Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

02 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, треті особи - відділ Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області, Зміївська державна нотаріальна контора Харківської області, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року матері - [PERSON], право на земельну частку (пай) під № [NUMBER], площею 6,1385 га, яка розташована на території Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що [INFO] року померла його мати - [PERSON], яка за життя працювала у дослідному господарстві «Діброва», яке було реформоване у державне сільськогосподарське підприємство «Діброва», та в подальшому - у колективне сільськогосподарське підприємство «Діброва». Після її смерті відкрилась спадщина, яку позивач прийняв відповідно до закону, зокрема: - відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВК № 537819 на спадкове майно, яке складається з жилого будинку з надвірними будівлями в с. Миргороди Зміївського району Харківської області; - відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВК №537820 на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею 0,2503 га, що знаходиться в с. Миргороди Зміївського району Харківської області, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель; та земельної ділянки, площею 0,0500 га, що знаходиться в с. Миргороди Зміївського району Харківської області, наданої для ведення особистого підсобного господарства; а також грошового вкладу з відсотками. Позивачу відомо, що його мати як член колективного сільськогосподарського підприємства «Діброва» отримала свідоцтво [NUMBER] про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), а також мала право на земельну частку (пай). З інформації, що отримана з Відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області, вбачається, що у 2000 році Дослідному господарству «Діброва» був виготовлений і виданий Державний акт на право постійного користування землею. Оскільки паювання Дослідного господарства «Діброва» проводилось згідно з вимогами ст. 25 Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай) не виготовлялись, через що списки осіб, які мали право на отримання сертифікату на земельну частку (пай), не складались. Разом з тим, розпорядженням Зміївської районної державної адміністрації № 548 від 18 липня 2006 року було надано дозвіл на виготовлення державних актів на земельну частку (пай) громадянам (відповідно до списку). У зазначеному списку, який складено за результатами жеребкування, [PERSON], яка рахується за номером № [NUMBER], має право на виготовлення державного акту на право власності на закріплену за нею земельну ділянку, площею 6,1385 га, що розташована на території Тимченківської сільської ради Зміївського району. Проте [PERSON] за життя не оформила своє право. Таким чином, право [PERSON] на земельну частку (пай) виникло у неї за життя і є майновим правом, яке не припинилось внаслідок її смерті, та входить до складу спадщини. Єдиним спадкоємцем на майно після смерті матері [PERSON] є [PERSON] Інших спадкоємців немає. Зважаючи на те, що [PERSON] померла [INFO] року, тобто на момент дії Цивільного Кодексу УРСР (в редакції 1963 року), то правовідносини щодо спадкового майна виникли в період дії цього Кодексу, а тому при вирішенні справи повинні бути застосовані саме його норми. Враховуючи, що до складу спадщини входить майнове право на земельну частку (пай), яке було також успадковане позивачем, але враховуючи ту обставину, що на день смерті матері не було одержано державний акт на земельну частку (пай), одержати свідоцтво про право на спадщину на цю земельну ділянку в нотаріальній конторі неможливо, у зв'язку з чим [PERSON] змушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, свої інтереси довірив представляти адвокату Гетьман О.М., яка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог [PERSON] наполягала. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, до канцелярії суду надійшла заява в.о. Тимченківського сільського голови Нечепоренко Є.Т. про визнання позову [PERSON] в повному обсязі та розгляд справи за відсутності представника Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області. Представник відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області у судове засідання не з'явився, до суду надійшли письмові пояснення начальника Відділу Щербака Р.О., в яких він просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Крім того, [PERSON] зазначив, що за інформацією, яка наявна у Відділі станом на 29 грудня 2012 року, згідно Книг реєстрації Державних актів на право власності, постійного користування, договорів оренди земельних ділянок за [PERSON] земельна ділянка (пай) № [NUMBER], що розташована в адміністративних межах Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області не обліковується. Державний акт на право власності на земельну ділянку не виготовлявся. Представник Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] - копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], актовий запис № 28 (а.с. 10). [PERSON] була матір'ю позивача - [PERSON]. Так, позивач після смерті матері оформив свої спадкові права на частину спадкового майна, зокрема: - відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВК № 537819 на спадкове майно, яке складається з жилого будинку з надвірними будівлями в с. Миргороди Зміївського району Харківської області; - відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВК № 537820 на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею 0,2503 га, що знаходиться в с. Миргороди Зміївського району Харківської області, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель; земельної ділянки, площею 0,0500 га, що знаходиться в с. Миргороди Зміївського району Харківської області, наданої для ведення особистого підсобного господарства; а також грошового вкладу з відсотками. Даний факт підтверджується як копіями вказаних Свідоцтв, так і листом Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 19 грудня 2016 року вих. № 2068/01-16. Крім того, з вказаного листа вбачається, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] (а.с. 11, 12, 13). В той же час, встановлено, що за життя у [PERSON] виникло право на земельну частку (пай), як у члена колективного сільськогосподарського підприємства «Діброва», про що свідчить Свідоцтво [NUMBER] про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) (а.с. 14). За інформацією Відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області від 24 листопада 2016 року вих. № 29-20.20-0.2-2660/2-16 у 2000 році Дослідному господарству «Діброва» був виготовлений і виданий Державний акт на право постійного користування землею. [PERSON] не включена до списку осіб для виготовлення сертифікату, на право на земельну частку пай, так як паювання Дослідного господарства «Діброва» проводилось згідно з вимогами ст. 25 Земельного кодексу України, тобто паювання проводилось без виготовлення сертифікатів. Розпорядженням Зміївської районної державної адміністрації № 548 від 18 липня 2006 року було надано дозвіл на виготовлення державних актів на земельну частку (пай) 302 громадянам, в т.ч. і [PERSON] (у списку № [NUMBER]) (а.с. 15). В матеріалах справи міститься копія Розпорядження Зміївської районної державної адміністрації № 548 від 18 липня 2006 року, з якого вбачається, що [PERSON], яка дійсно рахується за номером № [NUMBER], надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на закріплену за нею земельну ділянку, а саме площею 6,1385 га, що розташована на території Тимченківської сільської ради Зміївського району (а.с. 16-17). Крім того, 19 грудня 2016 року Відділом Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області надано копію Державного акту на право постійного користування землею, виданий Дослідному господарству «Діброва». Також, Відділом надано копію Протоколу загальних зборів пайовиків КСП «Діброва» від 11 червня 2004 року та копію Списку осіб, які мають право на майновий та земельний пай. З вказаних документів вбачається, що [PERSON] була включена до вказаного списку (№ 187). З огляду на вищевикладене, у суду відсутні сумніви та суд вважає доведеним той факт, що право [PERSON] на земельну частку (пай) виникло у неї за життя і є майновим правом, яке не припинилось внаслідок її смерті, та входить до складу спадщини. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] померла [INFO] року, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року, то до даних спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу, які діяли на момент смерті вищевказаної особи, тобто ЦК в редакції від 1963 року. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 p.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі ст. 527 ЦК України (в редакції 1963 p.) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 p.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 p.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 p.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 560 ЦК України (в редакції 1963 p.) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави. Як зазначалося вище, [PERSON] вже отримав Свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна. Відповідно до ч. 1 п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. За змістом ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Отже, з огляду на вищенаведені положення право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із шляхів здійснення захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання права. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивачем надано достатні докази на підтвердження того, що він є спадкоємцем померлої [PERSON], прийняв спадщину, однак, [PERSON] не має змоги оформити свої спадкові права нотаріально на земельну частку (пай) № [NUMBER], оскільки його мати за життя не встигла одержати Державний акт на право на земельну частку (пай). Враховуючи, що КСГП «Діброва» має Державний акт на право постійного користування землею, право [PERSON] на земельну частку (пай) виникло у неї за життя і є майновим правом, яке не припинилось внаслідок її смерті, та входить до складу спадщини, а також враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про те, що позовна заява [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом є обґрунтованою і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved