Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

02 серпня 2021 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А., розглянувши матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів прийняла до розгляду справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Свою позовному заяву позивач обґрунтував наступним. Між Позивачкою - [PERSON] та Відповідачем - [PERSON] 03.09.1994 року було укладено шлюб у Донецькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану, про що в книзі реєстрації актів про одруження 1994 року вересня місяця 03 числа зроблено запис за № 655, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану від 03.09.1994 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить Свідоцтво про народження видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку від 08.01.2008 року (а/з № 21). Позивачка зазначає, що син проживає з нею за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на повному її утриманні. Окрім цього, стан здоров`я дитини, а саме [PERSON] , якому встановлено наступні діагнози: субклінічний гіпотериоз внаслідок йодної недостатності, аутоімунний тиреоїдит, та плосковальгусні стопи. Також дитина потребує спеціального харчування та потрібне спеціальне корекційне взуття, устілки які коштують приблизно по 800 грн. Фактично шлюбні відносини сторін припинились з червня 2014 року та надалі, як зазначає Позивачка, вона не має наміру їх підтримувати, оскільки з Відповідачем вони не спілкуються, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. З моменту фактично припинення шлюбних відносин угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини між Позивачкою та Відповідачем досягнуто не було, Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, будь-які спроби переговорів з Відповідачем стосовно вирішення цього питання не призводять ні до яких результатів, внаслідок чого Позивачка змушена вирішувати питання в судовому порядку. Позивачка у своїй позовній заяві зазначає, що Відповідач інших утриманців немає, він працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати аліменти на утримання дитини. Посилаючись на викладені обставини просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 4 500 гривень щомісячно, починаючи з липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. 28 вересня 2021 року Позивачкою було подано заяву про розгляд справи без її участі, також позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечила щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, суд прийшов таких висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Судом встановлено, що 03.09.1994 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] після одруження), що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану від 03.09.1994 року та відповідним актовим записом № 655. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить Свідоцтво про народження видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку від 08.01.2008 року (а/з № 21). Згідно Консультаційного висновку спеціаліста від 12.07.2021 року [PERSON] , встановлено наступні діагнози: субклінічний гіпотериоз внаслідок йодної недостатності, аутоімунний тиреоїдит, Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Суд враховує, що відповідач є працездатною особою і має доходи. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СКУкраїни, не встановлено. Відповідач та Позивач повинні у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Можливість стягнення аліментів за рішенням суду залежить не лише від факту добровільної участі одного з батьків в утриманні дітей, а й від згоди іншого з батьків із розміром та способом такого утримання. Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СКУ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р. передбачено, що суд при визначені розміру аліментів, повинен врахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Окрім того, суд звертає увагу на те, що законодавчо визначеним мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину є розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Разом з тим, обставин, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей відповідачем не доведено. Відповідач перебуває в працездатному віці, відомостей про обтяження турботами щодо утримання інших осіб не надав, являючись батьком неповнолітньої дитини зобов`язаний утримувати її до повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму, встановленого з 01 січня 2021 року Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 грн., з 1 липня - 2510 грн., з 1 грудня - 2618 грн. На момент ухвалення судом рішення неповнолітній дитині, [PERSON] , виповнилось 13 років. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» 50% прожиткового мінімуму для дітей віком від від 6 до 18 років з 1 липня 2021 року становить 2510 грн. Враховуючи наведене, виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 4 500 гривень щомісячно, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Розподіл судових витрат визначається ст..141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial