Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

03.03.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати спільно нажитим майном подружжя - спірну квартиру, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, з 1987 року він проживав однією сім'єю з відповідачем. Спільних дітей у них немає. 20 червня 1987 між вони зареєстрували шлюб. Сімейне життя з відповідачем не склалося і 15 квітня 2011 рішенням суду шлюб між ними був розірваний. В період шлюбу за їх спільні кошти вони придбали спірну квартиру, яка була були оформлена на ім'я відповідача. Ухвалою суду від 29.05.2014 року прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], у якому просить: 1) поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], із відступленням на підставі ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України від засади рівності часток подружжя у спільному майні, визнавши за [PERSON] право власності на 85/100 квартири [ADDRESS], а за [PERSON] право власності на 15/100 частини спірної квартири; 2) в силу ст. 365 ЦК України, припинити право [PERSON] на 15/100 часток у спільному із [PERSON] майні - спірної квартири; 3) згідно зі ст. 365 ЦК України, стягнути з [PERSON] на депозитний рахунок суду вартість 15/100 частини спірної квартири - 57 750,00 грн. у якості компенсаційної виплати [PERSON] у зв'язку із припиненням його права власності; 4) визнати за [PERSON] право власності на 100/100 частину квартири; 5) судові витрати розподілити відповідно до вимог ЦПК України. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що після укладення шлюбу із [PERSON] 20.06.1987 року та до заселення у спірну квартиру в 1990 році, подружжя [PERSON] проживало квартирі матері [PERSON] (м. Харків, [ADDRESS]). Кошти за кооперативну квартиру вносила особисто вона, оскільки у [PERSON] не було коштів для сплати першого та інших внесків. Перший внесок було нею зроблено 07.06.1988 року в розмірі 2900 рублів. Вказані гроші вона отримала від свого попереднього чоловіка [PERSON] в якості компенсації за 1/2 частини квартири, де разом проживали до укладення шлюбу з [PERSON] В повному обсязі пайовий внесок за кооперативну квартиру [ADDRESS] було виплачено у 31.12.1992 році. Усі платіжі здійснювались особисто нею, про що свідчать її підписи на відповідних платіжних документах, проте оскільки на той час членом кооперативу був [PERSON] - кошти сплачувались від його імені. З 1986 р. по 1992 р. [PERSON] систематичною трудовою діяльністю не займався взагалі. Станом на грудень 1989 року та січень 1990 року [PERSON] не мав будь-яких значних заощаджень, яких би вистачило на внесення коштів на сплату пайового внеску за кооперативну квартиру або будь-які інші витрати. С 1992р. по 1995р. [PERSON] займався трудовою діяльністю епізодично, працював різноробочим. С 1995р. [PERSON] взагалі закінчив займатися трудовою діяльністю, оскільки почав зловживати алкогольними напоями, та, фактично, за окремими винятками, [PERSON] не працював до 2009 р. Утримання нею квартири здійснювалось виключно за власний рахунок, без фінансової або трудової участі [PERSON], який не дбав про спільне майно за час шлюбних стосунків із [PERSON] та витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. [PERSON] зловживав спиртними напоями, постійно не працював, систематично порушував громадський порядок, провокував сварки та бійки з нею. Усі видатки не тільки на виплату пайового внеску на кооперативну квартиру, а й на утримання вказаного житла, сплату комунальних послуг, у період з 07.06.1988 по 2014 рік несла вона. З січня 2003 року [PERSON] фактично не проживав з нею, шлюбні відносини фактично припинились. При цьому, квартира [ADDRESS] в с.м.т. Гути Богодухівського району Харківської області є її приватною власністю (дарунок), та проживання [PERSON] у вказаному житлі після припинення шлюбних стосунків у січні 2003р. стало можливе лише із її доброї волі через відсутність у [PERSON] будь-якого житла та коштів для його придбання чи оренди. Вважає, що є підстави відступити від рівності часток подружжя у спільному майні. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Позивач зазначив, що з червня 1987 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В цей час він працював водієм автовантажником на овочевій базі на підприємстві «ОРС НОД-2», з отримував заробітну плату у розмірі 160 - 170 руб. В 1989 році він був членом кооперативу, та стояв в черзі на отримання спірної 2-х кімнатної квартири. Перший внесок він з дружиною спільно зробили в 1989 році. Дружина також працювала. Кожного місяця вони спільно сплачували пайові внески. В 1992 році він з дружиною сплатили внесок повністю. Потім робили ремонт квартири, приблизно в 2007 році ремонт вже закінчили повністю. Шлюбні відносини припинились в 2011 році, коли його речі викинули з квартири. Підстави для зменшення частки його спільної сумісної власності на квартиру відсутні, оскільки він також багато коштів вкладав для внесення внесків, також робив ремонт, все це робилось спільно. В 2002 році він прописався в м. Богодухові для догляду вітчима відповідачки, який в 2005 році помер. Зараз він проживає на найманій квартирі, іншого житла у нього немає. Представник позивача зазначив, відсутність коштів на ощадній книжці позивача грошових коштів зовсім не свідчить про відсутність коштів, оскільки позивач заробітну плату одразу знімав з книжки, частина яких йшла на погашення пайових внесків, сплату послуг. Спиртними напоями позивач не зловживав. Відповідачка та її представник зустрічний позов підтримали, у задоволенні первісного позову просили відмовити. Відповідачка зазначила, що в червні 1989 році вона зареєструвала шлюб з відповідачем. У неї від попереднього шлюбу були син та донька. Після реєстрації шлюбу вона з позивачем проживали у нього в квартирі по [ADDRESS]. Потім відповідач став на чергу для отримання квартири в кооперативі. В кінці 1987 році вона у колишнього чоловіка попросила половину вартості їх спільної квартири. Він дав їй 2900 руб. при свідках. В 1988 році вона сама внесла ці кошти як пайовий внесок, кожного місяця вносила кошти. В 1992 році пайовий внесок був сплачений повністю. Відповідач кошти не вносив, оскільки він пиячив, все пропив, практично не працював. В 2003 році відповідач добровільно поїхав в с. Гути в Харківській області. Оскільки він був з її вітчимом, вона просила доглянути його. Доглядав він вітчима декілька місяців. В 2003 році вона оформила приватизацію квартири по [ADDRESS]. Право власності на домоволодіння в с. Гути, у якому проживав вітчим, зареєстровано за нею. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягаю задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 20 червня 1987 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.04.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 20.06.1987 року - розірвано (а.с. 5) Як вбачається з Виписки з протоколу № 23 загальних зборів членів ЖБК «Флора-17» від 06.02.1992 року та Рішенням виконавчого комітету Київської районної Ради народних депутатів № 104-27 від 17.03.1992 року, 17.03.1992 року було затверджено рішення зборів уповноважених членів ЖБК «Флора-17» будинку [ADDRESS] м. Харкова про прийняття у члени кооперативу [PERSON] та переоформлення лицевого рахунку на 2-х кімнатну квартиру №5 на її ім'я з сім'єю два чоловіки: [PERSON] (наймач) та її чоловік [PERSON] (а.с. 75, 76) Таким чином, до 17.03.1992 року [PERSON] був членом ЖБК «Флора-17». Відповідно до довідки ОЖК «Дом-Сервіс» від 27.05.2011 року, перший внесок за квартиру [ADDRESS] було внесено 07.06.1988 року у розмірі 54346 . Повну вартість у розмірі 167966 було сплачено 31.12.1992 року (а.с. 77) Згідно з квитанцією №1 від 07.06.1988 року, [PERSON] внесено перший пайовий внесок в ЖБК «Флора-17» у розмірі 2900 руб. (а.с. 80) 31.10.2003 року на підставі Розпорядження голови Київської районної ради м. Харкова від 22.10.2003р. № 1175, [PERSON] видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS].(т. 1 а.с. 71) Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 17.12.2003 року право власності [PERSON] на спірну квартиру зареєстровано у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (т. 1 а.с. 72). Як вбачається з копії трудової книжки, [PERSON] працював з 1977 року (а.с. 107-109). Зокрема, 05.09.1985 року [PERSON] прийнятий на роботу слюсарем служби КІП, телемеханіки та зв'язку по 4 розряду, звільнившись 15.11.1986 року; з 08.01.1987 року працював експедитором в магазин Харківського відділу робочого оснащення НОД-2, 29.10.1987 року переведений в магазин опалювачем, 13.04.1988 року переведений на посаду вантажника, 01.11.1988 року переведений на посаду робітника овочевої бази ОРС НОД-2, звільнившись 03.11.1989 року. 14.11.1989 року прийнятий кухарним робітником кафе «Сюрприз», 03.05.1990 року присвоєно 3-й розряд кухаря, 12.10.1990 року переведений завідувачем виробництва кафе, 01.06.1991 року звільнений. 03.06.1991 року працював продавцем на Харківському НП та МП «Озон», 29.06.1992 року прийнятий на посаду лоточника в ресторані, звільнений 03.01.1994 року. Таким чином, як до внесення першого пайового внесу за спірну квартиру, так і в період сплати внесків, до повної сплати пайового внеску, [PERSON] працював офіційно. Враховуючи, що придбання (виплата пайових внесків) квартири [ADDRESS], здійснювалось з 1988 року по 1992 рік, а право власності на спірну квартиру зареєстровано за дією цивільного кодексу УРСР від 1963 року та кодексу про шлюб та сім*ю, то до спірних правовідносин застосовуються норми законодавства, які діяли на той час. Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно з ч. 1 ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, рівність часток майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, презюмується. Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС України, в окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню Кодексу про шлюб та сім'ю України» N 6 від 15.06.73 року (який був чинний на час виникнення правовідносин), відступаючи від начала рівності часток подружжя або визначаючи спосіб поділу їх спільного сумісного майна на підставі статей 28 і 29 КпШС, суди повинні в рішеннях зазначати, які саме інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу, при цьому враховані. Таким чином, для відступлення від засад рівності часток подружжя повинні бути наявні інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Аналогічне положення Закону закріплено в ч. 2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджується сторонами по справі, подружжя дітей від спільного шлюбу не мають. Як вбачається з обставин, якими позивачка за зустрічним позовом обґрунтовує свої позовні вимоги, підставою для відступлення від засад рівності часток майна подружжя є те, [PERSON] трудовою діяльністю за час шлюбних відносин з [PERSON] фактично не займався, зловживав алкогольними напоями, не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї та витрачав спільне майно на шкоду інтересам родини (пропивав). На підтвердження цих обставин позивачкою заявлялись для допиту свідки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що він є колишнім чоловіком [PERSON], в 1987 році шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати з ним, у зв'язку з чим з [PERSON] на утримання дітей було присуджено стягнення аліментів. В 1988 році він за квартиру, за яку вони разом виплачували кошти, при свідках сплатив їй половину вартості квартири у розмірі 2900 руб. В подальшому йому стало відомо, що ці кошти були внесені як пайовий внесок на кооперативну квартиру у 1988-1989 роках. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знає [PERSON] більше 30 років. Мати [PERSON] лікувала його від алкоголю. Мати поставила [PERSON] на кооперативну чергу для отримання квартири. В 1989 році [PERSON] внесла перший пайовий внесок за квартиру по [ADDRESS]. В 1992 році [PERSON] внесла повний пайовий внесок. [PERSON] завжди перебував у стані алкогольного сп'яніння, ніде не працював, коштів не було. В 2003 році [PERSON] переїхав до Богодухівського району Харківської області. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знає з позитивної сторони. Ії чоловік [PERSON] переважно не працював, часто пиячив. [PERSON] виносив майно з квартири. Оскільки він постійно пив, то коштів у нього не могло бути, сумісного майна у [PERSON] не було. [PERSON] лікувався від алкогольного сп'яніння. В 2003 році він поїхав до Богодухівського р-ну. Свідок [PERSON] пояснила, що вона була сусідкою [PERSON] по [ADDRESS]. Там вона працював з 1993 року по 2001 рік. В цей час [PERSON] ніколи не працював, був постійно п'яний, тому у нього не могли бути кошти, він виносив майно з квартири. Хто вносив кошти за квартиру по [ADDRESS] їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає по [ADDRESS] з січня 2002 року, є сусідкою сім'ї [PERSON]. Щодо наявності у них власності їй нічого не відомо. Часто бачила [PERSON] у стані алкогольного сп'яніння. Свідок [PERSON] пояснила, що в будинку по [ADDRESS] вона проживає з 1991 року як сусідка, вона з ними спілкується. Бачила, як на пошті [PERSON] вносила кошти. Чи були це кошти також і [PERSON] їй не відомо. Однак, [PERSON] завжди перебував у стані алкогольного сп'яніння, не працював, тому кошти на пайовий внесок за квартиру він не міг вносити. Відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Показання свідка [PERSON] щодо виплати [PERSON] коштів у розмірі 2900 руб. як компенсацію вартості спільної квартири, суд уваги не приймає, оскільки такий факт та правовідносини не можуть стверджуватися показаннями свідків, інших письмових доказів до суду не надано. Більш того, сам факт передачі грошових коштів [PERSON] не є беззаперечним доказом того, що саме ці кошти були внесені як пайовий внесок за спірну квартиру. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частині того, що [PERSON] майже завжди перебував у стані алкогольного сп'яніння, ніде не працював, тому грошових коштів у нього не повинно бути, суд до уваги не приймає, оскільки твердження свідків щодо непрацювання [PERSON] суперечать відомостям зазначеним в трудовій книжці [PERSON], а твердження про відсутність грошових коштів у [PERSON] та неможливість внесення пайових внесків є лише умовиводом, припущенням свідків. Тому показання свідків цих є недопустимими доказами на підтвердження вказаних обставин. Крім того, показання свідків [PERSON], [PERSON] стосуються періоду з 1993 року по 2001 рік, з січня 2002 року, тобто не є належними доказами по справі, оскільки грошові кошти за спірну квартиру сім'єю [PERSON] вносились за період з 1988 року по 1992 рік, тобто показання свідків не містить відомостей за період виникнення спірних правовідносин. До наданої директором АТБ «Кемпинг» 08.02.2015 року характеристики [PERSON], згідно з якої [PERSON] працював з грудня 1992 року по січень 1994 року лоточником, постійно пропивав заробітну плату, постійно мав зауваження з приводу появи на робочому місці у нетверезому стані, мав затрати, які вираховувалась із заробітної плати, - суд відносить критично та до уваги не приймає, оскільки характеристика надана за пізніший період, ніж той, коли подружжя виплачувало пайові внески за спірну квартиру (1988 по 1992). Також, не надано будь-яких письмових доказів (наказів, дисциплінарних стягнень, попереджень тощо) щодо здійснення [PERSON] зауважень з приводу появи на роботі у нетверезому стані. Не надані й докази щодо здійснення відрахувань з заробітної плати [PERSON] через розтрати. Сам факт перебування [PERSON] у стані алкогольного сп'яніння не є беззаперечним доказом того, що при сумісному проживання подружжя ним не витрачалися кошти на побут, пайові внески на рівні з [PERSON] тощо. Як вбачається з копії трудової книжки, [PERSON] за період з вересня 1985 року по січень 1994 року працював фактично постійно, за вказаний період він лише 4 рази був звільнений, між першим звільненням та наступним працевлаштуванням пройшло півтора місяця, проміжок між наступними звільненнями та працевлаштуванням становив дві неділі, декілька днів. У зв'язку з цим, відсутні підстави стверджувати, що [PERSON] фактично не працював, не мав доходу тощо. Посилання представника [PERSON] на відсутність достатніх грошових коштів на ощадній книжці [PERSON], що, на його думку, свідчить про невнесення коштів на виплату пайового внеску за квартиру, суд до уваги не приймає, оскільки накопичення коштів на ощадній книжці є правом вкладника, яким він міг не скористатися, а отримувані кошти витрачати на потреби, побут тощо. Таким чином, відсутність достатніх грошових коштів на ощадній книжці [PERSON] не є беззаперечним доказом відсутності у [PERSON] грошових коштів (а.с. 89-96). Посилання на те, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з січня 2003 року на увагу не заслуговують, оскільки відповідно до Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.04.2011 року, судом встановлено, що з січня 2011 року шлюбно-сімейні відносини не підтримують. проживають окремо, тобто цей факт є преюдиційним та відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказуванню. Крім того, як зазначили сторони в судовому засідання, [PERSON] немає на праві власності будь-якого житла, проживає у найманій квартирі. [PERSON] належить також на праві власності квартира [ADDRESS] в с.м.т. Гути Богодухівського району Харківської області. Таким чином, в судовому засіданні не встановлено таких обставин, які б давали підстави відступити від начала рівності часток подружжя, не встановлено й таких інтересів [PERSON], які б заслуговували на увагу, для прийняття рішення про відступлення від начала рівності часток подружжя. На підставі викладеного, позовні вимоги за зустрічним позовом щодо поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, із відступленням від засади рівності часток подружжя у спільному майні, визнавши за [PERSON] право власності на 85/100 квартири [ADDRESS], а за [PERSON] право власності на 15/100 частини спірної квартири - задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню Кодексу про шлюб та сім'ю України» N 6 від 15.06.73 року, роз'яснити судам, що відповідно до ст.22 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є лише майно, нажите ними під час шлюбу, зокрема, речі домашнього вжитку, будівлі, грошові суми, а також вклади, внесені в кредитні установи, паєнагромадження в житлово-будівельному, дачно-будівельному і гаражно-будівельному кооперативі, цільові внески в садівницькі товариства, а у разі повного внесення пайового внеску - квартира, дача, гараж, інша відповідна будівля або приміщення, страхова або викупна сума і страхові внески, що їх одержав або вправі одержати страхувальник за договорами особистого страхування, які оплачувались за рахунок спільних коштів подружжя, та викупна сума, що належала б йому у разі дострокового розірвання договору змішаного страхування життя на час припинення шлюбних відносин, і належні подружжю грошові суми та майно за іншими зобов'язальними правовідносинами (квартира, викуплена (придбана) у будинку державного чи громадського житлового фонду). У зв'язку з цим, позовні вимоги за первісним позовом щодо визнання спільно нажитим майно подружжя - квартири та визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] - підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Враховуючи, що частки майна подружжя є рівними (кожному по ? частині спірної квартири), а за відсутності у [PERSON] іншого житла на праві власності припинення права на частку квартири завдасть його інтересам істотну шкоду, то позовні вимоги за зустрічним позовом щодо припинення права [PERSON] на часту спірної квартири - задоволенню не підлягають. Враховуючи, що вимоги щодо виплати [PERSON] компенсації вартості частини квартири у зв'язку із припиненням його права власності та вимоги щодо визнання за [PERSON] право власності на 100/100 частину квартири, - є похідними від вимог щодо припинення права власності [PERSON] на частину квартири, то вказані вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до висновку судової оціночної експертизи від 28.11.2014 року №9146, ринкова вартість квартири №5 в житловому будинку [ADDRESS] складає 494 798 грн. (т. 2 а.с.1-16) Враховуючи, що при вирішенні спору за [PERSON] визнано ? частину спірної квартири, та ? частини квартири залишиться власністю [PERSON], тобто пропорційно вартості задоволених вимог щодо спірного майна, то судовий збір зі сторін на їх користь стягненню не підлягає. Разом з тим, враховуючи, що при поданні первісного позову [PERSON] було сплачено судовий збір лише у розмірі 2384 грн. 00 коп. (т. 1 а.с.1), то суд вважає необхідним стягнути з нього на користь Держави недоплачений судовий збір у розмірі 89 грн. 99 коп. (494798 /2 х 0,01 = 2473,99; 2473,99 - 2384 = 89,99) Враховуючи, що при зверненні з зустрічним позовом позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 3272 грн. 50 коп., то переплачений судовий збір у розмірі 798 грн. 51 коп. може бути повернутий за заявою позивачки. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved