Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

02 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до товариства з обмеженої відповідальності «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське» ( далі по тексту ТОВ СП Шевченківське») про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача, яка діє на підставі довіреності просила позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі. В обгрунування позовних вимог зазначила, що [PERSON], працювала головним бухгалтером в ЗАТ «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське», правонаступником якого є ТОВ СП «Шевченківське». В 2004 році після проведення фінансової перевірки та порушення кримінальної справи , вона була вимушена написати заяву про звільнення. За час її роботи на даному підприємстві, виникла заборгованість по заробітній платі, яка становить 2 490 гривень 74 копійки. Кримінальна справа за її звинуваченням була закрита в грудні 2010 році. До цього часу заборгованість по заробітній платі відповідачем не сплачена. Відповідач користувався її грошима, в добровільному порядку повертати заборгованість по заробітній платі відмовлявся. Враховуючи інфляційні втрати просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі , а 3 % річних в розмірі 6 512 гривень 07 копійки, в тому числі: - інфляційне збільшення (інфляція) у розмірі 5 708 гривень 78 копійки. Так сукупний показник інфляції за період з 22 липня 2004 року по 31 березня 2015 року складає 3,292. Розрахунок проведений наступним чином: 2490 гривень 74 копійки Х 3,292 = 8199 гривень 52 копійки загальна заборгованість з урахуванням індексу інфляції, а тому інфляційне збільшення складає 5 708 гривень 78 копійки;, та 3% річних у розмірі 803 гривня 28 копійки розрахунок проведено 3% х 2490 гривень 74 копійки х 3 925 днів (дні прострочки з 22 липня 2004 року по 31 березня 2015 року/365 днів). Окрім того відповідачем, було завдано їй також моральну шкоду , оскільки порушення кримінальної справи, незаконне обвинувачення у шахрайстві ,призвело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих звязків, вимагало від позивача додаткових зусиль для організації життя. Під впливом слідчого вона вимушена була написати заяву про зарахування її грошей в рахунок відшкодування нібито завданої нею шкодою. І керівництво на роботі,і оточення вважали її злодійкою. Вона переживала сильний емоційний стан, в звязку з чим її здоровя похитнулось, їй було встановлено ІІ групу інвалідності. Також її вимусили написати заяву про звільнення. З роботи. Моральну шкоду позивач оцінює в 1 0\~000 грн. На підставі викладеного позивач звернулась до суду та просить стягнути з відповідача на її користь: матеріальну, моральну шкоду в сумі 19\~002.80 грн. В судовому засіданні представник відповідача, який діє на підставі довіреності проти задоволення позовних вимог позивача заперечував. В обгрунування своїх заперечень зазначив , що [PERSON] дійсно працювала на посаді головного бухгалтера на підприємстві з 1992 року , після проведення фінансової перевірки в 2004 році , вона власноруч написала заяву про звільнення з займаної посади та перерахування заробітної плати в рахунок погашення матеріальних збитків. На час проведення перевірки готувались документи про ліквідацію підприємства,у звязку зі зміною керівництва на підприємстві пройшла санація,завдяки якої були виплачена уся заборгованість , у тому числі по заробітній платі. Будь яких відомостей ,що хтось примусив [PERSON] написати заяву про перерахування заробітної плати , в рахунок матеріальної шкоди ,підприємство немає. Окрім того , якщо [PERSON] була не згодна з цим вона мала всі можливості звернутися як до підприємства для вирішення цього питання, так і до суду за для захисту свого порушеного права. До цього часу таких звернень не надходило. Стосовно відшкодування моральної шкоди зазначив. За результатами фінансової перевірки підприємства була порушена кримінальна справа. Відносно [PERSON] висувалось звинувачення у скоєнні злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. 23 грудня 2010 року постановою Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківської області провадження у справі було закрито. Рішенням колегії судів судової палати апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди за незаконне притягнення її як обвинуваченої, з держави було стягнуто моральну шкоду яка становить 93\~800 грн. Рішення набуло чинності. Якими діями, саме підприємство спричинило моральну шкоду [PERSON] та її представник не зазначають. На підставі викладеного вважає,що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають в повному обсязі, також вважав ,що до цих правовідносин належить застосувати позовну давність. Суд, вислухавши доводи сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, наявні документально підтверджені докази, дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторонами не заперечується той факт, що позивачка за справою [PERSON] працювала на вищезазначеному підприємстві головним бухгалтером, що також підтверджується трудовою книжкою від 21 червня 1968 року. З до заяви від 5 лютого 2004 року вбачається, що головний бухгалтер [PERSON] звернулась з заявою до керівника ЗАО СП «Шевченківське» в якій прохає звільнити її з займаної посади за власним бажанням, на підставі заяви про звільнення, було винесено наказ №55-кє, яким на підставі ст.38 КЗОТ України [PERSON] звільнено з даного підприємства за власним бажанням. З акту перевірки №75 від 02 липня 2014 року фінансово господарської діяльності ЗАТ СП «Шевченківське» вбачається, що в результаті безпідставно списаних з балансу транспортних засобів, підприємству нанесені збитки в сумі 22 160.24.грн. Довідка вивчення дотримання окремих питань трудового законодавства з оплати праці на ЗАТ СП «Шевченківське» від 28 квітня 2006 року вбачається, що станом на 2006 рік ,заборгованість по заробітній платі на вищевказаному підприємстві відсутня. Допитані в судовому засіданні: свідок [PERSON] пояснила, що, працює бухгалтером на підприємстві, була свідком того, що [PERSON] особисто писала заяву про перерахування грошей у звязку з фінансовою перевіркою,до цього її ніхто не примушував. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди було стягнуто з Державної казначейської служби України 93 800 грн. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті ообставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач в своїх вимогах про стягнення матеріальної шкоди посилається на той факт ,що на підприємстві була заборгованість по заробітній платі, яка їй не сплачена до теперішнього часу і навела розрахунки інфляційних витрат відповідно до положень ст.625 Цивильного кодексу України. З заяви позивача від 22 липня 2004 року вбачається , що вона просить заборгованість по заробітній платі зарахувати в рахунок погашення,нанесеного її злочинними діями матеріального збитку ЗАО СП «Шевченківське». Будь-яких допустимих доказів того ,що це було зроблено під тиском, позивачем суду не надано. З наданих доказів відповідачем вбачається ,що на 2006 рік підприємство заборгованості по заробітній платі немає. Протилежного позивачем суду не надано. Стосовно розрахунку інфляційних витрат та 3% річних ,відповідно до положень ст. 536, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України ,то суд дійшов наступного. Як вбачається з рішення Конституційного [PERSON] України від 15 жовтня 2013 року (№9-рп/2013) у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст. 233 КЗпроПУ,розрахунок заборгованості по заробітній платі проводиться відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати» від 19 жовтня 200 року № 2щ50-ІІІ та на підставі Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, затверджений постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159. Такого розрахунку позивачем суду не надано. Вимога про стягнення моральної шкоди, з огляду на надані судом докази, також задоволенню не підлягає. З постанову Пленуму Верховного [PERSON] України N 4 від 31березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду від 25 травня 2001 року, 27 лютого .2009 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору В своїх пояснення представник позивача зазначала, що з вини підприємства позивач зазнала моральні страждання ,але саме які дії підприємства ,спричинили моральні страждання , чи є наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, з якого розрахунку виходила позивач зазначаючи моральну шкоду в суму 10\~000 грн. якими доказами підтверджується ці обставини , не зазначила. Протилежного в судовому засіданні не встановлено. Відповідно до посвідчень серія АІІ №373758, серія АБ № 161228 від 4 квітня 2002 позивачка є пенсіонером та ветераном праці. Стосовно застосування строків позовної давності то , як вбачається з мотивувальної частини рішення Конституційного [PERSON] України від 15 жовтня 2013 року (№9-рп/2013) згідно ч. 2 ст. 233 КЗпроПУ уразі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь - яким строком. Довідкою (серія МСЕ № 005846 від 8 квітня 2004 року) підтверджується той факт, що позивачка є інвалідом ІІ ї групи ( за загальним захворювання). Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільняється від сплати судового збору, як інвалід ІІ ї групи Оцінивши надані докази у їх сукупності надавши їм належну правову оцінку суд дійшов до виводу ,що позовні вимоги [PERSON] є не доведеними та такими ,що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed