Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

02 червня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про захист прав споживача, стягнення коштів за договором банківського вкладу. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем був укладений договір строкового банківського вкладу «Авансовий» №ДРД.533.А12-646/12-2009 від 18 грудня 2009 року строком на 12 місяців та 2 дні. Позивач звернувся до відповідача про повернення суми вкладу з нарахованими процентами, але відповідач не повернув належні кошти. 08 червня 2011 року вклад та нараховані проценти, але по меншій ставці ніж це передбачено умовами депозитного договору, позивачу було повернуто кошти. У зв'язку з цим позовач звернувся до суду з позовом до відповідача щодо стягнення нарахованих процентів за договором, які не сплатив відповідач в розмірі 497 (чотириста дев'яносто сім) доларів США 83 центи. Позивач на адресу суду надіслав письмові пояснення, у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні подала заперечення, позовні вимоги не визнає, просила суд відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 18 грудня 2009 року між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] був укладений договір строкового банківського вкладу «Авансовий» №ДРД.533.А12-646/12-2009 строком на 12 місяців та 2 дні. (а.с. 5-8). Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 листопада 2013 року у справі №22-ц-796/15273 дає змогу встановити той факт, що відповідач [PERSON] раніше заявляла позовні вимоги по стягненню процентів за спірний період, на що вказує кількість днів прострочки, що встановлена позивачем в позові 170 днів включно по 08 червня 2011 рік. Сама така кількість днів розстрочки, як це вбачається зі змісту позову від 20 червня 2013 року покладена в основу всіх розрахунків, за допомогою яких була обчислена загальна сума позовних вимог. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 листопада 2013 року у справі № 22-ц-796/15273 в задоволені данної частини вимог, а саме за період з 02 червня 2011 року по 08 червня 2011 року, було відмовлено, оскільки позовні вимоги, а саме за період в 170 днів з 20 грудня 2010 року по 08 червня 2011 року, в той час як судом задоволено вимоги за період в 164 дні, тобто за період з 20 грудня 2012 року по 02 червня 2011 року (а.с. 9-13). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Відповідно до ч. 2 цієї статті, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Згідно з нормаю ч. 3 ст. 61 ЦПК України посилання на яку робить позивач в своєму позові, обставини, встановлені судом рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходяхи з вищевикладеного, рішення суду набрало законної сили, зокрема точний період прострочення; з урахуванням відмови в задоволені позовних вимог позивача за спірний період, що також відображено в змісті рішення Апеляційного суду м.Києва від 19 листопада 2013 року у справі № 22-ц-796/15273, стягнення з АТ «Родовід Банк» суми процентів за договором банківського вкладу за період з 02 червня 2011 року по 08 червня 2011 року, тобто задоволення повторно заявленної однієї і теєї ж самої позовної вимоги з тих самих підстав і між тими ж сторонами, буде незаконним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору банківського вкладу від 18 грудня 2009 року № ДРД.533.А12-646/12-2009 закінчився 20 грудня 2012 року, а починається вже з 20 квітня 2011 року кошти за спірним договором вже не обліковувалися в АТ «Родовід Банк», а фактично перебували в ВАТ «Ощадбанк». Відповідно до ч. 1-2 ст. 14 ЦПК України цивільні обов'язки виконується у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року в повному обсязі та в межах строків, встановлених державним виконавцем, про що останнього було невідкладно повідомлено. Нормою п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено наступне: «Рішення є законним тоді, коли виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регуляє подібні за змістом відносини, а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодаства. Огрунтованим визначається рішення, ухвалене на основі і всебічноз'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказів, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи». 20 січня 2014 року головним державним виконавцем Хлистуненком С.С. відкрито виконавче провадження №41531634 по цивільній справі №2/756/3609/13 [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про стягнення грошових коштів. Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що рішення Апеляційного суду м. Києва набрало законної сили, на виконання вказанного рішення відкрито виконавче провадження, позивач вказує на те, що рішення виконується отже, підстав для стягнення 3 % річних за прострочене виконання грошового зобов'язання на підставі ст. 625 ЦП України немає. Оцінюючи зібрані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги в суді не знайшли своє підтвердження та не підлягають задоволенню. З викладеного,

Outcome: dismissed