overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

03 листопада 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 18 липня 1998 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Позивач у судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання подала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності та вказала, що позов визнає. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 18 липня 1998 року Управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 842 (а.с. 3). Сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до положень частин третьої, четвертої статті 56 Сімейного кодексу України кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню, а позов - задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

03 листопада 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 19 березня 2015 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Позивач у судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання подала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності та вказала, що позов визнає. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 19 березня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 362 (а.с. 4). Сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до положень частин третьої, четвертої статті 56 Сімейного кодексу України кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню, а позов - задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

03 листопада 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] зазначила, що з відповідачем зареєстрували шлюб 14 грудня 1988 року, від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. Вказувала, що подружнє життя не склалось, через психологічну несумісність, зловживання відповідачем спиртними напоями, агресивна поведінка, бійки, погрози фізичною розправою, часті сварки та конфлікти призвели до припинення подружніх стосунків з вересня 2019 року. Ухвалою суду від 12 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати в порядку спрощеного провадження. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, заяви про відкладення, чи слухання справи у його відсутності суду не подав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримала. Тому, відповідно до ст.280 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи. Відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що між сторонами 14 грудня 1988 року зареєстровано шлюб Полонським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницької області, актовий запис №226, від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. Через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя та непорозуміння, сторони припинили сімейні відносини і спільне проживання. Зазначені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожної сторони, тому, відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд знаходить підстави для розірвання між сторонами шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

03 листопада 2-16 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що їй на праві особистої власності належить будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку окрім неї зареєстровані її чоловік - [PERSON], син - [PERSON], онук - [PERSON] та [PERSON] Зазначила, що [PERSON] деякий час дійсно проживав у її будинку, проте у серпні 2014 року забрав всі свої речі та виїхав з будинку. Де на даний час останній перебуває їй не відомо. З того часу [PERSON] цим житлом не цікавиться, у ньому не проживає, участі в його утриманні не приймає. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач без поважних причин не проживає у належній їй квартирі більше року, просила визнати останнього таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися. Від представника позивача надійшло письмове клопотання, в якому останній просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин, зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та постанови у справі заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка та перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. Встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Згідно довідки №638 від 04.10.2016 року, яка видана Малиницькох сільською радою у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON] (чоловік); [PERSON] - син; [PERSON] - онук та [PERSON] (родичем власника не являється). Згідно представленої довідки №477 від 10.08.2016 року, яка видана виконавчим комітетом Малиницької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області [PERSON], [INFO], який зареєстрований в [ADDRESS], за вказаною адресою більше двох років не проживає. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у будинку [ADDRESS] понад один рік. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад встановлені строки у вказаному житловому приміщення судом не здобуто та матеріали справи не містять. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, яке розташовано за адресою: [ADDRESS], оскільки останній без поважних причин не проживає у даному будинку понад встановлені законом строки (понад один рік). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

03 листопада позивач звернувся до суду з позовом, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором без номеру, укладеного 30 вересня 2010 року. В судове засідання представник позивача не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю. Зазначив, що відповідно до умов договору, [PERSON]О отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобовязання за фактичне використання кредиту та погашення кредиту не виконала, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 30 вересня 2015 року заборгованість перед банком становить 14287,43 грн. Відповідач в судове засідання двічі не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Встановлено, що між сторонами 30 вересня 2010 року укладено кредитний договір, за яким ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязувався надати грошовий кредит, а [PERSON] повернути отримані в кредит грошові кошти в строки, вказані в договорі та сплатити кредитору проценти нараховані в період всього терміну використання грошових коштів. Свої зобовязання за договором відповідач виконувала неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок чого станом на 30 вересня 2015 року, утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача, становить 14287,43 грн., а саме: заборгованість по кредиту 1736,50 грн.; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом 8614,39 грн.; заборгованість з комісії за користування кредитом та пенею 2780 грн., а також 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 656,54 грн. штрафу (процентної складової). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини. Таким чином, з відповідача підлягає примусовому стягненню сума боргу, що становить 14287,43 грн. Розмір заборгованості, визначений позивачем, позичальником \~не спростований. Крім того, суд стягує з відповідача документально підтверджені 1218 гривень судового збору, повязаних із сплатою при поданні позовної заяви, на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

03 лютого 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦСу по м. Черкаси Черкаського МУЮ Черкаської області за актовим записом № 113, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.02.2007 року. Після одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Спору про місце проживання дитини та про поділ спільно нажитого майна на час подачі позову між сторонами не існує. Шлюбні відносини між подружжям припинені з квітня 2017 року, сторони проживають окремо і не спілкуються. Причиною цьому стало те, що подружжя мають різні погляди на сімейне життя, а тому між ними виникали часті сварки та непорозуміння, що призвело до втрати поваги та взаєморозуміння між подружжям і розпаду сім`ї. Сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, а тому вважаючи, що примирення неможливе, [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, направивши до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, на позовних вимогах наполягає повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, направивши до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю та просить суд розглядати справу за її відсутності. Після розірвання шлюбу залишити прізвище, набуте у шлюбі - [PERSON]. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи згоду сторін, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують, мір до примирення не приймають і обоє на примирення не згідні, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін, оскільки згода подружжя проживати у шлюбі відсутня. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

03 лютого 2007 року було укладено шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище «Кревенко»), [INFO], зареєстрований 03 лютого 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 031664. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.08.2007 серії 1-ЖС № 063974. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилами частини четвертої статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Обставин, що перешкоджають предявленню даного позову, визначених частиною другою зазначеної статті, судом під час розгляду справи не встановлено. Судом, відповідно до ст. 112 СК України, зясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Зважаючи на вказані обставини та письмові заяви сторін, суд визнав недоцільним вжиття заходів щодо примирення подружжя у даній справі. Враховуючи неможливість примирення сторін, та виходячи із закріпленого у статті 24 СК України принципу добровільності шлюбу, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову, та визнає його таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивач, який змінив своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, у заяві від 25.06.2015 зазначив про своє бажання надалі іменуватися цим прізвищем, що є його правом, передбаченим ст. 113 СК України. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви позивачем додано квитанцію від 04.06.2015 № 27, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 243,60 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

03 лютого 2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 29355,54 грн., заборгованність за кредитом - 9402,66 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 16778,81 грн, заборгованість за пенею та комісією -1300,00 грн, а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1374,07 грн., всього загальна сума забогованості склала 29355,54 гривень. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 лютого 2011 року в розмірі 29355,54 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день розгляду справи сповіщений, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за його відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 03 лютого 2011 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 29355,54 грн., заборгованність за кредитом - 9402,66 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 16778,81 грн, заборгованість за пенею та комісією -1300,00 грн, а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1374,07 грн., всього загальна сума заборгованості склала 29355,54 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved