Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

03.12.2019 року до Троїцького районного суду Луганської області, відповідно до ухвали Дарницького районного суду м.Києва від 18.06.2019 року, надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг в розмірі 194880 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 977,07, проценти від суми позики у розмірі 5536,73 грн., а всього стягнути 201393,80 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.11.2017 року відповідач отримав від позивача позику у розмірі 194880 грн., які зобов`язався повернути згідно складеної розписки до 15.05.2018 року. Однак відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, кошти не повернув в обумовлений строк. Ухвалою суду від 09.12.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, шляхом направлення телефонограм. Причини неявки суду не повідомили. Відзив на позов та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходили. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки відповідач [PERSON] 16 листопада 2017 року взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 194880 грн., що еквівалентно 7250 доларів США, які зобов`язався повернути згідно складеної розписки до 15 травня 2018 року (а.с.5). Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України 18.01.2017 р. у справі №6-2789цс16 . Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Такий же висновок зроблено Верховним судом України 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13 , від 11.11.2015 р. у справі № 6-1967цс15 та 12.04.2017 р. у справі № 6-487цс17 . Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулась передача певної суми коштів саме в позику ( ВС/КЦС, справа № 69/3340/16-ц від 22.08.2019). Отже, наявна розписка підтверджує факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики, оскільки у ній зазначено факт отримання відповідачем від позивача коштів у позику. Розписка написана власноруч та підписана відповідачем. Крім того, відповідачем даний факт не спростований. Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України\~\~зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частинами 1,2\~ст.526 ЦК України\~\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно\~ст.530 ЦК України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 545 ЦК України\~регульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. Отже, наявність боргового документа, а саме боргової розписки у позивача свідчить про те, що відповідач не виконав зобов`язань по поверненню боргу. Таким чином, суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник не виконав належним чином взяті на себе за договором позики від 16.11.2017 року зобов`язання. Частиною 1\~ст.1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунком позивача заборгованість за договором позики, яка підлягає стягненню із відповідача становить суму у розмірі 201393,80 грн., яка складається з наступного: 194880,00 грн. основний борг; 977,07 грн. 3% річних від простроченої суми; 5536,73 грн. проценти від суми позики (а.с.12). Проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 15.05.2018 по 15.07.2018 розраховані позивачем за формулою: (сума процентів дорівнює) = (сума боргу) х (облікова ставка НБУ (1%) / 100% / 365 днів х (кількість днів) та склали -5536,73 грн. (а.с.14). 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 15.05.2018 по 15.07.2018 розраховані позивачем за формулою: (розмір річних) = (сума боргу) х (процентна ставка) / 100% / 365 днів х (кількість днів) та склали 977,07 грн.(а.с.15). Перевіривши розрахунок процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ та трьох процентів річних судом установлено правомірність нарахування останніх, відповідно до вимог ч.2\~ст. 625 ЦК України. Таким чином, встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики\~у\~розмірі 201393,80 грн., із яких: 194880,00 грн. - заборгованість за позикою; 977,07 грн. - 3 % річних від простроченої суми; 5536,73 грн. - відсотків за користування позикою. Крім цього, у відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2013,94 грн. (а.с.3).

Outcome: approved