Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

03 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Артемвугілля» СП «Шахта ім. М.І. Калініна» про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 24877,63 гривень, середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 55135,00 гривень та моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень, посилаючись на те, що з 10 червня 2014 року по 30 червня 2015 року він працював на посаді виконуючого обовязки директора СП «Шахта ім. М.І. Калініна» ДП «Артемвугілля» та при звільненні відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, наполягав на задоволенні його позову і не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач представник Державного підприємства «Артемвугілля» СП «Шахта ім. М.І. Калініна», який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судовими повістками, на виклики не зявився в судове засідання, про причини неявки суд не повідомив і заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутності не подав. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази суд приходить до висновку, що позов [PERSON], підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Так, судом встановлено і це підтверджується копією трудової книжки позивача, що він працював на посаді виконуючого обовязки директора СП «Шахта ім. М.І. Калініна» ДП «Артемвугілля» з 10 червня 2014 року по 30 червня 2015 року і був звільнений за угодою сторін. На час звільнення відповідач заборгував позивачу заробітну плату, заборгованість по якій згідно довідки № 1/3-562 від 17.09.2015 року становить 24877,63 гривень. Отже, судом встановлено, що відповідачем були порушені вимоги статті 115 КЗпП України,щодо своєчасної виплати працівникові заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що відповідачем позивачу до теперішнього часу зазначену суму заборгованості по заробітній платі не виплачено, а тому його вимоги про стягнення боргу по зарплаті у сумі 24877,63 гривень є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, у відповідності із п. 20\~ Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП \~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Розраховуючи суму середнього заробітку, позивач по даній цивільній справі, виходив з вимог\~постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» та довідки наданої відповідачем, згідно якої, середньоденна заробітна плата позивача складає 441,08 гривень. Позивачем визначений період затримки проведення з ним розрахунку з 01 грудня 2014 року по 01 листопада 2015 року, що складає 125 робочих днів, тобто розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 55135,00 гривень: 441,08 грн. х 125 роб.дн. = 55135,00 грн. При цьому цей період за затримку розрахунку позивачем визначений на власний розсуд, без дотримання вимог закону. Відповідно до приписів\~ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 52488,52 гривень ( 441,08 грн. х 119 роб.дн. = 52488,52 грн.), тобто судом береться до розрахунку період з наступного дня за днем звільнення - 01 липня 2015 року по день постановлення судом рішення - 14 грудня 2015 року при пятиденному робочому тижні. Таким чином, вимоги позивача у цій частині про стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, яку він заявив у розмірі 5000,00 гривень, суд, враховуючи принцип розумності та справедливості та з огляду наданих у цій частині доказів, вважає, що позов [PERSON] у цій частині підлягає задоволенню частково, виходячи з таких мотивів. Моральна шкода відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~відшкодовується працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до абзаців 5, 6, 7, 9, 10 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON]В щодо офіційного тлумачення ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117,237-1 цього Кодексу - у трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у\~ст. 237-1 КЗпП України. Спір про відшкодування звільненому працівнику моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні, є трудовим спором. Строки звернення до суду за відшкодуванням моральної шкоди в зазначеній статті (237-1) не встановлено. Конституційний Суд України вважає, що в аспекті конституційного звернення визначені Цивільним кодексом України і КЗпП України\~підстави та порядок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди слід розглядати у нерозривному зв'язку з положеннями статті 233 Кодексу, у яких встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема тримісячний строк, який розпочинається з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. А тому, Конституційний Суд України, вище зазначеним рішенням вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв'язку з положеннями статей 116,117, 237-1\~цього\~Кодексу \~слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Враховуючи, що відповідач до теперішнього часу з позивачем не провів повного розрахунку, то позивач має право на отримання (стягнення на його користь) моральної шкоди, за її наявності та ці вимоги заявлені ним в межах процесуального строку. Позивач посилається на те, що порушення його трудових прав з вини відповідача завдали йому моральну шкоду. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що заявлений [PERSON] розмір завданої моральної шкоди не відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. А тому, на думку суду, розмір моральної шкоди слід визначити 500,00 гривень, та стягнути її з відповідача, задовольнивши в цій частині позовні вимоги частково. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач у справах про стягнення заробітної плати звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях. Виходячи із встановлених цим Законом розмірів ставок судового збору та, відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 778,67 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 94, 95, 115, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial