Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

04 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовною заявою до Копистинської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про визнання частково недійсним та скасування рішення Копистинської сільської ради. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування вона отримала у власність незавершений будівництвом житловий будинок з прибудовою загальною площею 112,75 м2, який знаходиться за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, с. Копистин, вул. Котовського, 2, та зареєструвала право власності на вказану недобудову 27 листопада 2013 року. 21.01.2015 року позивач звернулась до Копистинської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з метою передачі у власність. Проте 30.01.2015 року Копистинською сільською радою було прийнято рішення № 28, яким позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,04 га із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої в с. Копистин, вул. Котовського, 2, тобто їй надали дозвіл, але із меншою площею, не обґрунтувавши дане рішення. Представник позивача в судовому засідання підтримав позовну заяву та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, вказавши, що Копистинська сільська рада прийняла законне та обґрунтоване рішення, а площа була зменшена лише на тій підставі, що позивач неефективно використовує дану земельну ділянку. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, будучи повідомленою про дату та місце судового засідання, в таке не зявилася. Клопотань не надходило. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення внаслідок наступного. Так, судом встановлено, що відповідно до договору дарування, посвідченого 05.06.2003 року приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу [PERSON] за № 1407, [PERSON] отримала у власність незавершений будівництвом житловий будинок з прибудовою загальною площею 112,75 м2, який знаходиться за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, с. Копистин, вул. Котовського, 2. 27 листопада 2013 року Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції за [PERSON] зареєстроване право власності на незавершений будівництвом житловий будинок з прибудовою загальною площею 112,75 м2, який знаходиться за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, с. Копистин, вул. Котовського, 2, про що надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності. 21.01.2015 року [PERSON] звернулась до Копистинської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, с. Копистин, вул. Котовського, 2, з метою передачі її у власність. До заяви було додано документи, перелік яких встановлено Земельним кодексом України, а саме графічний матеріал із зазначенням розташування земельної ділянки, копії правовстановлюючих документів, копія паспорта та ідентифікаційного номеру. Відповідно до кадастрового плану, розробленого ТОВ «Бюро судових будземекспертиз», [PERSON] може бути надано дозвіл на розробку землеустрою земельної ділянки загальною площею 0,2485 га за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, с. Копистин, вул. Котовського, 2. 30 січня 2015 року Копистинською сільською радою було прийнято рішення № 28, яким [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,04 га із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої в с. Копистин, вул. Котовського, 2. Із витягу з протоколу від 30 січня 2015 року Копистинської сільської ради вбачається, що слухали заяву [PERSON], при цьому виступили два депутати ради, які вказали, що дана земельна ділянка використовується неефективно, а тому пропонують надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою площею 0,04 га. Рішення було прийнято. Голосували одноголосно. Відповідно до вимог ст. 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Відповідно до вимог ст. 5 п. «б» ЗК України земельне законодавство базується на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави. Відповідно до вимог ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад. Пунктом 34 статті 26 вказаного вище Закону до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Крім того, статтею 122 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно ж до ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. В той же час, вказаним Кодексом встановлені норми безоплатної приватизації земельних ділянок (ст. 121), зокрема: громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Статтею 118 Земельного кодексу України встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень. Також передбачено, шо громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення - садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч. 1-3\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Представник відповідача не надав суду жодного доказу того, що Копистинська сільська рада приймаючи оскаржуване рішення діяла лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, [PERSON] подавши заяву у встановленому законом порядку щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га із доданими до заяви документами отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки площею орієнтовно лише 0,04 га. Тобто Копистинська сільська рада, прийнявши 30.01.2015 року рішення № 28, яким надала дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки площею орієнтовно лише 0,04 га, без будь-якого мотивування, відмовила [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки в тій площі, про яку позивач просила в поданій заяві і яка відповідає нормам безоплатної приватизації в межах села (тобто до 0,25 га). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому позовні вимоги [PERSON] до Копистинської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про визнання частково недійсним та скасування рішення Копистинської сільської ради підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved