Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

02.09.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона - [PERSON] , згідно договору купівлі - продажу від 04 липня 1977 року, є власницею будинку [ADDRESS] . Даний договір, був нотаріально посвідчений секретарем Іларіонівської селищної ради та зареєстровано в реєстрі за № 51. У вказаному будинку, станом на 23.08.2019 року, згідно довідки № 2794 зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] . Відповідачкою по справі є її онука, за її проханням, вона зареєструвала її у своєму будинку для отримання нею паспорту. Згідно з довідкою № 2793 від 23.08.2019 року зазначено, що відповідачка за місцем реєстрації не проживає з 2016 року. Після того, як вона зареєструвала її у будинку деякий час вони спілкувалися, але згодом, вона перестала з`являтися та про її життя та місце знаходження їй нічого невідомо. Після того, як відповідачка набрала купу кредитів у банку, мати відповідачки, її дочка, про місце її проживання їй не повідомляла. Позивачу постійно приходять листи з банку про заборгованості відповідача, їй кожен день телефонують невідомі особи, з погрозами забрати в неї будинок, за заборгованості онуки. Після таких листів та погроз, в неї піднімається тиск, вона погано спить та постійно перебуває у нервовій напрузі. Більша частина її пенсія іде на оплату комунальних послуг та придбання ліків. Вона вимушена за кількістю прописаних осіб, сплачувати послуги за вивіз відходів. Матеріальної допомоги, вона не від кого не отримую. У зв`язку з тим, що їй не відомо, де на даний час проживає відповідачка, вирішити питання зняття з реєстрації у добровільному порядку неможливо, тому вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд, визнати [PERSON] 1982 року народження, особою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . До початку проведення судового засідання позивач надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідачів, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Таким чином, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії договору купівлі - продажу від 04 липня 1977 року, нотаріально посвідченого секретарем Іларіонівської селищної ради та зареєстровано в реєстрі за № 51, [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] . Згідно довідки № 2793 від 23.08.2019 року у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , однак остання не проживає за вищезазначеною адресою з 2016 року по теперішній час. Копії листів банківських установ надісланих на адресу позивачки, свідчать про неодноразові попередження відповідача, щодо наявності заборгованості за кредитним договором та наслідки невиконання даних зобов`язань. Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. У зв`язку з тим, що зазначений Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, з огляду на вищевикладене, та виходячи з того, що позивач є власником зазначеного вище будинку, а реєстрація відповідачів в ньому створює позивачу перешкоди у володінні ним, позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 768 гривень 40 копійок. На підставі викладеного та ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 41 Конституції України, Глава 23, ст. 391 ЦК України, Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved