Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

03 травня 2018 року КП «Теплокомуненерго» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Свої вимоги позивач мотивує тим, що КП «Теплокомуненерго» є підприємством Олександрійської міської ради, яке надає наймачам, власникам та членам їх сімей, що фактично проживають у квартирах або приватних будинках, послуги теплопостачання за рахунок власних та залучених коштів. Між КП «Теплокомуненерго» та [PERSON] склалися правовідносини з приводу надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується договором від 30 серпня 2006 р., укладеним між КП «Теплокомуненерго» та [PERSON], і відкритим на імя останньої особовим рахунком. Відповідач користується тепловою енергією, яку постачає підприємство, та приймає дану послугу. При цьому, [PERSON] своєчасно не розраховується за надані позивачем послуги, внаслідок чого станом на 01 квітня 2018 року виникла заборгованість за надані послуги з теплопостачання в розмірі 16292 грн. 04 коп. Крім того, у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків позивач просить стягнути з нього 1915 грн. 81 коп. інфляційних нарахувань та 442 грн. 40 коп. 3% річних. В судове засідання представник позивача не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що про час та місце розгляду справи повідомленна належним чином. Відзиву на позовну заяву не подавала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного Пунктом 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до довідки АБ № 476721 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України КП «Теплокомуненерго» є підприємством Олександрійської міської ради, один з видів діяльності якого - послуги теплопостачання. До квартири, в якій проживає відповідачка, Комунальним підприємством «Теплокомуненерго» постачається теплова енергія. Між позивачем та відповідачем склалися договірні правовідносини з приводу надання послуг, про що свідчать: договір від 30 серпня 2006 року про постачання теплової енергії для централізованого опалення та гарячого водопостачання, укладений між КП «Теплокомуненерго» та [PERSON], і відкритий на імя останнього особовий рахунок № 033188. У зв'язку з тим що відповідач несвоєчасно розраховується за надані позивачем послуги, виникла прострочена заборгованість, яка за розрахунком позивача станом на 01 квітня 2018 року становить 16292 грн. 04 коп. Сума заборгованості підтверджується відповідним розрахунком, долученим КП «Теплокомуненерго» до позовної заяви, який визнається судом обґрунтованим та арифметично вірним. При вирішенні спору суд керується п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 р., п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005 р. № 630, згідно яких споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, відповідно до нормативів (норм) споживання або за показаннями засобів обліку (будинкових або квартирних лічильників). Як передбачено п. 18 Правил, плата за послуги має вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми. Суд погоджується з обґрунтованим розрахунком розміру інфляційних нарахувань в сумі 1915 грн. 81 коп. та 3 % річних в сумі 442 грн. 40 коп., що доданий позивачем до позовної заяви. Згідно вимог ч 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 762 грн. сплаченого при подачі позову судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved