Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

02 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 27.03.2015 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Індустріальному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №138. Від шлюбу сторони мають доньку: [PERSON], [INFO]. З лютого 2016 року ставлення відповідача до сімейного життя почало погіршуватися, перестали друг друга розуміти, склалися неприязні стосунки. Шлюбні відносини з 05 лютого 2016 року у позивача з відповідачем припинилися, коли після сварки вона переїхала разом з донькою жити до матері за місцем своєї реєстрації. Відповідач проживає окремо, вихованням доньки не займається, гроші на утримання не надає. Тому вважає, що збереження шлюбу є неможливим, призначення будь-яких строків на примирення недоцільним. Відповідач відмовився подавати спільну заяву про розірвання шлюбу. Вона не може повернутися до їх спільної сім'ї. Між ними досягнуто домовленості, що донька буде мешкати з нею. У зв'язку з викладеними обставинами, вимушена звернутися до суду з цим позовом в якому просить розірвати шлюб. 17.04.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в поряду загального позовного провадження (а.с.16). Позивач в судове засідання не з'явилася, до початку судового засідання від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, до початку судового засідання через канцелярію суду від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечував проти розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27.03.2015 року, шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №138 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі з 05.02.2016 року були фактично припинені подружні стосунки та припинено ведення спільного господарства. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: approved