Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

04.01.2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 30.06.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № ZPXRRX04210049, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 1137,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 30.06.2008 року. У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором відповідач станом на 13.10.2020 року має заборгованість у розмірі 44184,72 грн., яку позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 11.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 08.02.2021 року за правилами спрощеного позовного провадження, про що повідомлено відповідача шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача. У зв`язку із неявкою відповідача в судове засідання 08.02.2021 року, слухання справи було відкладено на 10.03.2021 року, про що повідомлено відповідача шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача. У зв`язку із неявкою відповідача в судове засідання 10.03.2021 року, слухання справи було відкладено на 12.04.2021 року, про що повідомлено відповідача шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в сьогоднішнє судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 30.06.2007 року [PERSON] подав до відділення ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», заяву позичальника № ZPXRRX04210049, чим підтвердив, що підписана заява разом з Умовами становить між ним і банком кредитно-заставний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав строковий кредит в сумі 1137,60 грн. на строк 12 місяців до 30.06.2008 року включно з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 1 % щомісяця на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 27,87 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 189,60 грн. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися в такому порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 15 по 20 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 129,03 грн. для погашення заборгованості за кредитом, до складу якої входять заборгованість за кредитом, відсотки, винагорода, комісія, а також інші витрати згідно з Умовами. На підставі заяви [PERSON] банк відкрив позичальнику рахунок № [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими платежами. Згідно до умов, які викладені у заяві [PERSON] , згідно до п.4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 15,17% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Відповідно до наданого банком розрахунку, станом на 13.10.2020 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 44184,72 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 1039,34 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 21643,80 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 278,70 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у сумі 21222,88 грн. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Надані позивачем до позовної заяви Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не містять підпису відповідача, а в заяві позичальника від 30.06.2007 року відсутня домовленість щодо сплати пені за невиконання договору. В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які підтверджували б, що саме Умови, на які посилається позивач, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи брав на себе зобов`язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь банку пені. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії, у зв`язку із чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені судом в розмірі 51,97% від заявленої суми, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 51,97% від понесених судових витрат, тобто 1092,41грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial