Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

03 березня 2020 року Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа» в особі представника Коляда Ю.Г. звернулося до суду із даним позовом, яким просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за користування тепловою енергією у розмірі 53880,16 гривень, а також 3 % річних в сумі 3778,93 гривень, інфляційні витрати в сумі 11928,60 гривень, а також судовий збір в розмірі 2102,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідачі, які проживають у квартирі [ADDRESS] , є споживачами теплової енергії відповідно до особового рахунку № [NUMBER] . У зв`язку з тим, що відповідачі оплату за користування тепловою енергією вносять не регулярно та не у повному обсязі, у них утворилася заборгованість, яка за період з 01.09.2011 року по 01.02.2020 року становить 53880,16 гривень. Протягом вказаного періоду відповідачі користувалися послугами позивача, нарахування за їх споживання проводилось відповідно до встановлених тарифів. Щомісячно, при отриманні квитанцій відповідачі повідомлялися про наявність заборгованості та необхідність її оплати, однак до теперішнього часу заборгованість не сплачена. Просить стягнути заборгованість за користування тепловою енергією, 3 % річних та інфляційні витрати та судовий збір. 17 грудня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , діючої на підставі довіреності, в якому остання зазначила, що договір про надання послуг з теплопостачання між позивачем та відповідачами не укладався. Розрахунок суми боргу не є належним доказом, оскільки не підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку про витрати виконавця послуг по даному будинку. Також позивач не надав доказів про покази загально-будинкового лічильника теплової енергії. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Просила врахувати вказані заперечення при винесенні рішення по справі. 14 січня 2021 року представником позивача [PERSON] надана до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що договір надання послуг з теплопостачання між позивачем та відповідачем є укладеним у зв`язку із фактичним отриманням відповідачем теплової енергії. Між сторонами протягом спірного періоду виникли та існували зобов`язальні (договірні) відносини по факту надання теплової енергії, про припинення яких жодна із стороні не заявляла. Всі тарифи, а також тарифи, що діяли до 31.03.2015 року, надані до позовної заяви. Розшифровка особового рахунку, розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, що надані до позовної заяви, є належними та не повинні бути підтверджені первинними бухгалтерськими документами, оскільки відповідно до довіреності від 04.06.2020 року № 126 представнику підприємства надано право здійснювати розрахунки та підписувати розрахункові документи. Таким чином, підприємство проводило нарахування за надані послуги з централізованого опалення згідно чинного законодавства та діючих тарифів. На підставі викладеного просила позовні вимоги задовольнити повністю. 20 січня 2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , де остання зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), а також пропущено строк по заборгованості, яка нарахована за 10 років. Крім того, обов`язок сплати комунальних послуг виникає тільки у разі тримання споживачем певних послуг. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на момент надання житлово-комунальних послуг споживачі отримували ці послуги. Споживачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично знаходяться за межами міста Маріуполя та не могли отримувати послуги теплової енергії. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 червня 2020 року позовні вимоги Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01.09.2011 року по 01.02.2020 року в сумі 53880 (п`ятдесят три тисячі вісімсот вісімдесят) гривень 16 копійок, 3% річних у розмірі 3778,93 гривень та інфляційні витрати в сумі 11928,60 гривень на користь Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа». Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року за заявою [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] , про перегляд заочного рішення від 15 червня 2020 року, рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 травня 2020 року по справі за позовом Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, скасовано. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21 січня 2021 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про застосування строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові. 06 квітня 2021 року надійшла заява відповідачки [PERSON] про застосування до позовних вимог строку позовної давності. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , діюча на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді та відзив. Просила позовні вимоги задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд спарви без їх участі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , діюча на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала та надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресом: [ADDRESS] , та згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг від 12 березня 2020 року зареєстрована за вказаною адресою з 15 жовтня 1996 року по теперішній час. Також з вказаної довідки вбачається, що разом з власником у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за цим адресом на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , опалювана площа складає 68.2 кв.м. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води є Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа». Згідно наданого розрахунку за вказаним адресом у відповідачів утворилась заборгованість за користування тепловою енергією та гарячого водопостачання за період з 01 веерсня 2011 року по 01 лютого 2020 року у розмірі 53880,16 гривень, сума інфляційних втрат 11928,60 гривень, 3% річних 3778,93 гривень. Як вбачається з наданих представником відповідача документів (копія закордонного паспорту відповідача [PERSON] , копія договору оренди житла в місті Києві на ім`я [PERSON] та довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: [PERSON] разом із дітьми у місті Харків), відповідачі не проживають у спірній квартирі, оскільки знаходяться за межами міста Маріуполя. Між тим, відповідно до ст.. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням наведеного, суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є належними відповідачами, оскільки не є власниками квартири [ADDRESS] та не є фактичними користувачами послугами теплопостачання, тому позовні вимоги Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до них про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, не підлягають задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги до [PERSON] , суд виходить з наступного. Правовідносини з приводу постачання теплової енергії, що виникли між сторонами, регулюються Законами України «Про теплопостачання», «;Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила). За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24 червня 2004 року) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції закону від 09 листопада 2017 року) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами /тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Нормою ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п.3 Правил, послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до ч.3 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно п.12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири... У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Як вже зазначалося судом, згідно розшифровки особового рахунку № [NUMBER] заборгованість відповідачки за користування тепловою енергією за період з 01.09.2011 року по 01.02.2020 року становить 53880,16 гривень. Відповідачкою заявлено про застосування строку позовної давності. Вирішуючи питання про застосування до позовних вимог строку позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто упродовж дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною 3 статті 267 ЦК України визначено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. За змістом ст.. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що позивачем доведено факт неналежного виконання зобов`язання відповідачки щодо сплати коштів за отримані житлово-комунальні послуги, разом з тим, до спірних правовідносин в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.09.2011 по 02 березня 2017 року слід застосувати позовну давність. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За своєю правовою природою, правовідносини з надання комунальних послуг є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15. Відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з доданих розрахунків, сума інфляційного нарахування на суму боргу у розмірі 36982 гривни 45 копійок за порушення боржником грошового зобов`язання за період з 03.03.2017 року по 01.02.2020 року становить 2555,21 гривень, 3% річних від простроченої суми становлять 2555,21 гривень. Враховуючи той факт, що суду не було надано доказів щодо належного виконання відповідачкою обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг, не спростовано розрахунки, надані позивачем, застосовуючи трирічний строк позовної давності згідно заяви відповідачки, суд приходе до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за користування тепловою енергією за період з 03.03.2017 року по 01.02.2020 року в сумі 36982 гривни 45 копійок, 3 % річних у розмірі 1404,13 гривень та інфляційних витрат в сумі 2555,21 гривень. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору пропорційно задоволеним позовних вимогам у розмірі 1237 гривень.

Outcome: partial