Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

03 вересня 2013 року [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про визнання договору завдатку недійсним, стягнення суми авансу, в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати акт передачі завдатку, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4000 (чотири) тисячі гривень в рахунок повернення суми авансу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем 14 червня 2013 року був укладений акт про передачу завдатку. Зі змісту вказаного акту позивач передала відповідачу завдаток у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень, що на момент укладення договору було еквівалентно 500 (п'ятистам) доларів США. Відповідно до акту передачі завдатку, сума завдатку передана для забезпечення виконання договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Також відповідно до акту передачі завдатку сторони зобов'язуються укласти договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], з визначенням ціни майбутнього договору. Договір купівлі-продажу вище зазначеної квартири мав бути укладений сторонами не пізніше 31 липня 2013 року. 23 липня 2013 року позивач звернулась до відповідача з заявою про повернення коштів, що були передані позивачем відповідно до акту передачі завдатку у розмірі 4000 (чотири) тисячі гривень. 12 серпня 2013 року позивач отримала відповідь відповідача про відмову від повернення зазначеної суми коштів від 09 серпня 2013 року, відповідач в своєму листі-відповіді завдаток, який передала їй позивачка вважає засобом забезпечення виконання зобов'язання. З метою захисту своїх цивільних прав позивач змушена звернутись до суду із зазначеним позовом. В судове засідання представник позивача - [PERSON] надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, наполягав на його задоволенні у повному обсязі Відповідач та її представник у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причин своєї неявки суду не повідомили, клопотань щодо розгляду справи у їх відсутності або про відкладення судового засідання не подавали. Заперечень на позов не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено судом, 14 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений у простій письмовій формі акт про передачу завдатку, зі змісту якого позивач взяла на себе обов'язок укласти в майбутньому з відповідачем договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості у вигляді квартири [ADDRESS], що належить відповідачу, за ціною у розмірі 228000 гривень, що еквівалентно 28500 доларів США у строк до 31 липня 2013 року. У відповідності до цього акту позивач передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 4000,00 гривень у рахунок сплати вартості вищезазначеної квартири. Позивач стверджує, що передана сума відповідачу у розмірі - 4000 гривень є авансом, а згідно листа відповідача від 09.08.2013 року, зазначена сума є завдатком, який відповідно не повертається, якщо основний договір купівлі-продажу не відбувся з вини позивача. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, згідно до положень ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі основного договору, згідно з ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір відповідно до ст.216 ЦК України - недійсний правочин, та не створює юридичних наслідків, окрім тих, що пов'язані з його недійсністю. Так згідно до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, утриманням і завдатком, отже аванс не є видом забезпечення виконання зобов'язання. Більш того, згідно умов ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, а якщо не буде встановлено що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона є авансом. Таким чином, угода про передачу завдатку є невід'ємною складовою майбутнього договору і повинна бути укладена у формі, встановленої для укладання основного договору, а договір авансу лише посвідчує передачу грошових коштів. Саме тому аванс підлягає обов'язковому поверненню у всіх випадках невиконання договору, незалежно від вини сторін. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що фактично 14 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір про намір укласти в майбутньому договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості у вигляді квартири [ADDRESS], а отже у відповідності до ч.1 ст. 220 ЦК України цей попередній договір є нікчемним у зв'язку із недодержанням сторонами вимоги закону його нотаріального посвідчення, тому одержані за цим попереднім договором грошові кошти в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна вважаються авансом та підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, у розмірі 230 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved