Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

02 червня 2016 року [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в позовній заяві посилався на те, що вони з відповідачкою одружені з 12 жовтня 1996 року від цього шлюбу неповнолітніх та малолітніх дітей не мають. Між сторонами було припинено подружні стосунки\~ та втрачено почуття любові та поваги. З серпня 2011 року припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства, з цього часу шлюбно-сімейні стосунки між ними не поновлювались. Враховуючи вищевикладене, позивач зберігати шлюб з відповідачем не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливе та суперечить його інтересам, тому позивач звернувся до суду та просив суд шлюб розірвати (а.с. 2-3). Позивач у судовое засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без ого участі, просив позов задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 жовтня 1996 року, шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану\~Бабушкінської районної Ради народних депутатів м Дніпропетровська, Україна, актовий запис № 712, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, наявною в матеріалах справи, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. (а.с. 4). Також у судовому засіданні встановлено, між сторонами було припинено подружні стосунки\~ з серпня 2011 року та втрачено почуття любові та поваги, та сторони не бажають відновити шлюбні сімейних відносин, тому позивач зберігати сімю не бажає й вважає, що це не можливо, а також суперечить їхнім інтересам, дані обставини підтверджуються поясненнями відповідачки у судовому засіданні (а.с. 14). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд при розгляді справи про розірвання шлюбу з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені вже тривалий час та беручи до уваги те, що відносини між подружжям більше не поновлювались, зберігати шлюб сторони не бажають й вважають, що це неможливо та суперечить їх інтересам, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Приймаючи до уваги висловлене відповідачкою в судовому засіданні бажання не змінювати своє прізвище після розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст.ст.8, 235 ЦПК України прізвище відповідачки, змінене нею при реєстрації шлюбу з позивачем, після розірвання шлюбу залишити незмінним «Шоломко». Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи скрутне матеріальне становище відповідачки [PERSON], суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: approved