Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

02 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь, на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, до досягнення дитиною, [PERSON], [INFO], трьох років, починаючи утримання з дня подання позову. Крім того, просить стягнути документально підтверджені, понесені нею судові витрати, при звернені із позовом до суду. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що з відповідачем [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між ними припинені, вони проживають окремо, дитина проживає із нею. Відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає. Вона не працює, доглядає за дитиною, тому потребує допомоги відповідача та в інтересах дитини звертається з даним позовом до суду. Позивач до судового засідання не прибула, надавши суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідач до судового засідання не зявився, однак надав клопотання про розгляд справи за його відсутність, проти позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.197 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 5\~ст. 49 Сімейного кодексу України\~дружині-матері мають бути створені у сім'ї умови для поєднання материнства із здійсненням нею інших прав та обов'язків. За положеннями ч. 2, 4\~ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 344341, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 201. Згідно свідоцтва про народження, виданого 10 січня 2017 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, сторони мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO], актовий запис № 8; в графі „Батьки зазначені: батько [PERSON], мати [PERSON]. Як вбачається з довідки, виданої 01 лютого 2017 року Житлово комунальним підприємством «Азовжитлокомплекс», [PERSON], [INFO], проживає разом із матірю [PERSON]. Згідно ст. 75 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. А також, відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, а також з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 75, 84 СК України, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дружини [PERSON] аліменти на її користь, на її утримання, у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 02 лютого 2017 року і до досягнення дитиною дочкою [PERSON], [INFO], трьох років. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] судові витрати, повязані з розглядом справи, а саме судового збору у сумі 640 гривень, а також понесені позивачем витрати з надання правової допомоги у розмірі 250 гривень. На підставі ст.ст. 75, 84 СК України,

Outcome: approved