Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

03 грудня 2013 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» про захист прав споживачів, зобов'язання вчинити дії (а.с.1-2). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він являється власником будинку [ADDRESS]. Вказав, що 08.06.2001 року між сторонами укладено договір про газопостачання. В 2008 році в будинку позивача були встановлені додаткові газові прилади. В травні 2012 року позивач звертався до ПЕУ-4 ПАТ «Дніпрогаз» з метою належним чином оформити встановлені газові прилади. 15 лютого 2013 року працівниками відповідача було відключено від газопостачання газовий прилад SWH - 20 - SE1, який начебто використовувався не за призначенням та опломбовано вентиль. Жодних документів, які б мотивували дані дії, позивачу надано не було. На неодноразові звернення позивача з проханням дозволити експлуатувати додатково встановлені газові прилади, так і не отримав чітко сформульованої, обґрунтованої відповіді чи роз'яснення. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд зобов'язати відповідача відновити газопостачання, яке було відключено 15.02.2013 року приладу SWH - 20 - SE1; зазначити фактично встановлені газові прилади; стягнути на свою користь судові витрати по справі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач, в особі свого представника за довіреністю - Єрмілко Т.А., в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні, повний текст рішення складений 14 березня 2014 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.63-67). Позивач є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19 серпня 1995 року (а.с.68-70). 14 лютого 2013 року між відповідачем та [PERSON], яка зареєстрована та проживає у домоволодінні [ADDRESS], було укладено договір №42754 на виконання робіт, відповідно до умов якого на її ім'я відкрито особовий рахунок [NUMBER], та надаються послуги з газопостачання (а.с.71,74). Відповідно до п. 3,4 Правил надання населенню послуг з газопостачання затверджених постановою КМУ від 09.12.1999 року №2246, постачання природного, а також скрапленого газу від групових резервуарних установок здійснюється безперервно відповідно до Правил безпеки систем газопостачання, що затверджуються Держнаглядохоронпраці, та цих Правил. Послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним підприємством відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. Згідно акту №б/н від 15 лютого 2013 року ГК «Селена», що використовувався для опалення, ПГ-4 встановлена в сараї, були відключені від газопостачання та опломбовані, у зв'язку із порушенням Правил безпеки систем газопостачання України (а.с.22). Як зазначено у відповідях відповідача та ТУ Держгірпромнагляду у Дніпропетровській області, автоматичний газовий проточний водонагрівач «Selena» SWH-20E1 призначений для гарячого водопостачання, а не для опалення, тому з метою забезпечення безпечної експлуатації системи газопостачання та додержання законодавства з питань безпеки експлуатації побутових газових приладів, самовільно встановлене або непридатне до подальшої експлуатації газове обладнання, відключається спеціалізованим підприємством газового господарства, з оформленням відповідного акту (а.с.30,32,34,36,38,42-43). Відповідно до ст.. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі зобов'язані: перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; в разі необхідності роз'яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз'ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції; користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації; з метою запобігання негативним для споживача наслідкам використання товару - застосовувати передбачені виробником в товарі засоби безпеки з дотриманням передбачених експлуатаційною документацією спеціальних правил, а в разі відсутності таких правил в документації - дотримуватися звичайних розумних заходів безпеки, встановлених для товарів такого роду. За п.29 Правил надання населенню послуг з газопостачання затверджених постановою КМУ від 09.12.1999 року №2246, виконувати вимоги Правил безпеки систем газопостачання та цих Правил; раціонально використовувати газ, обережно поводитися з газовими приладами і пристроями. Згідно п.п. 1.4.4, 1.4.5 Правил безпеки газопостачання України, затверджених наказом Держнагляд охорон праці від 01.10.1997 року №254, відповідальність за справний стан і безпечне користування газовими приладами і апаратами, що встановлені в житлових будинках державного фонду, покладається на квартиронаймачів, а в квартирах і житлових будинках, що належать громадянам на правах особистої власності, - на їх власників. Експлуатаційні спеціалізовані підприємства газового господарства несуть відповідальність за якісне виконання робіт із технічного обслуговування і ремонту газового обладнання та газопроводів, а також своєчасне виконання заявок на усунення несправностей у системах газопостачання. Особи, винні у порушенні цих Правил, несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну або кримінальну відповідальність згідно з чинним законодавством. Згідно п.4.9 Положення «Про технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем газопостачання житлових будинків, громадських будівель, підприємств побутового та комунального призначення» зареєстрованого Міністерством юстиції України 02.10.1997 року №451/2255, самовільно встановлене або непридатне до подальшої експлуатації газове обладнання, а також прилади з відводом продуктів згорання газу в димові канали, в яких відсутня тяга, повинні відключатися з оформленням відповідного акта. У відповідності до п.6 Правил надання населенню послуг з газопостачання затверджених постановою КМУ від 09.12.1999 року №2246, газопостачання припиняється у разі самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання. Згідно ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Виробник (виконавець) зобов'язаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції, а також її випуск і поставку для підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт, у необхідному обсязі та асортименті запасних частин протягом усього строку її виробництва, а після зняття з виробництва - протягом строку служби, в разі відсутності такого строку - протягом десяти років. Відповідно до п.9 Правил надання населенню послуг з газопостачання затверджених постановою КМУ від 09.12.1999 року №2246, відновлення газопостачання здійснюється газорозподільним підприємством протягом двох робочих днів у містах та п'яти календарних днів у сільській місцевості після усунення порушень, сплати споживачем боргу та відшкодування збитків, завданих його неправомірними діями газопостачальному або газорозподільному підприємству. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії, є незаконними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з позивача на користь держави судові витрати у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed