Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

03.10.2014 р. позивач звернувся до суду із даною позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики, нараховані проценти за позикою, курсову різницю, штраф, пеню та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 01 жовтня 2013 року він уклав з відповідачем договір позики грошей, згідно якого передав останньому грошові кошти в розмірі 123 000,00 грн. з умовою їх повернення до 01.01.2014 року. Однак, відповідач позику своєчасно не повернув. Згідно п. 6 Договору, в разі неповернення коштів у строки, вказані в договорі, позикодавець вправі нарахувати штраф у розмірі 50 % від загальної суми позики та пеню в розмірі 0,5 % від несплаченої суми за кожен день прострочення. П. 12 Договору сторони визначили, що сума позики на момент видачі еквівалентна 15\~ 000 доларів США згідно курсу продажу долара США в касах ПАО АКБ Капітал (8,20). У випадку збільшення курсу долара США по відношенню до гривні Позичальник зобовязується повернути позикодавцю суму курсової різниці. Оскільки відповідач не виконує належним чином умови договору, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу усунення порушеного права на належне виконання умов договору позики, укладеного між сторонами, внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості, нарахованих процентів за позикою, курсової різниці, а також штрафу та пені. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 01 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 01/10, відповідно до якого позивач передає відповідачу у власність грошові кошти в сумі 123 000,00 грн., що еквівалентно 15\~ 000 доларам США курсу продажу долара США (8,20). а відповідач зобовязався повернути зазначену суму до 01.01.2014 року. (а.с.6). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Перерахування позики позивачем відповідачу підтверджується платіжним дорученням № 860_19 від 01.10.2013 р. (а.с.7). Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму. П. 3 договору позики сторони визначили, що позика за цим договором є процентною. Плата за користування позикою складає 5 процентів на місяць. Проценти сплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Згідно зі\~ ст. 549 ЦК України\~ неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно п. 6 Договору, в разі неповернення коштів у строки, вказані в договорі, позикодавець вправі нарахувати штраф у розмірі 50 % від загальної суми позики та пеню в розмірі 0,5 % від несплаченої суми за кожен день прострочення. Також, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На момент звернення з даним позовом до суду сума боргу залишається неповернутою відповідачем. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. П. 12 Договору сторони визначили, що сума позики на момент видачі еквівалентна 15\~ 000 доларів США згідно курсу продажу долара США в касах ПАО АКБ Капітал (8,20). У випадку збільшення курсу долара США по відношенню до гривні Позичальник зобовязується повернути позикодавцю суму курсової різниці. Відповідно до ст. 627 ЦК України та згідно ст. 6 цього Кодексу сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагенту і визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Діюче в Україні законодавство надає право учасникам цивільного обороту вільно, виходячи із власних інтересів, вирішувати, вступати їм у договірні правовідносини або не вступати. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані та доведені в судовому засіданні. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved