Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

04.12.2018 до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за підсудністю надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], в якій позивач просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02.10.2010, в загальному розмірі 15524,58 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 932,77 грн., заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом - 3173,95 грн., нарахована пеня - 10202,40 грн., штрафи: 500 грн. (штраф фіксована частина), 715,46 грн. - (штраф процентна складова). Також просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1762 грн. В обґрунтування пред'явлених вимог вказує, що 02.10.2010 [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 02.10.2010, згідно якої отримав кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у Заяві відповідач надав згоду на те, що вказана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі, - Договір), який по своїй суті фактично є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно з п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг, відповідач надав свою згоду на зміну (збільшення або зменшення) банком кредитного ліміту у будь-який момент. Згідно п. 1.1.3.2.4 Договору для АТ КБ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору, у зв'язку з чим кредитор зобов'язався інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору, а позичальник зобов'язався отримувати виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4. Договору. В пункті 2.1.1.12.2 Договору сторони обумовили, що у разі непогашення Клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом Клієнт сплачує Банку проценти у розмірі, визначеному Тарифами, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті позивача, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору . У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1 Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту, згідно п. 2.1.1.12.6.1 Договору Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Як уточнив позивач, кредитування відповідача здійснювалося за умовами кредитування «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Свої зобов'язання за кредитним договором від 02.10.2010 банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач, в порушення умов договору, свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим має заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь позивача в примусовому порядку, а також сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 1762 грн. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, за відсутності представника банку, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 3). Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 48), однак до суду повторно не з'явився (а.с. 60-62), про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, відзиву не подано. За даних обставин, неодноразові неявки відповідача в судове засідання суд розцінює як намір затягування розгляду справи, що суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.10.2010 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 24-29) та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 6), у якій відповідач підтвердив своїм підписом, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає Договір про надання банківських послуг, а також що він ознайомлений з умовами кредитування та погоджується на них (а.с. 6). По суті вказаний договір є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил [PERSON] надав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його встановлення та зміну за рішенням чи ініціативою Банку. На виконання умов вказаного договору [PERSON] отримував кредитні картки (а.с. 52), остання з яких строком дії до липня 2020 року (а.с. 52). 13.11.2013 на кредитну картку відповідача встановлено кредитний ліміт 1900 грн., який в подальшому збільшено Банком до 5000 грн., а з 31.01.2017 зменшено до 4400 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування (а.с. 51). [PERSON] користувалася кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем (а.с. 4-5) та випискою по рахунку (а.с. 53-55) в якій відображено рух коштів по кредитним карткам. Як вказував позивач, кредитування відповідача здійснювалося з застосуванням тарифу «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за умовами якої за користування кредитними коштами встановлюється базова відсоткова ставка - 2,5 %, з 01.09.2014 - 2,9 %, а з 01.04.2015 - 3,6 % на місяць, яка нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році (а.с. 7). Також договором визначено розмір щомісячних платежів, які включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді - 7 % від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості); з 01.04.2015 - 5 % від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості) (а.с.7). Згідно п. 1.1.3.2.4 Договору для АТ КБ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору, у зв'язку з чим кредитор зобов'язався інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору, а позичальник зобов'язався отримувати виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4. Договору. У разі неотримання Банком протягом 7 днів з дня такого повідомлення від позичальника інформації про незгоду зі змінами, вважається, що позичальник прийняв їх (п. 1.1.3.2.4 Договору). Будь-яких доказів того, що відповідач не прийняв змінені умови кредитування та надав заяву про розірвання договору суду не надано. При цьому, з виписки по рахунку слідує, що після змінених умов кредитування, [PERSON] продовжував користуватися кредитними коштами (а.с. 53-55). Умовами кредитування передбачається пеня = 0,24 % від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) = 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або відсотками на суму від 100 грн. (а.с. 7), а також пеня = 0,24 % від суми заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або відсотками на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше (а.с. 7). Згідно п. 2.1.1.12, п. 2.1.1.12.3 Умов та Правил надання банківських послуг, погашення заборгованості за кредитом, сплата відсотків за користування ним, комісії здійснюються позичальником шляхом поповнення картки через внесення на неї коштів в готівковому чи безготівковому порядку та зарахування їх банком на картковий рахунок позичальника, а також шляхом договірного списання грошових коштів на підставі договору. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, відсоткам за користування ним, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умов передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.1.3.3., 2.1.1.12.9 Договору відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, в тому числі з метою повного чи часткового погашення боргових зобов'язань. Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та Правил, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Згідно п. 1.1.7.43 Умов та Правил, сторони визнали, що дія Договору припиняється у момент закриття останнього рахунку клієнта, відкритого в рамках цього договору, але за наявності у Клієнта до моменту закриття останнього рахунку непогашеної заборгованості перед Банком за договором, дія Договору припиняється після повного погашення заборгованості. Враховуючи відсутність будь-яких повідомлень від сторін щодо припинення дії кредитного договору від 02.10.2010, суд приходить до висновку, що він є діючим. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов'язання. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання перед [PERSON] за кредитним договором від 02.10.2010 виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 5000 грн., що підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 4-5) та виписки за рахунком (а.с. 53-55). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Натомість позичальник свої зобов'язання не виконував належним чином, допускаючи їх періодичне прострочення, в результаті чого станом на 01.08.2018 утворилась заборгованість за тілом кредиту - 932,77 грн., відсотками за користування кредитом - 3173,95 грн., яку суд вважає обґрунтованою та доведеною обсягом наданих доказів, у тому числі наданим позивачем уточненим розрахунком заборгованості (а.с. 4-5), який відповідач не заперечив, та з яким суд погоджується, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦПК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки умовами договору визначено право позивача на отримання пені у разі прострочення зобов'язань, то виходячи з доведеності факту порушення грошового зобов'язання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за пенею в розмірі 10202,40 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем (а.с. 4-5), який відповідач не заперечив. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд, вважає за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити,

Outcome: partial