Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

02 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача на його користь 30 150 грн. 95 коп. заборгованість по щомісячним платежам в рахунок відшкодування шкоди здоров'ю за період з 01.02.2012 року по 31.03.2015 року; стягувати щомісячно з відповідача на його користь по 983 грн. 70 коп. в рахунок відшкодування шкоди здоров'ю, починаючи з 01.04.2015 року до зміни обставин, що тягнуть перерахунок, суми стягувати без урахування податків та обов'язкових платежів; стягнути з відповідача на користь позивача 50 000 грн. моральної шкоди спричиненої в результаті каліцтва. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, 25.09.1986 року при виконанні робіт під наглядом майстра виробничого навчання середньо-професійного училища №27 Дніпропетровського управління просвітництва за вини відповідача позивачу було нанесене каліцтво - хімічний опік ока та обличчя, наслідком якого стала втрата 45 % працездатності. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02.04.2003 року з ПТУ №62, Державний професійно-навчальний заклад «Криворізький центр професійної освіти робочих кадрів торгівлі та ресторанного сервісу» на користь [PERSON] стягнуто щомісячну суму втраченого заробітку по 132 грн., починаючи з 1 квітня 2003 року до виникнення обставин, що тягнуть відповідно до Закону перерахунок щомісячних сум стягнення шкоди. При ухваленні цього рішення, за розмір розрахунку суми шкоди було прийнято суму середньої заробітної плати слюсаря 3-го розряду по ремонту обладнання ВАТ «ЮГОК», тобто фаху, за яким навчався позивач. Розмір щомісячних виплат у рахунок відшкодування шкоди становив 132 грн. [PERSON] є інвалідом 3-ої групи. На цей час вказані обставини змінилися. ПАТ «ПівнГЗК», у минулому ВАТ «ЮГОК», неодноразово застосовувало, коефіцієнти підвищення тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві, однак розмір щомісячних платежів ПТУ №62 [PERSON] не підвищувало. На звернення позивача відповідач відмовив повністю. За період з 01.02.2012 року по 01.02.2015 року на підприємстві за даною професією відбулося підвищення рівня тарифних ставок та окладів, а саме з 01.02.2012 року по 31.03.2013 року заробітна плата слюсаря третього розряду складала 2018 грн., однак розмір відшкодування відповідачем не переглядався, а повинен складати за цей період 908 грн. 10 коп., а отже недоплата відповідача за 14 місяців цього періоду становить 10 795 грн. 40 коп. З 01.04.2013 року по 31.06.2014 року заробітна плата слюсаря третього розряду складала 2043 грн., однак розмір відшкодування відповідачем не переглядався, а повинен складати за цей період 919 грн. 35 коп., а отже недоплата відповідача за 15 місяців цього періоду становить 10 952 грн. 90 коп. З 01.07.2014 року по теперішній час середня заробітна плата слюсаря третього розряду складає 2 186 грн., однак розмір відшкодування відповідачем не переглядався, а повинен складати за цей період 983 грн. 70 коп., а отже недоплата відповідача за 9 місяців цього періоду становить 7 620 грн. 30 коп. Враховуючи викладене недоплата відповідача перед позивачем за весь цей час становить 29 368 грн. 60 коп. Крім того, позивач вважає, що у зв'язку із зазначеними вище змінами обставин, що тягнуть відповідно до Закону перерахунок щомісячних сум стягнення шкоди, з відповідача належить стягувати з 01.04.2015 року щомісячну суму втраченого заробітку по 983 грн. 70 коп. В свою чергу, при первісному розгляді справи [PERSON] висував вимогу щодо стягнення з відповідача на свою користь суми моральної шкоди, однак згодом просив цю вимогу залишити без розгляду, що не перешкоджає зверненню до суду з такою ж вимогою повторно. У зв'язку з тим, що з вини відповідача позивач отримав каліцтво, йому завдана моральна шкода в сумі 50 000 грн., які позивач також просить стягнути на його користь з відповідача. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги за обставинами викладеними в позовній заяві, а також пояснила, що при написанні позовної заяви допущена описка у її резолютивній частині, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 29 368 грн. 60 коп. заборгованість по щомісячним платежам в рахунок відшкодування шкоди здоров'ю за період з 01.02.2012 року по 31.03.2015 року, а також стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача по 983 грн. 70 коп. в рахунок відшкодування шкоди здоров'ю, починаючи з 01.04.2015 року до зміни обставин, що тягнуть перерахунок, суми стягувати без урахування податків та обов'язкових платежів. Що стосується вимоги її довірителя про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 50 000 грн., то вона на вирішення цього питання покладається на розсуд суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію свого представника, а також пояснив, що він є інвалідом, втратив працездатність на 45% у зв'язку з чим не працює. Представник відповідача Горбачова Т.С. подала до суду письмові заперечення проти позовних вимог, а представник відповідача Гудима Т.В. в подальшому в судовому засіданні доповнила заперечення на позовну заяву, в яких вони просили суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. В обґрунтування свої заперечень представники відповідача вказали, що позивач [PERSON] при первісному розгляді справи, результатом якої є рішення суду від 02.04.2003 року, відмовився від позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди і відмова була прийнята судом, про що зазначено в мотивувальній частині вказаного рішення суду, а отже повторне звернення до суду про спір між тими ж сторонами, про той же самий предмет і з тих же підстав не допускається. Також представники відповідача вважають, що заборгованість, яка утворилась перед позивачем у зв'язку не здійсненням позивачем перерахунку щомісячних виплат, повинна розраховуватися не з тарифних ставок та посадового окладу слюсаря 3-го розряду по ремонту обладнання ПАТ «ПівнГЗК», а з мінімальної заробітної плати на підставі рішення суду з моменту звернення до суду з відповідним позовом, що відповідає положенням ст.ст.1195, 1202, 1208 ЦК України та п. 4 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України. Мінімальна заробітна плата, на момент звернення позивача до суду з позовом складає 1218 грн., а отже розмір щомісячного платежу повинен становити, враховуючи 45% втраченої працездатності, 548 грн. 10 коп. В судовому засіданні представники відповідача Горбачова Т.С. та Гудима Т.В. підтримали заперечення на позовну заяву за обставинами викладеними в них. Вислухавши позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02.04.2003 року стягнуто з Професійно-технічного училища №62 м. Кривого Рогу на користь [PERSON] щомісячно суму втраченого заробітку по 132 грн., починаючи з 1 квітня 2003 року до виникнення обставин, що тягнуть відповідно до Закону перерахунок щомісячних сум стягнення шкоди. Також відповідно до змісту рішенням судом встановлено, що згідно висновків МСЕК Дніпропетровської області від 22.02.2001 року, [PERSON] втратив 45% професійної працездатності, згідно акту про нещасний випадок від 27.09.1986 року ПТУ №27 є винним в нещасному випадку, середня заробітна плата слюсаря по ремонту обладнання 3 розряду, тобто професії по якій навчався позивач складала 292 грн. 08 коп., що і було взято при розрахунку для визначення розміру щомісячних сум стягнень шкоди. (а.с. 5-6) Відповідно до довідки МСЕК ДНА-01№240782 від 11.04.2001 року, [PERSON] втратив 45% професійної працездатності, також зараховано в строк вперше встановленим % з 22.02.2001 року, підстава акт №117 огляду ЛТЕК (а.с. 10). Згідно ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до вимог ст. 455 ЦК України, яка діяла на момент отримання позивачем каліцтва, в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров'я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров'я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). Зокрема відповідно до змісту ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який діяв на момент встановлених рішенням суду від 02.04.2003 року правовідносин, перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу провадиться у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств. У цьому разі перерахунок суми щомісячної страхової виплати у зв'язку з втраченим заробітком (у разі повної втрати професійної працездатності) здійснюється виходячи із середньомісячного заробітку, визначеного за три повних календарних місяці роботи працівника відповідної професії (посади) після підвищення тарифних ставок (посадових окладів). При цьому визначена раніше сума страхової виплати зменшенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 1208 ЦК України, за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. Згідно довідки №43/02 від 14.02.2015 року наданої ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», заробітна плата слюсаря 3-го розряду відповідно до штатного розпису складає: з лютого 2012 року по березень 2013 року - 2 018 грн., з квітня 2013 року по травень 2014 року - 2 043 грн., з липня 2014 року по лютий 2015 року - 2 186 грн. (а.с. 14). Також встановлено, що відповідно до довідки №331 від 03.04.2008 року [PERSON] одержав в ДПТНЗ «Криворізький центр професійної освіти робочих кадрів торгівлі та ресторанного сервісу» (ПТУ №62) згідно виконавчого листа №2-438 від 02.04.2003 року суму втраченого заробітку: за вересень, жовтень, листопад, грудень 2007 року по 132 грн., за січень та лютий 2008 року також по 132 грн. (а.с. 12). Згідно листа №184 від 27.02.2015 року, з 25 квітня 2003 року на виконання розпорядження державного виконавця Саксаганського ВДС про виконання виконавчого листа №2-438 від 02.04.2003 року виданого Саксаганським районним судом, щомісячно навчальний заклад ДПТНЗ «Криворізький центр професійної освіти робочих кадрів торгівлі та ресторанного сервісу» проводить відрахування [PERSON] на суму 132 грн., інших розпоряджень щодо індексації або перерахунку сум у розпорядженні державного виконавця не визначено, а тому підстав у навчальному закладі для зміни суми на виплату не має (а.с. 13). За таких обставин, враховуючи, що розмір відшкодування позивачу відповідачем за останні три роки не переглядався, суд приходить до висновку, що позов в частині вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 29 368 грн. 60 коп. заборгованості по щомісячним платежам в рахунок відшкодування шкоди здоров'ю за період з 01.02.2012 року по 31.03.2015 року підлягає задоволенню виходячи з наступного розрахунку: - з 01.02.2012 року по 31.03.2013 року заробітна плата слюсаря третього розряду складала 2018 грн., у зв'язку з чим розмір відшкодування в цей період повинен становити: 2018 грн. х 45%/100 = 919 грн., а отже недоплата за зазначений період складає 10 795 грн. 40 коп.; - з 01.04.2013 року по 31.06.2014 року заробітна плата слюсаря третього розряду складала 2043 грн., у зв'язку з чим розмір відшкодування в цей період повинен становити: 2043 грн. х 45%/100 =919 грн. 35 коп., а отже недоплата за зазначений період складає 10 952 грн. 90 коп.; - з 01.07.2014 року по теперішній час середня заробітна плата слюсаря третього розряду складає 2 186 грн., у зв'язку з чим розмір відшкодування в цей період повинен становити: 2 186 грн. х 45%/100 =983 грн. 70 коп., а отже недоплата за зазначений період складає 7 620 грн. 30 коп. Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що недоплата відповідача перед позивачем за період з 01.02.2012 року по 31.03.2015 року становить 29 368 грн. 60 коп. В свою чергу, суд також вважає, що у зв'язку з встановленими вище обставинами та враховуючи рішення суду від 02.04.2003 року, відшкодування шкоди, що стягується з відповідача щомісячно в сумі втраченого заробітку по 132 грн., підлягає індексації з 02.04.2015 року, тобто з моменту звернення до суду з позовом, а отже розмір щомісячних сум втраченого заробітку повинен складати 983 грн. 70 коп. виходячи з розрахунку: 2 186 грн. х 45%/100 =983 грн. 70 коп. За таких обставин позов в цій частині підлягає задоволенню частково та стягнення з відповідача щомісячно на користь позивача по 983 грн. 70 коп. в рахунок відшкодування шкоди здоров'ю, починаючи з 02.04.2015 року до зміни обставин, що тягнуть відповідно до вимог Закону перерахунок. Разом з тим, що стосується стягнення сум без урахування податків та обов'язкових платежів, суд виходить з вимог норм п. 164.2.14 Податкового кодексу України, відповідно до змісту яких, суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю не включаються до загального місячного оподаткованого доходу платника податку. В свою чергу встановлено, що відповідно до змісту рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02.04.2003 року, позивач та його представник, кожний окремо, відмовились від позову про стягнення моральної шкоди повністю, при цьому відмова була прийнята судом після роз'яснення їм ст.ст. 227, 228 ЦПК України, було подана письмова заява та постановлена ухвала про закриття провадження по справі в цій частині (а.с. 5). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 206 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. А отже, враховуючи, що позивач відмовився від позову про стягнення моральної шкоди з відповідача і відмова прийнята судом, про що зазначено в рішенні суду від 02.04.2003 року, суд вважає, що в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 50 000 грн. в результаті каліцтва необхідно відмовити. Що стосується заперечень відповідача про застосування норм Закону та здійснення розрахунків відшкодування виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, то суд не приймає їх, оскільки вони суперечать вимогам Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України. Враховуючи викладене та

Outcome: partial