Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

02 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про розірвання договору купівлі продажу та стягнення збитків. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 30.11.2015 року відповідач виявив бажання у приєднанні до договору купівлі продажу позивача з метою продажу належного на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Шевроле». 30.11.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі продажу автомобіля за 138\~000 грн. без ПДВ. Цього ж дня між сторонами підписано акт приймання передачі автомобіля та на виконання умов договору [PERSON] було перераховано 138\~000 грн., що підтверджується меморіальним договором. 16.12.2015 року між третьою особою [PERSON] та позивачем було укладено договір фінансового лізингу. Вказаний автомобіль «Шевроле» був вилучений у лізингоодержувача з підстав підозри у підробці номера кузову та відкрито кримінальне провадження. Висновком експертного дослідження встановлено, що номер кузова змінений шляхом видалення панелі з первинним номером та вварюванням на його місце частини панелі (фрагмента) з іншим номером. Посилаючись на норми чинного законодавства, просив суд розірвати договір купівлі продажу, оскільки останній є товаром неналежної якості, стягнути суму у розмірі 138\~000 грн., упущену вигоду у розмірі 57\~960 грн. через відсутність можливості передачі вказане майно в лізинг, а також стягнути з відповідача судові витрати у справі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, представник третьої особи адвокат [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Проти задоволення позову не заперечували. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,\~стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України\~ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що 30.11.2015 року ТОВ «Автокредит Плюс» та [PERSON] уклали договір купівлі продажу автомобіля 2008 року випуску, марка (модель) Chevrolet Lacetti, номер кузова KL1NF19ВЕ8К962928, реєстраційний номер [NUMBER], колір зелений, шляхом підписання заяви про приєднання до Договору. Вказаний автомобіль було передано шляхом підписання 30.11.2015 року [PERSON] приймання передачі автомобіля 2008 року випуску, марка (модель) Chevrolet Lacetti, номер кузова KL1NF19ВЕ8К962928, реєстраційний номер [NUMBER], колір зелений, копія акту наявна в матеріалах справи (а.с. 9), та надано довідку рахунок серії ААЕ № 588364 від 18.11.2015 року. Відповідно до меморіального ордеру № F1130VQSZO від 30.11.2015 року позивач перерахував [PERSON] оплату вартості автомобіля, 2008 року випуску, марка (модель) Chevrolet Lacetti, номер кузова KL1NF19ВЕ8К962928, реєстраційний номер [NUMBER], колір зелений, у розмірі 138\~000 грн., що підтверджується копією ордеру, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 15). ТОВ «Автокредит Плюс» зареєстрував право власності на авто 12.12.2015 року, що підтверджує свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 12.12.2015 року серії СХТ 687249, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 11). 16.12.2015 року третя особа [PERSON] та ТОВ «Автокредит Плюс» шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору № NK 00А!0000070 від 16.12.2015 року уклали договір лізингу, відповідно до умов якого ТОВ «Автокредит Плюс» передав у лізинг [PERSON] автомобіль на умовах, визначених договором та додатками до нього. При огляді автомобіля працівниками поліції було виявлено, що на транспортному засобі Chevrolet Lacetti, номерний знак [NUMBER] номер кузова KL1NF19ВЕ8К962928 змінено шляхом видалення панелі первинним номером та вварюванням на його місце частини панелі (фрагмента) з іншим номером. Заводська табличка з номером перезакріплювалась. Номер двигуна не змінювався. Вказану обставину встановлено висновком експертного дослідження № 15/4841/1131 від 02.06.2017 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 19). Разом з тим, 02.06.2017 року Заводським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на підставі матеріалів правоохоронних органів та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення правопорушень внесені відомості до ЄРДР про вчинення правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України та відкрито кримінальне провадження № 12017150030002146, про що на запит адвоката [PERSON] надано витяг з кримінального провадження, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 18). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Разом з цим, частинам 1, 2 ст. 673 ЦК України передбачено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Положеннями ст. 678 ЦК України зазначено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача у частині розірвання договору та стягнення сплаченої за товар грошової суми. Щодо позовних вимог ТОВ «Автокредит Плюс» про стягнення збитків, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Неправомірними діями відповідача позивачу ТОВ «Автокредит Плюс» завдано битків (упущена вигода), оскільки через несанкціоноване втручання шляхом зміни номеру кузову, позивач позбавлений можливості передати зазначене авто в лізинг, що унеможливлює отримання прибутку. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтування позовних вимог в частині стягнення збитків та відповідність вимог чинному законодавству та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача упущену вигоду у розмірі 57\~960 грн., яка обраховується за формулою: Доходи (упущена вигода) = Км*Ва*Ст/100, Де: Км кількість місяців, Ва вартість авто, Ст- ставка відсотків у місяць за користування предметом лізингу (24% річних/12 міс. = 2%). 21*138\~000грн.*2%/100 = 57\~960 грн. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивачем та про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2\~339, 41 грн., 600 грн., 1\~600 грн., а всього 4\~539, 41 грн., сплата якого підтверджена платіжними дорученнями (а.с. 1, 2 ,3). На підставі викладеного,

Outcome: approved