Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

02 жовтня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлю, житловий будинок, що розташований за адресою вул. Пушкіна, 40-а, с. Райполе, Межівського району, Дніпропетровської області належить йому на праві особистої власності. Вказане домоволодіння 10.11.1989 року зареєстроване в Павлоградському бюро технічної інвентаризації. На прохання [PERSON], він як власник домоволодіння, надав дозвіл на її тимчасову реєстрацію місця проживання за вищевказаною адресою. Відповідач обіцяла добровільно скасувати реєстрацію, але до данного часу цього не робить, хоча не проживає за вказаною адресою з 18 квітня 2007 року (з дня реєстрації), тобто більше 10 років. З метою усунення порушення його права власності і користування житлом, він змушений звернутися до суду стосовно позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Зазначене домоволодіння є його приватною власністю. Позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], уродженку [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Пушкіна, 40-а, с. Райполе, Межівського району, Дніпропетровської області. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Згодний на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно доч.4\~ст.169 ЦПК України\~вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня. У зв'язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі\~ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлю, житловий будинок, що розташований за адресою вул. Пушкіна, 40-а, с. Райполе, Межівського району, Дніпропетровської області на праві особистої власності належить [PERSON] Вказане домоволодіння 10.11.1989 року зареєстроване в Павлоградському бюро технічної інвентаризації. (а.с.7) Відповідно до довідки № 1492 від 26 вересня 2017 року виданої виконкомом Райпільської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, [PERSON] зареєстрована з 18.04.2007 року за адресою: вул. Пушкіна, 40-а, с. Райполе, Межівського району, Дніпропетровської області, але за данною адресою ніколи не проживала і на даний час, станом на 26.09.2017 року, не проживає.(а.с.8) У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], за вище вказаною адресою фактично не проживає с 2007 року та добровільно зніматися з реєстраційного обліку не бажає, тим самим своїм діянням порушує законні права та інтереси [PERSON] передбачені\~ст.41 Конституції України, згідно якої - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Дана норма регулюється також ст.ст.319,\~329 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.2\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи, що [PERSON], фактично не проживає за місцем реєстрації з 2007 року, суд приходить до висновку, що вона є такою, що втратила своє право на користування житлом. Відповідно до\~ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон №1382-ІV\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що своїм діянням [PERSON] порушує законні права та інтереси [PERSON], а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved