Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

04.04.2019 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м.Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шрестха Д.Г. про визнання недійсними довіреності та договору дарування квартири. Позовні вимоги обгрунтовує наступними обставинами. Відповідно до договору дарування від 28 вересня 2016 року [PERSON] подаровано належну позивачу, квартиру [ADDRESS] своєму синові [PERSON] . Вчиняючи даний правочин, [PERSON] діяв від імені позивача, [PERSON] , на підставі довіреності від 10 серпня 2016 року, посвідченої нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А., та зареєстрованої в реєстрі за № 2-371. Оформляючи довіреність, в якій було зазначено, що [PERSON] уповноважується подарувати квартиру [PERSON] , позивач, помилявся шодо наслідків такої угоди, не припускав, що позбавляється квартири і права на житло. При цьому [PERSON] застосував до позивача психологічний тиск, наполягаючи на терміновості підписання довіреності. При цьому він знав, що у позивача зір «-9»-«-11», позивач знаходився без окулярів. Нотаріус Ткач О.А. не зачитувала позивачу текст і не доводила до нього, що він може залишитись без єдиного місця проживання. Позивач зазначає, що помилявся щодо наслідків угоди, та не мав на меті позбавити себе права власності. Ухвалою Святошинського районного суду від 19.04.2019 року відкрито провадження у справі вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, вжити заходи забезпечення позову, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить відповідачу [PERSON] (а.с.58-59). Ухвалою Святошинського районного суду від 19.11.2019 року задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів. 23.05.2019 року надійшли пояснення від третьої особи - Головного територіального управління юстиції у м.Києві, в яких третя особа просить розглянути справу та ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. 27.05.2019 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначаються наступні обставини. Щодо поганого зору позивача, відповідач вказує, що довідка про стан зору надана суду, датована 2019 роком, в той час як довіреність була складена у 2016 році, а тому доводи позивача, про те, що він не міг ознайомитися з тексом довіреності через стан зору не є обгрунтованими. Щодо воєвиявлення позивача, то воно на момент підписання довіреності відповідало тексту вказаної довіреності, оскільки, позивач збирався переїхати на постійне місце проживання за кордон. Відповідач просить відмовити у позові, оскільки помилка позивача внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. 24.07.2019 року надійшли поясненння від третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шрестхи Джульєтти Говіндівни, у яких зазначається, що вказану довіреність було засвідчено відповідно до норм чинного законодавства та за відсутності порушень. У підготовчому засіданні 12.08.2019 року [PERSON] було заявлено клопотання про витребування доказів. 12.08.2019 року ухвалою Святошинського районного суд м.Києва було задоволено клопотання [PERSON] . Постановлено витребувати від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області належним чином завірені відомості чи оформлялися позивачем [PERSON] документи для виїзду на постійне місце проживання до іншої країни, справу призначено до судового розгляду по суті. 14.08.2019 року надійшли письмові пояснення від [PERSON] , у якому він заперечує обставини наведені у відзиві. У поясненнях також зазначається, що виправлення які були зроблені у довіреності ( у даті народження [PERSON] ) не відповідають вимогам чинного законодавства щодо вчинення нотаріальних дій, а тому така довіреність не може вважатися чинною. 13.10.2020 року надійшли письмові пояснення від представника позивача [PERSON] , в яких заперечуються обставини викладені у відзиві. 07.10.2020 року надійшли письмові пояснення від представника позивача [PERSON] , які мали тотожний зміст до пояснень від 13.10.2020 року. Суд, встановивши фактичні обставини справи, якими обгрунтовуються вимоги та заперечення, докази якими підтверджуються фактичні обставини справи дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.08.2016 року було посвідчено довіреність, відповідно до якої [PERSON] , зокрема, надав право [PERSON] подарувати належну йому на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON] (а.с.32-33). Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.11.2006 року квартира за адресою: [ADDRESS] знаходилась на момент посвідчення довіреності у власності [PERSON] 28.09.2016 року відповідно до договору дарування [PERSON] подаровано належну [PERSON] , квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с.26-27). Таким чином, судом встановлені обставини щодо відчудження належної позивачу квартири. Оскільки у даній категорії справ суди позбавлені можливості безпосередньо отримати докази волі або її відсутності під час вчинення правочину, суд вдається до з`ясування обставин, які б могли опосередковано підтвердити або спростувати такий факт. Одне лише зазначення позивачем, що нотаріальна дія не відповідала його волі не може слугувати доказом, оскільки воля сторони може змінюватися з плином часу. Темпоральність волі особи зумовлює обов`язок позивача, який хоче визнати договір недійним вказати на обставини, що зумовили розбіжність у посвідченому договорі та його реальній волі на момент вчинення правочину. Такі обставини мають бути беззаперечними та підтверджуватися доказами, оскільки за відсутності останніх ставиться під загрозу сам інститут договірних зобов`язань. У разі якби суди ігнорували б обов`язкову необхідність наявності таких доказів, а прирівнювали б волю особи на момент подачі позову до волі особи на момент укладання правочину, то будь яке договірне зобов`язання було б можливо відмінити лише за заявою сторони такого зобов`язання. Отже, при з`ясуванні обставин справи які б підтверджували або спростовували позиції сторін встановлено наступне. Позивач зазначає обставину поганого зору, який завадив йому повноцінно ознайомитися з текстом договору, на підтвердження чого надає витяг з медичної картки амбулаторного хворого, відповідно до якого позивач дійсно має зір, що несумісний з розпізнанням тексту без окулярів (а.с.13,14). В той же час, вказаний витяг датується 2019 роком, в той час як момент підписання довіреності припадає на 2016 рік. Суду не надано доказів, медичних відомостей про те, що такий стан зору виник, або прогресував з моменту 2016 року. Судом вбачається, що три роки є достатнім терміном, для того щоб зір з ідеального міг погіршитися до вказаного у довідці. Окрім того, аналізуючи текст довіреності, судом досліджено підпис позивача, який зроблений ідеально над лінією відведеною для підпису, тобто роблячи підпис, позивач прекрасно бачив де саме він його робить, а отже міг і бачити текст довіреності. Окрім того нотаріус зобов`язаний прочитати документ в голос, однак за умови, якщо особа, яка звернулась до нотаріуса повідомить про обставину поганого зору. 03.01.2020 року від Державної прикордонної служби надійшла інформація, щодо пересічення позивачем кордону у 2016 році. Так, встановлено, що 11.11.2016 року відбуввся перетин кордону, а 15.12.2016 року відбувся повторний його перетин у зворотньому напрямку. Позивач у свої позовній заяві зазначає, що 22.09.2016 він повідомив позивача, що повертається до України, а 28.09.2016 було відчуджено вказану квартиру. Позивач зазначає, що вказаний договір дарування був зроблений нашвидкоруч, для того щоб позбавити його ( позивача) права власності на вказану квартиру. Але, відповідно до вищезгаданої довідки, на момент відчудження квартири позивач не виїхав за межі країни. Тобто вказана позивачем обставина повністю спростована. Позивачем не згадано інших обставин, які могли б бути підтверджені доказами, що вказують на вчинення правочину під впливом помилки. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Таким чином вищезгаданий у ст.229 ЦК України спосіб захисту, який обрав позивач не може бути застосований у даному випадку. Позивач також зазначає про невідповідність правочину ч.3 ст. 238 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Однак суду видається незрозумілим, чому саме у вказаному правочині [PERSON] має виступати представником повнолітнього [PERSON] . Один лише факт того, що [PERSON] є батьком [PERSON] не робить [PERSON] представником [PERSON] . Окрім цього, суд зауважує про право нотаріуса внести виправлення про що повинен внести застереження. Таке застереження міститься на оскаржуваній позивачем довіреності, отже твердження позивача про недійсність довіреності з таких підстав є неспроможною. Таким чином, на підставі викладеного суд доходить висновку про недоведеність факту вчинення правочину під впливом помилки та необхідності відмови у позові.

Outcome: dismissed