Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

04.12.2015 року [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 56-59) просить: усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] у праві користування, розпорядження та володіння належного їй на праві власності приміщення в домоволодінні №9 по вул. Шкільній в м. Білгород-Дністровському Одеської області з боку відповідача [PERSON], шляхом його примусового виселення з сімєю з займаного приміщення; зобовязати [PERSON] та членів його сімї усунути перешкоди у користуванні належної [PERSON] 94/100 часток в домоволодінні №9 по вул. Шкільній в м. Білгород-Дністровському Одеської області, що складається з літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», убиральні літ. «Д», сараю літ. «С», споруд 4-6, 1, подвіря житлового будинку літ. «А» (приміщення 1-1,1-2,1-3,1-5).. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] зазначила, що вона є власником 94/100 часток в домоволодінні №9 по вул. Шкільній в м. Білгород-Дністровському Одеської області. Власником інших 6/100 часток у зазначеному житловому будинку є відповідач [PERSON], який самовільно займає житлові приміщення належної їй частини житлового будинку, а саме: літ. «Б», сараю літ. «В», убиральні літ. «Д», сараю літ. «С», споруд 4-6, 1, подвіря житлового будинку літ. «А» (приміщення 1-1,1-2,1-3,1-5), псуючи їй життя, як інваліду дитинства, погрожуючи їй фізичною розправою, чим самим робить їх суміжне проживання неможливим, і таким що порушує її права на власність і житло. У звязку з чим вона просить її позов задовольнити. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.02.2016 року провадження у справі, в частині в частині позовних вимог про примусове виселення [PERSON] разом з сімєю із займаного приміщення, в будинку №9 по вул. Шкільній в м. Білгород-Дністровському Одеської області закрито. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі. В судовому засіданні, відповідач та його представник, не погоджуючись з позовними вимогами, просили провадження у справі закриття, у звязку з тим, що набрало чинності рішення суду, ухвалене з приводу спору між тим самими сторонами про той самий предмет і з тих саме підстав, окрім того, позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необґрунтованість. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Так судом встановлено, а також підтверджено матеріалами справи, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно позивач [PERSON] є власником 94/100 частин житлового будинку №9 по вул. Шкільній в м. Білгород-Дністровському Одеської області (а.с.137) В свою чергу власником іншої частини вказаного нерухомого майна, а саме 6/100 частин житлового будинку №9 по вул. Шкільній в м. Білгород-Дністровському Одеської області була [PERSON], яка 17.01.2012 року, подарувала належну їй частку у зазначеному майні відповідачу [PERSON], що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованим в реєстрі за №70. (а.с.130-131) Зазначений договір дарування, на час розгляду справи є дійсним. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач користується тією часткою будинку, яка належить їй, а саме: літньою кухнею літ. «Б», сараєм літ. «В», убиральнею літ. «Д», сараєм літ. «С», спорудами 4-6, 1, подвірям житлового будинку літ. «А» (приміщеннями 1-1,1-2,1-3,1-5). На підтвердження вказаної обставини позивач надала суду копію акту комісії щодо перевірки факту самовільного зайняття [PERSON] приміщення за адресою : м. Білгород-Дністровський, вул. Шкільна, 9, який складений заступником Білгород-Дністровського міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради [PERSON], начальником юридичного відділу Білгород-Дністровської міської ради [PERSON] та головним спеціалістом управління житлово-комунального господарства [PERSON] (а.с.64) В свою чергу відповідач та його представник, заперечуючи проти задоволення позову, просили провадження у справі закрити, та зазначили, що спірне нерухоме майно, внатурі співвласникам не виділялося, тому визначити кому саме належать спірні приміщення неможливо, а отже і позовні вимоги не підлягають задоволенню. Однак відповідач [PERSON] в судовому засіданні дійсно підтвердив, що він разом з сімєю постійно проживає в житловому будинку № 9 по вул. Шкільній в м. Білгород-Дністровському та займає літню кухню «літ. Б», тому що не знає конкретно, які приміщення вказаного житлового будинку йому було подаровано. У відповідності до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. А згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вже було зазначено вище, позивач, обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що відповідач користується тією часткою будинку, яка належить їй, а саме: літньою кухнею літ. «Б», сараєм літ. «В», убиральнею літ. «Д», сараєм літ. «С», спорудами 4-6, 1, подвірям житлового будинку літ. «А» (приміщеннями 1-1,1-2,1-3,1-5) і на підтвердження вказаної обставини позивач надала суду копію акту комісії щодо перевірки факту самовільного зайняття [PERSON] приміщення за адресою : м. Білгород-Дністровський, вул. Шкільна, 9, який складений заступником Білгород-Дністровського міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради [PERSON], начальником юридичного відділу Білгород-Дністровської міської ради [PERSON] та головним спеціалістом управління житлово-комунального господарства [PERSON] Вивчивши зміст вказаного акту суд вважає, що позивач помилково дійшла до висновку, що комісія встановила факт порушення відповідачем її права власності, так як в акті зазначено, що комісія не може дійти обґрунтованого та переконливого висновку, щодо порушення житлових прав [PERSON] шляхом самовільного зайняття [PERSON] приміщення літньої кухні. (а.с.64) Одночасно суд, ухвалюючи вказане рішення бере до уваги, те, що [PERSON] в судовому засіданні особисто пояснив, що він дійсно разом з сімєю проживає в приміщенні літньої кухні, але вважає, що таке проживання таким, що не суперечить закону, так як належне сторонам майно, внатурі не виділено. Суд погоджується позицією відповідача, про те, що приміщення будинку №9 по вул. Шкільній в м. Білгород-Дністровському який належить сторонам, дійсно не було виділено внатурі, відповідно до їх часток у ньому, однак як вбачається із витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №32121142 від 21.11.2011 року, який був підставою для укладання зазначеного вище договору дарування, а саме в примітках до нього : - відсуджується 6/100 часток житлового будинку, вартістю 5850 грн., у складі житлового будинку літ. «А» 1-4 житлова, житловою площею 8,9 кв.м. Необхідно зазначити, що право власності на 6/100 частко житлового будинку №9 по вул. Шкільній в м. Білгород-Дністровському дарувальник ([PERSON]) набула на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 22.03.2006 року, яке в подальшому хоча і було скасовано, але в період набрання ним чинності [PERSON], встигла на його підставі зареєструвати своє право власності, яким визнано за нею право власності саме на кімнату 1-4, житловою площею 8,9 кв.м., в житловому будинку №9 по вул. Шкільна в м. Білгород-Дністровському. (132-133) Саме вказана обставина дала суду підстави дійти до висновку, що відповідачу відчужувалася, а отже і має належати саме на кімнату 1-4, житловою площею 8,9 кв.м., в житловому будинку №9 по вул. Шкільна в м. Білгород-Дністровському, а отже інша частина нерухомого майна належить позивачу. Таким чином суд вважає, що відповідач незаконно займає приміщення літньої кухні літ. «Б» яка належить позивачу, в житловому будинку №9 по вул. Шкільній в м. Білгород-Дністровському. Одночасно суд вважає за необхідним відмовити позивачу у задоволенні позову в частині зобовязання відповідача та членів його сімї усунути перешкоди у користуванні сараєм літ. «В», убиральнею літ. «Д», сараєм літ. «С», спорудами 4-6, 1, подвірям житлового будинку літ. «А» (приміщеннями 1-1,1-2,1-3,1-5), на підставі того, що позивачем, в порушення вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України суду не доведено, що відповідач та члени його сімї використовують вказані приміщення, які в судовому засіданні пояснили що не використовують їх. Слід зазначити що обовязок доказування розяснювався позивачу під час розгляду справи. Відповідності до положень ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства у тому числі є справедливість, добросовісність на розумність. Крім того слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В своєму позові, позивач заявляє вимоги до членів сімї [PERSON], не вказуючи конкретних фізичних осіб і не уточнюючи позовні вимоги, хоча судом під час розгляду справи розяснювалося таке право, що на думку також є підставою для відмови у задоволенні позову в частині вимог, щодо членів сімї [PERSON] Саме з урахуванням викладених обставин, суд дійшов до висновку, що позов має бути задоволено частково. Крім того суд вважає за необхідне вирішити питання, щодо розподілу судових витрат, а саме стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial