Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

02 березня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зміну дати прийняття на роботу та стягнення заробітної плати, посилаючись на те, що 13 жовтня 2014 року він був запрошений на співбесіду до начальника відділу кадрів ДП «Шепетівський ремонтний завод» щодо його працевлаштування. 16 жовтня 2014 року, надавши всі необхідні документи, написав заяву про прийняття його на посаду слюсара-ремонтника ІІ розряду відділу капітального ремонту. Вранці 17 жовтня 2014 року з ним проведено інструктаж. 21 жовтня 2014 року він перебував у відрядженні на навчанні в учбовому центрі житлово-комунального господарства Хмельницької обласної ради, а 22 жовтня 2014 року його було прийнято тимчасово до відділу капітального ремонту № 4 слюсарем-ремонтником з ремонту озброєння та БСМ 2 розряду. З 22 жовтня по 04 листопада 2014 року виконував роботи з відновлення та ремонту військової техніки на дільниці деревообробних та механічних робіт та роботу слюсаря механоскладальних робіт у відділі капітальних ремонтів. Вказав, що працював тривалий час без зупинки, внаслідок чого у нього погіршилося самопочуття, а тому припинив роботу та звернувся до медичного пункту за медичною допомогою. 05 листопада 2014 року йому повідомили, що він має написати заяву про звільнення з роботи. Того ж дня він був госпіталізований до лікарні. Згодом дізнався, що він звільнений. Вказуючи на те, що фактично прийнятий на роботу 16 жовтня 2014 року, просив змінити дату прийняття на роботу замість 22 жовтня 2014 року на 16 жовтня 2014 року, стягнути з відповідача суму заробітної плати за 16, 17, 20, 21, 25 жовтня 2017 року та зобовязати відповідача оплатити період перебування на лікуванні з 05 листопада 2014 року по 6 грудня 2014 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що, що на його думку, днем прийняття на роботу слід вважати 16 жовтня 2014 року, коли він написав заяву про прийняття на роботу, однак фактично він приступив до виконання своїх обовязків лише 22 жовтня 2014 року. Таким чином, за період з 16 по 21 жовтня 2014 року включно відповідач повинен виплатити йому заборгованість по заробітній платі. Що стосується вимоги виплати заробітної плати за 25 жовтня 2014 року, то він вважає, що відповідач не в повній мірі виплатив йому заробітну плату, оскільки це день припадав на вихідний, а тому заробітні плата повинна бути виплачена у подвійному розмірі. 5 листопада 2014 року він написав заяву на звільнення і в цей же день з ним проведено розрахунок та видано трудову книжку. В цей же день, в період з 16 до 18год. його було госпіталізовано в лікарню в с.Городище. Зазначив, що про порушення його прав щодо прийняття на роботу йому стало відомо при звільненні з підприємства з 5 листопада 2014 року. Представник відповідача ДП «Шепетівський ремонтний завод» надав письмовий відзив на позовну заяву. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов не визнали, з підстав викладених у відзиві на позов. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що позивач [PERSON] прийнятий на роботу 22 жовтня 2014 року. Працевлаштуванню позивача передувало його звернення на підприємство у період з 13 жовтня 2014 року по 21 жовтня 2016 року для зясування процедури оформлення працевлаштування. Дізнавшись, що необхідно надати документ, який би підтверджував право виконувати роботи слюсаря-ремонтника, 21 жовтня 2014 року позивач надав довідку про те, що проходить навчання в учбовому центрі житлово-комунального господарства Хмельницької обласної ради. 22 жовтня 2014 року підприємством видано наказ про прийняття [PERSON] тимчасово на посаду слюсаря-ремонтника на строк з 22 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року та внесено відповідний запис у трудову книжку. 5 листопада 2014 року позивач був звільнений з роботи за згодою сторін. Вважають, що права позивача не порушені, а тому позов не підлягає задоволенню. Крім того, зазначили, що позивач звернувся до суду з пропуском строку звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представників відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст.13 ЦПК України) Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести ті обставини, на які\~вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.\~При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до наказу ДП «Шепетівський ремонтний завод» за №202 від 22 жовтня 2014 року прийнятий тимчасово до відділу капітального ремонту № 4 слюсарем-ремонтником з ремонту озброєння та БСМ 2 розряду на строк з 22 жовтня по 31 жовтня 2014 року (а.с.23). Тобто, з позивачем укладений строковий трудовий договір на період з 22 жовтня по 31 жовтня 2014 року, що підтверджується копією наказу про прийняття на роботу та записами у трудовій книжці позивача. В судовому засіданні спростовано твердження позивача про те, що він ніби-то був прийнятий на роботу на підприємство відповідача 16 жовтня 2014 року, а 21 жовтня 2014 року перебував у відрядженні, у звязку з проходженням навчання учбовому центрі житлово-комунального господарства Хмельницької обласної ради. Так, позивач [PERSON] подав заяву про прийняття його на роботу на підприємство відповідача 20 жовтня 2014 року, про що свідчить відповідний запис у журналі обліку внутрішніх вхідних документів відділу кадрів під номером 4014 (а.с.36-38). Крім того, на підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем надано копію договору №1718 від 02 вересня 2014 року, укладеного між ним, як замовником та учбовим центром ЖКГ, як виконавцем, предметом якого є професійна підготовка працівників замовника в кількості 1 особи за професією слюсар-ремонтник. Тобто, 02 вересня 2014 року, задовго до звернення до відповідача із відповідною заявою про прийняття на роботу, позивач замовив власну професійну підготовку за професією слюсар-ремонтник, за власні кошти. Факт укладення трудового договору саме 22 жовтня 2014 року підтверджується також і особовою карткою працівника, складеною на [PERSON], у якій в розділі ІV Призначення і переведення - міститься запис про прийняття його на роботу 22 жовтня 2014 року, а також підпис працівника, справжність якого підтверджена [PERSON] у судовому засіданні (а.с.65 зворот). З пояснень представників відповідача вбачається, що відповідно до вимог ст.29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором 22 жовтня 2014 року позивачу було розяснено його права і обов'язки, проінформовано про умови праці, ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку, визначено його робоче місце, забезпечено необхідними для роботи засобами, а також проведено інструктажі з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Викладене підтверджується даними витягу з журналів реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці та реєстрації інструктажів з питань пожежної безпеки, у яких містяться записи про проведення відповідних інструктажів саме 22 жовтня 2014 року та містяться підписи позивача [PERSON] у відповідній графі «підпис особи, яку інструктують» (а.с.39-40, 41-44). З огляду на те, що ДП «Шепетівський ремонтний завод» віднесене до субєктів господарювання державного сектору економіки, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, для забезпечення доступу позивача до робочого місця, йому видана перепустка на підприємство відповідача в день укладення трудового договору - саме 22 жовтня 2014 року, та яку він повернув після припинення трудового договору 05 листопада 2014 року, що підтверджується відповідними записами у книзі обліку видачі перепусток «Шепетівський ремонтний завод» та відповідними підписами - позивача про отримання перепустки 22 жовтня 2014 року та відповідальної особи про повернення перепустки (а.с.46-48). Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ ст.116 КЗпП. 05 листопада 2014 року позивач [PERSON] подав заяву про звільнення за угодою сторін з 05 листопада 2014 року, про що свідчить відповідний запис у журналі обліку внутрішніх вхідних документів відділу кадрів під номером 4341 (а.с.36 зворот). Наказом тимчасово виконуючого обовязки директора ДП «Шепетівський ремонтний завод» від 05 листопада 2014 року № 213 [PERSON] слюсаря ремонтника (ремонт озброєння та БСМ) ВКР № 4 звільнено з роботи за угодою сторін згідно п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.23). В день звільнення [PERSON]М видано належним чином оформлену трудову книжку і проведено з ним розрахунок. Отже звільнення позивача з посади слюсаря-ремонтника з ремонту озброєння та БСМ 2 розряду відділу капітального ремонту № 4 наказом № 202 на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України проведено з дотриманням чинного трудового законодавства та умов, передбачених Контрактом. Згідно зі ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Оскільки судом встановлено, що у період з 16 по 21 жовтня 2014 року позивач не перебував у трудових відносинах з ДП «Шепетівський ремонтний завод», то відсутні підстави для нарахування йому заробітної плати. Відтак позовні вимоги в цій частині є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Вимога про нарахування заробітної плати за 25 жовтня 2014 року не підлягає задоволенню, оскільки заробітна плата за роботу у вихідний день була нарахована в подвійному розмірі та виплачена позивачу, що підтверджено витягом з відомостей по нарахуванню заробітної плати за жовтень 2014 року (а.с.32). Також не підлягає задоволенню позовна вимога про зобовязання відповідача оплатити період перебування на лікуванні з 05 листопада 2014 року по 6 грудня 2014 року, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 статті 19 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом. З повідомлення Шепетівської центральної районної лікарні № 20/74 від 23 січня 2015 року вбачається, що позивач звернувся за медичною допомогою о 17 год. 30 хв. 05 листопада 2014 року, тобто після того, як був звільнений з підприємства відповідача (а.с.35). Таким чином, страховий випадок настав після припинення трудового договору з [PERSON] Після звільнення працівника підприємство не несе обов'язку страхувальника, а відповідно - і платник страхових внесків. Представники відповідача просили врахувати, що позивач звернувся до суду з пропуском строку звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Так, ст.233 КЗпП України встановлює строки звернення за вирішенням трудових спорів до суду. Зі змісту ч.2 ст.233 КЗпП України слідує, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком. Крім того, у разі встановлення судом, що право позивача, за захистом якого він звернувся до суду не підлягає захисту, суд приймає рішення про відмову в позові по суті предявлених вимог, а не у звязку з пропуском строку позовної давності. За таких обставин, у задоволені позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed