Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

03 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року за клопотанням сторони позивача до участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] . Свої позовні вимоги до відповідачів [PERSON] мотивує тим, що 04 серпня 2014 року між ним та [PERSON] укладено письмовий нотаріально посвідчений договір позики. За умовами договору він передав позичальнику грошову позику в розмірі 1500000 гривень зі строком повернення не пізніше 04 жовтня 2014 року. За домовленістю сторін договір позики є безвідсотковим. Грошові кошти в розмірі 1500000 гривень були передані позичальнику до підписання договору. Згідно з п. 5 цього договору дружина позичальника - [PERSON] надала згоду на укладення договору, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є. 04 серпня 2014 року. Договір позики укладався в інтересах сім`ї відповідачів, і найімовірніше для придбання квартири. Сума боргу позичальником не повернута, [PERSON] ухиляється від виконання своїх зобов`язань. Просить суд ухвалити рішенням, яким: -стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на його користь 1500000 гривень боргу; -стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на його користь 1030500 гривень інфляційних втрат; -стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на його користь три проценти річних в розмірі 134753 гривень 43 копійок. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року відкрито провадження в справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року за клопотанням сторони позивача до участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року позов задоволено. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про виправлення описки. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення виконавчого провадження, зупинення стягнення на підставі виконавчого листа. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року скасоване заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року в зазначеній справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року заяву [PERSON] про розстрочку виконання рішення залишено без розгляду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про поворот виконання рішення суду. У судовому засіданні позивач та його представники підтримали заявлений позов у повному обсязі та просили його задовольнити з наведених у ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував. Пояснив суду, що вимоги позивача до відповідача [PERSON] не ґрунтуються на законі. Позивач залучив її до участі в справі штучно, лише з метою вжиття заходів забезпечення позову. Позивач не надав доказів, що отримані в позику відповідачем [PERSON] кошти використовувались в інтересах сім`ї. Про укладення договору позики [PERSON] стало відомо лише з заочного рішення суду. Вона була фізичною особою-підприємцем, отримувала значний дохід та могла самостійно, за власні кошти, придбати собі квартиру, що за нею зареєстрована. У матеріалах справи відсутні докази, що кошти від позики були витрачені на придбання квартири. Сторона відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (т. 2, а.с. 214). Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки у судове засідання до суду на час розгляду справи подано не було. [PERSON] через канцелярію суду 26 січня 2021 року подані письмові пояснення. Зазначено, що на виконання умов договору позики, ним були повернуті грошові кошти [PERSON] у присутності свідка [PERSON] . Сама позика отримувалась ним для реалізації спільного бізнесу та не використовувались на потреби сім`ї, тому його дружина залучена до участі в справі в якості відповідача помилково. Позивач не довів належними доказами цільового використання та мету позики, а лише зазначає, що ймовірно вона була використана для придбання квартири саме в інтересах сім`ї. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 04 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено письмовий договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Полежаєвим О.Є. 04 серпня 2014 року та зареєстрований в реєстрі за № 619. За умовами договору [PERSON] передав позичальнику грошову позику в розмірі 1500000 гривень зі строком повернення не пізніше 04 жовтня 2014 року. За домовленістю сторін договір позики є безвідсотковим. Грошові кошти в розмірі 1500000 гривень були передані позичальнику до підписання договору (т. 1, а.с. 5, т. 2, а.с. 153). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Сторона позивача посилається на те, що позичальник борг як у визначений договором строк, так і на день розгляду справи судом, не повернув. У письмових поясненнях відповідача [PERSON] зазначено, що грошові кошти позивачу ним були повернуті, що може підтвердити свідок. Разом з тим, пунктом 6 договору позики його сторони визначили, що після повернення боргу позикодавцем буде видано позичальнику власноручну розписку про одержання грошей. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий. Сторони договору обумовили порядок повернення позики та документів, що це підтверджують. З матеріалів справи вбачається, що такі письмові докази на підтвердження виконання грошового зобов`язання у відповідача [PERSON] відсутні. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин, вимога позивача про стягнення суми боргу ґрунтується на законі. Також позивач просить стягнути інфляційні втрати та три проценти річних. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути інфляційні в трати за період з 01 листопада 2014 року по 31 серпня 2017 року. Сукупний індекс інфляції за період прострочення з 01 листопада 2014 року по 31 серпня 2017 року складає 182,6 %. Інфляційне збільшення суми боргу становить 1239386 гривень 98 копійок. Позивач заявив вимоги про стягнення цієї суми в меншому розмірі, а саме: 1030500 гривень інфляційних втрат. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У такому випадку інфляційні втрати підлягають стягненню в межах заявлених позивачем вимог. Три проценти річних позивач просить стягнути за період з 01 листопада 2014 року по 03 жовтня 2017 року. Термін прострочення сплати коштів за договором позики складає 1094 дні, тому сума трьох процентів річних дорівнює 127479 гривень 45 копійок. Позивач заявив вимоги про стягнення цієї суми в більшому розмірі, а саме: 134753 гривні 43 копійки, тому така вимога підлягає задоволенню частково. Позивач зазначає, що грошові кошти мають бути стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку, оскільки вони з 07 серпня 2013 року (в тому числі і на день укладення договору позики) перебувають в зареєстрованому шлюбі, а цей договір укладався в інтересах сім`ї. Сторона відповідачів зазначає, що позика отримувалась [PERSON] для реалізації спільного бізнесу з позивачем та не використовувались на потреби сім`ї, тому відповідач [PERSON] залучена до участі в справі в якості відповідача помилково. Позивач не довів належними доказами цільового використання та мету позики, а лише зазначає, що ймовірно вона була використана для придбання квартири саме в інтересах сім`ї. Частиною 2 ст. 65 СК України визначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. У ч. 4 цієї статті передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Вбачається, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності наступних умов: договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Фактично якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в її інтересах. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Зі змісту договору позики вбачається, що дружина позичальника - [PERSON] надала згоду на укладення цього договору, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Полежаєвим О.Є. 04 серпня 2014 року за реєстровим № 618 (т.1, а.с. 5, т. 2, а.с. 153 - зворот). Сторона позивача посилається на те, що договір позики 04 серпня 2014 року укладався в інтересах сім`ї відповідачів для придбання квартири. У матеріалах справи відсутні докази, що такий договір укладено [PERSON] всупереч інтересам його сім`ї, а також того, що майно, одержане за договором, використане не в її інтересах. Судом були витребувані з Київського державного нотаріального архіву копії матеріалів нотаріальної справи за договором позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (т. 2, а.с. 152-176). У цих матеріалах міститься нотаріально посвідчення заява [PERSON] , якою вона дає згоду своєму чоловіку [PERSON] на отримання позики від [PERSON] та укладення з ним договору позики грошей в сумі 1500000 гривень, на умовах по його розсуду. Також з заяві зазначено, що договір позики укладається її чоловіком в інтересах сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладення цього договору відповідає їх спільному волевиявленню (т. 2, а.с. 155). Суд вважає, що не є підставою для відмовив в задоволенні позову посилання сторони відповідачів на те, що [PERSON] була фізичною особою-підприємцем, отримувала значний дохід та могла самостійно, за власні кошти, придбати собі квартиру, що за нею зареєстрована, а в матеріалах справи відсутні докази, що кошти від позики були витрачені на придбання квартири. Квартира не є предметом спору між сторонами, оскільки заявлені вимоги стосуються повернення позики - грошових коштів. Позивач та його представники зазначали, що набуття [PERSON] саме квартири у власність за позичені кошти є ймовірним припущенням, проте в матеріалах справи є неспростовані докази (нотаріально посвідчена згода) на отримання позики в інтересах сім`ї відповідачів. За таких обставин, що вимоги позивача про стягнення заборгованості в солідарному порядку з позичальника та його дружини, яка надала згоду на укладення договору позики, ґрунтується на законі. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з кожного відповідача на користь позивача підлягає також по 4000 гривень судового збору.

Outcome: approved