Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

02 червня 2016 року позивач-відповідач [PERSON] звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до відповідача-позивача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та визнання права приватної особистої власності, в якому зазначив, що 09.11.2001 року він зареєстрував шлюб з [PERSON], від якого вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За час перебування у шлюбі з [PERSON] вони придбали автомобіль марки OPEL, модель VECTRA, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 43225грн., холодильник Samsung RL44CPS, 2008 року випуску, вартістю 11238грн., пральну машинку автомат LG WD-80158NP 2005 року випуску, вартістю 6950грн., та мікрохвильову піч HANSA HMO-202 DG 2009 року випуску, вартістю 1595,70грн. Вважає, що вищезазначені речі є обєктами права спільної сумісної власності подружжя, та враховуючи неподільність вищезазначених речей, доцільним визнання за ним права власності на автомобіль, а за [PERSON] на холодильник, пральну машинку автомат та мікрохвильову піч. Також позивач-відповідач [PERSON] зазначив, що 24.04.2004 року, у той час, як він перебував у шлюбі, ним була придбана квартира 121 в будинку 13 по бул.Краматорському в м.Краматорськ. Вважає, що зазначений обєкт нерухомості не може бути визнаний сумісною власністю подружжя, а є його особистою приватною власністю, оскільки квартира була придбана за кошти, що не були набуті ним та [PERSON] за час шлюбу, та не були обєктом права спільної сумісної власності подружжя, про що свідчить відсутність відповідного запису у договорі купівлі-продажу квартири від 24.04.2004 року. За час перебування у шлюбі з 2001 року до моменту покупки квартири у 2004 році їх з [PERSON] сукупний дохід не перевищував вартості придбаної квартири, не зважаючи на необхідність побутових розходів. Враховуючи вищезазначене позивач-відповідач [PERSON] просив: 1) визнати автомобіль марки OPEL, модель VECTRA, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], холодильник Samsung RL44CPS, 2008 року випуску, пральну машинку автомат LG WD-80158NP 2005 року випуску, та мікрохвильову піч HANSA HMO-202 DG 2009 року випуску обєктами права спільної сумісної власності подружжя; 2) визнати за ним, [PERSON], право власності на автомобіль, а за [PERSON] право власності на холодильник, пральну машинку автомат та мікрохвильову піч, стягнувши з нього на користь [PERSON] компенсацію у розмірі 1828,30грн.; 3) визнати за ним, [PERSON], право особистої приватної власності на квартиру 121 в будинку 13 по бул.Краматорському в м.Краматорську Донецької області. Ухвалою суду від 09.11.2016 року позов [PERSON], на підставі його заяви від 09.11.2016 року, в частині визнання холодильника Samsung RL44CPS, 2008 року випуску, пральної машинки автомат LG WD-80158NP 2005 року випуску, мікрохвильової пічки HANSA HMO-202 DG 2009 року обєктами права спільної сумісної власності подружжя та їх розподілу, а також в частині стягнення з нього на користь [PERSON] компенсації, залишено без розгляду. 14 червня 2016 року відповідач-позивач [PERSON] також звернулася до суду з позовом до позивача-відповідача [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому зазначила, що 09.11.2001 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Під час перебування у шлюбі нею та [PERSON] було придбане спільне майно, а саме: трикімнатна квартира 121 в будинку 13 по бул.Краматорському в м.Краматорську та автомобіль марки OPEL, модель VECTRA, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Право власності на вказане майно за спільною згодою було оформлено на відповідача. Приблизно з лютого 2015 року її стосунки з чоловіком розладилися, після чого вона неодноразово зверталася до чоловіка з проханням провести розділ спільного майна подружжя, але чоловік вважає, що вона не має права претендувати на їх розділ, оскільки квартира і автомобіль документально оформлені на нього. З урахуванням викладеного відповідач-позивач [PERSON] просила: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя трикімнатну квартиру 121 в будинку 13 по бул.Краматорському в м.Краматорську та автомобіль марки OPEL, модель VECTRA, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; 2) здійснити розподіл спільної сумісної власності, визнавши за нею та [PERSON] право власності по ? частині спірної квартири; 3) визнати за нею, [PERSON], право власності на автомобіль, зобовязавши її сплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію ? частки вказаного автомобіля. 29 вересня 2016 року відповідач-позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненою позовною заявою, в якій збільшила позовні вимоги та просила: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя трикімнатну квартиру 121 в будинку 13 по бул.Краматорському в м.Краматорську, автомобіль марки OPEL, модель VECTRA, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], холодильник Samsung RL44CPS, вартістю 3082,96грн., пральну машинку автомат LG WD-80158NP, вартістю 6950,50грн., мікрохвильову піч HANSA HMO-202 DG, вартістю 659грн., компютерний монітор ASUS VW 193D та основний блок (процесор) IQ-P41, вартістю 5500грн., газову плиту, вартістю 1599грн., бак водонагрівач, вартістю 2000грн.; 2) здійснити розподіл спільної сумісної власності, визнавши за нею та [PERSON] право власності по ? частині спірної квартири та по ? спірного автомобіля; 3) визнати за нею, [PERSON], право власності на холодильник Samsung RL44CPS, вартістю 3082,96грн., мікрохвильову піч HANSA HMO-202 DG, вартістю 659грн., газову плиту, вартістю 1599грн., бак водонагрівач, вартістю 2000грн., на загальну вартість 7340,96грн.; 4) визнати за [PERSON] право власності на пральну машинку автомат LG WD-80158NP, вартістю 6950,50грн., компютерний монітор ASUS VW 193D та основний блок (процесор) IQ-P41, вартістю 5500грн., на загальну вартість12450,50грн.; 5) зобовязати [PERSON] сплатити на її користь грошову компенсацію у розмірі 5109,54грн. Позивач-відповідач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив: 1) визнати автомобіль марки OPEL, модель VECTRA, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] обєктом права спільної сумісної власності подружжя; 2) виділити вказаний автомобіль йому, [PERSON], визнавши за ним право власності на автомобіль; 3) визнати за ним, [PERSON], право особистої приватної власності на квартиру 121 в будинку 13 по бул.Краматорському в м.Краматорську Донецької області. Позовні вимоги [PERSON] до нього не визнав та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Також зазначив, що спірна квартира була придбана в 2004 році за кошти його сестри [PERSON] та його матері [PERSON] На той час у нього з [PERSON] не було коштів на придбання квартири, оскільки в їх сімї працював лише він. Підтвердив, що в період шлюбу ним та [PERSON] за спільні кошти дійсно була придбана побутова техніка, яку [PERSON] в своїй позовній заяві просить розділити. Після розірвання стосунків [PERSON] самовільно вивезла вказану побутову техніку з квартири, через що він вимушений був змінити замки на дверях. Де зараз знаходиться ця техніка, йому не відомо. З вартістю побутової техніки, яку зазначає [PERSON] в своєму позові, він не згодний, оскільки це вартість на момент її придбання, а не на момент розгляду справи в суді. Також зазначив, що він вже сплатив [PERSON] 50% вартості спірного автомобіля. Відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а позовні вимоги позивача-відповідача [PERSON] визнала частково та пояснила, що після реєстрації шлюбу вони з [PERSON] проживали в однокімнатній квартирі сестри позивача-відповідача. В цей час вони збирали гроші на придбання власної квартири. [PERSON] працював, вона отримувала допомогу на дитину. Також їм матеріально допомагали батьки. На зібрані спільні кошти в 2004 році вони і придбали квартиру №121 в будинку №13 по бул.Краматорському в м.Краматорську, а тому вважає, що ця квартира є їх спільною сумісною власністю. Квартиру вони придбали за 5000 доларів США. Під час оформлення договору купівлі-продажу квартири у нотаріуса вона була присутня. За квартиру с продавцем розраховувався [PERSON] Щодо побутової техніки відповідач-позивач [PERSON] зазначила, що вся побутова техніка, яку вони придбали з [PERSON] в період шлюбу за спільні кошти, і яку вона просить розділити, залишилася в квартирі, вона її не забирала. В своїй позовній заяві вона дійсно зазначила вартість цієї побутової техніки на момент придбання. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позови [PERSON] та [PERSON] частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 Сімейного Кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно п.п.22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. На підставі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст..212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 листопада 2001 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 серпня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Також встановлено, і це не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що в період шлюбу за спільні кошти ними було придбано наступне майно: автомобіль марки OPEL, модель VECTRA, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який зареєстровано за [PERSON], холодильник Samsung RL44CPS, пральну машинку автомат LG WD-80158NP, мікрохвильову піч HANSA HMO-202 DG, компютерний монітор ASUS VW 193D та основний блок (процесор) IQ-P41, газову плиту, бак водонагрівач. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 14.05.2016 року, ринкова вартість автомобіля марки OPEL, модель VECTRA, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] становить 43225грн. Сторонами вказана вартість автомобіля в судовому засіданні не оспорювалась. Враховуючи зазначене, а також те, що в ході судового слухання [PERSON] сплатив [PERSON]В, за її згодою, вартість ? частини спірного автомобіля, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо автомобіля задовольнити, визнати легковий автомобіль марки OPEL, модель VECTRA, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова,рами) W0L000087N1261700, обєктом права спільної сумісної власності подружжя та виділити його в натурі позивачу-відповідачу [PERSON] Що стосується вимог відповідача-позивача [PERSON] про визнання обєктами права спільної сумісної власності та поділ придбаних в період шлюбу холодильника Samsung RL44CPS, пральної машинки автомат LG WD-80158NP, мікрохвильової пічки HANSA HMO-202 DG, компютерного монітору ASUS VW 193D та основного блоку (процесор) IQ-P41, газової плити, бака водонагрівача, а також стягнення з відповідача різниці вартості часток, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог, оскільки в судовому засіданні відповідачем-позивачем [PERSON] не було доведено факт наявності вказаного майна на час розгляду справи. Крім того, сторони не дійшли згоди щодо вартості цього майна, і не захотіли проводити судову товарознавчу експертизу для встановлення дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом також встановлено, що 25.05.2004 року, тобто під час шлюбу, за позивачем-відповідачем [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу ВВС №727850 від 24.04.2004 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], було зареєстровано право власності на трикімнатну квартиру №121 в будинку №13 по бул.Краматорському в м.Краматорськ Донецької області. Згідно звіту про оцінку майна від 18.05.2016 року ринкова вартість трикімнатної квартири №121 в будинку №13 по бул.Краматорському в м.Краматорську становить 229462грн. Сторонами вказана вартість квартири в судовому засіданні не оспорювалась. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] мати позивача-відповідача [PERSON], пояснила, що квартира №121 в будинку №13 по бул.Краматорському в м.Краматорську була придбана за її кошти та кошти її чоловіка. Також пояснила, що її дочці [PERSON] належала однокімнатна квартира 130 в будинку 13 по бул.Краматорському в м.Краматорську. Цю квартиру вони обміняли на спірну квартиру та ще доплатили 3700 доларів США, спочатку 3200 доларів США і через півроку ще 500 доларів США. Гроші продавцю вона віддавала особисто. Розписки на ці гроші не писалися. Сторони матеріально участь в придбанні квартири не приймали. Під час оформлення договору купівлі продажу спірної квартири у нотаріуса були присутні вона, дочка, син [PERSON] та невістка [PERSON] Свідок [PERSON] сестра позивача-відповідача [PERSON], в судовому засіданні дала показання аналогічні показанням свідка [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що в 2004 році він обміняв належну йому та його батьку трикімнатну квартиру №121 в будинку №13 по бул.Краматорському в м.Краматорську на однокімнатну квартиру №130 в тому ж будинку за доплату у 3700 доларів США. Спочатку йому сплатили 3200 доларів США, а через деякий час ще 500 доларів США. Гроші йому давала мати [PERSON] Під час укладення угоди у нотаріуса були присутні він, його батько, [PERSON] та його мати. Більше нікого не було. Свідок [PERSON] сестра відповідача-позивача [PERSON] в судовому засіданні показала, що сторони тривалий час жили в однокімнатній квартирі сестри [PERSON] в будинку №13 по бул.Краматорському в м.Краматорську. [PERSON] займалася вихованням двох дітей, отримувала на них допомогу, а [PERSON] працював. Вони збирали гроші на придбання власного житла. Матеріально сторонам допомагали їх батьки, які купували їм одежу, продукти харчування, давали гроші. Зазначила, що спірну квартиру сторони купили за спільні, заощаджені кошти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає [PERSON] на протязі 10 років. Спочатку сторони жили в однокімнатній квартирі, а потім купили трикімнатну квартиру. Зі слів [PERSON] їй відомо, що спірну квартиру вони купили за спільні кошти. Як вбачається з договору купівлі продажу АВЕ №006620 від 05.11.1999 року, сестрі позивача-відповідача [PERSON] [PERSON], дійсно належала на праві власності однокімнатна квартира 130 в будинку 13 по бул.Краматорському в м.Краматорську, яку вона за Договором дарування від 24.04.2004 року подарувала [PERSON], що спростовує показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про обмін цієї квартири на спірну квартиру. Враховуючи вищевказане, суд критично ставиться до показань свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стосовно обміну квартирами та не приймає їх до уваги при ухваленні рішення. Крім того, суд при ухваленні рішення не приймає до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON] в тій частині, що спірна квартира придбана за кошти батьків та сестри позивача-відповідача [PERSON], оскільки свідки є близькими родичами позивача-відповідача та особами зацікавленими в результатах розгляду справи. До того ж, ці показання свідків в судовому засіданні не знайшли свого обєктивного підтвердження. Таким чином, суд вважає, що позивачем-відповідачем [PERSON] в судовому засіданні не доведено, що спірна квартира придбана за кошти, які не є спільними коштами його та [PERSON], а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права особистої приватної власності на квартиру 121 в будинку 13 по бул.Краматорському в м.Краматорську Донецької області, не підлягають задоволенню. В той самий час, суд вважає встановленим, що спірна квартира придбана сторонами за спільні кошти, оскільки вони тривалий час спільно проживали разом, мали спільний бюджет, а тому необхідним задовольнити позовні вимоги відповідача-позивача [PERSON], а саме: визнати спірну квартиру обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на ? частини квартири та залишити її у спільній частковій власності сторін.

Outcome: partial