Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

03.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним Іпотечного договору від 04.07.2005 року, яким передано в іпотеку майнові права на нерухомість на двокімнатну квартиру № 107 в будинку, що знаходиться на розі вулиць Шевченка-Молодчого в місті Чернігові. В обґрунтування позову зазначив, що оскаржуваний договір суперечить цивільному законодавству України, оскільки чинний на момент укладення цього договору Закон України «Про іпотеку» не передбачав можливість передачі в іпотеку майнових прав на нерухоме майно. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні. Відповідачі не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Представник відповідача (публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк») надіслав суду заперечення проти позову в яких зазначив, що передача в іпотеку майнових прав на нерухоме майно передбачена статтею 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», в звязку з цим просив у задоволенні позову відмовити. Представник співвідповідача про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи з позовом не погодився з тих підстав, що чинне цивільне законодавство України не містить заборону передачі в іпотеку майнових прав на нерухоме майно. Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 04.07.2005 року позивач уклав із третьою особою Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1189 (далі [PERSON], а. с. 8-10). [PERSON] забезпечував вимоги третьої особи до позивача, що випливають з [PERSON] про іпотечний кредит від 01.07.2005 року № 1877-05 на суму 30000 доларів США. Згідно пункту 1.2 [PERSON] предметом іпотеки є майнові права на нерухомість на двокімнатну квартиру № 107, що знаходиться за адресою: місто Чернігів, будинок, що знаходиться на розі вулиць Шевченка-Молодчого. Плановий термін введення цього будинку в експлуатацію 4 квартал 2006 року. 12.09.2007 року позивач уклав із третьою особою [PERSON] про внесення змін до [PERSON], яким пункт 1.2 [PERSON] викладено в наступній редакції: «Предметом іпотеки є двокімнатна квартира № 19, що знаходиться за адресою: місто Чернігів, вулиця Шевченка, будинок № 32...». Отже предметом [PERSON] на день його укладення є передача в іпотеку майнових прав на квартиру, яка на той час знаходилася в стадії будівництва. 17.12.2012 року третя особа уклала з відповідачем [PERSON] відступлення права вимоги за яким до відповідача перейшло право вимоги до позивача, що виникло на підставі [PERSON] про іпотечний кредит від 01.07.2005 року № 1877-05, а також на підставі [PERSON] (а. с. 12-22). Як випливає з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 69), на теперішній час відповідач є іпотекодержателем квартири [ADDRESS], власником якої є позивач. Відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на день укладення позивачем [PERSON] (далі Закон), предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин у разі передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі відсутні, при цьому стаття 5 Закону на час укладення [PERSON] не визначала майнові права як предмет іпотеки. Майнові права на обєкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі Закону України «Про іпотеку». Отже, на момент укладення [PERSON] не відповідав вимогам статті 5 Закону, що в силу положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним. Вказаний висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, сформульованою в постанові від 04.09.2013 року № 6-51цс13, яка за приписом статті 3607 ЦПК України повинна враховуватися іншими загальними судами України. Одночасно суд не бере до уваги посилання відповідача на статтю 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» як на підставу для відмови у визнанні [PERSON] недійсним, оскільки вказаний акт регулює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном, а питання іпотеки як виду забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, врегульовано Законом, норми якого в цій сфері мають пріоритет у застосуванні. Враховуючи те, що співвідповідач не є стороною [PERSON] і вирішення заявлених вимог не впливає на його права та обовязки, предявлений до нього позов не підлягає задоволенню.

Outcome: partial