: стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.03.2011 року, яка виникла станом на 17.04.2019 року в загальній сумі 6035 грн. 53 коп., яка складається з наступного : - 6035.53 грн., заборгованість за тілом кредиту. В задоволенні решти позовних вимог суд вважає за можливе відмовити. Вирішується питання про застосування строку позовної давності та відмови у задоволенні позовних вимог за його пропуском, про що заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч. 1 ст. 266 ЦК України). Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості, відповідачем періодично вносились платежі на погашення заборгованості за кредитом. Останнє внесення [PERSON] ,. грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом відбулось 12.04.2019 року в сумі 500.00 грн. Таким чином підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі в зв`язку пропуском позивачем строку позовної давності відсутні. Оскільки дії, які свідчать про визнання боргу (в даному випадку кожне наступне внесення грошових коштів) перериває строк позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 900.00 грн.

Outcome: partial