Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

04 грудня 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про вселення та встановлення порядку користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що він разом з відповідачами є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 лютого 2005 року. З відповідачами він перебуває у родинних відносинах, які є йому сином та онуком. Разом з тим, між сторонами виник спір щодо порядку користування зазначеною квартирою. З 2010 року квартира здається в оренду, він виступало орендодавцем та укладав договори оренди, сплачував податки. З 2014 року відповідачі змінили замки у квартирі та стали самостійно здавати квартиру в оренду, дохід від оренди він не отримував, а податок сплачував. Він запропонував [PERSON] викупити його частку в квартирі або продати квартиру, поділивши кошти від продажу між власниками в рівних долях. Разом з тим, відповідач відмовив йому. Станом на 01 листопада 2020 року відповідачі накопичили заборгованість за комунальні послуги, яка становить 11310 гривень 76 копійок. У березні 2020 року він звернувся до Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві з заявою про можливість надання йому доступу до квартири та встановлення осіб, які там проживають. З відповіді управління від 13 березня 2020 року вбачається, що йому було рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до технічного паспорта квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат жилою площею 43,8 кв.м., зокрема, кімната площею 13,10 кв.м., кімната площею 12,6 кв.м. та кімната площею 18,10 кв.м. Просить суд ухвалити рішення, яким: - зобов`язати відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення; - встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] : виділити у користування [PERSON] кімнату площею 18,3 кв.м. з балконом 1,05 кв.м., виділити у користування [PERSON] кімнату площею 13,10 кв.м., виділити у користування [PERSON] кімнату площею 12,6 кв.м. з вбудованою шафою 0,4 кв.м., в спільному користуванні співвласників залишити кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 32 грудня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. проти ухвалення в справі заочного рішення не заперечували. Відповідачі у судове засідання не з`явились без повідомлення причин, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Суд за згодою сторони позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 лютого 2005 року (а.с. 11). Згідно технічного плану спірна квартира складається з трьох кімнат жилою площею 43,8 кв.м, у тому числі: 1-а кімната - 13,10 кв. метри; 2-а кімната - 12,60 кв. метри; 3-а кімната - 18,10 кв.м.; кухні площею 8,5 кв. метри; ванної кімнати - 2,8 кв. метри; вбиральні - 1,4 кв. метри; коридору - 10,40 кв. метри; вбудованої шафи - 0,4 кв.м. Кватира обладнана балконом - 1,05 кв. метри (а.с. 12-13). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Позивач зазначає, що відповідачі чинять ому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , зокрема, останні змінили замки від вхідних дверей у зазначеній квартирі, у квартиру його не впускають. На підтвердження своїх доводів, позивач надав суду копію відповіді Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 13 березня 2020 року, з якої вбачається, що при розгляді матеріалів справи встановити громадян, які проживають за адресою: [ADDRESS] , не виявилось можливим, так як при неодноразовому відвідуванні адреси двері працівникам поліції ніхто не відчинив. Рекомендовано викликати службу з аварійного відмикання дверей згідно наявного рішення суду, що ця житлова площа належить заявнику на праві власності та в присутності працівників поліції заселитися в кімнату. Ситуація, що склалась відноситься до категорії цивільно-правових стосунків та вирішується у судовому порядку (а.с. 14). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідачі доказів на спростування доводів позивача щодо чинення йому перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] не надали, відзив у встановлений законом строк до суду не подали. Вбачається, що між сторонами існує конфлікт з приводу користування зазначеною квартирою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про зобов`язання відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Позивач також просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] : - виділити у користування [PERSON] кімнату площею 18,3 кв.м. з балконом 1,05 кв.м.; - виділити у користування [PERSON] кімнату площею 13,10 кв.м.; - виділити у користування [PERSON] кімнату площею 12,6 кв.м. з вбудованою шафою 0,4 кв.м.; - в спільному користуванні співвласників залишити кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Позивач просить визначити порядок користування частковою власністю у спосіб, який суперечить вимогам закону. Встановлено, що співвласниками квартири є позивач і відповідачі в рівних долях. Житлова площа квартири складає 43,8 кв. метри, частка кожної сторони в житловій площі складає 14,6 кв. метри. Позивач просить виділити відповідачу [PERSON] в користування кімнату площею 13,10 кв. метри, що на 1,5 кв. метри є меншою від його частки, а відповідачу [PERSON] - кімнату площею 12,6 кв.м., що на 2 кв.м. є меншою від його частки. Собі позивач просить виділити кімнату площею 18,3 кв. метри, що більше на 3,7 кв. метри від його частки у праві спільної власності з відповідачами, тобто більше приблизно на 23 %. Суд має виділяти в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не має змінювати розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушувати їх прав як власників. Разом з тим, суд вважає, що різниця у 23 % житлової площі не є незначним обсягом, в якому можливо відійти від відповідності реальних часток відповідачів від ідеальних. У такому випадку, право відповідачів на користування їх частками у спільній частковій власності буде порушено та не буде відповідати засадам змісту права власності, здійснення права власності та непорушності права власності, визначених статтями 317, 319, 321 ЦК України. За таких обставин, вимога позивача про виділ у користування відповідачів конкретних кімнат у квартирі не підлягає задоволенню. Сторона позивача також просить стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 гривень. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься договір про надання професійної правничої допомоги № 19-11/2020 від 19 листопада 2020 року, детальний розпис вартості наданих послуг, виконаних адвокатом, акт приймання-передачі виконаних робіт № 01 від 23 червня 2021 року, ордер на надання правової допомоги від [PERSON] на [PERSON] , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю [PERSON] , заключна виписка з банку від 22 червня 2021 року на суму 2000 гривень (призначення платежу - професійна допомога за договором від 19 листопада 2020 року), виписка з банку від 13 січня 2021 року на суму 4000 гривень (призначення платежу - оплата за договором № 19-11/2020) (а.с. 38-44). Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідачів не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 3000 гривень, по 1500 гривень з кожного відповідача. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь держави також підлягає судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок, по 420 гривень 40 копійок з кожного.

Outcome: partial