Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

03 вересня 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява.\~ В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належить їй на підставі договору купівлі-продажу. Разом з нею в будинку зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Після розірвання шлюбу її колишній чоловік [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, жодного дня до будинку не з`являвся, у веденні господарства та утриманні житлового будинку участі не бере. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою не дозволяє їй, як власнику житлового будинку, розпоряджатись будинком на власний розсуд та значно обмежує її законні права, так як для вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення власних потреб, необхідна згода проживаючих та зареєстрованих в ньому осіб. Так, для отримання житлової субсидії їй необхідно пред`явити до Управління соціального захисту населення та охорони здоров`я Подільської районної державної адміністрації довідку про доходи відповідача, а це є неможливим, оскільки їй невідома адреса його фактичного проживання та після розірвання шлюбу вони перестали спілкуватися. Крім того, з часом вона планує продати будинок. Після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, 16 вересня 2021 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. 13 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, пояснивши, що вказаний будинок вони купили разом з відповідачем, з яким вона на той час перебувала в шлюбі. На теперішній час шлюб між ними розірвано та вона відновила своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідач виїхав, вони не спілкуються та його фактичне місце проживання їй невідомо. Вона має намір продати будинок, а реєстрація в ньому відповідача їй у цьому перешкоджає. Тому вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.34/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак\~ в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у його відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, однак надав клопотання, у яких просив розгляд справи провести у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує /а.с.24, 33/. Тому розгляд справи проведено у його відсутність, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Заслухавши позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 20.09.1993 року, [PERSON] купила житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] . Відповідно до пункту 5 вказаного договору, всі витрати за складання та оформлення цього договору здійснює ЧМП «Будівник», покупець, згідно платіжного доручення №25 від 20.09.1993 року /а.с.6-7/. При цьому позивач повідомила, що ЧМП «Будівник» керував її колишній чоловік [PERSON] , а вона працювала в ЧМП «Будівник» на посаді секретаря. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 04 березня 2002 року зроблено запис за №9. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено прізвище « [PERSON] » /а.с.11/. [PERSON] зареєстрований у вищевказаному будинку /а.с.9-10, 17/. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] , відповідач [PERSON] , який значиться як колишній чоловік, зареєстрований у вказаному будинку, але більше 20 років за адресою реєстрації не проживає /а.с.12/. Зазначені обставини також підтверджуються поясненнями свідків. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає недалеко від позивача. З відповідачем знайома, вони разом працювали. Він є колишнім чоловіком позивача. Відповідач виїхав з смт.Окни і протягом останніх 18-20 років вона його більше в смт.Окни за місцем реєстрації не бачила. Куди він виїхав, вона точно не знає. Свідок [PERSON] також підтвердила, що відповідач, який є колишнім чоловіком позивача, вже тривалий час, близько 18-20 років не проживає за адресою реєстрації в смт.Окни Одеської області. Відповідно до\~ст.156 ЖК України,\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу\~(дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України\~не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім`ї власника житла (в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте, такі підстави та порядок визначені нормами\~Цивільного кодексу України , які регулюють правовідносини сервітуту. Зокрема, положеннями\~ст.405 ЦК України \~передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. При цьому, у судовому засіданні позивач повідомила, що вищевказаний житловий будинок вона придбала, перебуваючи в шлюбі з відповідачем. Ці ж обставини підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до\~ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (який діяв на час укладення договору купівлі-продажу будинку) \~майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України\~(ст. 68 Сімейного кодексу України). Таким чином, відповідач, як співвласник вищевказаного житлового будинку, не може бути позбавлений належного йому права як користування, так і володіння вказаним житловим приміщенням незалежно від часу його не проживання в ньому, оскільки протилежне призведе до незаконного обмеження його права власності на вказане майно. Тому правила\~ст.405 ЦК України\~не поширюються на відповідача, оскільки він отримав право на користування житловим приміщенням не як колишній член сім`ї власника житла, а як його співвласник. З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що направлені на звуження прав відповідача як на співвласника об`єкта нерухомого майна, а тому у\~ задоволенні позовної заяви\~ слід відмовити.

Outcome: dismissed