Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

03.03.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до магазину «Фокстрот» ТОВ «САВ-Дістрибьюшин» про повернення сплаченої за товар грошової суми в розмірі 3 552 гривні 20 копійок та відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 500 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в липні 2013 року вона придбала у відповідача телевізор марки «Filips 32 PFL 5406Н/58» вартістю 3 552 гривні 20 копійок. При підключенні зазначеного телевізора до мережі кабельного телебачення були виявлені недоліки у його роботі, зокрема, самовільне включення та виключення, перешкоди при прийомі телевізійного сигналу, смуги на екрані і т.і. Її неодноразові звернення до магазину «Фокстрот» з питання усунення виявлених недоліків товару або його заміни на якісний товар залишилися без задоволення. 18.09.2013 року вона звернулася до продавця товару з проханням провести гарантійний ремонт. 14.10.2013 року їй зателефонували та повідомили про відмову у проведенні гарантійного ремонту, посилаючись на те, що згідно з висновком сервісного центру товар нібито був залитий, що підтверджують фотокартки та висновки, зазначені в Акті-наряді №51099409. Звернула увагу, що сервісний центр не зробив висновок про причини та строки виникнення виявлених недоліків телевізора, про їх вплив на виникнення збою в роботі. Стверджувала, що встановлені сервісним центром недоліки виявлені всередині корпусу телевізора та не могли бути видні при зовнішньому огляді при його придбані. Перевірка якості прийому телевізійного сигналу в магазині при купівлі належним чином не проводилася, оскільки продавець підключив не телевізійний кабель, а ДВД- приставку. Ухвалою суду від 19.06.2014 року за заявою позивача первісний відповідач - магазин «Фокстрот» ТОВ «САВ-Дістрибьюшин» замінений належним відповідачем - ТОВ «САВ-Дістрибьюшин» (а.с.94, 99). У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги уточнили, остаточно просили розірвати договір купівлі-продажу, повернути сплачену за товар грошову суму в розмірі 3 552 гривні 20 копійок та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3 500 гривень (а.с.93). На задоволенні позовних вимог наполягали на підставі доводів, викладених у позовній заяві. Позивач додатково зазначила, що магазин «Фокстрот» про виявлені недоліки товару було повідомлено у телефонному режимі у серпні місяці. До цього часу телевізор не дивилися, так як перебували на морі. Крім того, телевізор не був підключений до кабельного телебачення. На їх звернення працівником даного торгового об'єкту було запропоновано привезти телевізор для передачі до сервісного центру. Стверджував, що зі слів спеціалістів у сфері технічного обслуговування та ремонту телевізорів окислення на захисній планці LCD панелі, яке було виявлено сервісним центром, могло відбутися лише протягом декількох місяців. Також йому пояснили, що проблемою є відсутність експертних установ (фахівців), які б надали висновок щодо дійсної причини втрати якості товару. Найближча установа знаходиться у м. Києві. Акт-наряд № О 51099400 від 16.10.2013 року, яким було відмовлено у безкоштовному гарантійному ремонті, не містить всього переліку виявлених під час роботи телевізора недоліків, не відображає час, причину та зв'язок заливу панелі з виявленими недоліками, а також стан матриці. Придбаний телевізор з часу передання його до сервісного центру по теперішній час перебуває в магазині «Фокстрот». В останні судові засідання позивач не з'явилася, направивши представника з належним чином посвідченими повноваженнями. Представник відповідача позов не визнала та в обґрунтування заперечень пояснила, що на момент реалізації товар знаходився у технічно справному стані та повністю відповідав своїм технічним характеристикам. Належним підтвердженням даних обставин, на її думку, є підпис позивача в експлуатаційних документах на придбаний товар. Крім того, за результатами проведеного за заявою позивача огляду, авторизованим сервісним центром складено Акт №О 51099409, яким засвідчена наявність окислення на захисній планці LСD панелі. Через порушення гарантійних умов компанії-виробника позивачу було відмовлено у безкоштовному гарантійному ремонті. Також, вважала, що позивачем не доведено факт завдання моральної шкоди, не зазначено обставини, з яких він виходив при визначенні її розміру і таке інше. На додаткове запитання пояснила, що авторизований сервісний центр ТОВ «Транс Сервіс» перебуває у договірних відносинах із компанією-виробником «Filips». Представник позивача [PERSON], будучи допитаним як свідок, пояснив, що цілий рік з пенсії збирали з дружиною гроші на телевізор. У липні 2013 року за порадою знайомого у магазині «Фокстрот» придбали зі знижкою телевізор марки «Filips». Під час укладення договору купівлі-продажу його не було. Коли його привезли додому він побачив, що коробка дуже стара, наче зі смітника; зображення погане (не яскраві краски). 21 або 22 липня 2013 року коли він дивився футбол («Динамо» (Київ) - казахська команда) телевізор почав погано показувати, у зв'язку з чим, був вимушений піти до сусіда. Коли вдруге дивився телевізор, він самовільно виключився. Дружина в той час була у дітей. Горизонтальні лінії почали появлятися у серпні 2014 року. Про те, що телевізор потребує ремонту через дефекти матриці їм сказали монтажники, які прийшли 21.08.2013 року підключати кабельне телебачення. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що точну дату не пам'ятають, приблизно через місяць після придбання телевізора, їм надійшла заявка на підключення кабельного телебачення. При налаштуванні телевізора позивача, звернули увагу на наявність зернистості, яка починалася від лівого краю в бік до правого краю, у зв'язку з чим, порекомендували звернутися до продавця. Телевізор стояв на високій тумбі. Вважають, що рядовому споживачу під час транслювання в торгівельному залі реклами магазину «Фокстрот» зазначені недоліки могли бути не видні. Свідок [PERSON] надав пояснення, згідно яких, у липні 2013 року чоловік позивачки попросив його привезти з магазину «Фокстрот» телевізор, так як не має транспортного засобу. У торгівельному залі був вибраний телевізор марки «Filips». На даному телевізорі була невелика подряпина, але у зв'язку з тим, що він був один, зробили відповідну знижку. Також він звернув увагу, що коробка з-під телевізора була дуже в поганому стані, як ганчірка. По приїзду додому, телевізор був влаштований на високій тумбі. Налаштувати антену було дуже важко, зображення було погане. Вирішили, що коли підключать кабельне телебачення зображення покращиться. Вважає [PERSON] дуже охайними людьми, діти вже проживають окремо. Свідок [PERSON], будучи допитаним у судовому засіданні пояснив, що є інженером за освітою, добре розуміється у техніці, у зв'язку з чим, [PERSON] звернувся до нього із проханням допомогти вибрати телевізор. В магазині «Фокстрот» він порекомендував дружині [PERSON] придбати телевізор марки «Filips». У зв'язку з тим, що телевізор мав потертість, їм зробили знижку. Інших недоліків при зовнішньому огляді він не помітив. Коли почали упаковувати товар, він побачив, що коробка від нього дуже погана. Вдома він допоміг налаштувати антену, але зображення на телевізорі було неякісне. Вирішили, що це пов'язано із тим, що не має кабельного телебачення та стара антена. Через деякий час [PERSON] зателефонував йому та повідомив, що телевізор самовільно виключається. Звернув увагу, що в сучасних телевізорах не має отворів, а тому для того, щоб залити панель телевізора, який стоїть на високій тумбі, необхідно навмисно підняти вгору посуд та вилити зверху рідину. Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши свідків, розглянувши подані документи та матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. У судовому засіданні встановлено, що 05.07.2013 року між [PERSON] та торговим об'єктом ТОВ «САВ-Дістрибьюшин» - магазином «Фокстрот» укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач (покупець) придбав у відповідача (продавця) телевізор марки «Filips 32 PFL 5406Н/58», сплативши ціну товару в сумі 3 552 гривні 20 копійок. 18.09.2013 року позивач звернувся до магазину «Фокстрот» із заявою про усунення недоліків товару (зникнення зображення, горизонтальні лінії на екрані тощо), і просив здійснити сервісний ремонт. Актом-нарядом ТОВ «Транс Сервіс» №О 51099400 від 16.10.2013 року позивачу відмовлено у безкоштовному гарантійному ремонті через порушення гарантійних умов компанії-виробника. Дані обставини визнані сторонами у судовому засіданні та відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають додатковому доказуванню. Вирішуючи позовні вимоги в частині розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми, суд виходить з наступного. Права споживачів, а також механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів визначені Законом України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року за №1023-ХІІ (далі - Закон №1023-ХІІ). Згідно з пп.3, 18, 22 ст.1 Закону №1023-XII виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Тобто, Закон №1023-XII регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав. Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів (ст.4 Закону №1023-XII). Відповідно до ч.4 ст.17 Закону №1023-XII у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний організувати проведення експертизи продукції, що проводиться за рахунок останнього. Проте, закон не містить положень про те, коли саме виникає необхідність в підтвердженні недоліків товару експертизою і хто визначає таку необхідність. Верховний Суд України в узагальненнях судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012 рр.) від 01.02.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою: «…при вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові). Разом з тим у більшості випадків продавці (виконавці, виробники) товарів відмовляються задовольнити вимоги споживачів, передбачені ст.8 Закону №1023-XII, у разі виявлення ними протягом встановленого гарантійного строку недоліків придбаного товару і основною підставою при цьому є посилання продавців на порушення правил користування чи зберігання товару споживачем. Непоодинокими є випадки, коли замість висновку експерта надається висновок сервісного центру, який здійснює гарантійне обслуговування і навіть може перебувати у договірних відносинах із продавцем чи виробником товару, а це суперечить суті експертизи, яка повинна здійснюватись на принципах законності, незалежності, об'єктивності та повноти дослідження (ст.3 Закону від 25 лютого 1994 р. № 4038-XII «Про судову експертизу»). Закон №1023-XII чи будь-який інший нормативний акт не містять положень про порядок та механізм проведення експертиз для визначення причин втрати якості товарів, не встановлюють, яка саме установа повинна проводити відповідну експертизу і, як наслідок, - можливість зловживань як з боку недобросовісних продавців (виробників), так і з боку споживачів. Проблемою є відсутність експертних установ (фахівців), які б надавали висновки щодо належної якості товару і їх віддаленість від місця розгляду справи…». У відповідності до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України суд роз'яснював сторонам їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. За заявою позивача ухвалою суду від 07.04.2014 року була призначена судова товарознавча експертиза (а.с.54, 55). 18.04.2014 року на адресу суду надійшло клопотання судового експерта ОНДІСЕ, за змістом якого в межах судової товарознавчої експертизи, дослідження об'єкту проводитиметься органолептичним методом, візуально, без застосування спеціалізованих програм, вимірювального та/або діагностичного обладнання, щодо дослідження електротехнічної та програмної складової об'єкту, оскільки такі види досліджень - виходять за межі компетенції експерта-товарознавця (а.с.59). 12.05.2014 року позивач звернувся із клопотанням про скасування ухвали від 07.04.2014 року про призначення судової товарознавчої експертизи та залучення до участі у справі для надання безпосередньої технічної допомоги спеціаліста - працівника у сфері технічного обслуговування та ремонту телевізорів ТОВ «Транс Сервіс», яким було складено Акт-наряд №О 51099400. В обґрунтування доводів клопотання зазначила, що вартість послуг експерта-товарознавця є для неї, як пенсіонерки, суттєвою, проте для вирішення спору дані послуги є даремними (а.с.66). 15.05.2014 року ухвала суду від 07.04.2014 року про призначення судової товарознавчої експертизи у відповідності до вимог ч.2 ст.86 ЦПК України скасована (а.с.72). 03.06.2014 року ухвалою суду за клопотанням позивача до участі у справі залучений спеціаліст - працівник у сфері технічного обслуговування та ремонту телевізорів ТОВ «Транс Сервіс» (а.с.82). 13.06.2014 року на адресу суду надійшли пояснення ТОВ «Транс Сервіс», за змістом яких ним було встановлено лише факт потрапляння рідини у пристрій, отже, відповіді на такі питання як різновид рідини, її кількість та фізичні і хімічні властивості, час, місце та причину її потрапляння у пристрій і таке інше надати не в змозі, так як не є експертною організацією та це не належить до його компетенції (а.с.90). Представник відповідача, незважаючи на роз'яснення судом наслідків не вчинення процесуальних дій, із заявою про призначення у справі експертних досліджень не зверталася, вважаючи Акт-наряд, складений ТОВ «Транс Сервіс», допустимим доказом. Стаття 59 ЦПК України визначає, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи, що сервісний центр ТОВ «Транс Сервіс» не є експертною установою, а його висновок - висновком експертизи, проведеної з дотриманням вимог ст.144 ЦПК України й Інструкції про призначення і проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року за №53/5, обов'язковість якої передбачена Законом №1023-XII, суд дійшов до висновку про те, що Акт-наряд №О 51099400 від 16.10.2013 року не є допустимим доказом того, що недоліки товару виникли після передачі продукції позивачу. Отже, відповідачем не надано та матеріали цивільної справи не містять жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що виявлений недолік товару виник з вини позивача-споживача, зокрема, внаслідок порушення правил користування товаром або його зберігання. Доводи представника відповідача про те, що позивач під час укладення договору купівлі-продажу товару не мала претензій щодо його роботи, суд до уваги не приймає, адже наявність окислення на захисній планці LСD панелі при зовнішньому огляді виявити не можливо. Крім того, через відсутність експертних досліджень не можливо визначити дату залива товару (до або після передачі товару), час утворення окислення, час втрати якості товару з часу залива тощо. Твердження про те, що на момент реалізації товар знаходився в технічно справному стані, про що свідчить підпис позивача в гарантійному талоні, суд вважає безпідставним, адже підпис споживача в даному документі є свідченням ознайомлення із гарантійними зобов'язаннями. Законодавець у ст.8 Закону №1023-XII розмежував товари неналежної якості на такі категорії: товари, що мають недоліки; товари, що мають істотні недоліки; фальсифіковані товари. Відповідно до визначення термінів у ст.1 Закону №1023-XII недолік - це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Якщо через недолік неможливе чи недопустиме використання товару відповідно до його цільового призначення, виник він із вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення був виявлений знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з таких ознак: взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад 14 календарних днів; робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором - то це істотний недолік товару. Зважаючи на відсутність відповідного висновку експерта, суд вважає, що недоліки товару, про які зазначає позивач, є істотними. Доказів зворотного у судовому засіданні представником відповідача надано не було. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання - неналежне виконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до чч.2, 3 ст.651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним. За змістом ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору (ч.1 ст.656 ЦК України). Частина 1 ст.675 ЦК України визначає, що товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Згідно з ч.2 ст.679 ЦК України якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. У відповідності до чч.1-3 ст.698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця - фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. За змістом чч.1, 3, 4, 14 ст.8 Закону №1023-XII у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред'являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред'явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. Зазначені вимоги за місцезнаходженням споживача задовольняють також створені власником продавця торговельні підприємства та філії, що здійснюють продаж аналогічних придбаним споживачем товарів, або підприємства, на які ці функції покладено на підставі договору. Функції представників підприємств-виробників виконують їх представництва та філії, створені виробниками для цієї мети, або підприємства, які задовольняють зазначені вимоги на підставі договору з виробником. Продавець і виробник під час продажу (реалізації) товару зобов'язані інформувати споживача про підприємства, що задовольняють вимоги, встановлені частинами першою і третьою цієї статті. За ненадання такої інформації встановлюється відповідальність згідно із статтями 15 і 23 цього Закону. Вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника. Враховуючи, що позивачем протягом встановленого гарантійного строку виявлені істотні недоліки, які виникли з вини відповідача, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, дійшов до висновку про те, що позовні вимоги про розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені у ст.ст.23, 1167 ЦК. Так, згідно з чч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови Пленуму від 31.03.1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК України. Так, за змістом ч.3 ст.1209 ЦК України підстави для відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі такого, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, встановлюються законом. Пункт 5 ч.1 ст.4 Закону №1023-XII визначає, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У відповідності до ч.2 ст.22 Закону №1023-XII при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» від 19.05.2011 року за №3390-VI, який не обмежує будь-яких прав потерпілого згідно з договірними чи не договірними зобов'язаннями, що встановлюють іншу, ніж передбачена цим Законом, відповідальність, зокрема права на відшкодування моральної шкоди, наведено визначення шкоди, згідно з яким шкода - завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Позивачем не надано і матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів про наявність підстав для відшкодування судом моральної шкоди відповідно до закону, а тому суд не вбачає підстав для позитивного вирішення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial