Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

02.12.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДНДУ «Центр продуктивності Міністерства соціальної політики України» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, моральної шкоди. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та показала, що працювала техніком 1 категорії в ДНДУ «Центр продуктивності Міністерства соціальної політики України» м.Краматорськ та 03.06.2013 року була звільнена з роботи. На момент звільнення відповідач не провів з нею повного розрахунку в сумі 17594,07 грн., який складався з заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2011 року по червень 2013 року, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги. З цього приводу за її заявою Краматорським міським судом 05.06.2013 року був виданий судовий наказ на вищевказану суму заборгованості, яка сплачена лише частково в сумі 1805,22 грн. На підставі ст.117 КЗпП України позивачка просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період (з урахуванням останнього уточнення від 20.02.2014 року) з 03.06.2013 року по 20.02.2014 року в сумі 12238,02 грн. Також вважає, що порушенням прав на своєчасну оплату праці, їй була завдана моральна шкода, в рахунок відшкодування якої просить суд стягнути з відповідача 3000 грн. Відповідач ДНДУ «Центр продуктивності Міністерства соціальної політики України» відповідно до витягу з ЄДРПОУ (а.с.24) з 01.04.2013 року перебуває у процесі припинення, який до цього часу не завершений, державна реєстрація припинення не вчинена. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв не надав. На підставі ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачки, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши надані докази - витяги з наказів (а.с.3,5), довідку №63 від 03.06.2013 року про заборгованість про зарплаті (а.с.31, довідку №21 від 03.06.2013 року про середню заробітну плату для розрахунку виплат на випадок безробіття (а.с.4), розрахунок середнього заробітку, зроблений позивачкою (а.с.21,29), дослідивши матеріали цивільної справи №2-н/234/2002/13 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по зарплаті з ДНДУ «Центр продуктивності Міністерства соціальної політики України», вважає, що позов задоволенню не підлягає. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] працювала техніком 1 категорії у ДНДУ «Центр продуктивності Міністерства соціальної політики України» м.Краматорськ з 21.12.1976 року та 03.06.2013 року була звільнена з роботи (а.с.3,5). Наступного дня після звільнення [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Центра продуктивності заборгованості по заробітній платі, яка малася на момент звільнення (а.с.30, справа №2-н/234/2002/13). Згідно довідки №63 від 03.06.2013 року, виданої Центром продуктивності (а.с.31), заборгованість по заробітній платі на момент звільнення [PERSON] становила 17594,07 грн. Тобто при звільненні позивачки з роботи 03.06.2013 року їй стало відомо про порушення її прав, у зв'язку з не проведенням з нею роботодавцем повного розрахунку, а станом на 04.06.2013 року позивачка вже мала довідку про розмір заборгованості. 05.06.2013 року по справі №2-н/234/2002/13 Краматорським міським судом був виданий судовий наказ про стягнення з Центра продуктивності на користь [PERSON] заборгованості по зарплаті в сумі 17594,07 грн. (а.с.32, справа №2-н/234/2002/13). Зазначений судовий наказ набрав законної сили. Зміненим чи скасованим не був, є чинним. 04.07.2013 року виданий стягувачці [PERSON], про що свідчить її підпис у довідковому листі до справи. З вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та про відшкодування моральної шкоди позивачка [PERSON] звернулася до суду 02.12.2013 року (а.с.1). Правомірність таких вимог вірно обґрунтовується посиланням на положення ст.ст.117, 237-1 КЗпП України. Однак позивачкою не враховано те, що згідно ст.233 ч.1 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Також, рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012 дано офіційне тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст.117, 237-1 КЗпП України. Конституційний суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1 ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Прийняття Краматорським міським судом судового наказу від 05.06.2013 року про стягнення з Центра продуктивності на користь [PERSON] заборгованості по зарплаті в сумі 17594,07 грн., який набрав законної сили 02.07.2013 року, є фактом поновлення її трудових прав щодо отримання повного розрахунку. Таким чином питання розрахунку відповідно до положень КЗпП України є вирішеним, а подальша сплата стягнутих судом коштів відбувається в порядку виконання судового рішення на підставі Закону України «Про виконавче провадження». За таких обставин, саме з цього часу по даній справі розпочинається перебіг тримісячного строку позовної давності до вимог [PERSON], основаних на ст.ст.117, 237-1 КЗпП України. У зв'язку з пред'явленням позову лише 02.12.2013 року, строк позовної давності за вимогами [PERSON] до ДНДУ «Центр продуктивності Міністерства соціальної політики України» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, моральної шкоди, є пропущеним. Згідно ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. У судовому засіданні позивачка [PERSON] клопотань про поновлення строку позовної давності не заявила та судом підстав для його поновлення встановлено не було. З огляду на вказане, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed