Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

03 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача борг за договором позики від 26 квітня 2018 року в сумі800 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 22615 грн. 92 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 квітня2018року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за яким останній отримав в борг 800 доларів США строком до 31 серпня 2018 року, на підтвердження чому він надав йому письмову розписку. Посилаючись на те, що станом на день подання позову до суду борг так і не був повернутий, тому просив винести рішення про його стягнення з відповідача на свою користь та судових витрат. Відповідач подав відзив на цей позов, в якому вказав, що визнає вимог частково у сумі 283 долара США, а в частині вимог про стягнення боргу в сумі 517 доларів США просив відмовити. Не заперечував проти того, що між ними був укладений усний договір позики, але у жовтня 2017 року на суму 1000 доларів США. Документів про це складено ніяких не було, а у квітні 2018 року коли він звільнявся з підприємства ТОВ «Нік-Трафік», директором якого є позивач, то той змусив його скласти письмову розписку на залишок цього боргу в сумі 800 доларів США. Але вказував, що [PERSON] винен за його роботу водієм в сумі 517 доларів США, тому згоден повернути йому залишок тільки у сумі 283 долара США. В судовому засіданні позивача та його представник позов підтримали та просили задовольнити, вказуючи на існування боргових зобов`язань і заперечували на заборгованості за виконану роботу, вказуючи, що [PERSON] працював у нього на підприємстві до лютого 2018 року, а потім був звільнений і більше не працював. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково - тільки в сумі 283 доларів США з тих же підстав, що й були зазначені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи у межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема, з дії та вчинків осіб. Так, з матеріалі справи вбачається, що 26 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 800 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 31 серпня 2018 року. На підтвердження укладеного договору [PERSON] склав письмову розписку. З положень ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження отримання коштів у борг між сторонами був складений договір, який хоча і не відповідає чітко визначеній формі письмового договору, однак має підпис відповідача, що підтверджує отримання ним коштів у борг та його обов`язок повернути у визначений сторонами строк. Відповідно до ст.ст. 204 та 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом. За такого суд вбачає, що підстав вважати недійсним укладений між сторонами договір позики через недотримання його форми немає. Положення ст. 1051 ЦК України вказують на те, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно пояснень відповідача він не заперечував своїх боргових зобов`язань за позикою перед [PERSON] , хоча і вважав, що борг повинен бути меншим, бо [PERSON] винен йому кошти за виконану роботу. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник повинен повернути позикодавцеві грошові кошти у такій же сумі у якій вони були отримані, у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу божника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідачем до цього часу не була повернута сума заборгованості за договором позики і тому вона підлягає стягненню з нього на користь позивача в повному розмірі. Суд не приймає посилання відповідача про необхідність зменшення суми боргу за позикою через борг [PERSON] за виконану ним роботу водія, оскільки належних та допустимих доказів ним про це представлено не було. Надані ним копії товарно-транспортних накладних не підтверджують боргу за виконану роботу, а підтверджують можливе виконання роботи. Враховуючи викладене,

Outcome: approved