Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

03.01.2019р. до місцевого суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] , де просить здійснити поділ майна подружжя шляхом стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу, а саме автомобіля марки ВАЗ, модель 21140 , тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2005, що становить 28385грн., а також відшкодувати судові витрати в загальному розмірі 1118,40грн. В обґрунтування цих вимог зазначила, що з відповідачем раніше перебувала в зареєстрованому шлюбі, під час якого вона з чоловіком за спільні сімейні кошти придбали спірний автомобіль, який залишився у користуванні відповідача, згоди про розподіл якого з останнім не досягнуто, через що вона змушена звернутись до суду із вказаним позовом. Матеріали вказаною цивільної справи згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2020р., передані на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 10.01.2020р. відкрив провадження за позовом. Шляхом подання письмової заяви від 30.01.2020р., позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила здійснити поділ майна подружжя шляхом стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу, а саме автомобіля марки ВАЗ, модель 21140 , тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2005, що становить 28385грн., а також грошової компенсації за 1/2 частину рухомого майна, яке придбано під час шлюбу, у вигляді меблів та побутової техніки, які знаходяться у користуванні відповідача, у сумі 39100грн., та відшкодувати судові витрати в загальному розмірі 1118,40грн. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат ДОВГАЛЮК Л.І. в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги, з підстав зазначених у поданій позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, згідно якої позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає, що спільний автомобіль підлягає залишенню в спільному користуванні сторін, оскільки даний транспортний засіб є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Щодо вимоги про стягнення грошової компенсації за частину меблів та побутової техніки, то ця вимога, на його переконання, не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами самого факту придбання вказаного майна та його фактичного перебування в його користуванні. Вислухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 17.12.2009р. перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , який був розірваний згідно рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 19.03.2019р. у справі № 132/3352/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що набуло законної сили 18.04.2019р. За час шлюбу сторони придбали автомобіль марки ВАЗ, модель 21140 , тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2005, що підтверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи, зокрема відповідачем у поданій заяві по суті справи. Згідно з частиною 3 статті 368 ЦК України та частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (стаття 70 СК України). Відповідно до положень частини 1 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина 2 статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 4, 5 статті 71 СК України). Крім того, у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом в ході розгляду справи достеменно встановлено, що автомобіль марки ВАЗ, модель 21140 , тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2005, набутий подружжям за час шлюбу за спільні сімейні кошти, а отже належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Та обставина, що спірний транспортний засіб набутий подружжям за час шлюбу за спільні сімейні кошти, визнані відповідачем [PERSON] у поданій заяві по суті справи. Виходячи з того, що спірний транспортний засіб не може бути поділеним між сторонами в натурі, враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] згідно поданої заяви по суті спору фактично не погоджується на сплату грошової компенсації, вважаючи, що зазначений автомобіль як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, повинен надалі залишитись у спільному користуванні сторін, а позивачем попередньо не внесена на депозитний рахунок суду відповідна грошова сума, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За таких обставин, спільне нажите подружжям майно необхідно розподілити та визнати за сторонами, за кожним окремо, право власності на 1/2 частку автомобіля марки ВАЗ, модель 21140, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2005. А відтак, в задоволенні вимоги про стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб позивачу необхідно відмовити. Не підлягає до задоволення і позовна вимога щодо стягнення грошової компенсації за 1/2 частину рухомого майна, яке придбано під час шлюбу, у вигляді меблів та побутової техніки, які знаходяться у користуванні відповідача, у сумі 39100грн., виходячи з наступних підстав. Як зазначено позивачем в заяві про уточнення позовних вимог, під час спільного проживання сторонами за спільні кошти придбано меблі та побутова техніка, а саме пральна машинка марки «LG» моделі «FH8C3LD»; холодильник марки «Атлант»; ноутбук марки «Lenovo»; телевізор марки «LG» діагоналлю 42 дюйми; кухонна стінка; духова шафа марки «Fabiano»; кухонна плита марки «Fabiano» моделі «FNG 24-44GH-T»; витяжка марки «Fabiano»; мікрохвильова піч; кухонний стіл та табуретки в кількості 4шт.; кухонний посуд; стінка моделі «Pub-3»; шафа-купе; прихожа; двоє диванів; комод; двоє коврів; двоє люстр, які після припинення шлюбних відносин між сторонами залишились у відповідача, а тому [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за 1/2 частину цього майна, яку вона оцінює у сумі 39100грн. В порушення вимог процесуального закону до заяви про уточнення позовних вимог позивачем [PERSON] не додано жодного належного та допустимого доказу, що підтверджує обставини, на яких ґрунтується її вимога про стягнення грошової компенсації 1/2 частини рухомого майна, яке придбано під час шлюбу, у вигляді меблів та побутової техніки, які знаходяться у користуванні відповідача, у сумі 39100грн. Відповідач [PERSON] у заяві поданій на виконання ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 25.02.2020р. про витребування доказів, зазначає про неможливість надання документів, які підтверджують придбання та вартість меблів та побутової техніки, через їх фактичну відсутність. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що не були безпосередніми очевидцями придбання зазначених меблів та побутової техніки, а тому вказати на конкретний період часу (число, місяць, рік), місце (населений пункт, торгівельну точку), а також вартість (суму) за які ці речі (майно) було придбане, вони не можуть. Натомість до їх пояснень, які не підкріплені жодними доказами, щодо наявності вказаного в заяві про уточнення позовних вимог майна в квартирі відповідача, суд відноситься критично з огляду на ту обставину, що вказані свідки є близькими родичами позивача (рідний батько та рідна сестра), які зацікавлені у позитивному вирішенні цієї справи на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами відповідно до ст.76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За ч.1, 5, 6, 7 ч.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В порушення зазначених вимог процесуального закону, позивач [PERSON] не довела суду будь-якими належними та допустимими доказами, що вказане в заяві про уточнення позовних вимог майно у вигляді меблів та побутової техніки було фактично придбане, оскільки відсутні будь-які платіжні документи, що підтверджують факт їх придбання, а тим самим, не доведено, що ці речі були придбані за час шлюбу, а також те, що зазначене майно після припинення шлюбних відносин, залишилось в квартирі відповідача. За таких обставин, підстав для задоволення вимоги про стягнення грошової компенсації 1/2 частини рухомого майна у вигляді меблів та побутової техніки, у сумі 39100грн., суд не вбачає. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір: у розмірі 768,40грн., та понесені витрати за отримання консультативного висновку про середньоринкову вартість колісного транспортного засобу у розмірі 347грн., що підтверджено документально. Так, позов був заявлений у сумі 67485грн. /28385грн.(грошова компенсація вартості 1/2 частки транспортного засобу) + 39100грн.(грошова компенсація 1/2 частини меблів та побутової техніки)/, а задоволений фактично на суму 28385грн.(визнання права власності на 1/2 частку транспортного засобу), і судовий збір склав 768,40грн., то ці витрати розподіляються у такий спосіб: 67485грн./28385грн.=2,37; 768,40грн./2,37=324,21грн. Оскільки рішення постановлене у цій частині проти відповідача, то він і сплачує дану суму, а також відшкодовує витрати, які понесені за отримання консультативного висновку про середньоринкову вартість колісного транспортного засобу у розмірі 347грн., а всього 671,21грн., а частину витрат, що залишилася (444,19грн.), сплачує позивач, тому що вона буде пропорційна тій сумі, у якій позивачу відмовлено. За таких обставин, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі 671,21грн.

Outcome: partial