Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

02 червня 2014 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.11.2014 року, просив : стягнути на свою користь з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 38.1/АА-00040.08.2 від 20.06.2008 року в сумі 22\~612,66 доларів США, що еквівалентно до курсу гривні і становить 180\~742,98 грн., але в межах вартості майна, одержаного кожним спадкоємцем у спадщину; звернути стягнення на заставне майно, а саме автомобіль Chevrolet, модель AVEO, рік випуску 2008 р., білий, шасі (кузов, рама, коляска) № LSGTC58U68Y044949, тип ТЗ Легковий Сєдан-В, реєстраційний номер [NUMBER], успадкований [PERSON] та [PERSON] після [PERSON], померлого 17.12.2009 року, з метою задоволення вимог ПАТ «Родовід Банк» у межах суми заборгованості за кредитним договором № 38.1/АА-00040.08.2 від 20.06.2008 року в сумі 22\~612,66 доларів США, що еквівалентно становить 180\~742,98 грн., шляхом його реалізації з прилюдних торгів у виконавчому провадженні з початковою ціною реалізації, встановленою на рівні оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 20 червня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 38.1/АА-00040.08.2, згідно умов якого банк відкрив позивачу не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 16086,96 доларів США строком по 19 червня 2015 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком і [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу № 38.1/АА-00040.08.2-3 від 20.06.2008 року. АТ «Родовід Банк» стало відомо, що 17.12.2009 року позичальник [PERSON] помер. Відповідно до відповіді [PERSON] міської державної нотаріальної контори від 30.11.2010 року за № 931/01-14 після померлого 17.12.2009 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на1/2 частину автомобіля на імя дружини померлого [PERSON] від 23.11.2010 року за реєстровим № 1-2256 та свідоцтва про право на спадщини1/4 частину автомобіля в рівних частках на імя дружини померлого [PERSON] та малолітнього сина померлого [PERSON]. Станом на 18.09.2013 рік за кредитним договором наявна заборгованість у розмірі 22\~612 доларів США, що еквівалентно 180\~742,98 грн. В судове засіданні представник позивача зявився, вимоги позовної заяви підтримав і просив задовольнити. Крім того пояснив суду, що про факт смерті [PERSON], який оформив кредит та помер, банк дізнався від дружини покійного, а саме від [PERSON]. Також підтвердив факт виконання спадкоємцями обовязку, передбаченого ч. 1 ст. 1281 Цивільного кодексу України. На підставі ч. 2 цієї ж статті позивач направив до нотаріуса вимогу-претензію, якою просив повідомити спадкоємців про існування кредиту та обовязок його виконання за покійного [PERSON]. Від нотаріуса банк дізнався про осіб, що прийняли спадщину в листопаді 2010 року. Листів, претензій чи вимог позивач безпосередньо відповідачам не надсилав. Докази повідомлення чи доведення до відома спадкоємцям нотаріусом листа-вимоги банку відсутні. Представник позивача вважає, що банком дотримано вимог ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України, а тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судові засідання не зявився. Від його імені та в його інтересах в розгляді справи прийняла участь матір - відповідач [PERSON], яка на підставі ст. 39 Цивільного процесуального кодексу України є його законним представником. В судове засідання зявився також представник [PERSON] Представник та його довіритель, позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні та застосувати строки позовної давності, оскільки банком : 1) не виконано вимоги ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України щодо предявлення вимог до спадкоємців; 2) дізнавшись в листопаді 2010 року про прийняття відповідачами спадщини від померлого [PERSON] банк протягом 4-х років не звертався до суду для вирішення спору; 3) клопотання про поновлення строку позовної давності представником позивача не заявлено та не обгрунтовано. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши спадкову справу № 02-14 відкриту після смерті [PERSON] та матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 20 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір за № 38.1/АА-00040.08.2, згідно умов якого банк відкрив позивачу не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 16086,96 доларів США строком по 19 червня 2015 року (а.с. 6-7). Відповідно до п.1.2 кредитного договору кредитні гроші надаються виключно на наступні цілі : на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів. Згідно п.3.1.1. кредитного договору позичальник зобовязався щомісячно до 10 числа кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 191,51 грн. доларів США та нарахованими процентами. Пунктом 3.6 кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний у разі порушення строків (термінів) повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком і [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу № 38.1/АА-00040.08.2-3 від 20.06.2008 року, посвідчений 20 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 729 (а.с. 27-29). Відповідно до п.1.1 договору застави заставодавець, для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобовязань перед заставодержателем за кредитним договором № 38.1/АА-00040.08.2 від 20 червня 2008 р. та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору , відшкодування збитків, іншої заборгованості, передає в заставу заставодержателю належне йому на праві власності майно : автомобіль марки Chevrolet, модель AVEO, рік випуску 2008 р., білий, шасі (кузов, рама, коляска) № LSGTC58U68Y044949, тип ТЗ Легковий Сєдан-В, реєстраційний номер [NUMBER]. Головуючим неодноразово розяснено сторонам у справі права та обовязки, передбачені ст. 10, 27, 31 та 207 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, в разі прострочення повернення чергової частини кредиту позивач має право вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його не допускається. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися у строк встановлений відповідно до умов договору. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредито-давець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 572 Цивільного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про заставу» застава є способом забезпечення зобовязань у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом( право застави). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Судом встановлено та не спростовується сторонами, що за наслідком звернення [PERSON] в 2010 році до позивача, ПАТ «Родовід Банк» стало відомо, що 17.12.2009 року позичальник [PERSON] помер. На підтвердження наведеного відповідачем було надано копію свідоцтва про смерть серії 1-ОК № 176680 від 14 січня 2010 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.12). Частиною 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 цього Кодексу визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застовування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за №5 від 30.03.2012 року ри вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Відповідно до ст. 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. З дослідженої в судовому засіданні належним чином завіреної копії спадкової справи за № 99/2010, відкритої 17 березня 2010 року за наслідком смерті [PERSON] встановлено, що відповідачі в рамках ст. 1270 Цивільного кодексу України звернулись до [PERSON] міської державної нотаріальної контори та прийняли спадщину (а.с. 61- 103). Згідно ч. 1 ст. 1281 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Достеменно знаючи про наявний у покійного чоловіка кредитний договір, зобовязання по якому не виконано [PERSON] в повній мірі у звязку з смертю, відповідач [PERSON] повідомила банк про смерть позичальника та про відкриття спадщини. Наведене підтвердив представник банку, не спростовано сторонами чи доказами в справі. Частиною 2 4 ст. 1281 Цивільного кодексу України встановлено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. 22 лютого 2010 року ПАТ «Родовід банк» надіслав до [PERSON] міської державної нотаріальної контори вимогу (претензію) за № 10.4-11-4397/3014, якою просив нотаріуса повідомити спадкоємців [PERSON] про обовязок задовольнити вимоги банку щодо погашення заборгованості у розмірі 23177, 71 доларів США. У разі звернення заінтересованих осіб (спадкоємців) з заявою про прийняття спадщини, повідомити банк про них невідкладно. У разі видачі свідоцтва про право на спадщину повідомити ПАТ «Родовід банк» про всіх спадкоємців боржника (а.с. 14, 63-64). [PERSON] міської державної нотаріальної контори від 30.11.2010 року за № 931/01-14 позивача повідомлено про те, що після померлого 17.12.2009 року [PERSON] видано 23.11.2010 року за № 1-2256 свідоцтво про право власності на 1/2 частину автомобіля на імя дружини померлого [PERSON] та 30.11.2010 року за № 1-2286 та № 1-2283 свідоцтво про право на спадщину 1/4 частини автомобіля в рівних частках на імя дружини померлого [PERSON] та малолітнього сина померлого [PERSON] (а.с.11, 94 - 98). Представник позивача підтвердив в судовому засіданні факт отримання банком вищевказаного листа нотаріуса, датованого 30 листопада 2010 року. Суд звертає увагу на той факт, що банком, в порушення вимог ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України, направлено вимогу (претензію) нотаріусу, а не спадкоємцям. Відповідачам у справі, як спадкоємцям [PERSON], вимога (претензія) не надсилалась. Доказів протилежного суду не надано. Докази вручення нотаріусом вимоги (претензії) ПАТ «Родовід банк» від 22 лютого 2010 року спадкоємцям [PERSON], суду не надано. Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність спору між сторонами, оскільки [PERSON] та її син [PERSON] не знали про вимоги банка, надіслані нотаріусу. Крім того, 03 березня 2011 року [PERSON] зверталась до банку з заявою про переоформлення на неї кредитного договору № 38.1/АА 00040.08.2 від 20 червня 2008 року, укладеного її покійним чоловіком з позивачем (а.с. 29 т. 25-30). В проханні відповідача банк відмовив. Разом з тим, з наведеного вбачається, що [PERSON] бажала виконати кредитні зобовязання померлого чоловіка та не приховувала обізнаність з цим договором. Проте позивач, знову не скористався своїми правами, передбаченими ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України, та під час особистого спілкування з відповідачем, працівник банку не вручив [PERSON] вимогу про виконання спадкоємцями кредитного договору № 38.1/АА 00040.08.2 від 20 червня 2008 року. Доказів протилежного сторонами суду не надано. За таких обставин суд вважає, що позивачем не дотримано вимог щодо предявленння вимог кредитодавця до спадкоємців у строки, передбачені ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України. Достеменно встановлено, що в грудні 2010 року банк вже знав про осіб спадкоємців, проте з 2010 по квітень 2014 року не надіслав їм своїх вимог чи претензій. Відповідно до ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 260 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього Кодексу.\~Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.\~ Заміна сторін у зобов'язанні, згідно ст. 262 Цивільного кодексу України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Частинами 3, 4 ст. 267 цього кодексу встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.\~Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.\~ Представник відповідача заявив клопотання про застосування строку позовної давності. ?Представник позивача неодноразово наголошував в судовому засідання, що банком виконано вимоги ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України, оскільки 22 лютого 2010 року нотаріусу направлено вимогу (претензію). Проте спадкоємці проігнорували та залишили без виконання вимоги ПАТ «Родовід банк». Дану вимогу отримано та зареєстровано нотаріусом 17 березня 2010 року (а.с.63 т. 1). У звязку з наведеним вище суд вважає, що ПАТ «Родовід банк» пропустив строк позовної давності, який обраховано з 17 березня 2010 року. Клопотання про поновлення строку позовної давності представником позивача не заявлено та не обгрунтовано поважності причин його пропуску. Суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати у виді судового збору в розмірі 1807 гривень 43 копійки понесені позивачем (а.с. 17), відносяться на його рахунок, оскільки у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed