Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

02 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом до [PERSON], третя особа Бабушкінський відділ виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Міністерства юстиції України, про визнання права власності на 2/3 частини квартири у порядку спадкування за заповітом, та про зняття арешту з квартири. В обґрунтування позову посилався на те, що він є рідним сином [PERSON]. Квартира [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності його матері [PERSON] та його брату - відповідачу [PERSON] [PERSON] належить 2/3 частини спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане 12.12.2000 року виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 26.04.2006 року. 1/3 частина спірної квартири належить брату позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане 12.12.2000 року виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська. [INFO] року померла мати позивача [PERSON] За свого життя [PERSON] зробила заповіт та заповіла все своє майно позивачу. Осіб, що мають право на обов'язкову частку в спадковому майні після смерті [PERSON], немає. З метою оформлення спадкових прав на майно позивач 03.12.2013 року звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Прийдак Ю.М. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері. Він прийшов до нотаріуса 30.09.2015 року з метою отримати свідоцтво про право власності, та в цей день дізнався, що на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS], накладено арешт від 06.11.2009 року на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ. З метою зняття арешту з квартири, він 13.11.2015 року звернувся до Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ з відповідною заявою. Однак йому було відмовлено у знятті арешту, в зв'язку з тим, що виконавчі провадження, згідно з якими було накладено арешт, знищені за спливом строку зберігання. Через існуючий арешт він не має змоги оформити свої спадкові права, тому змушений звернутися до суду. З огляду на викладене, позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті його матері [PERSON], на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Зняти арешт з квартири [ADDRESS], який був накладений 06.11.2009 року реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, та задовольнити заявлені вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з'явилась, пояснень по суті позову не надала, про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, будь-яких повідомлень про причини неявки від третьої особи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на житло № 2/746-2000 від 12.12.2000 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 квітня 2006 року, [PERSON] набула право на 1/3 частки квартири [ADDRESS], після смерті її чоловіка [PERSON]. Таким чином, [PERSON] належали на праві власності 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Згідно з заповітом від 23.09.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прийдак Ю.М., [PERSON] заповіла усі права та обов'язки, які їй належать на момент складання цього заповіту, а також усі права та обов'язки, які можуть належати у майбутньому, та усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на момент смерті і на що вона за законом матиме право - [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] року. Позивач [PERSON] 03 грудня 2013 року звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Прийдак Ю.М. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері. Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на квартиру [ADDRESS], накладено обтяження - арешт нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження № 9224580. Підстава обтяження - постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, 17-894/09, 06.11.2009, обтяжувач Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ. На звернення позивача про зняття арешту зі спірної квартири начальник Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Циганко О.В. листом від 03.11.2015 року повідомив про неможливість зняття арешту, оскільки виконавчі провадження, за якими боржником виступає [PERSON], завершені та за строком зберігання знищені (а.с. ). Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Таким чином, позивач [PERSON] набув право на спадкування 2/3 частини квартири [ADDRESS], після смерті матері [PERSON]. Відповідно до п.п.14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Згідно ст.392 ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, та відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України: права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу до суду або іншого органу, який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Тому суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту права, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в судовому порядку.

Outcome: approved