Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

03.01.2017 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, просить стягнути з Головного управління Державної казначейської служби у м.Києві на користь [PERSON] шкоду, завдану злочином у розмірі 6 000 грн. 00 коп. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що він є потерпілим від злочину, вчиненого [PERSON] за ч.2 ст. 190 КК України. Вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 20.07.2012 у справі №0210/26/2012, залишеним без мін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24.10.2012 [PERSON] засуджено до трьох років позбавлення волі, а також, серед іншого, задоволено цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 6 000 грн. 00 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну та моральну шкоду в розмірі 6 000 грн. 00 коп. Постановою державного виконавця від 15.10.2014 відкрито виконавче провадження №45090243 з виконання виконавчого листа №0210/26/2012 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 6 000 грн. 00 коп. Однак, у зв'язку з відсутністю майна та інших джерел стягнення у боржника [PERSON], державним виконавцем 19.11.2015 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. У зв'язку з неможливістю стягнути присуджену вказаним вироком матеріальну шкоду в розмірі 6 000 грн. 00 коп., позивач, посилаючись на положення ст. 1177 ЦК України, просить компенсувати шкоду у вказаному розмірі за рахунок Державного бюджету України. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені у позові обставини та доводи, просив позов задовольнити. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи свого уповноваженого представника не направив, про причини неявки представника не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. Направив на адресу суду письмові заперечення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, Державна казначейська служба України не несе відповідальності за дії органів державної влади, а також, що механізм відшкодування шкоди потерпілому від злочину законодавчо не врегульований, у зв'язку з чим вважав позов безпідставним та необґрунтованим. За вказаних обставин, суд на підставі ст. 169, ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень представника позивача, визнавши причини неявки відповідача, який не направив до суду свого уповноваженого представника, неповажними, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність відповідача, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясуваши обставини справи, перевіривши їх докази шляхом дослідження, суд приходить до наступного. За змістом ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є потерпілим від злочину, вчиненого [PERSON] Згідно наданого позивачем виконавчого листа, виданого 04.07.2014 Крижопільським районним судом Вінницької області, вироком вказаного суду від 20.07.2012 присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5 000 грн. 00 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди. Даний вирок набрав законної сили 24.10.2012. (а.с.18) Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції [PERSON] від 15.10.2014 відкрито виконавче провадження №45090243 з виконання виконавчого листа №0210/26/2012, виданого 04.07.2014 Крижопільським районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 6 000 грн. 00 коп. (а.с.18, 24) Постановою державного виконавця Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції [PERSON] від 19.11.2015 повернуто вищевказаний виконавчий лист стягувачу, у зв'язку з відсутністю майна та коштів, на які може бути звернуто стягнення, і здійсненні заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. (а.с.57) Обгрунтовуючи позов позивач, посилаючись на неможливість відшкодувати завдану [PERSON] шкоду в розмірі 6000грн. іншим способом, просить, відповідно до ст. 1177 ЦК України компенсувати її за рахунок Державного бюджету України. Разом із тим, суд не може погодитись із заявленими вимогами, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Між тим, станом на час розгляду даної справи, порядок відшкодування шкоди, яка потерпіла від кримінального правопорушення або внаслідок кримінального правопорушення законодавчо не врегульовано. Таким чином, посилання позивача та його представника на положення ст.1177 ЦК України, які, на думку представника позивача, дають право для відшкодування шкоди потерпілому за рахунок Державного бюджету України є безпідставними та такими, що базуються на власний розсуд та суб'єктивному тлумаченні положень вказаної норми. Крім того, безпідставним є твердження представника позивача про неможливість відшкодувати завдану позивачу шкоду, присуджену вироком Крижопільського суду Вінницької області від 20.07.2012 іншим чином, оскільки позивач реалізував своє право на відшкодування шкоди в порядку КПК, що виключає можливість відповідно до вимог чинного законодавства звернення до суду з тими ж вимогами про відшкодування шкоди за рахунок Державного бюджету України. При цьому, слід зазначити, що позивач не позбавлений права відповідно до ч.5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Таким чином, виходячи з встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов є безпідставним та необгрунтованим, а тому задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed