Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

03 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № R53700309476B. Згідно з п. 1.1 кредитного договору позивач (банк) зобов'язався надати відповідачу (позичальнику) грошові кошти (кредит) в порядку та на умовах, зазначених в цьому договорі, а позичальник зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі, в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим договором. За умовами пунктів 3.1 - 3.3 кредитного договору позивач надав відповідачу грошові кошти (кредит) на наступних умовах: - сума та валюта кредиту - 86 800,00 грн.; - проценти за користування кредитом - 31 % річних; - строк кредитування - позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі 03.08.2016 або достроково у випадках, передбачених кредитним договором. Повернення кредиту та процентів мало відбуватися ануїтетними платежами щомісячно, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг, що передбачено пунктами 3.4, 4.6 кредитного договору. Згідно з п. 3.9 кредитного договору кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів (картковий рахунок). Днем видачі кредиту вважається день безготівкового перерахування коштів. При цьому, відповідно до п. 3.10 Кредитного договору, сторони погодили, що зобов'язання банку надати кредит виникає виключно з моменту виконання позичальником умов, передбачених цим пунктом (відкриття позичальником карткового рахунку у валюті кредиту), та у випадку ненастання обставин, передбачених пп.5.2.1 цього договору. Згідно з підпунктом 5.2.1 кредитного договору позивач має право вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України, зокрема: невиконання (неналежне виконання) зобов'язань щодо сплати платежів, а також комісійної винагороди, неустойки тощо, передбачених умовами договору; затримання позичальником повернення частини кредиту та/або сплати процентів по кредиту щонайменше на один календарний місяць. При цьому, позивач має право вимагати від відповідача здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення банку з вимогою дострокового повернення кредиту або у інші строки, передбачені умовами цього договору, що передбачено підпунктом 5.2.2 кредитного договору. Відповідно до підпункту 5.3.6 кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснити дострокове повернення кредиту у випадках, передбачених підпунктом 5.2.1 цього договору, протягом 30 календарних днів з дати відправлення банком відповідної вимоги. Пунктом 7.1 кредитного договору встановлено, що у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що в разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст.ст. 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму коштів, а також проценти в розмірі, визначеному договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Позивачем доведено належне виконання його зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором, а саме перерахування відповідачу грошових коштів в сумі 86 800,00 грн., що підтверджується випискою з рахунку приватного клієнта № 132493-2013/1002, договором банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів № 1031028 від 01.08.2012, меморіальним ордером № 32909 від 03.08.2012, розпискою держателя картки, виписками по особовим рахункам відповідача. 02.09.2013 позивач надіслав відповідачу лист-вимогу вих. № 983/600-2 про дострокове повернення кредиту у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань за кредитним договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що останній не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього станом на 03.10.2013 виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 82 206,07 грн., а саме: поточна заборгованість за кредитом - 72 839,66 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 2577,16 грн.; поточна заборгованість за процентами - 1471,10 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 4003,71 грн.; пеня 0,5 % за прострочення повернення кредиту - 530,96 грн.; пеня 0,5 % за прострочення повернення процентів - 783,48 грн. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, з урахуванням наведених положень чинного законодавства та беручи до уваги відсутність у справі будь-яких доказів, які б спростовували вимоги позивача, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви позивачем додано меморіальний ордер № 26323 від 30.10.2013, а також меморіальний ордер № 26200 від 30.10.2013, якими підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 936,76 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд також не вбачає підстав для скасування заходів забезпечення позову, вжитих за ухвалою суду по даній справі від 23.12.2013. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved