Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

02.10.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) розміром 14,4 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області (на землях колективного сільськогосподарського підприємства «Рощанське» села Роща Арцизького району Одеської області), що залишилася після смерті [PERSON], померлого 29.01.2004 року. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 12.08.2003 р. померла її баба [PERSON], а 08.10.2009 року померла мати позивача [PERSON]. У період з 1996 року по день своєї смерті, баба позивача [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] за адресою: Одеська область, Арцизький район, с. Роща, вул. Мічурина, буд. 50. У зазначений період вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов'язки подружжя, тобто проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та жінка, а після смерті [PERSON], [PERSON], залишився проживати за вищевказаною адресою по день своєї смерті, яка настала 29 січня 2004 року. На день смерті [PERSON] з ним проживала його падчерка мати позивача [PERSON], яка, за переконанням позивача, є спадкоємцем померлого [PERSON], оскільки постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини. Після померлого [PERSON] залишилась спадщина у вигляді земельної частки (паю) розміром 14,4 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області (на землях колективного сільськогосподарського підприємства «Рощанське» с. Роща Арцизького району Одеської області). У листопаді 2016 року позивач звернулась до Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини на вищевказану земельну частку (пай), однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності від 28 березня 2017 року, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, що зазначені у позовній заяві. Представник відповідача голова Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області [PERSON] у судове засідання не зявився, але від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України. При цьому відповідно до письмової заяви представник відповідача позовну заяву визнав та не заперечував проти її задоволення.. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, давши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлене наступне. [PERSON] позивач по даній справі є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії ІІІ-ЖД № 250705, виданого Виконкомом Веселокутської сільської ради депутатів трудящих Арцизького району Одеської області 11 квітня 1980 року, актовий запис № 20 (а.с. 8). 11 квітня 1998 року позивач змінила дошлюбне прізвище «Федорець» на «Микуть», у зв'язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії I- ЖД № 067308, виданого Виконкомом Краснянської сільської ради Тарутинського району Одеської області 11 квітня 1998 року, актовий запис № 02 (а.с. 9) та копією паспорту громадянина України серії КМ № 011093, виданого Тарутинським РВ УМВС України в Одеській області 25 липня 2002 року з відповідною відміткою про реєстрацію шлюбу (а.с. 21). 08 жовтня 2009 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 499303, виданого Виконкомом Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області 12 жовтня 2009 року, актовий запис № 22 (а.с. 5 12 серпня 2003 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 358307, виданого Веселокутською сільською радою Арцизького району Одеської області 13 серпня 2003 року, актовий запис № 23 (а.с. 4). Як видно з копії свідоцтва про народження серії І-ЖД № 096738, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області 18 липня 2007 року мати позивача [PERSON], яка змінила дівоче прізвище «Стеніна» внаслідок укладення шлюбу (а.с. 7), є донькою [PERSON] (а.с. 6). Згідно довідки № 183 від 13 березня 2017 року, що видана виконавчим комітетом Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області період з 1996 року по день своєї смерті [PERSON] проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] за адресою: Одеська область, Арцизький район, с. Роща, вул. Мічурина, буд. 50 (а.с. 10). У зазначений період вони разом вели спільне господарство, проживали однією сім'єю, що підтверджується копією акту опитування свідків № 307 від 10.05.2017 року (а.с. 11) та копією довідки Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області № 308 від 10.05.2017 року (а.с. 12). Після смерті [PERSON], [PERSON], залишився мешкати по день своєї смерті за адресою: Одеська область, Арцизький район, с. Роща, вул. Мічурина, буд. 50, що підтверджується копією довідки, виданої виконавчим комітетом Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області № 991 від 30.11.2016 року (а.с. 13). Згідно з копією довідки Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області № 991 від 30.11.2016 року на день смерті [PERSON], яка настала 29.01.2004 р. (а.с. 14), з ним проживала однією сімєю мати позивача [PERSON]. Зазначений факт також вбачається з копії акту опитування свідків № 309 від 10.05.2017 року (а.с. 15) та довідки Веселокутської сільської ради № 310 від 10.05.2017 року (а.с. 16). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді земельної частки (паю) розміром 14,4 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області (на землях колективного сільськогосподарського підприємства «Рощанське» села Роща Арцизького району Одеської області), яка належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0109892, виданого Арцизькою районною державною адміністрацією Одеської області 26 липня 1996 року (а.с. 17). Відповідно до довідки про нормативну грошову оцінку, виданої Відділом у Арцизькому районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 0-15-0.260-613/102-17 від 28.09.2017 року, вартість земельної частки (паю) площею 14,4 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області (на землях колективного сільськогосподарського підприємства «Рощанське» села Роща Арцизького району Одеської області) становить 280 805,43 гривень (а.с. 20). Позивач [PERSON] звернулась до Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини на вищевказану земельну частку (пай). Однак, постановою державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] від 09.03.2017 року № 423/02-14 (а.с. 18), позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON] через відсутність відомостей та документів, що підтверджують факт родинних відносин між позивачем та померлим [PERSON], а також відсутність документу, що підтверджує перехід права власності від померлого [PERSON] [PERSON] Згідно ст. ст. 1216, 1217, 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Відповідно до ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Із зазначеного випливає, право на спадкування мають особи, визначені згаданими нормами, зокрема або за заповітом, або за законом, перелік яких визначено нормами 1261-1265 цього Кодексу. Судом встановлено, що спадкоємців першої черги, або інших черг, майна померлого [PERSON] немає, що підтверджується довідкою, виданою Веселокутською сільською радою Арцизького району Одеської області № 02-14/263 від 13 жовтня 2017 року (а.с. 36). Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належить не лише тільки жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали із спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Зі змісту Закону вбачається, що місцем проживання особи вважається місце її державної реєстрації у встановленому законом порядку. Відповідно до роз'яснень, які надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Судом встановлено, що позивач [PERSON], вважаючи себе спадкоємцем спадкового майна [PERSON], звернулась до Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини на вищевказану земельну частку (пай), однак, постановою державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] від 09.03.2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно через відсутність відомостей та документів, що підтверджують факт родинних відносин між позивачем та померлим [PERSON], а також відсутність документу, що підтверджує перехід права власності від померлого [PERSON] до [PERSON] Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з розясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За переконанням суду матеріали справи не містять необхідних належних та допустимих доказів у підтвердження доводів позивача про її постійне проживання зі спадкодавцем протягом пяти років до його смерті однією сімєю. Навпаки, наявні матеріали справи є доказами, які свідчать про відсутність у [PERSON] спадкоємців за заповітом або за законом. Посилаючись в обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на обставини про її спільне проживання однією сімєю зі спадкодавцем протягом пяти років до дня смерті [PERSON], однак належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, в розумінні ст.ст. 57 60 ЦПК України, позивач суду не надала, чим не виконала обовязок, покладений на неї законодавцем нормами ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Більш того, позивач не заявляла вимог про встановлення судом такого факту, як проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, чим не використала надані їй права на захист свого цивільного інтересу, передбачені ст.ст. 12, 15, 16 ЦК України. Судом крім іншого також встановлено, що [PERSON], в порядку окремого провадження, зверталась до Тарутинського районного суду Одеської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства. Однак, ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 27 червня 2017 року, заява [PERSON] залишена без розгляду у звязку з існуванням спору про право заявника на спадщину у четверту чергу (а.с. 19). Разом із тим, як зазначалося вище, позивач не реалізувала в повній мірі своїх права, які використовуються людиною на вільно та на власний розсуд та в даному судового розгляді справи не заявляла вимог щодо встановлення юридичного факту, який би в подальшому надав їй право на спадкування за законом, а суд з урахуванням диспозитивності судового процесу не вправі виходити за межі заявлених позивачем позовних вимог та вирішувати питання поза їх межами. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та не доведеними, у звязку з чим [PERSON] в позові слід відмовити повністю. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed