Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

03.12.2019 року представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 20812 грн., посилаючи на невиконання своїх зобов`язань з боку відповідача.Позов обґрунтовано тим, що 12.04.2013 року між ПАТ «Актабанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір № 2 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до договору. Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором в сумі 20812 гривень, які просить суд стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 13.12.2019 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності. Просив суд на підставі наявних у справі доказів позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у встановлений строк відзив на позов суду не надав, в судовому засіданні за позовом заперечував, вважає наданий розрахунок заборгованості необґрунтованим та не доведеним, не підтверджений доказами, заперечує законність нарахування пені та комісії позивачем, просить суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення відповідач, дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 12 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0861518101/Т/972109 на споживчі потреби . Згідно з умовами п. 2.1. договору, банк надав відповідачу як позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 10000,00 грн. Відповідно до п. 2.1.1. процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 0,01% річних та включається в суму щомісячного платежу. Згідно п. 2.1.2. кредитного договору, позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 350,00 грн., що розраховується як 3,50 відсотків на суму кредиту вказаного в п. 2.1. цього договору та включається в суму щомісячного платежу. Пунктом 2.1.3. сторони погодили, що погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісій за супроводження кредиту здійснюється позичальником щомісячно, починаючи з місяця, наступним за місяцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 627,83 грн. та з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 11 квітня 2016 року. Пунктом 4.3.4. кредитного договору позичальник зобов`язувався погасити банку в повному обсязі кредит в строк, встановлений в п.п. 2.1.3. цього договору, Також згідно п. 4.3.5 сплачувати банку проценти та комісії в строки, встановлені в п.п. 2.1.3 цього договору. Однак відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту і відсотків, а тому сума заборгованості за кредитним договором відповідно до розрахунку суми заборгованості складає 20812 гривень, з яких: 7778 гривень - заборгованість за основним боргом; 1 грн. - заборгованість за процентами; 9433 гривень - заборгованість за комісією; 3600 гривень - штрафи, пені (а.с.18). 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір № 2 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за відповідним кредитним договором. Згідно п.2.1. Договору № 2 про відступлення права вимоги, ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору. Відповідно до Додатку №1 до Договору №2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у загальній сумі 20812 гривень. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Судом встановлено, що пунктом 2.1.3. Кредитного договору визначено кінцеву дату погашення всієї заборгованості за кредитом 11 квітня 2016 року (включно). Згідно п. 5.3. Кредитного договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю 10 (десять) років. З приводу доводів відповідача про безпідставність та невідповідність вимогам законодавства України умов кредитного договору щодо сплати позичальником щомісячної комісії за супроводження кредиту, суд зазначає наступне. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Виходячи з аналізу вище зазначених норм закону, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 9433 гривень заборгованості за комісією, оскільки пункт 2.1.2. Кредитного договору не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17 (провадження № 61-21827 св 18). Також, не можна погодитись з доводами відповідача про те, що відсутні докази заборгованості за кредитним договором з огляду на наступне. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі № 6-14194св14, суд дійшов висновку, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Так, за період перебування права вимоги за Кредитними договорами у «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника, а відтак, позивач лише просив суд стягнути із відповідача ту заборгованість за Кредитними договорами, яка була нарахована первісним кредитором та зазначена у Договорі №2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня). Таким чином, враховуючи викладені вище обставини справи суд вважає, що сума загальної заборгованості за кредитним договором у розмірі 11379,00 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог сумі 1050,40 гривень на користь позивача.

Outcome: partial