Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

03.04.2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Української товарної біржі про визнання угоди дійсною, визнання права власності(а.с.3-4), мотивуючи вимоги наступним. 15.07.1998 р. між [PERSON] та ним був укладений договір купівлі-продажу, зареєстрований Українською товарною біржею 15.07.1998 р. № 14570, згідно якого ним була придбана [ADDRESS]. 26.08.1998 р. угода № 14570 була зареєстрована у Чернігівському МБТІ. Умови вказаного договору були повністю виконані ним та продавцем, він був впевнений, що ніяких інших по реєстрації дій не потрібно здійснювати. При зверненні до приватного нотаріуса на предмет укладання договору купівлі-продажу квартири йому було відмовлено у посвідченні будь-яких правочинів щодо цієї квартири, оскільки договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений. Посилаючись на ст. 55 Конституції України, ст. 227 ЦК УРСР, ст. 5, ч. 2 ст. 220, 657 ЦК України, просив: визнати дійсною угоду купівлі-продажу від 15.07.1998 р. № 14570 про продаж [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат житловою площею 41,4 кв.м, загальною площею 58,2 кв.м, укладений на Українській товарній біржі між [PERSON] та [PERSON]; визнати за ним право приватної власності на спірну квартиру. В ході розгляду справи було уточнено, що відповідачем є не Українська товарна біржа, а є Товарна біржа «Українська». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов(а.с.3-4) підтримав за вимогами, в ньому викладеними, та пояснив, що угода підлягає визнанню дійсною на підставі ст. 220 ЦК України (чинного кодексу). Позивач [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - [PERSON], представник відповідача - Товарної біржі «Українська», в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином; причини неявки не відомі. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу у їх відсутність та на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.07.1998 р. між [PERSON] з однієї сторони (продавець) та [PERSON] з другого сторони (покупець) було укладено угоду купівлі-продажу нерухомості, а саме: [ADDRESS], що зареєстрована Товарною біржею «Українська», реєстраційний № 14570 від 15.07.1998 р.(а.с.6). Відповідно до вказаної вище угоди позивач став власником [ADDRESS]. Своє право власності на квартиру позивач 26.08.1998 р. зареєстрував в КП «ЧМБТІ» з записом в реєстрову книгу № 167 за реєстровим номером [NUMBER], отримавши реєстраційне посвідчення(а.с.8). Згідно ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 р.), зокрема, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі; якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною; в цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК України (в ред. 1963 р.), зокрема, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 і ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним; права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки Товарна біржа «Українська» не є належним відповідачем; належним відповідачем є сторона спірної угоди - [PERSON], але згідно вимог ч. 1 ст. 33 ЦПК України відповідного обов'язкового клопотання суду заявлено не було. В зв'язку з повною відмовою в задоволенні позову не підлягає відшкодуванню позивачу понесені ним судові витрати. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглянув справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів.

Outcome: dismissed