Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

04.11.2020 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності їй належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В зазначеному будинку зареєстрований її син [PERSON] , 1987 року народження, який з 2013 року за даною адресою фактично не проживає. На даний час її син [PERSON] проживає за межами України. Факт того, що [PERSON] не проживає в її домоволодінні підтверджується актами обстеження фактичного проживання, а також довідкою Мелекінської сільської ради. Просить визнати [PERSON] , 1987 року народження, таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Ухвалою від 27.11.2020 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в тому числі ішляхом опублікування оголошення про виклик до суду на порталі «Судова влада України». Про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву від нього не надходило. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних обставин. Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Приписами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР передбачено право власника житлового будинку, квартири використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 156 Житлового кодексу Української РСР та частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, що проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом. Згідно із частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 202797666 від 03.03.2020, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 11.04.1991, належить на праві приватної власності житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Мелекінської сільської ради 03.11.2020 за № 1083, в житловому будинку [ADDRESS] , яке належить на праві приватної власності [PERSON] , зареєстрований [PERSON] , 1987 року народження, який фактично з 2013 року за даною адресою не проживає (а.с. 11). Факт непроживання відповідача в будинку [ADDRESS] з 2013 року і по теперішній час підтверджується актами обстеження фактичного проживання гр. [PERSON] , складеними депутатом Мелекінської сільської ради від 15.08.2019, 12.02.2020, 01.11.2020 (а.с. 8,9,10). З даних актів вбачається, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою, проте з 2013 року і по теперішній час там не проживає. За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги те, що відповідач у спірному будинку не проживає, домовленості між сторонами про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності не було, доказів на спростування доводів позовної заяви відповідачем не надано, підстав для збереження жилого приміщення за відповідачем судом не встановлено, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved