Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

04.04.2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Син знаходяться на її утриманні. Позивач стверджувала, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та її як дружини - матері. Позивач в судове засідання не з'явилась, повідомлялась про розгляд справи належним чином, подала заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином ( поштове повідомлення №6503303885610), про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справу не надавав. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, зареєстрованим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шишацького районного управління юстиції у Полтавській області від 09.10.2013 року, актовий запис № 38. На час розгляду справи дитина знаходяться на утриманні позивача, проживає разом із нею. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Доказів на підтвердження майнового стану відповідача, наявності такого та його розміру позивачем, відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, за якою сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не надано. Поряд із тим, суд вважає, що зазначені обставини не можуть бути підставою відмови у позові та, виходячи з інтересів дитини, аліменти підлягають стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі, що не суперечить ст. 184 Сімейного Кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року та мінімальний розмір аліментів відповідно до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». За ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» в 2016 році прожитковий мінімум для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, а саме: - дітей віком до 6 років: з 1 травня становить 1228 гривень. Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить з того, що батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття та нести відповідні витрати в рівних частках, забезпечуючи їм рівень життя виходячи із мінімального прожиткового мінімуму. Враховуючи викладене, суд вважає можливим стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 614 грн. щомісячно, що фактично становить половину прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Поряд із тим, суд не погоджується із вимогами позивача про стягнення коштів на її утримання в порядку ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, за якою дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, оскільки умовою надання такої допомоги є змога чоловіка надавати матеріальну допомогу. Враховуючи, що жодних доказів на підтвердження можливості відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дружини-матері, позивачем в процесі розгляду справи не надано, позовні вимоги [PERSON] в цій частині є безпідставними. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial