Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

02 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи - Центральний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.04.2008 року між ЗАТ «ПУМб» (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] було укладено кредитний договір, який був забезпечений договором іпотеки, укладеним з відповідачем. Предметом договору іпотеки є нерухоме майно (домоволодіння та земельна ділянка), розташоване за адресою: [ADDRESS]. Згодом позивач набув право власності на предмет іпотеки. При спробі реалізації своїх прав позивач з'ясував, що на спірне майно накладено низку арештів. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про звільнення іпотечного майна з-під арештів (а.с.а.с. 4 - 9, 24, 26, 36, ). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Представники третіх осіб до суду також не з'явилися, були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] було укладено кредитний договір, який був забезпечений іпотечним договором від 22.04.2008 року №6295280, укладеним з відповідачем. Предметом договору іпотеки стало нерухоме майно (домоволодіння загальною площею 471,0 м2, земельна ділянка площею 0,0585 га), розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.а.с. 10 - 12). Згодом у зв'язку з невиконанням [PERSON] та відповідачем обов'язків з повернення позичених коштів позивач звернув стягнення на предмет іпотеки і набув на нього право власності (а.с. 13). При спробі реалізації права власності позивач з'ясував, що на спірне майно накладено низку арештів (а.с.а.с. 13 - 16), а саме: -24 червня 2009 року - постанова про відкриття виконавчого провадження, ухвалена Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (запис про обтяження №17160173); -24 червня 2009 року - постанова про відкриття виконавчого провадження, ухвалена Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (запис про обтяження №17160087); -05 березня 2010 року - постанова про відкриття виконавчого провадження №17872162, ухвалена Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (запис про обтяження №17160178); -05 березня 2010 року - постанова про відкриття виконавчого провадження №17872162, ухвалена Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (запис про обтяження №17160097); -24 січня 2014 року - постанова №41587784, ухвалена відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області (запис про обтяження №17160069). Відповідно до частини першої статті 33 Закону України від 05.06.2003 року №898-ІV «Про іпотеку» (далі - Закон №898-ІV) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. З матеріалів справи вбачається, що скористався приведеною нормою, набувши право власності на іпотечне майно. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 32 Закону України від 21.04.1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV) заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. У відповідності з частиною першою статті 52 Закону №606-ХІV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону №606-ХІV). Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону №606-ХІV, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону №898-ІV (частина восьма статті 54 Закону №606-ХІV). При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону №898-ІV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першої статті 33 Закону №898-ІV. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону №898-ІV). Частиною шостою статті 3 Закону №898-ІV визначено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону №898-ІV пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 09.04.2014 року №38963293 (справа №6-13цс14), яка відповідно до статті 3607 ЦПК є обов'язковою для суду. Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне заявлений у справі позов задовольнити. У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація судових витрат останнього в сумі 8 000,00 грн. (а.с.а.с. 31, 41).

Outcome: approved