Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

03 липня 2019 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Новоцаричанської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, просить суд: визнати за ним право власності на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , в\~ порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON] . Так, позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його бабуся - спадкодавець [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно у вигляді: - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,25 га, наданої для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд . Вказує, що після смерті [PERSON] він є єдиним спадкоємцем, на ім`я якого за життя померлою було складено заповіт, згідно якого остання усе належне їй майно заповідала [PERSON] Маючи намір прийняти спадщину після бабусі звернувся до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, проте у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Він проживав разом з бабусею, особисто доглядав померлу по день смерті, вів з нею спільне господарство та провів її поховання, фактично прийнявши спадщину. Однак, за час свого життя померла не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на зазначені житловий будинок та земельну ділянку, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Відповідач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява, з проханням розглядати справу за відсутності представника Новоцаричанської сільської ради, заперечень проти позову не має. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно [INFO] померла спадкодавець [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. З матеріалів справи вбачається, що за життя 28.04.1998 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений замісником сільського голови Новоцаричанської\~ сільської ради народних депутатів Маргаринт Н.О., згідно якого спадкодавець все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого не складалось заповідала [PERSON] . Матеріалами справи встановлено, що позивач є онуком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] , та свідоцтвом\~ про народження його батька [PERSON] серії [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи, батько позивача [PERSON] син померлої [INFO] [PERSON] помер ще 07.03.2005 [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки № 148 від 14.05.2018 року, виданої Новоцаричанською сільською радою, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі господарської книги №1, особовий рахунок № [NUMBER] .За будинком закріплена земельна ділянка площею 0,43 га, яка знаходиться в користуванні. Цільове призначення земельної ділянки: 0,25 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд; 0,18 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно довідки № 147 від 14.05.2018 року, виданої Новоцаричанською сільською радою, на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею за адресою: [ADDRESS] проживав та був зареєстрований внук [PERSON] , [INFO] . При зверненні позивача до Білгород - Дністровської міської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , листом завідувача Білгород-Дністровської МДНК О.В. Саданова № 796/02-14 від 15.05.2019 було повідомлено про неможливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на успадковане майно. Оскільки [PERSON] померла\~ у 1998 році, то на момент відкриття спадщини діяв\~\~ Цивільний кодекс України\~ від 18 липня 1963 року\~\~ (надалі -ЦК України 1963р.), тож до спірних правовідносин слід застосовувати норми вказаного Закону. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~\~ наказом Міністерством юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Жодних доказів фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном [PERSON] позивачем не надано. Проте, діючим на момент відкриття спадщини законодавством було чітко визначено процедуру фактичного прийняття спадщини. Окрім\~ того, варто зауважити, що згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. За змістом зазначених нормативних актів, діючих на той час виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Суд ставиться критично до наданої в обґрунтування належності [PERSON] , що померла [INFO] житлового будинку та земельної ділянки довідки № 148 від 14.05.2018 року, адже лише посилання на номер запису у по господарській книзі не може свідчити про приналежність права власності на спірний будинок [ADDRESS] за спадкодавцю, без наданого витягу з по господарської книги та наявності інших доказів, зокрема ухвалених органами місцевого самоврядування рішень про оформлення права власності громадян на будинки, технічного паспорту на будівлю, документів про відведення в установленому порядку земельної ділянки під забудову тощо. Більш того, у вказаній довідці сільської ради чітко зазначено, що земельна ділянка знаходилась в користуванні [PERSON] , тобто права власності у встановленому порядку вона не набула. Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. У відповідності до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В матеріалах справи відсутні достатні належні та допустимі докази приналежності спадкодавці майна, яке бажає спадкувати позивач. У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у сенсі розуміння вимог законодавства, що врегульовує спірні фактичні правовідносини, слід дійти висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Новоцаричанської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed