Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

02.09.2015 р. заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, КЕВ м.Львова звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, стягнення заборгованості з житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позову покликається на те, що у листопаді 2010 року за згодою командування Львівського гарнізону громадянину [PERSON] на склад сім`ї три особи (він, дружина - [PERSON] та син - [PERSON] ) тимчасово на час проходження служби у військовій частині [NUMBER] надано для проживання кімнату [ADDRESS] . При цьому громадянин [PERSON] не отримував відповідний ордер, що є єдиною правовою підставою згідно Житлового Кодексу УРСР, який надавав би останньому законні підстави для вселення та проживання у вказаному житловому приміщенні. Крім того, [PERSON] та члени його сім`ї, як такі, що проживають у кімнаті №1 за згаданою адресою, зареєстровані не були. У подальшому громадянин [PERSON] вибув для проходження служби за межі Львівського гарнізону у с.Старичі Яворівського району Львівської області, однак кімнату №1 у гуртожитку за вказаною адресою представникам квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова встановленим порядком не здав, не використовуючи за призначенням, продовжує незаконно утримувати дане житло, чим порушує житлові права інших військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, що потребують поліпшення житлових умов за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України. 15.05.2012р. рішенням житлової комісії КЕВ м. Львова згідно протоколу №157 [PERSON] з членами сім`ї знято з квартирного обліку, як такого, що у порушення вимог п.2.20 Наказу Міністра оборони України №737 від 30.11.2011р. «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» не пройшов щорічну перереєстрацію у 2011р. Також, [PERSON] у порушення вимог нормативних актів не вносить своєчасно квартирну плату та плату за комунальні послуги при використанні даної кімнати, у зв`язку з чим станом на березень 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 9683,99 гривень. [PERSON] та члени його сім`ї не належать до категорії осіб, що не можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення згідно ст.125 ЖК Української PCP. В судовому засіданні представники позивачів [PERSON] та [PERSON] та прокурор Військової Прокуратури Західного регіону України Гальчинський С.О., Зінчук Р.В. позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на вказані у позові обставини. Просять суд задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не з`явилися повторно, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи. Зі згоди представників позивача, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідачів та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представників позивачів та прокурора, дослідивши зібрані по справі письмові докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що житлова будівля, гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , перебуває на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Львів. Згідно ст. 129 ЖК України та п. 10 Примірного положення про гуртожитки № 208 від 03.06.1986 року, на підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи чи організації видає громадянину спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу. Як вбачається зі списку розподілу жилої площі у гуртожитках по Львівському гарнізону станом на 01.11.2010 р., затвердженого начальником Львівського гарнізону Думанським Ю.А., гр. [PERSON] звільняє кімнату [ADDRESS] у зв`язку з покращення умов. Згідно довідки доповіді «Про надання кімнат в гуртожитках та будівлях пристосованих для проживання військовослужбовцям та членам їх сімей Львівського гарнізону» без дати, у зв`язку з отриманням постійного житла звільняються кімнати в гуртожитках, зокрема, [PERSON] , що займає кімнату № 4, яка закріплена за в/ч [NUMBER] , заселяється в кімнату № 1, яка закріплена за КЕВ м. Львова - рішення командувача Західного ОК. З повідомлення голови житлової комісії КЕВ м. Львова від 29.05.2012р. вбачається, що [PERSON] повідомлено про те, що його знято з квартирного обліку в житловій комісії КЕВ м. Львова у зв`язку з не проходженням щорічної переатестації у 2011р. Про це свідчить витяг з протоколу №157 засідання житлової комісії КЕВ м.Львова від 15.05.2012р. Позивачем суду не надано жодного належного доказу, який би підтверджував надання відповідачам для проживання кімнати [ADDRESS] , вселення відповідачів у спірну кімнату № 1. До позовної заяви долучено Акти фактичного проживання [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] за червень, грудень 2013 року та лютий 2014 року, складені комісією КЕВ м. Львова за участю мешканців гуртожитку. Зі місту цих актів вбачається, що комісія провела обстеження проживання [PERSON] в кімнаті №1. На день складання акту проживання гр. [PERSON] в даній кімнаті не зафіксовано. Аналогічного змісту Акти від 12.08.2015р., 18.09.2015р., 22.10.2015р. подано суду при розгляді справи. Однак, дані акти жодним чином не підтверджують пояснення позивача про те, що [PERSON] незаконно утримує дане жиле приміщення, що в цьому приміщення знаходяться його речі, чи що позивачі не мають доступу до цієї кімнати. Навпаки, акти вказують на те, що комісія, маючи доступ до кімнати №1, провела її обстеження та не зафіксувала проживання у ній [PERSON] . Щодо інших відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , то обстеження їх проживання чи не проживання в кімнаті №1 взагалі не проводилося. Позивачами не було встановлено та не подано суду даних про їх місце реєстрації. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] . 31.10.2011р. вона знята з реєстрації за цією адресою у зв`язку з вибуттям в м.Нетішин Хмельницької області. Відомості про реєстрацію неповнолітнього [PERSON] відсутні. Відповідач [PERSON] продовжує бути зареєстрованим за адресою [ADDRESS] . Проте, дані довідки не можуть бути належними доказами з приводу проживання відповідачів в кімнаті № 1. Таким чином, позивач просить суд постановити рішення про виселення відповідачів з кімнати [ADDRESS] , жодним чином не довівши факт їхнього проживання за цією адресою. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів 9683,99 гривень боргу за комунальні послуги, то вона також є необґрунтованою, оскільки на її підтвердження позивач долучив до справи лише повідомлення про нарахування за січень 2014р., яке невідомо ким і коли видано, та з нього не вбачається ні підстав, ні механізму, ні періоду нарахування такого боргу. Оцінюючи усі подані докази, які були дослідженні судом у судовому засіданні у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог Військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, КЕВ м.Львова до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про виселення та стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Outcome: dismissed