Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

03.03.2014 р. позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.01.2008 року відповідачка 15.01.2008 року отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 12.01.2014 року має заборгованість - 18547,75 грн., яка складається з наступного: 2732,82 грн. - заборгованість за кредитом; 10885,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4929,4 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), -758,58 грн., - штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі на тих підставах, що викладені в позові. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову та просив відповідно до ст. 267 ЦК України та ст. 72 ЦПК України застосувати строк позовної давності, який, на думку представника відповідача, сплинув ще 15.01.2012 р. та відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як було встановлено в судовому засіданні та доведено матеріалами справи, 15.01.2008 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається із заяви позичальника від 15.01.2008 року із якої видно, що [PERSON] було видано кредитну картку [NUMBER], а також умов і правил надання банківських послуг (а.с.9-13). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказаний кредитний договір, який є предметом спору. Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст.ст.562, 530 ЦК України. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач станом на 12.01.2014 року, за даними позивача, має заборгованість - 18547,75 грн., яка складається з наступного: 2732,82 грн. - заборгованість за кредитом; 10885,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4929,4 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), -758,58 грн., - штраф (процентна складова). Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості відповідача станом на 31.01.2013 р. (а.с.5-8) Таким чином, відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечувати неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановленні інші види забезпечення виконання зобов'язання. Представник відповідач просив суд застосувати до даних позовних вимог позовну давність. Дана заява відповідача є обґрунтованою, оскільки відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, при цьому згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок). Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Згідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Враховуючи умови даного пункту договору, позиція позивача полягає у тому, що договір діє і на даний момент, а тому строк позовної давності не можна застосовувати. Суд із вказаним не погоджується, оскільки поняття строк дії договору не є тотожним поняттю строк виконання зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, а закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Так, як кредит було надано з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Тамо само у п. 5.4. Умов та правил надання банківських послуг (а.с.12) йдеться про те, що строк погашення кредиту - у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці. Так, згідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14 цс 14 встановлено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. З огляду на те, що у січні місяці 2009 року строк дії кредитної картки відповідача [NUMBER], виданої позивачем, закінчився, перебіг позовної давності щодо вимог позивача до відповідача щодо повернення кредиту слід вважати таким, що почався із 01.02.2009 р. Остання оплата за кредитним договором відповідачем (сплата відсотків) у сумі 66, 82 грн. була вчинена 29.04.2008 року (а.с.5), після чого відповідачем не вчинялись які-небудь дії, що можуть свідчити про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку та є підставою для переривання перебігу позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України або про зміну (подовження) строку виконання зобов'язань відповідача перед позивачем (у тому числі шляхом отримання від позивача нових кредитових карт, із подовженим строком дії, тощо). Відповідно до 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, судом встановлено, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду (щодо неустойки - річний строк), клопотання про поновлення цього строку він не заявляв, відповідач заявив клопотання про застосування до правовідносин, які є предметом даного позову, позовної давності. Отже, позовні вимоги заявлені позивачем після спливу строку, у межах якого він мав можливість звернутися до суду з таким позовом, а саме 03.03.2014 р., тому в задоволенні позову суд вважає необхідним відмовити. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України. ВраСудові витрати у справі віднести на рахунок позивача.ховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed