Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

03 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача кошти в розмірі 121 435 (сто двадцять одну тисячу чотириста тридцять п'ять) грн. 20 коп., з яких: сума вкладу в розмірі 115 000 (сто п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп., збитки від інфляції в розмірі 6 095 (шість тисяч дев'яносто п'ять) грн. 00 коп., три процента річних в розмірі 340 ( триста сорок) грн. 20 коп., а також 10 000 (десять тисяч) грн. відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 26 січня 2015 року позивач та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №44 Супруненко С.І., яка діяла на підставі довіреності банку, було укладено договір-заяву №300937/7627/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші». Відповідно до п. 1 договору банк прийняв на вкладний рахунок [NUMBER] від позивача грошову суму в розмірі 115 000 (сто п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. строком на 1 місяць - з 26 січня 2015 року по 26 лютого 2015 року та зобов'язався повернути позивачці суму вкладу по закінченню зазначеного терміну і проценти нараховані на неї на умовах та в порядку, встановлених цим договором. Відповідно до п. 2 договору за повний строк зберігання суми вкладу банк нараховує на рахунок [NUMBER] та виплачує позивачу 25,00 % річних від суми вкладу. 26 лютого 2015 року позивачем була подана до банку заява про повернення коштів та процентів по закінченню строку дії договору, на що була дана відповідь, що у банку не достатньо коштів в касі відділення. Після чого позивач подала скаргу до управління НБУ у Вінницькій області. Проте, в супереч вимогам ст.ст. 509, 525, 526, 1058 Цивільного кодексу України відповідач належним чином своїх об'овязків не виконує та станом на день звернення до суду не повернув позивачу внесені ним на вкладний рахунок [NUMBER] кошти. На підставі зазначеного позивач змушена була звернутись до суду з даним позовом. 30.04.2015 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь вклад в розмірі 115 000 (сто п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп., 4 962 (чотири тисячі дев'ятсот шістдесят дві) грн. 51 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, збитки від інфляції в розмірі 12 420 (дванадцять тисяч чотириста двадцять) грн. 00 коп., три процента річних в розмірі 593 (п'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 35 коп., а всього 132 977 (сто тридцять дві тисячі дев'ятсот сімдесят сім) грн. 86 коп., а також стягнути з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на користь позивача понесені судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.04.2015 року заяву позивача про залишення без розгляду позовної заяви в частині заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди - задоволено. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до судового засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином та завчасно повідомлені. Натомість представник позивача надала до суду заяву, у якій просить суд розгляд справи провести без її участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує, а також заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивача вклад в розмірі 115 000 (сто п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп., 6 616 (шість тисяч шістсот шістнадцять) грн. 68 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, збитки від інфляції в розмірі 30 258 (тридцять тисяч двісті п'ядесят вісім) грн. 80 коп., три процента річних в розмірі 793 (сімсот дев'яносто три ) грн. 80 коп., а всього 152 669 (сто п'ятдесят дві тисячі шістсот шістдесят дев'ять) грн. 28 коп. Також просить стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати, а саме витрати за надання правової допомоги у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які містяться у матеріалах справи. Про причини неявки суд не повідомив. 29 квітня 2015 року від представника відповідача надійшло заперечення на позовну заяву про стягнення банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди в якому просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутність представника відповідача, оскільки наявних в справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 січня 2015 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено договір-заява №300937/7627/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 1 місяць в національній валюті, відповідо до якого [PERSON] вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 115 000, 00 (сто п'ятнадцять тисяч грн. 00 коп.) на строк з 26 січня 2015 року по 26 лютого 2015 року, у порядку та на умовах визначених даним договором (а.с. 5). Умовами договору передбачено, що процентна ставка, яка діє за договором банківського вкладу встановлена у розмірі 25,00% річних. Згідно ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. З матеріалів справи вбачається, що на виконання п. 1 договору грошові кошти у розмірі 115000, 00 гривень внесені позивачем на депозитний рахунок [NUMBER] 26 січня 2015 року (а.с. 6). Згідно п. 5.1. основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у випадку закінчення строків розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, кошти з строкового вкладного рахунку повертаються вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дія договору припиняється. Проценти на вклад на вимогу нараховуються лише на суму вкладу на вимогу. Відповідно до п. 6.3.2. основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», при припиненні дії договору банк зобов'язується здійснити розрахунок, повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти в дату повернення вкладу, та закрити вкладний рахунок. Частиною 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Так, 26 лютого 2015 року позивач звернувся до начальника відділу № 27 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про повернення йому коштів за договором-заявою №300937/7627/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» від 26 січня 2015 року (а.с. 8), на що отримав відповідь, що банк немає можливості на даний момент повернути банківський вклад, хоча відповідно до п. 3 договору нараховні проценти були виплачені позивачу шляхом безготівкого перерахування на картковий рахунок, який був відкритий в цьому ж банку по закінченню терміну дії договору. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунку, не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Аналогічні зі своїм змістом норми містяться й у Інструкції «Про порядок відкриття, використання й закриття рахунків у національній і іноземній валютах», затвердженої постановою правління Національного Банку України № 492 від 12 листопада 2003 року. Пунктом 10.12 Інструкції передбачено, що після закінчення строку або настання інших певних обставин, визначених законодавством України або договором банківського вкладу, кошти з депозитного рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до вимог ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Зважаючи на вищевикладене, відповідно до умов договору-заяви №300937/7627/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» від 26 січня 2015 року, та в силу ч. 2 ст. 1060 ЦК України, відповідач був зобов'язаний повернути позивачу суму банківського вкладу на вимогу [PERSON] у дату повернення вкладу. Відтак, вимога позивача про повернення суми банківського вкладу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Що стосується решти позовних вимог, то суд з приводу них зазначає наступне. Оскільки датою повернення вкладу встановлено 26 лютого 2015 року, а банк не повернув позивачеві вклад по день розгляду справи судом, належним способом захисту права позивача у вказаній частині буде стягнення суми вкладу на користь позивача та застосування норм ч. 5 ст. 1061 ЦК України, згідно якої проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові. Звернення до банку із заявою про повернення банківського вкладу в день закінчення строку дії договору свідчить про намір вкладника припинити дію такого договору та зумовлює обов'язок банку повернути депозитні кошти з процентами. Крім того, відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Договором №300937/7627/1-15 між позивачем і банком було встановлено розмір процентів 25% річних від суми вкладу. В п. 10 даного договору визначено, що він набуває чинності після його підписання вкладником і банком з дня надходження коштів на вкладний рахунок і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором банківського вкладу. Отже, з банку (боржника) на користь вкладника (кредитора) підлягають стягненню проценти по банківському вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу за користування чужими грошовими коштами, а також три проценти річних та сума боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частинами 1, 2 статті 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. Так, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу врегульовано Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» у відповідності до якого розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні (стаття 1). Як встановлено судом, 03 квітня 2015 року між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги (а.с. 36). Матеріалами справи підтверджена та обставина, що позивачем, на виконання умов вищезазначеного договору [PERSON] було сплачено винагороду в розмірі 3 000 грн. за надання юридичних послуг (а.с. 40). Пунктом 47 вищезазначеної Постанови Пленуму роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Зважаючи на вище викладене, вимога позовної заяви про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмір 3 000 грн. 00 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням того, що судом було задоволено вимоги позовної заяви на загальну суму 152 669 грн. 28 коп., розмір содового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави становить 1 526 грн. 69 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved