Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

03.05.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], про розірвання шлюбу. Зазначив, що з відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14.08.2010 року. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину, [PERSON], 02.04.2011р.н. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, сімейні стосунки були припинені з лютого 2016р. через відсутність взаємного порозуміння та постійні суперечки, спільне господарство не ведеться, сімя розпалась та існує лише формально. Спір щодо розподілу майна відсутній. Просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в підготовче судове засідання не зявився, але в матеріалах справи мається заява від 04.07.2018р. про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Також було вказано, що спільна дитина проживає разом з матірю та перебуває на сумісному утримані та виховані. Спір з приводу виховання дитини відсутній. Відповідач в підготовче судове засідання також не зявилась, 26.06.2018р. та 04.07.2018р до суду надійшли заяви, про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Таким чином, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи та ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України. Суд, дослідив матеріали справи, приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони одружені з 14.08.2010р. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Новодонецької селищної ради міста Добропілля Донецької області, актовий запис №28. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], 02.04.2011р.н. відповідно до копії свідоцтва про народження зареєстрованого 20.04.2011р. у виконкомі Білозерської міської ради міста Добропілля Донецької області, актовий запис №42. Мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня, оскільки разом не мешкають з лютого 2016року, крім того позивач у заяві просив задовольнити позовні вимоги, а відповідач в письмовій заяві позов визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, оскільки мешкають окремо, майновий спір та спір з приводу виховання дитини відсутній. Шлюбні відносини суперечать інтересам позивача. Згідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст.110 СК України. Відповідно до ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки це відповідає вимогам СК України, інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Таким чином, матеріалами справи встановлено, що сторони примирюватись не бажають, припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, оскільки разом не мешкають, про що свідчать зазначені адреси у позові та наданих заявах, між ними виникли відносини, які не сприяють збереженню їх сімї, обидва не бажають зберігати шлюб і тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 гривень, оскільки позов задоволено повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved