Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

03.12.2020 позивач [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить розірвати їх шлюб, зареєстрований 15.02.2018 виконавчим комітетом Верхненської сільської ради Турківського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис № 2, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. та витрати на оплату гонорару адвоката за надання професійної правничої допомоги в сумі 1000 грн. Позивач обґрунтовує свої вимоги наступними обставинами. 15.02.2018 позивач уклала шлюб з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, так як останній витратив всі заощадження сім`ї на невідомі потреби, ніде не працював, обманював, що шукає роботу, а сам зникав на цілий день і приходив пізно вночі, що поставило сім`ю в скрутне становище. З тих причин, між ними постійно виникають сварки та скандали. З літа 2019 і по сьогоднішній день спільно з відповідачем не проживає. Від сумісного проживання мають сина [PERSON] , [INFO] . Вважає, що подальше сумісне життя і збереження їх сім`ї є неможливими та суперечить її та дитини інтересам, що є підставою для розірвання їх шлюбу. Ухвалою суду від 22.12.2020 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. 10.02.2021 постановлено ухвалу суду про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 15.02.2018 виконавчим комітетом Верхненської сільської ради Турківського району Львівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за №2, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.09.2020. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] . У шлюбі сторони мають малолітню дитину- сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.09.2020. Позивач, вказуючи, що спільне життя і збереження її шлюбу з відповідачем є неможливим і суперечить її та дитини інтересам на підставі ст. 110 СК України звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вирішуючи цей сімейний спір між сторонами, суд виходить з наступних мотивів та норм права. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, то суд відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України постановляє рішення про розірвання шлюбу. З`ясувавши фактичні взаємини сторін у справі як подружжя та обставини їх життя, зокрема відсутність між ними взаємного розуміння, поваги, любові, припинення між ними шлюбних відносин, те, що сторони мають малолітню дитину, не виявили бажання примиритись і зберегти сім`ю, зокрема позивач наполягав на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а продовження існування їх шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Відтак суд дійшов висновку, що є підстави для розірвання шлюбу між сторонами, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача сплачені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840, 80 грн. за подання позовної заяви. Вирішуючи питання судових витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з наступного. У матеріалах справи є квитанція до прибуткового касового ордера №21 адвоката Канарєєва І.О. про отримання від [PERSON] за надання двох юридичних консультацій та підготовку цивільного позову в сумі 1000 грн. та опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу належним чином не підтверджені, оскільки позивачем надано лише квитанцію про отримання від [PERSON] за надання двох юридичних консультацій та підготовку цивільного позову в сумі 1000 грн. та опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги, який підписано лише [PERSON] . Оскільки, позивачем не підтверджено понесених нею витрат на правничу допомогу належними доказами, тому такі стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: approved