Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

04 березня 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 14 лютого 2014 року відповідачем було видано наказ № 145 про стягнення з нього надміру виплачених коштів за час виконання обов*язків за вакантною посадою ( різниці між посадовим окладом заступника генерального директора з правових питань та юрисконсульта) за період з 01 квітня 2011 року по 31 серпня 2013 року у сумі 92712 грн.21 коп. Факт зайве виплачених сум було встановлено в ході перевірки підприємства Державною фінансовою інспекцією у луганській області. В наказом позивач не погодився, про що поставив відмітку. Вважає наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки його було винесено в порушення вимог ст..127 КЗпП України. Позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ № 145 від 14 лютого 2014 року. Позивач надав суду уточнену позовну заяву, в якій додатково посилається на те, що на нього було покладено виконання обов*язків заступника генерального директора з правових питань, але ревізор в акті ревізії перефразував зміст наказу та вказав, що його було призначено виконуючим обов*язки заступника генерального директора з правових питань. Позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ № 145 від 14 лютого 2014 року. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що наказ видано за результатами ревізії Державної фінансової інспекції в Луганській області, яка була проведена на підприємстві. Ревізією було встановлено, що позивачу були зайво виплачені кошти за той час, коли він виконував обов*язки заступника генерального директора з правових питань у сумі 92712 грн.21 коп., про що підприємству було надіслана вимога про усунення виявлених ревізією порушень. Вислухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із доданої до справи ксерокопії трудової книжки позивача вбачається, що він працював у відповідача на посаді юрисконсульта з 26 вересня 2008 року, з 10 жовтня 2013 року працює на посаді заступника генерального директора з правових питань управління виробничим комбінатом /а.с.4-6/. Згідно з наказом № 1197 від 14 вересня 2009 року на час вакантної посади заступника генерального директора з правових питань з 14 вересня 2009 року виконання його обов*язків покладені на юрисконсульта УВК [PERSON] /а.с.100/. Згідно з наказом № 145 від 14 лютого 2014 року з позивача [PERSON], який працює на посаді заступника генерального директора з правових питань управління виробничого комбінату, стягнуті надміру сплачені кошти за час виконання обов*язків по вакантній посаді ( різниця між посадовим окладом заступника генерального директора з правових питань та юрисконсульта) за період з 01 квітня 2011 року по 31 серпня 2013 року /а.с.3/. На вказаному наказі є відмітка позивача про його незгоду з наказом. У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що зайво сплачені кошти повинні бути утримані із заробітної плати позивача або ним добровільно сплачені. Позивач з наказом не погодився, а тому стягнення не проводилося. Згідно з актом ревізії фінансово-господарчої діяльності Лутугинського державного науково-виробничого валкового комбінату за період з 01 квітня 2011 року по 01 серпня 2013 року № 06-21/010 від 29 листопада 2013 року встановлено, що позивачу зайво виплачені кошти за час виконання обов*язків заступника генерального директора з правових питань за період з 01 квітня 2011 року по 31 серпня 2013 року у сумі 92712 грн.21 коп. /а.с.29-99/. Як вбачається з вимоги Державної фінансової інспекції в Луганській області від 20 січня 2014 року під час проведення планової ревізії було встановлено, що в порушення вимог ст..97 КЗпП України, ст..15 Закону України «Про оплату праці» зайво нараховано та виплачено посадового окладу працівнику Комбінату за час виконання обов*язків за вакантною посадою на загальну суму 92712 грн.21 коп. /а.с. 18-20/. Відповідно до ч. 2 ст. 127 Кодексу законів про працю України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом( розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу : 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості ; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми. Беручи до уваги, що зайво виплачені кошти не є наслідком лічильної помилки, не є авансом, невитраченим і своєчасно не повернутим авансом, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості та коштами на господарські потреби, також не є коштами, передбаченими п.п. 2,3 ч.1 ст.127 КЗпП України, позивач з наказом від 14 лютого 2014 року за № 145 не погодився, з дня виплати коштів пройшло більше одного місяця, відповідачем всупереч діючому законодавству вирішено питання про стягнення зайво виплачених коштів, а тому суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було доведено протягом судового засідання, тому він підлягає задоволенню. Згідно зі ст..88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн.60 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved