Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

04.12.2018р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про скасування державних актів на право власності на земельну ділянку від 10.10.2008р., визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку (а.с.№3-7 т. № 1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.12.2018р. позовна заява була залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків ( а.с.№55 т. № 1). 29.12.2018р. позивачем усунуті недоліки позовної заяви (а.с.№56 т. № 1) і ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.01.2019р. позовна заява прийнята до розгляду і відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с.№ 102 т. № 1). Ухвалою суду від 15.05.2019р. до участі у справі залучена третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса Ірина В`ячеславівна (а.с.№130 т. № 1). Ухвалою суду від 15.10.2019р. задоволено клопотання представника позивача та витребувані докази (а.с.№ 158 т. № 1). 10.02.2020р. по справі винесена окрема ухвала у відношенні відповідача - ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с.№61 т.№ 2), відомості про виконання якої надійшли до суду 10.03.2020р. ( а.с.№139-147 т. № 2). 29.09.2020р. ухвалою суду підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України закрито та призначений розгляд справи по суті в судове засідання. 11.11.2020р. позивачем подана заява про залишення без розгляду позовних вимог в частині скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №131224, виданого УЗР у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області 10.10.2008р. [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0594га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:03:007:0041 з цільовим призначенням - обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 131225, виданого УЗР у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області 10.10.2008р., [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0406 га, кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:03:007:0040 з цільовим призначенням - ведення особистого підсобного господарства. Також позивач просив залишити без розгляду вимоги про визнання сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.11.2020р. вищевказані позовні вимоги залишені без розгляду. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] , який на момент подачі позову діяв на підставі ордеру серія ДП№1319/007 від 23.08.2018р. (а.с.№51 т. № 1), посилався на те, що з 1972р. позивач та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних стосунках. 21.03.1975р. [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 27,8кв.м. Позивач 14.04.1975р. був зареєстрований за вищевказаною адресою, що підтверджується відміткою в його паспорті. 25.03.1977р. позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб у Кіровському ЗАГС м. Дніпропетровська, а 24.12.2011р. шлюб був розірваний. За час спільного проживання позивач та його дружина розширили домоволодіння, збільшивши загальну та житлову площу домоволодіння і після переобладнання була проведена державна реєстрація права власності на будинок за [PERSON] . Також рішенням Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 22.03.1999р. передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000га з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,0890га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. В 2007р. [PERSON] подарувала позивачу свою частину земельної ділянки, у зв`язку з чим були видані нові державні акти про право власності на землю. Позивач вважає, що все майно, яке набуто починаючи з 1972р. по 1977р., в тому числі поліпшення будинку, є спільним майном подружжя, а тому частки кожного є рівними. В 2011р. позивач разом з дружиною розірвали шлюбу, проте продовжували спільно проживати та вести спільне господарство. В 2018р. позивачу стало відомо, що [PERSON] склала заповіт, згідно якого після своєї смерті за повідала все сину [PERSON] . Крім сина, із заявами про прийняття спадщини звернулися доньки померлої від попереднього шлюбу - [PERSON] та [PERSON] . Оскільки до спадкової маси після смерті [PERSON] увійшло майно, яке є спільним майном подружжя, представник позивача просив: поновити строк на звернення до суду з даним позовом, визнати сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , домоволодіння, розташоване за адресою [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку, літньої кухні, погребу, гаражу, сараю, душу, уборної, огорожі, мощення; визнати за [PERSON] , право власності на частку в розмірі 50 відсотків домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку, літньої кухні, погребу, гаражу, сараю, душу, уборної, огорожі, мощення; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0594га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:03:007:0041 з цільовим призначенням - обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0406га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:03:007:0040 з цільовим призначенням - ведення особистого підсобного господарства. В наданій до суду 11.11.2020р. заяві позивач та його представник Розумовський В.В. (діє на підставі ордеру серія ДП№2329/038 від 29.09.2020р.) позовні вимоги (з урахуванням залишення без розгляду частини позовних вимог) підтримали, просили задовольнити в повному обсязі та розглянути справу за їх відсутності і без фіксування процесу технічними засобами. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в підготовчі та судові засідання не з`являлися, про дату та час слухання справи повідомлялися належним чином, за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с.№ 104, 106, 108 т.№ 1). До суду поверталися як конверти з позначками «за закінченням встановленого строку зберігання», так і поштові повідомлення про отримання документів суду (а.с.№ 110-115, 122-123, 125, 133,134, 137, 148, 150-151,153-154, 166-167 т. № 1, а.с.№ 37-40, 42-44, 56, 71-73, 75,76, 166-168, 189-191, 193, 203, 205, 206, 224-226 т. № 2). Представник відповідача - ГУ ДЗК в судове засідання 11.11.2020р. не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням (а.с. № 223 т. № 2). 30.03.2020р. до суду надійшов відзив, в якому представник [PERSON] (діє на підставі довіреності від 28.12.2019р. - а.с.№ 159 зв. ст. т. № 2) просила відмовити в задоволенні вимог до ГУ ДЗК з тих підстав, що управління не є належним відповідачем, адже не має на даний час повноважень щодо скасування державної реєстрації Державних актів, оскільки ця функція належить органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень (а.с.№ 158-159 т. № 2). Представником позивача [PERSON] 21.04.2020р. була подана відповідь на відзив, в якій представник посилався на те, що набуття дружиною позивача право власності на земельні ділянки відбулося в 2008р., а тому посилання представника відповідача, що з 2013р. він не має повноважень щодо державної реєстрації є некоректними. Відповідач не надводить жодних аргументів щодо обставин, викладених у позові і залишає поза увагою той факт, що було допущено помилки в частині підстав набуття права власності [PERSON] на спірні земельні ділянки (а.с.№ 171-173 т. № 2). Третя особа - приватний нотаріус ДМНО Балтакса І.В. в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази. В наданих суду заявах просила розглядати справу за її відсутності, про що надала відповідні клопотання 11.06.2019р. та 03.03.2020р. (а.с.№139 т. № 1, а.с.№137 т. № 2). З огляду на вищевикладене та з урахуванням положень ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи 11.11.2020р. проводився в судовому засіданні за відсутності усіх сторін по справі (або їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами. Підстав для винесення заочного рішення у справі немає, оскільки відсутня сукупність умов передбачена ч. 1 ст. 280 ЦПК України, а саме один з відповідачів по справі надав відзив. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами права, які підлягають застосуванню, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. З матеріалів справи вбачається, що позивач про своє порушене право дізнався у 2018р., після смерті колишньої дружини в процесі спадкування її спадкоємцями майна, що належало їй на праві власності (а.с.№ 203 т. № 1). До суду позивач звернувся з позовом про поділ майна в грудні 2018р., а тому підстав поновлення йому строку на подачу позову немає, оскільки цей строк не пропущений. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. З матеріалів справи вбачається, 25.03.1977р. позивач та його дружина [PERSON] зареєстрували шлюб у Кіровському ЗАГС м. Дніпропетровська, про що складений актовий запис № 280 та видане свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с.№ 47 т. № 1). 24.12.2011р. позивач та його дружина розірвали шлюб у Жовтневому відділі ДРАЦС ДМУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 293 (а.с.№ 78 т. № 1). 21.03.1975р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.№ 80-82 т. № 1). З копії домової книги на житловий будинок та з копії паспорту позивача вбачається, що за вищевказаною адресою він зареєстрований з 14.04.1975р. ( а.с.№ 92-93, 101 т. № 1). Крім того, позивачем надані письмові пояснення сусідів, завірені головою Лоц-Кам`янької тергромади в жовтні - листопаді 2018р., з яких вбачається, що у січні 1975 році [PERSON] та [PERSON] разом з дітьми переїхали у м. Дніпропетровськ, проживали разом, вели спільне господарство, мали худобу. [PERSON] один доглядав дружину, коли та захворіла (а.с.№ 48-49 т. 1). Рішенням Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 22.03.1999р. передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,0890 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства (а.с.№ 63 том 1). На підставі договору дарування від 13.04.2007р., посвідченого нотаріусом ДМНО Єдаменко О.А., за реєстровим номером № 975 ( а.с.№ 61-62 т. № 1) [PERSON] подарувала позивачу [PERSON] частину земельної ділянки, загальною площею 0,1890га, яка складається із земельної ділянки площею 0,0406га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 147666 від 02.08.2007р.) та земельної ділянки площею 0,0484 га - з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства (державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 147665 від 02.08.2007р.) (а.с.№ 64, 65 т. № 1). Під час шлюбу позивач в придбаному будинку загальною житловою площею 27,8кв.м, з метою збільшення житлової площі та інших споруд, розпочав будівництво, внаслідок чого загальна житлова площа становить 42,8кв.м, а загальна площа домоволодіння після проведення будівельних робіт склала 57,4кв.м. Дана обставина підтверджується порівнянням характеристик інвентаризаційної справи на домоволодіння [ADDRESS] від 05.03.1975р. (а.с.№ 47-52 т. № 2) і технічним паспортом на домоволодіння від 28.05.1991р. (а.с.№ 67-75 т. № 1). Крім того, у період роботи [PERSON] з 03.03.1975р. на Дніпропетровському холодокомбінаті (а.с.№231 зв. ст. т. № 1) на замовлення підприємства в домоволодінні позивача по [ADDRESS] був проведений водопровід (а.с.№ 233-235 т.№ 2). Також в домоволодіння проведений газ та встановлений газовий котел (а.с.№ 236-244 т.№ 2). З наданих позивачем доказів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] ще до реєстрації шлюбу, під час спільного проживання в цивільному шлюбі набули майно - домоволодіння [ADDRESS] , а також те , що вартість даного домоволодіння згідно інвентаризаційної справи за 1975р. та технічного паспорта за 1991р. (а.с.№ 48 т. №2, а.с.№74 т.№ 1) збільшилась, та в домоволодінні були проведені газ та водопровід, отже дане домоволодіння належить подружжю на праві спільної сумісної власності і частки кожного з подружжя є рівними. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] домоволодіння, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку, літньої кухні, погребу, гаражу, сараю, душу, уборної, огорожі, мощення та визнання за [PERSON] , право власності на частку в розмірі 50 відсотків домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку, літньої кухні, погребу, гаражу, сараю, душу, уборної, огорожі, мощення, підлягають задоволенню. В частині вимог про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0594га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:03:007:0041 з цільовим призначенням - обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0406га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:03:007:0040 з цільовим призначенням - ведення особистого підсобного господарства слід відмовити з огляду на наступне. З матеріалів поземельної книги кадастровий номер земельної ділянки 1210100000030070040, яка була надана ГУ ДЗК у Дніпропетровській області в порядку виконання ухвали суду від 15.10.2019р. про витребування доказів, вбачається, що [PERSON] зверталася до міського голови Швеця М.А. із заявою про передачу у приватну власність безкоштовно земельної ділянки площею 1,893га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.№106 т. № 2). 27.04.1999р. [PERSON] отримала на підставі рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 22.03.1999р. державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1890га з яких: 0,1000га з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,0890 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства (а.с.№ 131-132 т. № 2). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. КЦС у складі Верховного Суду у постанові від 24.04.2020р. № 622/999/16-ц (61-1260св19) зробив висновок, якщо земельна ділянка передана у власність безоплатно відповідно до вимог Земельного кодексу України, то режим спільного сумісного майна подружжя на цю земельну ділянку не поширюється. Враховуючи, що [PERSON] , хоча й перебувала у шлюбі з [PERSON] , проте отримала саме в процесі безоплатної приватизації земельну ділянку загальною площею 1,1890га, то ця земельна ділянка (після дарування частини її [PERSON] на підставі договору дарування від 13.04.1997р.) є особистою приватною власністю [PERSON] та не може бути спільним сумісним майном подружжя, а тому в задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на земельні ділянки слід відмовити. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку, літньої кухні, погребу, гаражу, сараю, душу, уборної, огорожі, мощення та визнати за [PERSON] право власності на частку в розмірі 50 відсотків домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку, літньої кухні, погребу, гаражу, сараю, душу, уборної, огорожі, мощення. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з огляду на те, що позовні вимоги задоволенні частково, то з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 50% від сплаченої за вимогами майнового характеру суми судового збору, а саме 1 515грн. 21коп., тобто по 505грн. 07коп. з кожного. В іншій частині підстав для стягнення судового збору за вимогами майнового характеру не має, оскільки частина позовних вимог позивача залишена без задоволення. Також відсутні підстави для стягнення з відповідачів (включаючи ГУ ДЗК у Дніпропетровській області) судового збору, сплаченого позивачем при подачі вимог немайнового характеру в розмірі 2 819грн. 20коп., оскільки ці вимоги позивачем залишені без розгляду, і відповідно до положень ст. 7 Закону України «про судовий збір» ці судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial