Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

03 лютого 2014 року комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» до суду подано позовну заяву про стягнення із відповідача [PERSON] заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання по квартирі [ADDRESS], яка утворилася за період з 01 грудня 2000 року по 01 серпня 2006 року у розмірі3146,39 грн. та за період з 01 листопада 2008 року по 01 січня 2014 року у розмірі 2756,94 грн., а всього 5903,33 грн. При цьому, позивач зазначає, що за раніше поданою у відповідності зі ст. 96 ЦПК України заявою КП «Жовтоводськтепломережа» від 18 вересня 2013 року, суддею Жовтоводського міського суду 08 жовтня 2013 року видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2000 року по 01.08.2006 року у розмірі 3146,39 грн. та за період з 01.11.2008 року по 01.08.2013 року в розмірі 2788,65 грн. Однак, ухвалою судді Жовтоводського міського суду від 17 січня 2014 року наказ скасовано, у зв'язку з чим, відповідно до вимог ст.ст. 96, 118 ЦПК України, підприємство і звернулося до суду у позовному провадженні. У судовому засіданні повноважний представник позивача Бочанова Я.В. позов підтримала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та просив у задоволенні позову відмовити, спираючись на письмові заперечення, направлені ним до суду 24.02.2014 року, також зазначив, що своєчасно здійснює оплату наданих йому послуг. У цих запереченнях відповідачем обґрунтовуються такі правові підстави для відмови у позові: всупереч вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами не укладався індивідуальний договір про надання послуг з централізованого опалення і гарячого водопостачання, а за відсутності такого договору нема жодних юридичних підстав для стягнення заборгованості за послуги; позивачем належним чином не доведено наявність для виникнення у відповідача зобов'язання оплачувати комунальні послуги; позивачем пропущено трьохрічний строк позовної давності, про застосування якої судом відповідач робить заяву. Вислухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, відповідача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Окрема двокімнатна квартира за [ADDRESS], загальною площею 48,4 кв. м, перебуває у приватній власності відповідача (вказане житлове приміщення приватизоване 11.03.1994 року, свідоцтво про право власності №2963 від 01.04.1994 року). Відповідачу відкрито особовий рахунок [NUMBER] Окремий договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання сторонами не укладався, але такі послуги по зазначеній квартирі у вказані позивачем періоди фактично надавалися централізовано. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно із ст.68 Житлового кодексу України наймач зобов'язаний своєчасно, щомісячно, в строки встановлені Кабінетом Міністрів України вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. П.1 ст. 30 вище згаданих Правил також зобов'язує споживача оплачувати надані йому комунальні послуги. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник приміщення -це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, зареєстроване в установленому законом порядку. У відповідності із ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати сплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. При цьому, у ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» прямо зазначено, що одним з обов'язків саме споживача (а не постачальника) є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Однак, за матеріалами справи відповідач цей свій обов'язок не виконав, і з приводу укладення такого договору до КП «Жовтоводськтепломережа» не звертався. Згідно п.23 Правил надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1497 від 30.12.1997 року (які діяли раніше), розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяця. У відповідності з п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року,розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону, а одностороння відмова від їх виконання не допускається. Таким чином, суд вважає, що за законом відповідач повинен своєчасно та у повному обсязі здійснювати оплату за фактично надані позивачем послуги з централізованого опалення за встановленими тарифами, незважаючи на те, що у даному випадку відсутній окремий договір на теплопостачання, укладення якого відповідач не ініціював. Систематичне ж невиконання цього обов'язку відповідачем призвело до виникнення заборгованості на значну суму. Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, однак позов не підлягає задоволенню. При цьому, суд вважає, що відповідач правомірно заявляє про застосування судом позовної давності, і це повинно бути враховано судом при прийнятті рішення по справі. Заперечення ж представника щодо застосування судом позовної давності на законі не ґрунтуються, і нічим ні підтверджені. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності зі ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність також переривається у разі пред'явлення особою позову до одного або кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, посилання позивача про заборгованість за період з 01.02.2000 року по 01.08.2006 року та за період з 01.11.2008 року , втратила термін позовної давності згідно норм діючого законодавства України. Надані розрахунки заборгованості за гарячу воду яка в спірній квартирі опломбована, та за теплопостачання відповідають дійсності. Із жовтня 2010 року відповідач щомісячно отримує субсидію на погашення комунальних платежів і регулярно їх сплачує в тому числі і за теплову енергію про що свідчать копії квитанцій на а.с. 47-73. Тому, враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості, слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності. На підставі викладеного, у відповідності із зазначеними нормами закону і

Outcome: dismissed