Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

03.06.2014 р. Позивач ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є Позивач, і відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір «Автопакет» від 28.02.2008 р., згідно якого відповідач [PERSON] отримав в строкове оплатне користування 23 973 долари США для придбання транспортного засобу зі сплатою 15,61% річних зі строком повного повернення до 20.02.2015 р. За умовами договору відповідач [PERSON] зобовязувався погашати отримані в кредит кошти шляхом внесення щомісячних платежів не менше 472,10 грн. до 18 числа кожного місяця, а відповідач [PERSON] поручилась за своєчасне та належне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань. 27.10.2010 р. між ВАТ КБ «Надра» і відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1, згідно якої відповідач в строкове оплатне користування 21 826,38 доларів США для придбання транспортного засобу зі сплатою 15,61% річних зі строком повного повернення до 20.02.2015 р. В забезпечення виконання зобовязань за додатковою угодою № 1 укладено договір поруки між ВАТ КБ «Надра» і відповідачем [PERSON] від 27.10.2010 р., згідно якого остання поручилась за своєчасне та належне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань. Умовами договору та додаткової угоди було передбачено застосування санкцій за порушення кредитних зобовязань. Відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином своєчасно не виконав, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість перед Позивачем у розмірі 24 393,93 доларів США, яка складається з основного боргу в сумі 17 164,68 доларів США, відсотків в сумі 5 145,65 доларів США, пені в сумі 958,47 доларів США, штрафні санкції в сумі 1 125,13 доларів США, згідно поданого Позивачем розрахунку. Представником позивача у звязку із зміною курсу долара 09.04.2015 року збільшено позовні вимоги та просять стягнути заборгованість перед Позивачем у розмірі 24 668.18 доларів США, яка складається з основного боргу в сумі 17 164,68 доларів США, відсотки за користування в сумі 7503.50 доларів США, пені в сумі 4102.69 доларів США, - 96452.16 грн., штрафні санкції, відповідно до п.5.3 договору в сумі 1 807.64 доларів США -42 496.67 грн., згідно поданого Позивачем розрахунку. У звязку з тим, що відповідач [PERSON] не виконав свої зобовязання по кредитному договору, поручителями якого були відповідач [PERSON] і [PERSON], просить стягнути наявну суму заборгованості солідарно з усіх відповідачів та судові витрати в розмірі 955.60 грн. з кожного. Відповідач [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Надра» і [PERSON] про визнання припиненим договору поруки, укладеного 28.02.2008 р. між нею та ВАТ КБ «Надра», в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.10.2010 р. між ВАТ КБ «Надра» і відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 і додаткову угоду № 2, яким змінено зобовязання відповідача [PERSON] перед ВАТ КБ «Надра», отже збільшено обсяг її відповідальності, на укладення зазначених додаткових угод вона не надавала своєї згоди, не повідомлялась про намір сторін укласти ці угоди, вважає, що за таких обставин вона б не поручалась за виконання відповідачем [PERSON] своїх кредитних зобовязань, а тому просить визнати договір поруки припиненим. Відповідач [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Надра» і [PERSON] про визнання припиненим договору поруки, укладеного 27.10.2010 р. між нею та ВАТ КБ «Надра», згідно якого вона поручилась перед ВАТ КБ «Надра» за належне та своєчасне виконання [PERSON] своїх зобовязань, посилається на те, що вона не укладала жодного договору поруки та не поручилась за виконання [PERSON]І, будь-яких зобовязань, у договорі поруки підпис від її імені вчинений іншою особою, збільшено обсяг її відповідальності, на укладення зазначених додаткових угод вона не надавала своєї згоди, просить визнати припиненим договір поруки. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Надра» [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в обґрунтування позовних вимог послалась на обставини, викладені у позовній заяві, просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлявся, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає та заперечення на позов, в якому вказав, що не погоджується із визначеною Позивачем сумою кредитної заборгованості, надавши натомість складений ним розрахунок заборгованості в сумі 21 051,83 доларів США. Вважає, що згідно умов реструктуризованої заборгованості сума кредиту становила 21 826,38 доларів США, розмір відсоткової ставки 15,61% річних, порядок нарахування процентів факт/360. З моменту укладення додаткової угоди № 1 й до 16.11.2011 р. ним було сплачено Позивачу 5 100 доларів США, які відповідно до додаткової угоди № 2 були спрямовані на погашення 1 192,62 доларів США реструктуризованих відсотків, 3 613,92 доларів США процентів за користування кредитом і 293,46 доларів США тіла кредиту. 12.07.2012 р. Позивачем був реалізований заставлений автомобіль, й виручена сума від його продажу була спрямована на погашення прострочених процентів в розмірі 2 586,34 доларів США, реструктуризованих процентів в розмірі 1 656,03 доларів США, пені в розмірі 50 доларів США, тіла кредиту в розмірі 4 368,24 доларів США. Вважає неправомірним спрямування сплачених ним коштів в рахунок погашення реструктуризованих процентів раніше, ніж в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитом, а тому сума 1 277,19 доларів США має бути спрямована по погашення кредиту. Також вважає незаконним спрямування Позивачем сум 629,69 і 50 доларів США на погашення пені, оскільки облікова ставка НБУ визначається лише для національної валюти гривні, а не для іноземної валюти, у звязку з чим неможливо визначити розмір пені. До вимог про стягнення штрафу просить застосувати позовну давність, так як право вимагати сплати ним штрафу виникло у Позивача 10.07.2012 р. (через 30 днів після предявлення вимоги про повне повернення кредиту), а тому позовні давність 1 рік для стягнення неустойки спливла (а.с.79-83). Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлялася, належним чином повідомлялася про час розгляду провадження, подавши зустрічну позовну заяву про визнання договору поруки припиненою. Відповідач [PERSON] в судові засідання зявлявся, але 29 квітня 2015 року на початок розгляду запізнилася та вже була присутня під час проголошення ступної та резолютивної частини рішення, належним чином повідомлялася про час розгляду провадження, подавши зустрічну позовну заяву про визнання договору поруки припиненою, яку на підставі усної заяви [PERSON], згідно ухвали суду від 27 березня 2015 року залишено без розгляду в клопотанні про зупинення розгляду провадження відмовлено(а.с.222). Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, зустрічні позовні [PERSON] підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. Згідно договору «Автопакет» № 401/28/02/2008/840/-8191/КФ від 28.02.2008 р., укладеного між ВАТ КБ «Надра» і [PERSON] та [PERSON], ВАТ КБ «Надра» зобовязався надати відповідачеві [PERSON] в оплатне строкове користування 23 973 долари США на придбання транспортного засобу зі сплатою 15,61% річних зі строком повного повернення до 20.02.2015 р. В забезпечення виконання умов договору було заставлено автомобіль «Опель Астра», д.р.н. ВА 5177 АК, належний відповідачеві [PERSON], а відповідач [PERSON] поручилась як солідарний боржник перед ВАТ КБ «Надра» за належне та своєчасне виконання [PERSON] своїх зобовязань з приводу повернення отриманого кредиту. Умовами договору передбачено внесення відповідачем [PERSON] щомісячних платежів на погашення кредиту у розмірі мінімально необхідного платежу 472,10 грн., з урахуванням обумовленої відсоткової ставки за користування кредитом 15,61% річних, в разі порушення умов повернення кредитних коштів Позивач отримав право нараховувати штрафні санкції у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (а.с. 6-8). Згідно додаткової угоди № 1 від 27.10.2010 р. до договору «Автопакету» № 401/28/02/2008/840/-8191/КФ від 28.02.2008 р. укладеної між ВАТ КБ «Надра» і відповідачем [PERSON], сторони домовились про зміну кредитного зобовязання та відстрочку оплати тіла кредиту на умовах, передбачених графіком, який визначено в додатковій угоді № 2 від 27.10.2010 р. За неналежне виконання умов додаткової угоди Позивач отримав право нараховувати штраф в розмірі 10% від суми неоплаченого щомісячного платежу за кожен випадок порушення (а.с. 13-18). Згідно договору поруки № 401/28/02/2008/840/9191/КФ від 27.10.2010 р., укладеного між ВАТ КБ «Надра» і відповідачем [PERSON], остання зобовязалась відповідати перед Позивачем як солідарний боржник в разі неналежного виконання відповідачем [PERSON] своїх кредитних зобовязань за вищезазначеними договорами (а.с. 19). Згідно заяви на видачу готівки від 28.02.2008 р., відповідач [PERSON] 30.12.1899 р. отримав від ВАТ КБ «Надра» кредит в сумі 23 793 доларів США, у відповідності із укладеним кредитним договором (а.с.24). Згідно нової редакції статуту, ВАТ КБ «Надра» змінило свою назву на ПАТ КБ «Надра» (а.с. 40). Згідно розрахунку Позивача, у відповідача [PERSON] перед Позивачем утворилась заборгованість в сумі 24 393,93 доларів США, які складається з основного боргу в сумі 17 164,68 доларів США, відсотків в сумі 5 145,65 доларів США, пені в сумі 958,47 доларів США, штрафні санкції в сумі 1 125,13 доларів США (а.с.9). Згідно листів, ПАТ КБ «Надра» протягом 2009-10 рр. звертався до відповідачів із вимогою про виконання боргових зобовязань за кредитними договорами і договорами поруки (а.с. 32-37). Згідно висновку експерта № 403 від 19.02.2015 р. судово-почеркознавчої експертизи, підпис від імені відповідача [PERSON] в договорі поруки № 401/28/02/2008/840-9191/КФ, укладеного між ВАТ КБ «Надра» і [PERSON], виконаний не самою [PERSON], а іншою особою. Відповідачем [PERSON] подано до суду позовну заяву про визнання договору поруки недійсним, яка знаходиться в іншому провадженні(а.с.22-27 т.2) На підставі поданих сторонами доказів, судом повно і всебічно зясовано обставини справи, й визначено, що між сторонами виникли наступні правовідносини. 28.02.2008 р. на підставі та на умовах укладеного кредитного договору відповідач отримав від Позичальника ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» в строкове оплатне користування грошові кошти в сумі 23 973 доларів США зі сплатою 15,61% відсотків річних з кінцевим строком повернення 28.02.2015 р., зобовязавшись погашати суми кредиту та відсотки за користування кредитом шляхом внесення визначених щомісячних платежів. Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість по кредитному договору. Представником позивача у звязку із зміною курсу долара 09.04.2015 року збільшено позовні вимоги та просять стягнути заборгованість перед Позивачем у розмірі 24 668.18 доларів США, яка складається з основного боргу в сумі 17 164,68 доларів США, відсотки за користування в сумі 7503.50 доларів США, пені в сумі 4102.69 доларів США, - 96452.16 грн., штрафні санкції, відповідно до п.5.3 договору в сумі 1 807.64 доларів США -42 496.67 грн., згідно поданого позивачем розрахунку. Суд погоджується частково із розрахунком заборгованості, поданими відповідачем [PERSON] та погоджується із розрахунком заборгованості, поданим позивачем, з огляду на наступне. Згідно умов додаткових угод № 1,2, реструктуризована заборгованість по кредитному зобовязанні становила 21 826,38 доларів США, порядок нарахування процентів факт/360. Відповідачем [PERSON] було сплачено позивачу 5 100 доларів США, які були спрямовані на погашення 1 192,62 доларів США реструктуризованих відсотків, 3 613,92 доларів США процентів за користування кредитом і 293,46 доларів США тіла кредиту. 12.07.2012 р. Виручена сума від реалізації заставного автомобіля в червні 2012 року була спрямована на погашення прострочених процентів в розмірі 2 586,34 доларів США, реструктуризованих процентів в розмірі 1 656,03 доларів США, пені в розмірі 50 доларів США, тіла кредиту в розмірі 4 368,24 доларів США. Суд погоджується із доводами відповідача [PERSON] про неправомірність спрямування сплачених ним коштів в рахунок погашення реструктуризованих процентів раніше, ніж в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитом, оскільки відповідно до п.2.7 основного Договору погашення кредитної заборгованості здійснюється у наступній послідовності: - судові витрати; штрафи; пеня; прострочена заборгованість за нарахованими комісіями; прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість по кредиту; строкова заборгованість за нарахованими комісіями;- строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість по кредиту. Як вбачається із розрахунку заборгованості, поданої позивачем, позивач спрямовував кошти як в рахунок погашення рестректуризованих процентів так і в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитом, що відповідає умовам Договору. Після реалізації заставного майна заборгованість за кредитом залишилася і відповідач протягом двох років не цікавився про залишок невиплаченої суми, відповідну довідку про відсутність заборгованості не брав в банку. У звязку із зміною курсу долара 09.04.2015 року збільшено позовні вимоги та заборгованість перед позивачем становить у розмірі 24 668.18 доларів США, яка складається з основного боргу в сумі 17 164,68 доларів США, відсотки за користування в сумі 7503.50 доларів США, пеня в сумі 4102.69 доларів США, - 96452.16 грн., штрафні санкції, відповідно до п.5.3 договору в сумі 1 807.64 доларів США -42 496.67 грн., що підтверджується, згідно поданого позивачем розрахунку(т.2 а.с.10-14). Згідно ст.1 ЗУ «Про Національний банк України», облікова ставка Національного банку України - один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. Згідно ст.6 ЗУ «Про Національний банк України», основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. Оскільки законом не передбачено визначення облікової ставки для іноземною валюти, то суд погоджується із доводами відповідача [PERSON] про неможливість визначення розміру пені, виходячи з облікової ставки НБУ, але погашення та спрямування позивачем сум 629,69 і 50 доларів США на погашення пені в еквіваленті є таким, що відповідає умовам договірних зобовязань і вимогам законодавства. Згідно ст.258 ч.2 п.1 ЦК України, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлена позовна давність в один рік. Згідно ст.261 ч.1 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась про порушення свого права. В матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] в запереченні проти позову від 04.07.2014 року, в якихвін просить застосувати до позовних вимог про стягнення штрафу, пені строк позовної давності.(а.с.79-83 т.1) Ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позиція банку, що вимоги можуть бути пред»явлені до повного виконання позичальником зобов»язання перед кредитодавцем або до повного виконання взятих зобов»язань є безпідставною, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями та годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається із матеріалів справи, 10.06.2012 р. позивач предявив вимогу до відповідача [PERSON] про повне повернення кредиту протягом місяця, а тому дізнався про порушення свого права на отримання виконання зобовязання відповідачем через 30 днів після предявлення такої вимоги, а саме 10.07.2012 р., й оскільки відповідач не виконав свого зобовязання, то з 10.07.2012 р. у позивача виникло право на нарахування штрафу, а тому перебіг позовної давності для стягнення штрафу розпочався з цього дня і закінчився через 1 рік, тобто 10.07.2013 р. Так як позивач звернувся із вказаним позовом 03.06.2014 р., тобто після спливу встановленого строку позовної давності, то вимога позивача про стягнення штрафу задоволенню не підлягає. Згідно уточнених та збільшених позовних вимог від 09.04.2015 року та розрахунку (т.2 а.с.1014) пеня обрахована за період 03.04.2014 по 02.04.2015 року та становить 4102.69 дол.США та курсу станом на 03.04.2015 року за 1 дол. 23.509492 складає 96 452.16 грн.. а станом на 29 квітня 2015 року курс становить 1 дол.США-22.2622406, тому розмір пені становить 91 335.58 грн.. Відповідно до ч.3ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що розмір пені має бути зменшений з урахуванням одностороннього збільшення на позичальника обсягу фінансового навантаження по поверненню кредиту, який він отримав та має повертати в іноземній валюті, зважаючи на значне падіння курсу гривні по відношенню до долару США, яке є загальновідомим фактом та має істотне значення. Відповідач не працює та немає доходів та враховуючи його майновий стан, суд вважає можливим зменшити розмір пені до 33 000 гривень. З метою забезпечення виконання кредитних зобовязань боржника [PERSON] відповідачі [PERSON] та [PERSON] поручилась перед Позичальником як солідарний боржник за виконання боржником своїх зобовязань. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON]А та стягнення заборгованості із поручителів, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України). Згідно ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч. 1, ч. 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності 27.10.2010 р. додатковими угодами № 1 і 2 кредитне зобовязання боржника [PERSON] перед Позичальником було реструктуризоване, сума кредиту становила 21 826,38 доларів США, у звязку з чим визначено графік погашення існуючої заборгованості. При цьому зміна зобовязання не призвела до покладення на боржника додаткових обовязків чи збільшення розміру його зобовязань, а було змінено порядок і строки погашення існуючої заборгованості, у звязку з чим обсяг відповідальності поручителя [PERSON] та [PERSON], не змінився. Укладений між ВАТ КБ «Надра» і [PERSON] договір поруки, згідно якого Поручитель [PERSON] зобовязалась перед ВАТ КБ «Надра» як солідарний боржник в разі невиконання боржником [PERSON] своїх зобовязань, не відповідає вимогам законодавства, оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не підписувала вказаний договір, а отже й не брала на себе обовязки солідарного боржника разом із відповідачем [PERSON], в договорі поруки від 27.10.2010 р. від імені [PERSON] підпис вчинений іншою особою, що є порушенням вимог ч.ч. 3,4 ст.203 ЦК України (Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом), ч.2 ст.207 ЦК України (Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною). ч.ч 1,2 ст.547 ЦК України (Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним). Згідно з положенням частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Так у справі що є предметом розгляду , договорами поруки як основної так і наступних не визначено строк, після якого порука припиняється, оскільки умовами цих договорів встановлено, що вони діють до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 21 січня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-190цс14, предметом якої був спір про визнання поруки припиненою, зробив правовий висновок, про те, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. З матеріалів справи вбачається, що позивач скористався своїм правом та предявив 14 травня 2012 року. як до позичальника [PERSON] так і до поручителів [PERSON] та [PERSON] (а.с.33т.1) вимогу про дострокове погашення кредиту у повному обсязі у 30-денний строк, тобто до 13 червня 2012 року, чого і не заперечував представник позивача в судовому засіданні. Тому передбачений ч.54 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з 13 червня 2012 року, в той час як банк звернувся із позовом до суду як до основного боржника так і поручителів лише 03 червня 2014 року, тобто за межами строку дії договорів поруки (з13 червня до 13 грудня 2012року), тому вимоги до поручителів про стягнення, солідарно, заборгованості за кредитним договором є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки додатковими угодами № 1 і 2 від 27.10.2010 р., укладеними з метою існуючої кредитної заборгованості за основним кредитним договором від 28.02.2008 р., обсяг відповідальності поручителя [PERSON] не змінився, зміна зобовязання не призвела до покладення на боржника [PERSON] додаткових обовязків, то доводи відповідача [PERSON] для визнання поруки припиненою з цих підстав є безпідставними, але підлягають задоволенню так як банк звернувся із позовом до суду до поручителя лише 03 червня 2014 року, тобто за межами строку дії договорів поруки (з13 червня до 13 грудня 2012року), тому зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання договору поруки припиненим підлягають задоволенню. Суд вирішує питання про відшкодування судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України, у звязку з чим з стягує з відповідача [PERSON] пропорційно задоволеній сумі позовних вимог, що становить 2 466 гривень, та підлягають стягненню з позивача та відповідача [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243.60 грн., порівну, на користь [PERSON] судові витрати не компенсуються у звязку із залишенням зустрічного позову без розгляду, за заявою [PERSON], що встановлено ч.1п.4 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial