Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

04.09.2019 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 56\~229\~грн 00 коп., штраф в розмірі 5 622 грн 90 коп., пеню в розмірі 576 грн 15 коп., 3 проценти річних в розмірі 50 грн 84 коп., проценти в розмірі 288 грн 08 коп., а також відшкодувати витрати по сплаті судового збору. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.07.2019 між ним та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до п. 1.1 Договору позивач передав у власність відповідача 56 229 грн 00 коп, строк повернення до 18.08.2019, що відповідно п. 2.2 Договору підтверджується розпискою. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Однак, відповідач не вжив заходів щодо повернення грошових коштів, а строк повернення сплив. Таким чином, позивач вважав, що наявні підстави для нарахування неустойки, процентів за користування чужими грошовими коштами та 3% річних. Відповідно до п. 3.3 Договору, за повну несплату позики у строк визначений договором або за вимогою позикодавця, позичальник сплачує штраф у розмірі 10% від суми позики. Отже, штраф за договором позики складає 5 622 грн 00 коп. Відповідно до п. 3.2 Договору, позичальник за несвоєчасне повернення позики сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, яка нараховується до дати повного погашення заборгованості. Розрахунок пені було складено за 11 днів прострочення за період з 19.08.2019 по 29.08.2019, яка склала 576 грн 15 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, розрахунок 3% річних було здійснено за період прострочення з 19.08.2019 по 29.08.2019 та склав 50 грн 84 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, розрахунок процентів було здійснено за період прострочення з 19.08.2019 по 29.08.2019 та склав 288 грн 08 коп. Відповідач не виконав умови договору, що стало підставою для звернення із позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17.09.2019 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 17.10.2019. 17.10.2019 у зв`язку з першою неявкою відповідача. відкладено судовий розгляд на 21.11.2019. 21.11.2019 під час судового розгляду представник позивача [PERSON] підтримав позовну заяву [PERSON] з підстав, викладених ним у заяві. Враховуючи повторне неприбуття відповідача, просив провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якої не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі відомостей, наявних у позовній заяві та письмових доказах, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, 18.07.2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у письмовій формі. (а. с. 9, 34). Відповідно до п. 1.1 Договору позики, позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 56 229 грн 00 коп., а позичальник зобов`язується повернути позику до 18.08.2019. на підтвердження факту отримання відповідачем вказаної суми складено розписку про отримання коштів від 18.07.2019. (а. с. 10, 35). Відповідно до розділу 3 Договору позики, за невиконання умов даного договору сторони відповідають у відповідності до законодавства України (п. 3.1). Позичальник за несвоєчасне повернення позики сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, яка нараховується до дати повного погашення заборгованості (п. 3.2). За повну несплату позики у строк визначений договором або за вимогою Позикодавця, Позичальник сплачує штраф у розмірі 10% від суми позики (п. 3.3) (а. с. 34). Згідно розрахунку, наведеного позивачем у позовній заяві, за договором позики від 18.07.2019, укладеним між позивачем та відповідачем, мається заборгованість у розмірі 62 766 грн 97 коп, яка\~складається з наступного: сума боргу в розмірі 56 229 грн 00 коп.; штраф в розмірі 5 622 грн 90\~коп.; пеня в розмірі 576 грн 15 коп., 3 проценти річних в розмірі 50 грн 84 коп.; проценти в розмірі 288 грн 08 коп. (а. с. 2-5). Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Положеннями статей 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до ч. ч. 1-3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4)\~відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладанням договору позики від 18.07.2019 та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором. Розмір невиконаних зобов`язань за договором не спростовано відповідачем. Водночас, слід взяти до уваги, що за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором позики свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, умовами договору позики (розділ 3) передбачено, що пеня нараховується за несвоєчасне повернення позики за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості. Тоді як штраф передбачено умовами договору у разі повної несплати позики, що має місце о розглядуваному спорі. За таких обставин, підлягає задоволенню вимога про стягнення штрафу, а з метою дотримання заборони щодо подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, в частині позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 576 грн 00 коп. належить відмовити. Крім того, не підлягає задоволенню вимога щодо стягнення з відповідача процентів за користування позикою після настання строку повернення позики, тобто після 18.08.2019 у розмірі 288 грн 08 коп, оскільки відповідно до статті 1048 ЦК України передбачено можливість нарахування відсотків в межах строку дії договору. А в разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право на отримання 3% річних на підставі ч.\~2 ст. 625 ЦК України, сума яких складає 50 грн 84 коп. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 18.07.2019 у розмірі 56 229 грн 00 коп. (сума позики), штрафу, передбаченого п. 3.3 договору у розмірі 5 622 грн 00 коп., 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період 19-29 серпня 2019 року у розмірі 50 грн 84 коп., а всього - 61\~902 грн 74 коп. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial