Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

03.12.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 208/123/08/1 від 22.04.2008 року в розмірі 8150,05 грн. та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 22.04.2008 року року між ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого є ТОВ ОТП Факторинг Україна та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 208/123/08/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт). Згідно з умовами кредитного договору Банк здійснив надав відповідачу [PERSON] шляхом кредитування поточного рахунку № 26207801784669 в розмірі 10600,00 грн. шляхом кредитування поточного рахунку в розмірі ліміту овердрафту. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Позичальник зобов'язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого Кредиту і сплатити плату за користування кредитом та виконати інші зобов'язання, як це зазначено в договорі. Відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору за користування простроченим кредитом Позичальник зобовязаний сплатити Банку плату в розмірі 26,00% річних, з розрахунку 365 днів в році. Відповідно до п.4.1.2 за користування простроченим до повернення кредитом Позичальник зобовязаний сплатити Банку плату у вигляді відсотків в розмірі 36,00 % річних, з розрахунку 365 днів в році. Відповідно до п. 4 кредитного договору, банк має право на договірне списання коштів з поточного рахунку Позичальника для виконання боргових зобовязань по цьому договору. Відповідно до п. 6.1 будь-який кредит, виданий в рамках [PERSON], має бути погашений не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем надання такого кредиту. Згідно п. 8.1 Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань у випадку невиконання Позичальником своїх зобовязань за цим Договором Однак, всупереч умовам Кредитного договору, вищевказані зобов'язання Позичальником щодо повернення Кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконуються, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 11.07.2013 року, заборгованість за кредитним договором складає: 5762,82 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 2387,23 грн. сума заборгованості за процентами. Загальна заборгованість за тілом кредиту та відсотками становить 8150,05 грн. У звязку із зазначеним, просив суд стягнути з відповідача 8150,05 грн. заборгованості та судовий збір 229,40 грн. У судове засіданні представник позивача не з'явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідно до ст. 74 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього не надходило. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов ТОВ ОТП Факторинг Україна суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Судом встановлено та матеріалами справи доведено, що 22.04.2008 року між ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого є ТОВ ОТП Факторинг Україна та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 208/123/08/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт). Згідно з умовами кредитного договору Банк здійснив надав відповідачу [PERSON] шляхом кредитування поточного рахунку № 26207801784669 в розмірі 10600,00 грн. шляхом кредитування поточного рахунку в розмірі ліміту овердрафту. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Позичальник зобов'язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого Кредиту і сплатити плату за користування кредитом та виконати інші зобов'язання, як це зазначено в договорі. Відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору за користування простроченим кредитом Позичальник зобовязаний сплатити Банку плату в розмірі 26,00% річних, з розрахунку 365 днів в році. Відповідно до п.4.1.2 за користування простроченим до повернення кредитом Позичальник зобовязаний сплатити Банку плату у вигляді відсотків в розмірі 36,00 % річних, з розрахунку 365 днів в році. Відповідно до п. 4 кредитного договору, банк має право на договірне списання коштів з поточного рахунку Позичальника для виконання боргових зобовязань по цьому договору. Відповідно до п. 6.1 будь-який кредит, виданий в рамках [PERSON], має бути погашений не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем надання такого кредиту. Згідно п. 8.1 Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань у випадку невиконання Позичальником своїх зобовязань за цим Договором. Однак, всупереч умовам Кредитного договору, вищевказані зобов'язання Позичальником щодо повернення Кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконуються, внаслідок чого виникла заборгованість. 26 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк та Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна було укладено договір купівлі -продажу кредитного портфелю № б/н, до якого увійшли кредитний договір, який був укладений між Банком та Відповідачем. Згідно з умовами зазначеного договору купівлі -продажу кредитного портфелю № б/н Публічне акціонерне товариство ОТП Банк відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна прийняло право вимоги за цим кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 11.07.2013 року, заборгованість за кредитним договором складає: 5762,82 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 2387,23 грн. сума заборгованості за процентами. Загальна заборгованість за тілом кредиту та відсотками становить 8150,05 грн. У відповідності зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 ЦК України зазначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Стаття 1049 ЦК України зазначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1,2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Таким чином, відповідачем взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконано, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 8150,05 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2014 року задоволено позов\~\~товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 208/123/08/1 від 22.04.2008 року. Не погоджуючись із заочним рішенням місцевого суду, відповідач звернувся із заявою про перегляд заочного рішення місцевого суду, обґрунтовуючи зокрема свої вимоги пропуском позивачем строку давності у три роки, та просив застосувати строк давності та відмовити позивачу в задоволенні позову. Отже, суд бере до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності, яку він подав під час перегляду заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя. Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ч. 1\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2014 року задоволено позов\~\~товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 208/123/08/1 від 22.04.2008 року. Не погоджуючись із заочним рішенням суду, відповідач звернувся із заявою про перегляд заочного рішення суду, обґрунтовуючи зокрема свої вимоги пропуском позивачем строку давності у три роки, та просив застосувати строк давності та відмовити позивачу в задоволенні позову. Отже, суд бере до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності, яку він подав під час перегляду заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя. Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору,-будь-який кредит, виданий в рамках [PERSON], має бути погашений не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем надання такого кредиту». Кредитний договір укладено Сторонами 22.04.2008 року. Останнім робочим днем місяця, наступним за місяцем надання овердрафту є 30.05.2008 р. Таким чином, трирічний строк позовної давності закінчився 30.05.2011 р. і даних про те, що строк позовної давності переривався, позивачем не надано. Проте, позов було подано лише 03.12.2013 р., тобто майже через 2,5 роки після спливу строку позовної давності. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором поза межами строку позовної давності і відповідач наполягає на застосуванні позовної давності, у матеріалах справи існують обставини, які є підставою для її застосування. \~\~\~\~З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг» слід відмовити через порушення ними строку позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed