Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

03.10.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність позивача інформацію, надруковану 26.03.2009 року у газеті «Сегодня» у статті «Хозяин наркоаптеки заказал конкурента»; зобовязати відповідача [PERSON] філію газети «Сегодня» спростувати недостовірну інформацію, а саме статтю від 26.03.2009 року «Хозяин наркоаптеки заказал конкурента», шляхом надрукування в газеті «Сегодня» спростування вищевикладеної інформації; стягнути з відповідача на користь позивача суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 10\~000,00 грн. При цьому позивач посилається на те, що надрукована відповідачем стаття «Хозяин наркоаптеки заказал конкурента» 26.03.2009 року у газеті «Сегодня» є недостовірною та порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Стаття містить посилання на старшого слідчого прокурора Одеської області Заперченка В.С., у якого перебуває кримінальна справа по обвинуваченню позивача за ч. 3 ст. 311, ч. 3, 4 ст. 321 КК України. Однак, як вказує в позові позивач 25.02.2010 року постановою Приморського районного суду м. Одеси була скасовано постанова про порушення кримінальної справи від 06.02.2009 року, відносно [PERSON] Внаслідок публікації вказаної статті, позивач зазнав душевних страждань, у зв'язку із чим, змушений звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просить його задовольнити. При цьому пояснив, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки, на момент публікації статті у 2009 році [PERSON] перебував у слідчому ізоляторі, і лише в березні 2014 року був звільнений на підставі амністії. Представник відповідача [PERSON] підтримав надані письмові заперечення та проти задоволення позову заперечував. При цьому пояснив, що у вказані статті йде мова про «громадянина К.», та ідентифікувати, що саме позивача стосується стаття неможливо. Просить застосувати позовну давність до заявлених вимог. Вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 26.03.2009 року у газеті «Сегодня» було опубліковано статтю «Хозяин наркоаптеки заказал конкурента» /а.с. 11/. 12.02.2009 року постановою слідчого Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за наслідком розгляду матеріалів кримінальної справи № 058200900029 постановлено притягнути [PERSON] у якості обвинуваченого і предявити йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених п. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 122, ч. 2\~ст. 194 КК України /а.с. 15/. Згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2009 року по справі № 4-182/2009 скасовано постанову про скасування постанови про відмову у порушенні кримінальної справи і про порушення кримінальної справи, постановлені 06.02.2009 року заступником прокурора Приморського району м. Одеси [PERSON] у відношенні [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого п. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 122, ч. 2\~ст. 194 КК України /а.с. 12-14/. Щодо вимог позивача стосовно визнання недостовірною інформації та такою, що принижує честь та гідність позивача інформацію, надруковану 26.03.2009 року у газеті «Сегодня» у статті «Хозяин наркоаптеки заказал конкурента» та зобов'язання відповідача спростувати вказану інформацію, суд враховує наступне. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Таким чином, судом встановлено, що інформація, поширена в статті «Хозяин наркоаптеки заказал конкурента, яка опублікована газетою «Сегодня» 26.03.2009 року, базується на достовірній інформації, отриманій із офіційного джерела, а саме постанові слідчого Приморського РВ ОМУ ГУМВС України від 12.02.2009 року /а.с. 15-16/. Доводи сторони позивача, що вказана постанова слідчого була скасована станом на 25.03.2009 року не можу бути підставою для визнання інформації недостовірною та її спростування, оскільки вказана постанова була винесена Приморським районним судом 25.03.2009 року, і на час публікації статті, а саме 26.03.2009 року, ще не набрала чинності. Положеннями абз. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, розяснено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач як на підставу своїх вимог посилається, зокрема, на ст. 277 ЦК України, згідно якої, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Тобто правила вказаної статті не містять положень щодо способу захисту порушеного права у спосіб, зазначений позивачем, а саме визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь та гідність. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що опублікована у газеті «Сегодня» 26.03.2009 року стаття «Хозяин наркоаптеки заказал конкурента» мова у якій йде про «громадянина К.» стосується саме позивача [PERSON], окрім того, суду не надано будь-яких доказів що обставини, які викладені в статті мають відношення до позивача, що він має аптечний бізнес чи будь-який бізнес взагалі. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України \~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Крім того, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Однак, в ході судового розгляду позивачем не доведено порушення його особистого немайнового права відповідачем по справі при публікації в газеті «Сегодня» 26.03.2009 року статті «Хозяин наркоаптеки заказал конкурента». У зв'язку із чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. В ході розгляду справи представник відповідача наполягав на застосуванні строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 258 ЦК України, визначено строк позовної давності в один рік, який застосовується для спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. Доводи сторони позивача стосовно того, що позивачем не пропущено строк позовної давності є безпідставними, оскільки протягом часу розгляду справи ні позивач, ні два його представники, що брали участь у справі, не надали суду письмових доказів поважності пропуску строку позовної давності та окрім того, не просили поновити вказаний строк для звернення до суду. З урахування вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню в звязку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed