Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

04.05.2016 року Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області звернулась до суду з позовною заявою в інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] до відповідачів про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. Відповідачка [PERSON] є матір'ю дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Разом із співмешканцем та двома малолітніми дітьми відповідачка проживала в [ADDRESS]. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не забезпечує належні умови для проживання дітей. В будинку антисанітарія, пил, в кімнатах присутній важкий запах, скрізь розкидані брудні речі, у тому числі дитячий одяг, взуття, постільна білизна, посуд. Тривалий час в будинку відсутнє електропостачання. Окрім цього, відповідачка систематично порушує норми догляду за своїми дітьми, не піклується про їх здоров'я та фізичний розвиток, ігнорує рекомендації та зауваження лікарів, не забезпечує регулярне проходження медичного огляду дітей. Враховуючи викладене, дана родина перебувала в службі у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації на обліку сімей, які опинились у складних життєвих обставинах. Спеціалісти вказаної служби неодноразово відвідували дану родину з метою обстеження умов проживання дітей. Крім того, кожного разу з відповідачкою проводились профілактичні бесіди щодо неналежного виконання батьківських обов'язків та наслідки безвідповідального батьківства, а також відповідна робота проводилась Струмківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області. 17.02.2016 року до служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації надійшло усне повідомлення від спеціаліста Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про те, що [PERSON] понад 3 тижні з невідомих причин відсутня за місцем проживання, у зв'язку з чим її малолітні діти залишились без батьківського піклування. Під час з'ясування зазначених обставин, стало відомо, що [PERSON] з січня 2016 року, з невідомих причин, понад місяць відсутня за місцем постійного проживання. Догляд за малолітніми здійснював її співмешканець [PERSON] Під час обстеження житлового приміщення, в якому перебували діти, були виявлені неналежні умови проживання. Окрім цього, останній за місцем проживання характеризується негативно, не працює та зловживає спиртними напоями. З метою захисту прав дітей та уникнення загрози їх здоров'ю та життю службою у справах дітей [PERSON] та [PERSON] було влаштовано до інфекційного відділення КЗ «Татарбунарська центральна районна лікарня» та розпочата робота щодо соціального захисту дітей та встановлення місця перебування батьків даних дітей. На підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту та знайдену дитину та її доставку від 17.02.2016 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], отримали статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до свідоцтв про народження малолітніх дітей батьком їх є [PERSON]. Співробітниками поліції було встановлено місце проживання [PERSON] після чого з відповідачем було проведено бесіду щодо можливості влаштування [PERSON] та [PERSON] в його сім'ю, проте останній відмовився брати участь у вихованні дітей, що підтверджується його особистою заявою. Розшук [PERSON] тривав з 22.02.2016 до 02.04.2016 року. За вказаний період остання жодного разу не цікавилась життям та здоров'ям власних дітей, не повідомляла рідним та знайомим інформацію щодо свого місця перебування. Неодноразово не з'являлась дома на протязі довгого часу (1-2 тижні). На теперішній час малолітні діти перебувають в Ізмаїльському спеціалізованому будинку дитини. За інформацією адміністрації будинку дитини, мати відвідувала своїх дітей лише один раз - 04.04.2016 року, а потім не цікавилась станом їхнього здоров'я та розвитком, тобто фактично самоусунулась від їх виховання та утримання. За таких обставин,представник позивача вимушений звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник служби у справах дітей Татарбунарської райдержадміністрації повністю підтримала позовну заяву. Прокурор вважала можливим задовольнити позовну заяву щодо позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви, пояснивши, що вона змінила свій спосіб життя, разом зі своїм співмешканцем [PERSON], який є біологічним батьком малолітніх [PERSON] та [PERSON], вони переїхали проживати до іншого помешкання, в якому проводять поточний ремонт, обоє працюють за наймом, кожного дня відвідують робочі місця, вона особисто відмовилася від вживання алкогольних напоїв і має велике бажання повернути дітей в сім'ю. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглянути у його відсутності, згоден з позовними вимогами, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] Представник Струмківської сільської ради надала заяву про розгляд справи у її відсутності, з позовними вимогами згодна. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до приписів ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Відповідно до п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 08.10.2013 року (а.с.6) та [NUMBER] від 13.11.2014 року (а.с.7) підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. З висновку органу опіки та піклування Іванівської райдержадміністрації Одеської області 09.06.2016 року за №01/02-52/863 (а.с.63) вбачається, що опікунська рада вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] та таким, що відповідає інтересам дітей. З протоколу бесіди з [PERSON] від 28.03.2016 року (а.с.11), проведеної начальником служби у справах дітей Іванівської райдержадміністрації Одеської області, вбачається, що [PERSON] з [PERSON] не проживають спільно вже 5 років, тому він не являється біологічним батьком [PERSON] та [PERSON]. Забирати дітей не бажає та дає згоду на позбавлення його батьківських прав. Вищенаведені обставини свідчать про те, що батько нехтує своїми обов'язками щодо виховання дітей, що є підставою позбавлення його батьківських прав. Таким чином, суд дійшов до висновку, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню та вихованню своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, виходячи із інтересів дітей, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] (а.с.5), протокол бесіди з [PERSON] від 28.03.2016 року (а.с.11) та заяви [PERSON] щодо не заперечення проти позбавлення його батьківських прав (а.с.85), досліджені в судовому засіданні, суд вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Що стосується вимог позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Як видно з копії розпорядження №71/А-2016 від 03.03.2016 року (а.с.8) [PERSON] та [PERSON] наданий статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до копії акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку (а.с.9) підтверджується, що 17.02.2016 року о 15 год. 45 хв. були виявлені діти чоловічої та жіночої статі і вдалося встановити, що це є [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З висновку органу опіки та піклування Татарбунарської райдержадміністрації Одеської області (а.с.14) вбачається, що опікунська рада вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Із копії рішення комісії з питань захисту прав дитини Татарбунарської районної державної адміністрації №1 про розгляд заяви [PERSON] щодо доцільності повернення в її сім'ю малолітніх дітей від 22.04.2016 року (а.с.13) слідує вважати недоцільним повернення малолітніх дітей в сім'ю матері на спільне проживання. Відповідно до ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини. Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Так, ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленумом Верховного Суду України в п.16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав в разі ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позивачем не достатньо надано доказів, що [PERSON] жорстоко поводилися з малолітніми дітьми, що полягало у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини, примушуванні до жебракування. Не надано суду медичних висновків, що відповідачка є хронічним алкоголіком чи наркоманом. Суд бере до уваги, що на час розгляду справи [PERSON] змінила своє ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків, покращила умови проживання, як слідує з акту обстеження житлово-побутових умов від 22.08.2016 року (а.с.100), виявляє своє бажання виховувати своїх дітей у сім'ї. Під час перебування дітей у Ізмаїльському спеціалізованому будинку дитини [PERSON] двічі відвідувала дітей, а саме - 04.04.2016 року та 20.07.2016 року та цікавилась станом здоров'я і розвитку дітей. Крім того, як підтверджується довідкою № 88/03/6-03, виданою відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського району Одеської області від 17.08.2016 року (а.с.98) державна реєстрація шлюбу між [PERSON] та [PERSON] призначена на 20.09.2016 року, що свідчить про те, що відповідачка вживає заходів щодо створення сім'ї з співмешканцем, а отже в подальшому визнання ним батьківства відносно спільних малолітніх дітей та належного їх утримання і виховання. Тому, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку, що на теперішній час не існують підстави для задоволення позовних вимог щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей, попередивши її про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов'язків. Також за встановлених обставин, які підтверджуються матеріалами справи, відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення аліментів з відповідачів на утримання малолітніх дітей, оскільки вони в подальшому, проживаючи в сім'ї з матір'ю, перебуватимуть на її утриманні, а тому вона сама не буде позбавлена права у будь-який час звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів у випадку виникнення таких зобов'язань.

Outcome: partial