Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

02.10.2015 року представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON]([INFO], іпн [NUMBER]) заборгованості за договором № DNH4ТР11581275 від 25.05.2006 року у розмірі 93366, 00 грн та сплачених судових витрат, посилаючись на неналежне виконання своїх зобов'язань з боку відповідача. Ухвалою судді від 16.10.2015 року відкрито провадження у справі. Заочним рішенням від 19 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено. Ухвалою суду від 4 жовтня 2017 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду . Ухвалою суду від 31 січня 2018 року провадження по справі зупинено до розгляду судом цивільної справи за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2/337/467/2018, ЄУН 337/980/13-ц. Ухвалою суду від 21 травня 2018 року провадження по справі відновлено. Ухвалою суду від 29 травня 2018 року справу прийнято від судді Мурашової Н.А. та призначено до розгляду у судовому засіданні. У судове засідання представник позивача не з'явився, причину неявки суду не повідомив , про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у позові зазначив, що у разі неявки представника позивача у судове засідання, просить розглядати справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З заявами про відкладення розгляду справи не звертався. У відповідності до ч.3 ст.221 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; Вислухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали провадження, з'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв'язку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з ч.4ст 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що 21.05.2018 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва ПАТ КБ ПРИВАТБАНК» змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва АТ КБ ПРИВАТБАНК».) 25.05.2006 року [PERSON] у ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого виступає ПАТ комерційний банк «Приватбанк», оформив заявку на кредит у розмірі 5528,6 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць для придбання товарів народного споживання, строком на 18 місяців, по 23.11.2007 року. Відповідач [PERSON] підписав заяву, та тим самим виявив свою згоду з усіма її пунктами та зобов'язувався їх виконувати. Відповідно до тексту заяви, [PERSON] виявив згоду з тим, що дана заява разом з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами, складає між ним та банком кредитно заставний договір. Відповідач в обумовлені правочином строки свої зобов'язання не виконував, станом на 23.09.2015 року згідно наданого позивачем розрахунку у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 123406,89 грн. Рішенням Хортцького районного суду м.Запоріжжя, по справі ЄУН № 337/980/13-ц Провадження № 2/337/467/2018 , яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банка «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором № DNH4ТР11581275 від 25.05.2006 року у розмірі 74231 грн. 72 коп., і сплачених судових витрат - відмовлено у зв'язку з порушенням позивачем строку позовної давності. Зазначеним рішенням також встановлено , що строк повернення кредитних коштів, відповідно до договору № DNH4ТР11581275 від 25.05.2006 року, був встановлений по 23.11.2007 року Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. (Постанова ВП ВС від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18), суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed