Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

02 жовтня 2017 року ТОВ «Автокредит Плюс» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення збитків, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] (т. 1 а.с. 4-7). В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30 листопада 2015 року між ТОВ «Автокредит Плюс» і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля шляхом подання останнім заяви-приєднання, на підставі якого ТОВ «Автокредит Плюс» придбало у [PERSON] автомобіль марки Chevrolet Lacetti, 2008 року випуску, за 138 000,00 грн. 16 грудня 2015 року між [PERSON] і ТОВ «Автокредит Плюс» було укладено договір фінансового лізингу, на підставі якого автомобіль марки Chevrolet Lacetti був переданий [PERSON] У подальшому автомобіль був вилучений у нього з підстав підозри у підробці номера кузову, розпочате кримінальне провадження. Висновком експертного дослідження встановлено, що номер кузова змінений шляхом видалення панелі з первинним номером та вварюванням на його місце частини панелі (фрагмента) з іншим номером. Позивач посилався на те, що відповідачем був проданий автомобіль неналежної якості, який неможливо використовувати у відповідності з метою придбання, а саме, передати у лізинг, тому, посилаючись на норми ст. 651, 673, 678, 1166 ЦК України, просив суд розірвати договір купівлі-продажу, стягнути збитки в сумі 138000 грн., упущену вигоду в сумі 57960,00 грн., коментувати судові витрати. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2018 року позовні вимоги ТОВ «Автокредит Плюс» були задоволені. Розірвано договір купівлі-продажу автомобіля 2008 року випуску, марка (модель) Chevrolet Lacetti, номер кузова KL1NF19ВЕ8К962928, реєстраційний номер [NUMBER], колір зелений, укладений між ТОВ «Автокредит Плюс» і [PERSON] шляхом підписання заяви про приєднання до договору купівлі-продажу від 30 листопада 2015 року і оформленого довідкою рахунком серії ААЕ F 588364 від 18 листопада 2015 року; скасовано державну реєстрацію прав власності на автомобіль за ТОВ «Автокредит Плюс»; стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Автокредит Плюс» грошову суму, сплачену за придбання автомобіля у розмірі 138000 грн., а також збитки (упущену вигоду) у розмірі 57960,00 грн.; вирішено питання про розподіл судових витрат (т.1 а.с. 122-126). За заявою [PERSON] ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2018 року означене заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку (т.1 а.с. 181-182). Під час нового розгляду справи ухвалою судді від 19 лютого 2016 року за заявою [PERSON] витребувано докази, а саме відомості про реєстраційні дії щодо автомобіля (т.1 а.с. 206-207). 18 лютого 2019 року від [PERSON] надійшов відзив на позов (т.1 а.с. 215-220), в якому відповідач не погодився з підставами позову. Зазначив, що договір був укладений 30 листопада 2015 року і того ж дня автомобіль за актом приймання-передання був переданий у розпорядження ТОВ «Автокредит Плюс». Після того відповідач не користувався автомобілем, і до цього жодних дій, спрямованих на зміну номерів кузову ним не вчинялося. 12 грудня 2015 року ТОВ «Автокредит плюс» здійснено перереєстрацію транспортного засобу, йому уповноваженим органом було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. При цьому, перереєстрацію було успішно здійснено на нового власника ТОВ «Автокредит плюс», порушень щодо належності та справжності номеру кузова не було виявлено. Зауважує на тому, що з моменту передачі ним автомобіля (30 листопада 2015 року) до моменту складення висновку експертного дослідження (02 червня 2017 року) минув значний проміжок часу, змінилося два власника ТОВ «Автокредит плюс», потім [PERSON], які також могли здійснити зміну номеру кузову. Висновок не містить відомостей про те, коли саме відбулися зміни номеру кузову. На чисельні запити його представника до Регіональних сервісних центрів МВС, останніми повідомлено, що під час перереєстрації автомобіля номер кузова був оглянутий, перешкод для перереєстрації не виявлено. Вважав, що позивачем не доведена його вина, відсутні правові підстави для розірвання договору і, як наслідок, стягнення збитків і упущеної вигоди. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 15 квітня 2019 року представник позивача F адвокат [PERSON] (діє на підставі довіреності від 08 квітня 2019 року F т.2 а.с. 38) надала відповідь на відзив (т.2 а.с. 22-27), у якій наполягала на задоволенні позовних вимог внаслідок їх обґрунтованості і доведення. Зазначила, що на момент укладення правочину номерний знак кузову автомобілю KL1NFI9BE8K962928, який був вказаний у документах, відповідав номерному знаку на самому кузові автомобілю. Втім під час зняття з обліку автомобіля і його реєстрації за ТОВ «Автокредит Плюс» проводиться лише огляд, а експертне дослідження згідно з п. 15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року F 1388, на вимогу власника не проводилося. Вважає, що оскільки відповідачем не надано доказів проведення експертного дослідження фахівцями експертної служби МВС України, він має нести відповідальність за справжність ідентифікаційного номеру транспортного засобу, адже автомобіль придбаний вже зі зміненим номером кузову. Вважає безпідставним твердження відповідача про те, що за період з 30 листопада 2015 року до 02 червня 2017 року ТОВ «Автокредит Плюс» або [PERSON] могли здійснити дії щодо зміни номеру кузову шляхом видалення панелі з його первинним номером, оскільки, відсутній будь-який сенс для цього, це суперечить закону, означене є лише міркуванням відповідача, не підтверджене належними доказами. На підставі висновку експерта F 15/4841/1131 [PERSON] від 02 червня 2017 року Заводським ВП ГУНП в Миколаївський області відкрито кримінальне провадження F 12017150030002146 від 02 червня 2017 року за ознаками ст. 290 КК України, в рамках якого транспортний засіб був вилучений. На підтвердження понесення збитків представник позивача посилалася на те, що ТОВ «Автокредит Плюс» не отримано дохід від договору лізингу з [PERSON] від 16 грудня 2015 року, адже рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 грудня 2018 року у справі F 487/5631/17, частково зміненим постановою Миколаївського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року, стягнуто з позивача на користь [PERSON] лізингові платежі в сумі 178397,02 грн. внаслідок застосування реституції за нікчемним правочином. Вважає, що договір з відповідачем підлягає розірванню, оскільки внаслідок винних дій останнього позивач був позбавлений можливості розпорядитися автотранспортним засобом за призначенням F передати його у лізинг. На підставі викладеного, посилаючись на норми ст. 16, 22, 655, 634, 673, 678 ЦК України, представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача F [PERSON] (діє на підставі довіреності від 16 листопада 2018 року F т.1 а.с. 152) 02 травня 2019 року надав суду заперечення на відповідь позивача, у яких підтвердив позицію відповідача про недоведеність позивачем тієї обставини, що номер кузову був змінений саме відповідачем. Представник позивача F адвокат [PERSON] в судове засідання не зFявилася, про дату, місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги задовольнити повністю, врахувавши відповідь на відзив. Представник відповідача F [PERSON] також в судове засідання не зFявився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, у задоволенні позовних вимог відмовити, врахувавши його відзив і заперечення на відповідь. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зFявився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи без його участі, відкладення розгляду справи не надавав. При розгляді справи, суд враховує норму п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» F 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., згідно якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, зFясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, обFєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, встановив такі обставини справи і відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 31 листопада 2015 року між ТОВ «Автокредит Плюс» і [PERSON] шляхом подання останнім заяви про приєднання було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки Chevrolet Lacetti, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], колір зелений, номер кузова [NUMBER] (т.1 а.с. 8). Того ж дня за актом приймання-передачі автомобіль був переданий ТОВ «Автокредит Плюс» і останнім перераховано на рахунок відповідача 138000,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням від 30 листопада 2015 року F F1130VQSZO (т.1 а.с. 8, 15). Позивачеві була видана довідка-рахунок серії ААЕ F588364 від 18 листопада 2015 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХТ F 687249 від 12 грудня 2015 року (т.1 а.с. 10, 11). Як видно з цих документів і не заперечується сторонами на момент укладення спірного договору номерний знак кузову автомобіля KL1NFI9BE8K962928 був зазначений в цих документах і відповідав номерному знаку на самому кузові автомобіля. 16 грудня 2015 року ТОВ «Автокредит Плюс» уклало з [PERSON] договір фінансового лізингу F NK00F100000070, на підставі якого передало останньому цей автомобіль у лізинг. У специфікації до договору вказаний той самий номер кузову автомобіля KL1NFI9BE8K962928 (т.1 а.с. 12-13). На замовлення [PERSON] судовим експертом Миколаївського НДЕКЦ МВС України [PERSON] виконано висновок експертного дослідження від 02 червня 2017 року F 15/4841/1131, яким установлено, що номер кузова [NUMBER] на автомобілі змінений шляхом видалення панелі з первинним номером та вварюванням на його місце частини панелі (фрагмента) з іншим номером. Заводська табличка з номером перезакріплювалась (т.1 а.с. 19). На виконання ухвали суду від 19 лютого 2019 року про витребування доказів Регіональним сервісним центром в Дніпропетровській області МВС України листом від 14 березня 2019 року F 31/4-1095 повідомлено про те, що надати копії документів, які складалися 19 травня 2015 року при здійсненні перереєстрації транспортного засобу CHEVROLET LACETTI, 2008 р.в., колір - зелений, номер кузова [NUMBER] на власника [PERSON], не має можливості, у звFязку з тим, що зазначені документи знищено ([PERSON] про відбирання на знищення і знищення справ, журналів F 31/4-1242-3 від 02 січня 2019 року) в звFязку з закінченням терміну зберігання. Строк збереження складає 3 (три) роки (т.1 а.с. 224). На виконання цієї ж ухвали про витребування доказів Регіональним сервісним центром в м. Києві МВС України листом від 15 березня 2019 року F 31/26-3737ов надані копії документів, які були підставою для реєстраціє автомобіля за ТОВ «Автокредит Плюс», у яких номер кузову зазначений той самий - KL1NF19BE8K962928, автомобіль в розшуку не значився (т.1 а.с. 243-250). На запит представника відповідача F адвоката [PERSON] до Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області щодо надання документів про огляд, звірення вузлів, реєстрацію транспортного засобу Chevrolet Lacetti 2008 р.в., номер кузова [NUMBER] на власника [PERSON], Регіональним сервісним центром МВС в Дніпропетровській області листом від 06 грудня 2018 року F 31/4-19аз надано копії документів (з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про захист персональних даних»), серед яких є заява [PERSON] від 19 травня 2015 року F63976544, з якої видно, що при здійсненні перереєстрації автомобіля Chevrolet Lacetti, 2008 р.в., номер кузова [NUMBER] був оглянутий, про що свідчить відмітка з підписом уповноваженої особи, недоліків, які є перешкодою для перереєстрації не виявлено, автомобіль у розшуку не значиться (т.1 а.с. 198- 204). Відповідно до п. 15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року F 1388 (у редакції станом на момент спірних правовідносин) під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), крім, випадків першої реєстрації нових транспортних засобів у сервісних центрах МВС, зняття з обліку транспортні засоби, крім випадків вибракування їх у цілому, підлягають огляду (крім випадків перереєстрації транспортних засобів у зв'язку із зміною місця проживання власника та у разі відновлення втрачених або зіпсованих документів) з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними у поданих власником для реєстрації документах, визначення їх справжності та проведення перевірки за Єдиним державним реєстром МВС та автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби, встановлення відповідності конструкції і технічного стану транспортних засобів обов'язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України. Огляд проводиться уповноваженими особами сервісних центрів МВС за місцем реєстрації транспортних засобів, а дослідження транспортного засобу - на письмову вимогу власника або уповноваженої ним особи фахівцями експертної служби МВС або судовими експертами державних спеціалізованих установ, іншими експертами, які атестовані з відповідного виду експертної діяльності та внесені до державного Реєстру атестованих судових експертів. Відповідальним за справжність ідентифікаційних номерів транспортного засобу записам, що зазначені у реєстраційних документах, є його власник. Отже, під час зняття з обліку автомобіля і його реєстрації за новим власником проводиться не лише огляд автомобіля, а й визначається справжність ідентифікаційних номерів їх складових частин. Як установлено, за даними регіональних сервісних центрів МВС, під час реєстрації автомобіля на [PERSON], а потім з останнього на ТОВ «Автокредит Плюс» не було виявлено, що номер кузову змінений. Матеріали справи не міститься достовірних доказів того, кому цей автомобіль належав на праві власності до придбання його відповідачем. Разом із тим, суд звертає увагу, що автомобіль марки Chevrolet Lacetti, 2008 року випуску, був придбаний відповідачем 19 травня 2015 року, на момент відчуження позивачеві вже мав сліди аварійних пошкоджень і перефарбування на крилах, капоті, кришці капоту, забруднення потертості пошкодження на обшивці салону, про що було вказано у договорі і акті-приймання передачі від 30 листопада 2015 року (т.1 а.с. 8, 9). Суд також звертає увагу на ту обставину, що з документів, наданих РСЦ МВС в Дніпропетровській області з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про захист персональних даних» (т.1 а.с. 198-204) вбачається, що автомобіль придбаний [PERSON] у торгівельної організації, до цього з 11 червня 2013 року належав іншому власнику і автомобілю був вже присвоєний на той час номер кузова [NUMBER]. З наведеного слідує, що будучи у розпорядженні попереднього власника з червня 2013 року до травень 2015 року, автомобілю вже був присвоєний номер кузова [NUMBER] і відповідач придбав його вже з цим номером. У листопаді 2015 року автомобіль проданий відповідачем ТОВ «Автокредит Плюс». Таким чином, автомобіль належав відповідачеві на праві власності півроку (з 19 травня 2015 року до 30 листопада 2015 року). Експертний висновок F 15/4841/1131 на замовлення [PERSON] був виконаний 02 червня 2017 року, тобто майже через півтора роки після відчуження автомобіля відповідачем і зміни двох власників. На адвокатські запити представника відповідача F адвоката [PERSON] до Дніпропетровського НДІСЕ, Миколаївського НДІСЕ і Київського НДІСЕ про встановлення точної дати зміни номеру кузова, Дніпропетровським НДІСЕ повідомлено, що в експертній практиці проведення досліджень у межах спеціальностей 4.3. «Криміналістичне дослідження транспортних засобів», 4.4. «Дослідження ідентифікаційних номерів та рельєфних знаків», у методичних рекомендаціях визначення точної дати, коли було змінено номер кузова транспортного засобу (шляхом видалення панелі з первинним номером та вварюванням на його місце частини панелі з іншим номером) не передбачено, експертизу провести неможливо. Миколаївським НДІСЕ повідомлено, що встановити точну дату зміни номеру шляхом проведення експертизи неможливо. Київським НДІСЕ повідомлено, що в інституті відсутні методики для встановлення точної дати, експертизу провести неможливо (т.1 а.с. 235-242). Суд доходить висновку, що дійсно відсутні підстави вважати, що номер кузову змінений саме відповідачем, на його замовлення, або ж він був обізнаний про ці зміни на момент укладення правочину, оскільки як видно з представлених суду документів, автомобіль був придбаний відповідачем вже з присвоєним номером кузова KL1NF19BE8K962928. Згідно з відповідями експертних установ, на питання коли саме цей номер був присвоєний відповісти неможливо. Перед експертом Миколаївського НДЕКЦ МВС України [PERSON], який надавав висновок на замовлення [PERSON] від 02 червня 2017 року F 15/4841/1131, не ставилося таке питання і ним не надавалася відповідь про те, коли саме відбулася зміна номеру кузову. Втім означене питання є суттєвим для вирішення спору, оскільки саме від нього залежить виникнення правових наслідків у вигляді відповідальності за продаж майна, яке не відповідає своїм характеристикам, що може бути порушенням істотних умов договору. У даному випадку є доведеним лише факт зміни номеру кузову автомобіля. Але обставину щодо зміни номеру саме відповідачем суд вважає припущенням з боку позивача, так само припущенням з боку відповідача є твердження про зміну номера наступними власниками. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 грудня 2018 року у справі F 487/5631/17, частково зміненого постановою Миколаївського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року, частково задоволені вимоги [PERSON] шляхом застосування наслідків недійсного правочину - публічного договору F NK00F100000070 від 16 грудня 2015 року, стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь [PERSON] 178397,02 грн. сплачених ним лізингових платежів (т.2 а.с. 29-32). Як видно зі змісту цих рішень, судами установлено, що 16 грудня 2015 року [PERSON] уклав з ТОВ «Автокредит Плюс» договір фінансового лізингу FNK00F00000070 шляхом подачі заяви про приєднання до публічного договору від 16 грудня 2015 року, предметом якого був транспортний засіб ChevroletLacetti, 2008 року випуску, седан/лифтбек. Разом із тим, суд звертає увагу, що судовими рішеннями установлений факт нікчемності правочину в силу ст. 220 ЦК України внаслідок недотримання сторонами вимог ст. 799, 806 ЦК України щодо нотаріального посвідчення договору лізингу, а не внаслідок передання у лізинг автомобілю зі зміненим номером кузова. 02 червня 2017 року старшим слідчим СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області внесено відомості до ЄРДР з попередньою правовою кваліфікацією за ст. 290 КК України з номером кримінального провадження 12017150030002146, в рамках якого проведено експертизу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія СХТ 678249. Відповідно до висновку експерта F 419 від 28 липня 2017 року, бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія СХТ 678249 відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України. Також в рамках кримінального провадження проведено експертизу номера кузову, автомобіля ChevroletLacetti. Відповідно до висновку експерта F 56 від 07 серпня 2017 року, номер кузову KL1NF19BE8K962928, автомобіля ChevroletLacetti змінений шляхом видалення фрагменту з первинним номером кузова, та вварюванням на його місце фрагменту, розміром 200х800 мм з іншим номером кузова. Посилання суду на результати експертизи не містить відомостей про те, ким саме і коли був змінений номер кузову KL1NF19BE8K962928 на автомобілі Chevrolet Lacetti. На адвокатський запит представника ТОВ «Автокредит Плюс» [PERSON] щодо надання експертного висновку щодо підробки номеру кузову, ГУНП в Миколаївській області листом від 19 серпня 2017 року F А-51аз/52-17 повідомлено, про те, що 02 червня 2017 року до Заводського ВП ГУНП області надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1 А/1, Територіальний сервісний центр 4841, під час проведення експертного дослідження КДТЗ та РД автомобіля «Шевроле Лачетті», реєстраційний номер [NUMBER], встановлено, що ідентифікаційний номер кузова вказаного транспортного засобу піддався змінам. Інформацію слідчим СВ Заводського відділу поліції ГУНП внесено до ЄРДР за F 12017150030002146 від 02 червня 2017 року за ознаками ст. 290 КК України. Досудове розслідування триває (т.2 а.с. 33-35). З наведених рішень судів і відповіді органу поліції вбачається, що інформація про зміну номеру кузова вказаного транспортного засобу надійшла до органів поліції 02 червня 2017 року, а висновок експерта у кримінальному провадженні, який це підтверджує було складено 07 серпня 2017 року, тобто після спливу значного часу після укладення спірного правочину. Позивачем не представлено суду відомостей про завершення досудового розслідування, за результатами якого виявлено винну у вчиненні кримінального правопорушення особу, яка здійснила заміну номеру кузова, або інших даний, які свідчать про те, що заміну було здійснено на замовлення, за згодою або за умови обізнаності про це відповідача. Ураховуючи установлені судом обставини, суд не приймає доводи позивача про те, що відповідачем йому був проданий автомобіль неналежної якості. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За правилами ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Природа обовFязків щодо доказування, регламентована у ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та обовFязку учасників справи подавати усі наявні у них докази, закріпленому у п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК. Положення ст. 81 ЦПК відбивають засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. При цьому сторони наділені правом самостійно обирати коло доказів, на які вони посилаються і які подають суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Не відповідають принципам доказування доводи позивача про те, що відповідач повинен спростувати факт того, що номер змінений саме ним належним експертним висновком (дослідження) фахівцями експертної служби МВС України на момент зняття транспортного засобу та його продажу позивачеві. Так само, не можуть бути взяті до уваги і твердження відповідача про те, що за період з 30 листопада 2015 року до 02 червня 2017 року ТОВ «Автокредит Плюс» або [PERSON] могли здійснити дії щодо зміни номеру кузову шляхом видалення панелі з його первинним номером. Доводи обох сторін щодо цих обставин є їх власними припущеннями, на яких не може ґрунтуватися доказування згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Позивач, предFявляючи вимоги про розірвання договору і відшкодування упущеної вигоди, розрахованої як ціна спірного договору, помножена на ставку відсотка за користування предметом лізингу за 21 місяць F 57960,00 грн. (21х138 000х,20), посилався на те, що з вини відповідача, який продав їм автомобіль зі зміненим номером кузову, він був позбавлений можливості розпорядитися автомобілем за призначенням F передати у лізинг. Наслідком винних дій відповідача вважав визнання судом недійсним договору лізингу з [PERSON] і застосування реституції на користь останнього. Суд, вирішуючи питання про наявність правових підстав для розірвання договору, виходить з такого. Згідно з ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі F 6-75цс13, підстав відступити від яких Верховний Суд не встановив, приймаючи постанову від 16 січня 2019 року у справі F 712/757/16-ц (провадження F 61-17559св18). Отже, вина сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення лише як суб'єктивний чинник для оцінки порушення як істотного. Разом із тим, вина відповідача, як обFєктивний чинник, жодними наявними у справі доказами не установлена. ТОВ «Автокредит Плюс» просить стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування шкоди 138000,00 грн. вартості автомобіля і 57960,00 грн., розраховану як ціна спірного договору купівлі-продажу, помножена на ставку відсотка за користування автомобілем за договором лізингу з [PERSON] Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Отже цією нормою права передбачено відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. За об'єктивними обставинами, що склалися у позивача, позивач втратив дохід через застосування наслідків нікчемного договору лізингу F повернення 178397,02 грн. лізингових платежів. Але ж це сталося внаслідок того, що договір не був нотаріально посвідчений, а не тому, що у лізинг [PERSON] був переданий автомобіль зі зміненим номером кузова, тому немає підстав вважати, що позивач поніс збитки від винних дій відповідача, адже судом установлена нікчемність правочину в силу закону, а не з підстав, які позивач покладає в основу позову. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із вимогами ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обовFязок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. (Постанова Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі 6-183цс14). З урахуванням установлених судом обставин, суд вважає, що позивачем не доведений ані факт істотного порушення договору відповідачем, ані факт заподіяння ним шкоди, її розмір, а також правові підстави для її стягнення, що тягне за собою відмову у задоволенні позовних вимог. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2339,41 грн. (т.1 а.с. 1) з відповідача не стягуються. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed