Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

03.11.2020 року позивачка звернулася до суду позовною заявою до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та позбавлення батьківських прав, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.08.2015 року на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що відповідача є батьком її сина [PERSON] , [INFO] . З вересня 2014 р. шлюбні стосунки з відповідачем фактично припинено, вона ( [PERSON] ) разом із дитиною проживає у своєї матері в м. Охтирка, Сумської області. За період окремого проживання будь-яких спроб налагодити стосунки з дитиною відповідач не здійснював, участі у вихованні дитини не брав, добровільно допомоги на утримання сину не надавав. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.08.2015 року з відповідача стягнено аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн. Однак на даний час середня заробітна плата по Київській області, збільшилася до 11968,00 грн., у зв`язку з чим вона (позивачка) має право на збільшення розміру аліментів. Від сплати аліментів відповідач ухиляється, має заборгованість по сплаті аліментів понад 160000 грн. Дитина повністю знаходиться на її утриманні, всі питання щодо виховання сина нею вирішуються самостійно. Відповідач не виконує батьківських обов`язків, що говорить про його особисте ставлення до дитини, а саме [PERSON] не піклується про сина, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про його фізичний та духовний розвиток. За останні 5 років відповідач жодного разу не спілкувався з дитиною. Дані факти свідчать про ухилення від виховання дитини батьком, свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини просить позбавити відповідача батьківських прав. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, справа розглядається в порядку заочного провадження. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.07.2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 27.07.2013 року серії [NUMBER] (а.с. 6). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] Відповідно, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 04.01.2014 року (а.с. 7). Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.08.2015 року по справі № 592/6524/15-ц, провадження № 2/592/1961/15 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягувати з 13.07.2015 року. Також даним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років, починаючи стягувати з 13.07.2015 р. (а.с. 9). Згідно довідки Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області № 42120 від 19.11.2019 р. сума заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , станом на 31.10.2019 р. складає 154548,38 грн. (а.с. 8). Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2017 року по справі № 583/3621/16-ц, провадження № 2/583/94/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10). Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою\~статті 7 СК України\~передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша\~статті 155 СК України). Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Статтею 165 СК України\~визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один із батьків. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовного його неповнолітнього сина [PERSON] , [PERSON] посилається, на те, що відповідач протягом тривалого часу, починаючи з 2014 року ухиляється від виконання своїх обов`язків по догляду, вихованню, утриманню сина, взагалі не спілкується з ним. Тлумачення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі\~статтею 166 СК України\~позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, про що свідчать ті обставини, що протягом тривалого часу (більше п`яти років) позивач не піклується про свого сина, не бачиться з ними, не спілкується, не цікавиться його здоров`ям, не утримує його матеріально. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради № 01-14/163 від 15.01.2021 р. орган опіки та піклування Охтирської міської ради вважає, що [PERSON] , [INFO] , свідомо та умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків та не реалізовує свої батьківські права, а тому позовні вимогти [PERSON] можуть підлягати задоволенню у повному обсязі, так як це відповідатиме інтересам дитини (а.с. 31-32). Досліджені судом докази свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, він не цікавиться своїм сином, матеріально не утримує його, про що свідчить розмір заборгованості по сплаті аліментів, не піклуються про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною, не створює умов для отримання ним освіти. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, а тому згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України його необхідно позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] ,\~ [INFO] . Суд вважає, що такий крайній захід впливу на відповідача, який ухиляється від виконання батьківських обов`язків, є доцільним та необхідним для захисту інтересів дитини. Щодо позовних вимог [PERSON] про збільшення розміру аліментів суд зазначає наступне. Згідно\~ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.\~\~Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1\~ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі\~\~\~№ 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.\~Стаття 192 СК України\~ вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до\~статті 182 СК України\~ при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судом встановлено, що з моменту винесення рішення суду від 17.08.2015 року змінився сімейний стан позивачки, так як вона розірвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією рішення від 24.02.2017 р. (а.с. 10), зросли матеріальні витрати на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, майже вдвічі зросла середня заробітна плата по регіону (а.с. 12-13). А тому суд вважає, що наявні підстави для збільшення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] . Також суд враховує матеріальний стан відповідача [PERSON] , який є працездатним, інших осіб на утриманні немає, має у власності квартиру в м. Бориспіль Київської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.03.2005 р., тому має можливість матеріально утримувати свого неповнолітнього сина. Враховуючи викладене, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення дитини обома батьками, суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, стягуваних з відповідача за рішенням суду від 17.08.2015 року, стягнувши з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно до досягнення ним повнолітня, починаючи стягувати з дня набрання законної сили даним рішенням суду, та аліменти сплачувати на користь матері [PERSON] . Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами України окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1816,00 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 150, 164, 165, 180, 181, 182, 184, 192 СК України, Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року),\~Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial