Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

04.02.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 18.11.1978 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 21.02.2012 року шлюб розірвано. Під час перебування в шлюбі подружжям на підставі набуто у власність 47/100 частин житлового будинку, що знаходиться в м. Новоград-Волинський, по вул. Анікушкіна, 30-б, (квартира, № 2) (далі будинок), який відповідач не погоджується поділити в добровільному порядку. Враховуючи викладене, просила визнати будинок обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнати право власності в рівних частках за кожним на вказане майно. Сторони в попереднє судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, в яких представник позивача позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалюється рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного доходу (заробітку). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто вказана норма матеріального права припускає існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.11.1978 року по 21.02.2012 року /а.с.7/. Спірне нерухоме майно будинок, який був оформлений на відповідача, був придбаний сторонами згідно договору купівлі-продажу від 02.11.1982 р. /а.с.14-15/, тобто у період, коли вони перебували у шлюбі, відтак є спільною сумісною власністю сторін, частки якого є рівними. При таких обставинах суд вважає, що слід провести поділ майна подружжя, згідно якого визнати за кожним із них право власності по ? частці від 47/100 частин будинку, з чим погодилися сторони у своїх письмових заявах.

Outcome: approved