Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

03.08.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог просила: встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 15.06.2007 року по 06.03.2009 року; визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири за [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля Деу Нексія 2007 року випуску в сумі 40000 гривень та вирішити питання щодо судових витрат. В своїй заяві вказала, що під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу 14.12.2007 року ними спільно було придбано автомобіль марки Деу Нексія 2007 року випуску, д/н [NUMBER] , в розподілі якого на даний час виникла необхідність, оскільки згоди між ними в добровільному порядку не досягнуто. Крім того, під час шлюбу, зареєстрованого 06.03.2009 року та розірваного 03.05.2018 року, ними на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2015 року було придбано квартиру за [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано на ім`я відповідача, і яка підлягає поділу, так як є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою суду від 09.08.2018 року за клопотанням позивачки та її представника було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки ДЕУ Нексія 2007 року випуску (а.с. 26). 31.08.2018 року відповідач [PERSON] подав відзив на позов про поділ спільного майна подружжя та 06.02.2019 року відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в яких не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині щодо поділу квартири та визнання за позивачкою права власності на 1/2 її частину. В частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з позивачкою в період з 15.06.2007 року по 06.03.2009 року заперечував, оскільки дана вимога стосується окремого провадження та жодним чином не відноситься до позовного провадження, а також в зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження даного факту. Позовні вимоги в частині поділу автомобіля ДЕУ Нексія 2007 року випуску не визнає, оскільки вказаний транспортний засіб було придбано ним особисто за власні кошти і не в період спільного проживання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] ( [PERSON] ) та її представник - адвокат Ковалюх В.М. позовні вимоги підтримали і просили суд задовольнити їх із зазначених у позовній заяві підстав та з урахуванням проведеної автотоварознавчої експертизи щодо вартості спірного автомобіля. Крім того позивачка пояснила, що з літа 2007 року почала проживати спільно з [PERSON] у квартирі його батьків за адресою [ADDRESS] . [INFO] вона народила дитину [PERSON] , батьком якого у свідоцтві про його народження записаний [PERSON] , з яким вона перебувала на той час у зареєстрованому шлюбі, починаючи з 15.02.2003 року по 01.06.2007 року, хоча біологічним його батьком був саме [PERSON] , який згідно рішення суду від 15.02.2010 року усиновив дитину. Після розірвання шлюбу з [PERSON] в рахунок поділу спільного майна, останній сплатив їй грошову компенсацію в сумі 23000 гривень згідно ухвали Бахмацького районного суду від 07.11.2007 року. Під час спільного проживання з [PERSON] взимку 2007 року вони придбали автомобіль ДЕО Нексія орієнтовно за 40000 гривень, із яких 23000 це її кошти, які вона отримала як компенсацію за поділ майна з [PERSON] , а решта коштів була [PERSON] З 22.01.2008 року вона зареєструвалася за адресою [ADDRESS] . 06.03.2009 року уклала шлюб з [PERSON] і 05.08.2015 року вони спільно придбали квартиру у її сестри [PERSON] , розташовану за адресою [ADDRESS] , яка погодилася на сплату ними решти коштів протягом року. Від шлюбу з [PERSON] вони мають також доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] та його представник-адвокат Єрмоленко А.А. в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги частково з підстав, зазначених у відзиві. Крім того, відповідач [PERSON] пояснив, що проживав разом зі своїми батьками за адресою [ADDRESS] . Маючи намір придбати автомобіль, відкладав кошти на його придбання. 21.12.2007 року купив транспортний засіб, сплативши за нього особисто 45700 гривень в Приватбанк. З 22.01.2008 року почав проживати спільно за вказаною адресою з позивачкою. З останньою почав зустрічатися влітку 2007 року, але спільно не проживали. Він дізнався в цей же час про те, що є біологічним батьком [PERSON] . Він має посвідчення водія і постійно користується автомобілем ДЕУ Нексія. Допитана за клопотанням позивачки свідок [PERSON] , яка дводиться рідною сестрою позивачці, в судовому засіданні показала, що починаючи, орієнтовно з травня-червня 2007 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати спільно у батьків останнього за адресою [ADDRESS] , як одна сім`я. Між ними були гарні стосунки, вони кохали один одного, разом вирішували побутові проблеми. Вони часто спілкувалися, так як вона доводиться їм кумою та рідною сестрою [PERSON] . За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] придбали разом автомобіль. У [PERSON] були кошти, які вона отримала в рахунок компенсації за майно, при його поділі з [PERSON] . Коли перебували в шлюбі, купили в неї квартиру. Свідок [PERSON] , допитана за клопотанням позивачки, в судовому засіданні показала, що в 2007 році [PERSON] та [PERSON] були в неї на весіллі, як подружжя. Весною [PERSON] проживала у своїх батьків, а через деякий час переїхала проживати да батьків [PERSON] на [ADDRESS] . Також вона пояснювала, що будуть проживати разом. Під час спільного проживання восени-взимку 2007 року Ільченки купили автомобіль. Вона особисто неодноразово приходила до них, бачила їх в господарсті, так як проживала по - сусідству. Останні проживали однією сім`єю, у них була спільна дитина - син. Вона запитувала чому не хочуть купити будинку, на що [PERSON] пояснила, що хочуть придбати саме автомобіль. Свідок [PERSON] , яка доводиться матір`ю відповідачу та була допитана за його клопотання, в судовому засіданні показала, що в 2007 році, накопивши грошей, [PERSON] придбав транспорний засіб. Він особисто сплачував гроші в Приватбанк. На час придбання автомобіля [PERSON] не проживала у них 31.12.2007 року син вперше привів додому [PERSON] і з цього часу вона залишилася проживати та була офіційно зареєстрована в даному житлі з 22.01.2008 року. У березні 2009 року вони зареєстрували шлюб. В подальшому ними була придбана квартира, на яку вона особисто давала кошти, отримані нею від продажу успакованого майна, хоча жодних письмових даказів на підтвердження вказаної обставин не має. Також підтвердила, що [PERSON] разом з [PERSON] їздили на Сорочинський ярмарок у 2007 році. Вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, починаючи з 06.03.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 7). Мають двоє спільних неповнолітніх дітей (а.с. 67, 68). Рішенням Бахмацького районного суду від 02.04.2018 року, яке не оскаржувалося і набрало законної сили 03.05.2018 року, шлюб між ними розірвано і позивачці присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.8-9). Згідно копії паспорту, виданого 04.06.2018 року, прізвище позивачки зазначено [PERSON] (а.с.73). Під час шлюбу, 15.08.2015 року на підставі договору купівлі-продажу, сторонами спільно було придбано квартиру за [ADDRESS] , яку зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с. 11) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10). Відповідно до розпорядження Бахмацької міської ради за № 10 від 07.12.2015 року [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК\~України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ Враховуючи,\~що сторонами вказана квартира була придбана саме під час шлюбу, а також визнання позову відповідачем в цій частині, то за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 її частину, а іншу 1/2 частину залишити у власності відповідача. Згідно п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України «Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу» Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів». Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 79 ЦПК України «Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи». Відповідно до ст. 80 ЦПК України «Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання». Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, що передбачено ч.1 ст. 89 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, факт, який просить встановити позивачка -проживання однією сім`єю без реєстраціїї шлюбу (з урахуванням збільшених позовних вимог) в період з червня 2007 року по 06.03.2009 року, підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] в частині щодо спільного відпочинку сторін на Сорочинському ярмарку 2007 року та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: спільними світлинами (а.с. 84-86). Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. За приписами ч. 4 ст. 368 ЦК України «Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним в письмовій формі». Сім`ю складють особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що визначено ч.2 ст. 3 СК України. Відповідно до ст. 74 СК України «Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні\~статті 74 СК України\~слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі\~статті 74 СК України\~необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Згідно ст.ст. 69,70 (глава 8)\~СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі№ 6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є обєктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Як вбачається зі змісту довідки за № 31/25/16-538, виданої Територіальним сервісним центром № 7444 29.08.2018 року, автомобіль марки ДЕУ Нексія 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] був придбаний 14.12.2007 року та зареєстрований за [PERSON] (а.с. 49. 23.09.2017 року транспортний засіб було перереєстровано в зв`язку з переобладнанням для роботи на газовому пальному та видано свідоцтво про реєсрацію СХ [NUMBER] (а.с. 49). Згідно висновку експерта від 13.09.2019 року № 2059/1924 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, ринкова вартість автомобіля ДЕУ Нексія, державний реєстраційний номер [NUMBER] на час проведення огляду 29.08.2019 року складає 49582 гривні 57 копійок (а.с. 131-135). За приписами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ч.ч 1,2,4 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина, чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.п. 22-23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та розподіл спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: транспортні засоби. Частинами 1-2 ст. 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що автомобіль марки ДЕУ Нексія 2007 року випуску, про поділ якого просить позивачка, був придбаний стронами під час спільного проживання, є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають в шлюбі і є річчю неподільною, добровільної згоди щодо його поділу між ними не досягнуто, відповідач не спростував доводів позивачки щодо його вартості, тому вимоги позивачки в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з суми вартості автомобіля, визначеної висновком експерта. Суд враховує, що позивачка не має посвідчення водія і не має наміру в подальшому отримувати його, в зв`язку з чим не бажає отримувати даний автомобіль та сплачувати за нього грошову компенсацію відповідачу, а також постійне використання даного автомобіля останнім. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що даний автомобіль був придбаний ним не в період спільного проживання з [PERSON] і за кошти, які належали йому особисто, з урахуванням положень ст. 60 СК України. Також суд відхиляє докази сторони відповідача в частині допиту свідка [PERSON] з приводу того, що на час придбання спірного автомобіля [PERSON] та [PERSON] не проживали спільно, оскільки вона перебуває в родинних стосунках з відповідачем. Крім того її покази спростовуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які є логічними, послідовними та узгоджуються між собою. Не заслуговують на увагу і доводи відповідача та його представника з приводу того, що встановлення факту розглядається в порядку окремого провадження, оскільки в даному випадку вбачється спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження, з урахуванням положень ч. 4 ст. 315 ЦПК України та ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». \~ \~ \~ \~ Виходячи\~ з\~положення \~ п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~враховуючи,\~що \~позовні вимоги\~задоволено повністю,\~(з\~урахуванням \~зменшеної суми\~вартості транспорного\~засобу,\~який підлягає\~поділу),\~суд \~вважає за\~необхідне \~стягнути з\~відповідача на\~користь позивачки\~ 7773\~гривні 50\~копійок судових\~витрат із\~яких: 1576 гривень 30 копійок в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору за позовні вимоги в частині поділу майна подружжя (за винятком 152 гривень 10 копійок переплаченого судового збору, виходячи з дійсної вартості транспорного засобу), 352 гривні 40 копійок за заяву про його забезпечення, 704 гривні 80 копійок за позовні вимоги щодо встановлення факту, а також 3140 гривень в рахунок поверення витрат за проведення експертизи та 2000 гривень в рахунок повернення витрат за професійну правничу допомогу, які підтверджені документально (а.с. 1,2, 18, 63, 79,147) \~

Outcome: approved