Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

03.11.2015р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі по тексту ДП «Укрспирт»), вимоги якого було неодноразово збільшено в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 181416,18грн. невиплачених при звільненні працівника всіх сум, що належить йому від підприємства та середнього заробітку за час затримки розрахунку (а.с.162-165). Вимоги позову обґрунтовані тим, що 12.08.2015 року позивач був звільнений з посади заступника головного бухгалтера з питань управлінського обліку та бюджетування ДП «Укрспирт» у зв'язку із скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Пунктом 7.2.3 «Колективного договору між роботодавцем і первинною профспілковою організацією на 2013-2015 роки» у ДП «Укрспирт», на час звільнення позивача існувала заборгованість по виплаті позивачеві: матеріальної допомоги на оздоровлення, в зв'язку з виходом в чергову відпустку з 20 липня по 07 серпня 2015р.; на підставі п.3.2.6 вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (як працівника, який має безперервний стаж у спиртовій галузі до п'яти років). Щодо необхідності сплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення в зв'язку з виходом в чергову відпустку, він звертався з відповідною заявою до керівництва від 21.07.2015р., та на виплату вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати від 10.08.2015 р. Відповіді на заяви позивача ним не отримано. Заробітна плата позивача складала: за травень 2015р. - 12000,00грн; червень 2015р. - 8669,90грн. Отже середньомісячна заробітна плата за травень-червень 2015р. становить 10334,86грн., та розмір матеріальної допомоги на оздоровлення у зв'язку з виходом у чергову відпустку, відповідно - 10334,86грн. Оскільки ця сума виплачена не була, підприємство відповідача повинно сплатити також середній заробіток за весь час затримки - з 12.08.2015р. (дата звільнення) по 04.02.2016р. (дата складання заяви про збільшення позовних вимог), що складає суму 73964,86грн. Сума додаткової вихідної допомоги (крім визначеної ст.44 КЗпП, яку було виплачено), визначеної п.3.2.6 Колективного договору становить 12928,82грн., а за затримку виплати цієї суми при звільненні стягненню з відповідача за весь час затримки - з 12.08.2015р. (дата звільнення) по 04.02.2016р. (дата складання заяви про збільшення позовних вимог) також підлягає стягненню 73964,86грн. Крім того, при звільненні позивача 12.08.2015р. з ним не було проведено повного розрахунку, оскільки кошти в сумі 1867,98грн. (цільове зарахування - зарплата за серпень 2015р.) були перераховані на рахунок позивача лише 07.09.2015р. Тому за період прострочення повної виплати з 12.08.2015р. по 07.09.2015р. стягненню з відповідача підлягає сума в розмірі 10222,78грн. Стягнення вказаних вище сум є предметом позовних вимог, про що також зазначено в письмових поясненнях до позовної заяви (а.с.43-44). Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову в повному обсязі з викладених у ньому підстав та додатково пояснив, що умовами виплати матеріальної допомоги за п.7.2.3. Колективного договору є: наказ про відпустку, заява про виплату такої допомоги та наявність фінансової можливості. Звіт про фінансові результати за перше півріччя 2015р. по підприємству відповідача, сальдо на кінець звітного періоду, свідчить про наявність фінансової можливості підприємства для здійснення такої виплати. При звільненні позивачу здійснено виплату допомоги в розмірі однієї заробітної плати на підставі ст. 44 КЗпП України, однак колективним договором (п.3.2.6) та додатком №4 до нього, передбачені додаткові виплати, при фінансовій можливості підприємства, яка, як убачається зі звіту про фінансові результати за перше півріччя 2015р. по підприємству відповідача та оборотно-сальдових відомостей за липень, серпень 2015 року, у підприємства була. Крім того, 1867,98грн. заробітної плати за серпень 2015 року на розрахунковий рахунок позивача перераховано лише 07.09.2015р., при цьому жодних даних про те, що це індексація заробітної плати, немає. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, подав суду письмові заперечення на позов (а.с.45-49-а), у яких зазначено наступне. Щодо стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 14687,95грн. зазначено, що позивачем у позові неправильно, всупереч вимог Постанови КМУ від 08.02.1995р. №100, наведено розрахунок, за яким середньомісячна заробітна плата складає 12928,82грн. Крім того, умови праці працівників відповідача врегульовані відповідним колективним договором, згідно п.14 Додатку №2 до якого, структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Підстави, порядок надання, позбавлення заохочувальних та компенсаційних виплат визначено додатками до Колективного договору. Згідно п.7.2.3 Колективного договору встановлено, що підприємство за наявності фінансової можливості, для оздоровлення працівників надає матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати (один раз на календарний рік при наданні відпустки тривалістю не менше 14 календарних днів). Пункт 7.1.2 Колективного договору також встановлює, що пільги, гарантії та компенсації надаються за умови фінансової можливості підприємства. Відповідно до Положення про надання соціальних гарантій, компенсацій та пільг працівникам ДП «Укрспирт», яке є Додатком № 4 до Колективного договору, встановлено, що з метою матеріальної зацікавленості працівників, соціальні пільги та компенсації надаються додатково при фінансовій можливості підприємства. Отже, соціальні гарантії, компенсації та пільги (соціальні виплати), які передбачені Додатками №2 та №4 до Колективного договору не можуть належати до основного фонду оплати праці та є заохочувальними та компенсаційними виплатами, що не пов'язані з результатами праці. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення не була обов'язковою для відповідача, на дату звільнення позивача фінансова можливість для даної виплати була відсутня. В 2015 році фінансова можливість підприємства була обмеженою та нестабільно, згідно звіту про фінансові результати ДП «Укрспирт» за 2014 рік, а саме чистий фінансовий результат за 2014 рік - збиток у сумі 532235 тис. грн. Також була наявною заборгованість по сплаті податків перед Державним бюджетом. Отже, надання позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення не вбачалось можливим в зв'язку з відсутністю фінансової можливості, яка була обмеженою та нестабільною. Щодо виплати додаткової вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати згідно п. 3.2.6. Колективного договору також зазначено, що середньомісячна заробітна плата позивача складає 12928,82грн. При звільненні Позивачу було сплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати у сумі 12928,82грн. Позивачем вказана сума не оспорюється, тобто він не заперечує і погоджується з розрахунком проведеним ДП «Укрспирт». Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Дана норма була виконана відповідачем в повному обсязі. Щодо несвоєчасності проведення повного розрахунку в запереченнях вказано, що в день звільнення позивача - 12.08.2015р. з ним було проведено повний розрахунок. А у вересні 2015 року відповідачем було проведено індексацію заробітних плат працівників відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Постанови Кабінету міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Згідно проведеної індексації, 07.09.2015р. позивачу було нараховано та сплачено 1867,98 грн. Відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, відповідач не мав законної можливості провести індексацію у місяці у якому звільнено позивача. Після отримання інформації від органів Держстату про індекс споживчих цін, проведено індексацію відповідно до якої нараховано та сплачено позивачеві зазначену суму. В судовому засіданні представник відповідача навів доводи аналогічні, викладеним у письмових запереченнях на позов та додатково пояснив, що структура заробітної плати визначена п.14 Положення «Про оплату праці працівників ДП «Укрспирт». Визначена п.7.2.3. Колективного договору доплата на оздоровлення не входить до структури заробітної плати та виплачується за умови наявності фінансової можливості у підприємства. Проте такої можливості у відповідача не було, підприємством неодноразово укладалися договори про розстрочення грошових зобов'язань, деякі з них долучені до письмових заперечень. Підприємство відповідача має мільярдну заборгованість перед бюджетом, також проводяться стягнення за виконавчими листами. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Судом встановлено, що Наказом №237'-к від 12.06.2014 року [PERSON] з 12.06.2014 року призначений на посаду заступника головного бухгалтера з питань управлінського обліку та бюджетування ДП «Укрспирт» та Наказом №211-к від 12.08.2015 року - звільнений з роботи 12.08.2015 року у зв'язку зі скороченням штату (п.1 ст. 40 КЗпП України), що підтверджено даними трудової книжки серії БТ-І №5427163 та наказами про призначення та про звільнення (а.с. 7, 141, 142, 154-156). Також Наказом про звільнення визначено відділу розрахунків провести відповідні розрахунки. Як убачається з довідки ДП «Укрспирт» №01-11/318 від 17.12.2015р. [PERSON] 12.08.2015р. у зв'язку із скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України, нараховано та сплачено розрахункові виплати в сумі 16505,86грн., з яких: 12928,82грн. - вихідна допомога при скороченні штату; 1670,34грн. - компенсація відпустки; 1906,70грн. - зарплата за серпень 2015р. (а.с.50). При цьому, як убачається з поточної виписки за контрактом АТ «Укрексімбанк», [PERSON] в день звільнення - 12.08.2015 року здійснено виплати по розрахунку при звільненні - 1336,27грн. та по вихідній допомозі при скороченні - 10043,06грн. Зарахування (виплата) заробітної плати за серпень 2015р. в сумі 1867,98грн. на картковий рахунок позивача здійснено 07.09.2015р. (а.с.19). За два дні до звільнення позивача - 10.08.2015р., останнім подано роботодавцю заяву, відповідно до якої [PERSON] на підставі ст.3.2.6. Колективного договору та у зв'язку з його звільненням, просив виплатити вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с.16). Крім того, 21.07.2015р. [PERSON] було подано відповідачу заяву, в якій позивач просив надати йому матеріальну допомогу на оздоровлення в зв'язку з виходом в чергову відпустку з 20 липня по 7 серпня 2015 року (19 календарних днів), згідно п.7.2. Колективного договору (а.с.15). Перебування позивача в черговій відпустці тривалістю 19 календарних днів з 20 липня по 7 серпня 2015 року визнано сторонами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах. Суд вважає доведеними вимоги позовної заяви в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 12.08.2015р. по 07.09.2015р., оскільки наявність такої затримки виплати заробітної плати, при відсутності спору про розмір виплати, підтверджена належним та допустимим доказом - поточною випискою за контрактом (а.с.19), з якої вбачається про цільове зарахування заробітної плати за серпень 2015 року в сумі 1867,98грн. проведено 07.09.2015р. Здійснення виплати в зазначеній сумі та в зазначену дату не оспорюється ДП «Укрспирт». А твердження сторони відповідача про те, що зазначена сума є індексацією заробітної плати позивача відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», не підтверджені жодним доказом в розумінні ст.57-59 ЦПК України Отже, час затримки розрахунку при звільненні становить з 12.08.2015р. до 07.09.2015р. Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється, якщо працівник не мав заробітку не з вини працівника, виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як убачається з довідки про доходи [PERSON], позивачу нарахована заробітна плата: у червні 2015р. - 8669,90грн.; у липні 2015р. - 11174,33грн. Середньоденна заробітна плата складає 601,34грн. (а.с.51). За період з 12.08.2015р. до 07.09.2015р. (дати фактичного розрахунку) кількість робочих днів за серпень та вересень становила разом 17 робочих днів. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить: 601,34грн. х 17 = 10222,78грн. Згідно п. 3 Порядку, всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Тому, враховуючи, що при розрахунку належної позивачу суми, суд виходив із нарахованих йому сум, згідно довідки, без виключення сум податків та інших обов'язкових платежів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 10222,78грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів при її виплаті. Що стосується вимог позову про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги, суд приходить до наступного. Статтею 44 КЗпП України (в редакції чинній на час звільнення позивача), при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Позивачем не заперечується та підтверджена матеріалами справи, виплата йому вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку у відповідності до ст.44 КЗпП України. Відповідно до ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. В ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного договору. До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про оплату праці», та п. 1.3 розділу Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату №5 від 13.01.2004 року, входять: - основна заробітна плата-винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки);- додаткова заробітна плата, винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; - інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагороди за підсумки роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсації за інші грошові і матеріальні виплати, які передбачені актами законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» № 3357-XII від 01.07.1993р., умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови праці працівників ДП «Укрспирт» врегульовані Колективним договором на 2013-2015 роки, укладеним між ДП «Укрспирт» і первинною профспілковою організацією цього підприємства, та зареєстрованим Управлінням соціального захисту населення Броварської міської ради, реєстраційний номер 08-21/24/13 05.07.2013 року (а.с.66-114). Невід'ємною частиною Колективного договору є додатки до нього. У п. 14 додатку №2 до Колективного договору визначено, що структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Підстави, порядок надання, позбавлення заохочувальних та компенсаційних виплат визначені додатками до Колективного поговору. Пунктом 3.2.6. Колективного договору передбачена виплата вихідної допомоги працівникам у разі розірвання трудового договору у зв'язку із скороченням чисельності структурного підрозділу або реорганізацією підприємства, у розмірі середньомісячної заробітної плати для працівників, які мають безперервний стаж у спиртовій галузі до п'яти років. Саме такий стаж має позивач [PERSON] Пунктом 7.2.3 Колективного договору визначено, що роботодавець за наявності фінансової можливості, зобов'язаний надати матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати працівника (один раз на календарний рік при наданні відпустки тривалістю не менше 14 календарних днів). Пунктом 7.1.2 Колективного договору також встановлено, що соціально-трудові пільги, гарантії і компенсації надаються додатково при фінансовій можливості підприємства, а отже їх виплата може припинятися за умови відсутності фінансової можливості. Відповідно до Положення про надання соціальних гарантій, компенсацій, пільг працівникам ДП «Укрспирт», яке є Додатком №4 до Колективного договору, встановлено, що з метою матеріальної зацікавленості працівників, соціальні пільги і компенсації надаються додатково - при фінансовій можливості підприємства. Пунктом 1 цього додатку передбачена виплата при звільненні одноразової матеріальної допомоги працівникам, у визначеному розмірі, якщо не вдається уникнути звільнення у зв'язку із скороченням чисельності. Соціальні гарантії, компенсації та пільги (надалі-соціальні виплати), які передбачені додатками №2 та №4 до Колективного договору, не можуть належати до основного фонду оплати прані та є заохочувальними та компенсаційними виплатами зокрема: одноразовими заохоченнями, не пов'язаними з конкретними результатами праці. При цьому, обов'язковою умовою здійснення роботодавцем виплат матеріальної допомоги на оздоровлення (7.2.3 Колективного договору) та додаткової виплати при звільненні у зв'язку із скороченням чисельності (п.1 Додатку №4 до Колективного договору) є наявність фінансової можливості підприємства. Як убачається зі Звіту про фінансові результати (Звіт про структурний дохід) за І півріччя 2015 року, чистий фінансовий результат по прибутку за звітний період становить 78731000,00грн. (а.с.143-144). Згідно Оборотно-сальдових відомостей ДП «Укрспирт», сальдо на кінець липня 2015 року становить 14284221,77грн., на кінець серпня 2015 року - 9240091,54грн. (а.с.147-150). Разом з тим, у лютому, квітні та липні 2015 року між відповідачем ДП «Укрспирт» та Міжрегіональним головним управлінням ДФС було укладено Договори про розстрочення грошових зобов'язань: на суму 22994921,00грн. під відсотки строком з 30.01.2015р. по 30.12.2015р.; на суму 34694350,96грн. під відсотки строком з 11.03.2015р. по 30.12.2015р.; на суму 19408942,00грн. під відсотки строком з 30.06.2015р. по 30.09.2015р. (а.с.52-63). Більше того, згідно довідки ДП «Укрспирт» від 09.10.2015р., станом на 01.07.2015р. заборгованість підприємства перед постачальниками сировини складає 59906304,00грн., а перед бюджетом - 368545746,00грн. (а.с.140). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що стороною відповідача надано суду докази на підтвердження відсутності фінансової можливості підприємства відповідача для здійснення виплати матеріальної допомоги на оздоровлення (7.2.3 Колективного договору), згідно заяви позивача від 21.07.2015р., та додаткової, крім обов'язкової передбаченої ст.44 КЗпП України, виплати при звільненні у зв'язку із скороченням чисельності (п.1 Додатку №4 до Колективного договору). Тому суд відмовляє у стягненні матеріальної допомоги на оздоровлення та додаткової виплати при звільненні. Оскільки вимоги позову про стягнення середнього заробітку за весь час затримки проведення таких виплат є похідними від зазначених вище вимог, суд також не вбачає підстав для їх задоволення. Крім того, як убачається з витягу з розрахункової відомості за липень-серпень 2015 року, матеріальна допомога на оздоровлення до відпустки працівникам ДП «Укрспирт» не нараховувалась та не виплачувалась (а.с.151). Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] в частині стягнення з відповідача матеріальної допомоги на оздоровлення у зв'язку з виходом у чергову відпустку в сумі 10334,86грн. та середнього заробітку за весь час затримки цієї виплати - з 12.08.2015р. по 04.02.2016р. в сумі 73964,86грн., як похідної вимоги від першої, а також в частині стягнення суми додаткової вихідної допомоги в розмірі 12928,82грн. та за затримку виплати цієї суми при звільненні за весь час затримки - з 12.08.2015р. по 04.02.2016р., в сумі 73964,86грн., як похідної вимоги позову від попередньої. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 487,20грн. судового збору. На підставі викладеного, ст. 11, 40, 44, 94, 97, 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, Закону України «Про колективні договори і угоди»,

Outcome: partial