Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

03.11.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначає, що вони з відповідачем з 10.11.2007 року перебувають в шлюбі, який був зареєстрований Копищенською сільською радою Олевського району Житомирської області за актовим записом № 18. Від спільного проживання у зареєстрованому шлюбі у них народилися діти: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які знаходяться на матеріальному утриманні та вихованні позивачки, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітної плати (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку Законом України «Про Державний бюджет України», та просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до 09.05.2019 року, так як відповідач ухиляється надавати допомогу на утримання сімї в добровільному порядку. Позивачка позов підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві та надала до суду письмову заяву з проханням слухати справу у її відсутність. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про час, день і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки та не повідомив суд про причини неявки в судове засідання. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 10.11.2007 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Від спільного проживання у шлюбі у них народилися діти: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Діти проживають разом із позивачкою та знаходяться на її матеріальному утримані, оскільки відповідач не надає належної допомоги, як батько, на утримання дітей. Позивачка ніде не працює, так як зайнята доглядом за дитиною, яка ще не досягла трирічного віку, інших доходів на своє утримання та утримання дітей не має. Відповідач ухиляється від виконання батьківського обовязку по утриманню дітей, не піклується про їх здоровя, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток, не надає добровільно належної матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей, ігнорує свій обовязок, як чоловіка і батька по утриманню своєї сімї, хоча має таку можливість, оскільки має відповідний молодий вік, не страждає на будь-яке захворювання, не є інвалідом і має можливість утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття та дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку належним чином, як того вимагає Закон. Дані правовідносини врегульовані ст.84 СК України з якої слідує, що дружина, з якою проживає дитина, має права на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи те, що позивачка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат, враховуючи передбачені законом обставини при яких судом може бути визначено розмір аліментів на утримання дружини, з врахуванням матеріального становища відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини, зайнятої вихованням дитини до досягнення дитиною трьох років в розміри 1/6 частки від його заробітку /доходу/. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України „Про охорону дитинства від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так статтею180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від обовязку утримувати неповнолітніх дітей, чим ставить їх у складне матеріальне становище та порушує їх право на достатній життєвий рівень, а тому аліменти на утримання неповнолітніх дітей повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку . Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Outcome: partial