Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

04 липня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа: Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він та його донька проживають та зареєстровані в [INFO]. Спірна квартира не приватизована, її наймачем був батько позивача [PERSON], який помер 01.01.1996 року та виписаний з квартири 12.02.1996 року. Спірна квартиру була надана [PERSON] на сімю з пяти осіб згідно ордеру №39 від 29.04.1980 року, виданого на підставі рішення адміністрації за місцем його роботи. Крім позивача та його доньки в квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] - дружина покійного брата позивача [PERSON], та племінник позивача - [PERSON] Відповідачі в спірній квартирі не проживають з літа 2011 року. З квартири вони забрали всі особисті речі, їх фактичне місце проживання позивачу не відомо. Позивач вважає що факт реєстрації відповідачів в спірній квартирі порушують його право на володіння та розпорядження майном та просив ухвалити рішення суду яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартиру [ADDRESS]. 14.10.2014 року судом було ухвалено по справі заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] було задоволено. 25.12.2014 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Самарського районного суду від 20.01.2015 року було скасовано заочне рішення від 14.10.2014 року. 29.04.2015 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], треті особи: КП «Житлове господарство» Самарського району» Дніпропетровської міської ради, Управління у справах дітей Самарської районної в м. Дніпропетровську Ради про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідно до рішення адміністрації ЗК ДЗГШО було надано ордер №39 від 29.04.1980 року для вселення батька її чоловіка [PERSON], матері її чоловіка [PERSON], сестри її чоловіка [PERSON], брата її чоловіка [PERSON], та її чоловіка [PERSON] до квартири [ADDRESS]. 15.10.1988 року вона уклала шлюб з [PERSON], одразу після чого вселилася до спірної квартири та зареєструвала місце свого проживання. З того часу вона постійно проживає в спірній квартирі, іншого житла в неї не має, всі її речі знаходяться за вищезазначеною адресою, а тому вона не могла втратити право користування спірною квартирою. 14.05.2007 року її чоловік помер, однак вона залишилася проживати у спірній квартирі. В 2012 році вона народила сина [PERSON], який одразу після народження вселився до спірної квартири та проживає там разом з нею. В 2015 році, коли вона почала займатися реєстрацією місця проживання її малолітнього сина, їй стало відомо про існування заочного рішення суду, яким її було визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Після засідання 30.03.2015 року вона повернулася додому та виявила, що замки на вхідних дверях змінені, її особисті речі гроші та продукти залишилися в квартирі. Наразі вона змушена ночувати у знайомих. Позивач зверталася до Самарського районного відділу МВС України, до КП «ЖГ Самарського району» до Самарської районної в м. Дніпропетровську Ради із заявами про відновлення її порушеного права на проживання у спірній квартирі, однак отримала відповіді з пропозицією звертатись до суду. Позивач [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди у користуванні жилим приміщенням, а саме вселити її та її малолітнього сина [PERSON] в квартиру [ADDRESS] Позивач та його представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог, та просила зустрічний позов. Пояснила, що вона постійно проживає у спірній квартирі, де також з народження проживає і її малолітня дитина. З березня 2015 року вона не може потрапити до квартири, оскільки позивач змінив замки. В квартирі знаходяться її речі та речі її дитини. Де проживає її старший син [PERSON], їй не відомо, т.я. вони майже не спілкуються. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог та підтримала зустрічний позов і просила його задовольнити на підставі викладених у заяві обставин. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Виконкому Самарської районної у м. Дніпропетровську ради просили прийняти рішення, враховуючи інтереси дитини. Представник третьої особи - КП «ЖГ Самарського району» Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача та членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. В судовому засіданні було встановлено, що ордер на квартиру [ADDRESS] було видано 29.04.1980 року батьку позивача [PERSON] на сімю з 5 осіб (а.с.4). Як вбачається з довідки КП «Житлове господарство Самарського району» ДМР від 05.06.2014 року, у спірній квартирі зареєстровані; позивач [PERSON], його неповнолітня донька [PERSON], [INFO], та відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.37). 15.10.1988 року між [PERSON] братом позивача, та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 102). Від шлюбу у них народилась дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 101). [PERSON] помер 14 травня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.132). Як вбачається з актів від 03.02.2014 року та 06.06.2014 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мешкають у спірній квартирі з 2011 року (а.с. 39-40). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він з 2001 року до 2013 року був сусідом позивача та вони мешкали на одній площадці. Йому відомо, що відповідачі раніше проживали у спірній квартирі, однак через деякий час після смерті чоловіка, [PERSON] разом з сином [PERSON] зїхали з спірної квартири та більше їх він там не бачив. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що має дружні стосунки з позивачем та часто буває у нього в квартирі. Відповідача [PERSON] останні раз він бачив у спірній квартирі, коли ще був живий її чоловік. Приблизно у 2011 році [PERSON] зібрала свої речі і зїхала з спірної квартири, а її син [PERSON] десь біля 6 місяців ще проживав у спірній квартирі, а потім переїхав до своєї бабусі. В квартирі позивача він не бачив речей відповідачів. Малолітню дитину відповідача він ніколи не бачив. Чому [PERSON] та [PERSON] пішли з квартири, йому не відомо, однак їх ніхто не виганяв. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він товаришує з позивачем і майже кожен день буває у нього вдома. У спірній квартирі зараз мешкає позивач зі своєю родиною. Відповідачі у спірній квартирі не проживають приблизно з 2011 року, їх речей у квартирі немає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона товаришує з дружиною позивача та часто буває у них у вдома. У спірній кватирі проживає позивач, його дружина та діти. Відповідачі не мешкають у цій квартирі приблизно з 2010-2011 року. Відповідач [PERSON] добровільно зїхала з квартири, т.к. познайомилася з чоловіком та переїхала до нього, а її син [PERSON] ще деякий час залишався у цій квартирі, але згодом також переїхав до своєї бабусі. Речей відповідачів в квартирі не має. Свідок [PERSON] пояснив, що він у 2011 році робив у квартирі позивача ремонт. В квартирі проживає позивач [PERSON] та його дружина Марина та їх діти, дівчинка і хлопчик. На протязі декількох місяців, поки він працював у квартирі, відповідача та її дітей він не разу не бачив. Таким чином, суд знаходить встановленим той факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у 2011 році добровільно покинули квартиру [ADDRESS] та з того часу без поважної причини не проживають там, що є підставою для визнання них такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Суд критично ставиться до пояснень відповідача [PERSON] про те, що вона постійно разом з малолітньою дитиною проживає у спірній квартирі, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами. Крім того, [PERSON] сама в судовому засіданні не заперечувала той факт, що її син [PERSON] не проживає у спірній квартирі, а мешкає у своєї бабусі. Пояснення відповідача також спростовуються копією титульної сторінки амбулаторної картки малолітнього [PERSON] сина відповідачки, з якої вбачається, що він перебуває на обліку по вул. Роторній, 12/15 в м. Дніпропетровську (а.с. 166). Квартира №15 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Роторна, б.12 належить [PERSON] батьку малолітньої дитини відповідача (а.с.104, 165). Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що пояснення відповідача про постійне проживання у спірній квартирі не відповідають дійсності. Суд критично ставиться до показань свідків [PERSON] та [PERSON], які суду пояснили, що неодноразово бачили відповідача з дитиною у поїзді, де знаходяться спірна квартира, оскільки як вбачається з їх показі, дані факти мали місце наприкінці 2014 року та початку 2015 року, тобто вже після того, як відповідач дізналася про наявність позову про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, вказані свідки не були у спірній квартирі, у звязку з чим не можуть достовірно знати хто там проживає. Як вбачається з наданих відповідачам в якості доказів копій її звернень до правоохоронних органів та органів виконавчої влади та відповідей на них з приводу вселення у спірну квартиру, усі вказані звернення були подані на протязі лютого-квітня 2015 року, тобто вже після того, як відповідач дізналася наявність зазначеного позову. Таким чино, суд приходить до висновку, що з 2011 року відповідачі не мешкають у спірній квартирі. А лише після того, як [PERSON] дізналася про наявність заочного рішення суду від 14.10.2014 року, вона почала намагатися вселитися в неї. Про те, що відповідач [PERSON] мешкала не у спірній квартирі, а за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Роторна, 12/15, свідчить також і відповідь на її звернення з КП «Житлове господарство Самарського району» ДМР від 06.06.2014 року, де зазначена її адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Роторна, 12/15 (а.с.68). Не приймає суд до уваги також й покази свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки вони стосуються періоду з лютого по травень 2015 року, тобто вже після звернення позивача до суду. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Так, суд критично ставиться до пояснень відповідача [PERSON] щодо наявності факту чинення їй перешкод у користуванні власністю, оскільки, як вбачається з матеріалів справи звертатися до правоохоронних органів з цього приводу вона почала вже під час розгляду справи, вибравши даний спосіб в якості захисту своїх інтересів, що дає можливість зробити висновок, що до визнання її та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, будь-які перешкоди їй не чинилися, та вона мала вільний доступ до квартири, однак не користувалася нею. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні квартирою, оскільки позивачем в судовому засіданні не було надано належних доказів на підтвердження вказаних обставин. Враховуючи вищенаведене, бурчи до уваги досліджені в судовому засіданні докази, покази свідків, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON], а тому вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати відповідачів таким, що втратили право користування жилим приміщенням, та відмовити в задоволенні зустрічних вимог відповідача [PERSON]

Outcome: approved