Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

03.07.2017 року позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом , обгрунтовуючи свої вимоги тим , що [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 4,9073 га, [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 4,9073 га., що підтверджується витягами з державного земельного кадастру та довідками про нормативно грошову оцінку вказаних земельних ділянок. Зазначені земельні ділянки обробляє їх син [PERSON]. У 2016 р. ф/г «ЧАП» безпідставно намагалось засіяти земельні ділянки , що самостійно обробляє їх син. 07.06.2017 р. вони звернулися за витягами з ДЗК і виявили , що на зазначені земельні ділянки зареєстровано обмеження , хоча за витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 2014 р. ніяких обмежень не було. Як виявилось, на земельну ділянку , що належить [PERSON], 01.09.2016 р. зареєстровано сервітут у вигляді права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис) ФГ «ЧАП» на строк 99 років , а на земельну ділянку , яка належить [PERSON], зареєстровано оренду з Ф/Г «ЧАП» строком на 25 років. Ніяких договорів емфітевзису та оренди з ФГ «ЧАП» вони не укладали і не мали наміру укладати , так як земельними ділянками користується їх син. Посилаючись на ч.2 ст. 207 , ч.1 ст. 215 , ч.1 ст. 210 , ч.1, ч.5 ст. 216 ЦК України , просили суд визнати недійсним договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( договір емфітевзису ) на земельну ділянку , яка належить [PERSON], кадастровий номер [NUMBER], площею 4,9073 га,, який зареєстровано 01.09.2016 року. Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію сервітуту на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] за ФГ «ЧАП» від 01.09.2016 р. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки , яка належить [PERSON], кадастровий номер [NUMBER], площею 4,9073 га, з Ф/Г «ЧАП» який зареєстровано 01.09.2016 року. Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], за ФГ «ЧАП» від 01.09.2016 року. Стягнути з відповідача на їх користь судові витрати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила , що вона договір емфітевзису з відповідачем не укладала і не підписувала і взагалі не знає , що таке емфітевзис. ЇЇ чоловік - позивач [PERSON] також з відповідачем не укладав і не підписував договір оренди землі. У 2008 р. вона, знаходячись в скрутному матеріальному становищі, надала відповідачу в користування п»ять земельних ділянок , які належали її сім»ї , отримавши від відповідача кошти в сумі , що перевищують 50000 гривень. У 2014 р. її сім»я вирішила обробляти земельні ділянки самостійно. Однак у 2016 р. відповідач став перешкоджати їм у користуванні двома спірними земельними ділянками , посилаючись на спірні договори , які ні нею , ні її чоловіком з відповідачем не укладались і ними не підписувались. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і пояснив ,що спірні договори були укладені з позивачами , про що свідчить їх державна реєстрація. Крім того , позивачка [PERSON] у 2008 р. отримала 36 000 гривень , про що надала відповідну розписку. Відповідно до видаткових касових ордерів від 4 жовтня 2010 р. та від 29 вересня 2010 р., виданих ф/г «ЧАП», [PERSON] було видано дві тисячі гривень , та п»ятнадцять тисяч гривень відповідно. Вислухавши сторони , допитавши позивачку [PERSON] в якості свідка , дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом безспірно установлено , що [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 4,91 га, масив №16, ділянка [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею , [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 4,91 га., масив №16, ділянка [NUMBER] ,для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Як видно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Іскровим О.В., Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», Одеська обл.. зареєстроване право Ф/Г «ЧАП» на користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис) на строк 99 років. Підстава виникнення даного речового права : договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( договір емфітевзису), серія та номер: б/н, виданий 15.07.2015 , видавник : фермерське господарство «ЧАП» та [PERSON] Відповідно до іншої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно цим же державним реєстратором зареєстроване речове право оренди земельної ділянки Ф/Г «ЧАП» на підставі договору оренди землі , серія та номер : б/н , виданий 15.07.2009 , видавник фермерське господарство «ЧАП» та [PERSON] З даних інформаційних довідок вбачається , що предметом договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( договір емфітевзису) є земельна ділянка , власником якої являється [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, НАА 590949, серія та номер : 2270 , виданого 09.09.2010 державним нотаріусом Котюжинською Л.Д., а предметом договору оренди землі- земельна ділянка , власником якої являється [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER], серія та номер : 26829424 , виданого 15.09.2014 , реєстраційною службою Любашівського районного управління юстиції в Одеській області. Як пояснила допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка [PERSON], вона договір емфітевзису з відповідачем не укладала і не підписувала і взагалі не знає , що таке емфітевзис. ЇЇ чоловік позивач [PERSON] також з відповідачем не укладав і не підписував договір оренди землі. У 2008 р. вона, знаходячись в скрутному матеріальному становищі, надала відповідачу в користування п»ять земельних ділянок , які належали її сім»ї , отримавши від відповідача кошти в сумі , що перевищують 50000 гривень. У 2014 р. її сім»я вирішила обробляти надані земельні ділянки самостійно. Однак у 2016 р. відповідач став перешкоджати їм у користуванні двома спірними земельними ділянками , посилаючись на спірні договори , які ні нею , ні її чоловіком з відповідачем не укладались і ними не підписувались. Відповідно до ч. 3 статті 12. ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини , які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представник відповідача на підтвердження укладення спірних договорів посилався на розписку позивачки , відповідно до якої [PERSON] 05.08.08 отримала 36 000 гривень за два акта на землю - [PERSON] , [PERSON] згідно з двохсторонньою домовленістю , на видатковий касовий ордер від 4 жовтня 2010 р. , у якому зазначено видати [PERSON] в борг ( земля) дві тисячі гривень , та на видатковий касовий ордер від 29 вересня 2010 р. , у якому вказано видати [PERSON] за землю п»ятнадцять тисяч гривень. Проаналізувавши дані документи , надані представником відповідача, суд дійшов висновку , що вони не підтверджують укладання спірних договорів , виходячи з того , що позивачка в якості свідка заявила , що нею та членами її сім»ї у 2008 р. відповідачу були надані в користування п»ять земельних ділянок. Як зазначено у вказаних інформаційних довідках , спірний договір емфітевзису був укладений 15.07.2015 р. , а спірний договір оренди - 15.07.2009. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Представник відповідача не надав суду докази , які б свідчили про те , що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. В судовому засіданні не були надані ні копії , ні оригінали спірних договорів , внаслідок аналізу яких можливо було б зробити висновок про те , що сторони досягли згоди з усіх істотних умов даних договорів. Відсутність договорів представник відповідача пояснив тим , що спірні договори були викрадені і на підтвердження цього надав суду довідку № 43/2 від 23.02.2017 р. старшого слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області Сухого Ю.О.( а.с. - 138). Однак з даної довідки не вбачається , що були викрадені акти приймання - передачі спірних земельних ділянок за спірними договорами. Проте представник відповідача в судовому засіданні як доказ укладання спірних договорів не надав вказані акти. Таким чином , пояснення позивачки [PERSON] про те , що спірні договори позивачами не укладались і не підписувались представником відповідача не спростовані. Суд не погоджується з таким аргументом представника відповідача , що державна реєстрація спірних договорів свідчить про те , що вони були укладені , оскільки якщо стати на таку позицію , то рішення було б ухвалено на припущенні , що є недопустимим. Суд також не погоджується з аргументом представника позивачів адвоката [PERSON] , що якщо неукладений договір зареєстрований , то така реєстрація є підставою для визнання договору недійсним , виходячи зі слідуючого. Відповідно до ч. 1 статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках , встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. За змістом зазначеної норми укладений договір набирає чинності з моменту державної реєстрації, тобто державній реєстрації передує укладення договору, яке відбувається тоді , коли сторони досягають згоди щодо усіх істотних умов договору і, досягнувши такої згоди, підписують дані договори. В ході розгляду даної справи представник позивачів адвокат [PERSON] неодноразово заявляв , що позивачі не укладали і не підписували спірні договори. Такі заяви узгоджуються з поясненням позивачки [PERSON] , яка допитана в якості свідка заявила, що ні вона , ні її чоловік [PERSON] - позивач у справі, не укладали і не підписували спірні договори. З урахуванням наведеного, суд вважає , що позивачі вибрали невірний спосіб захисту своїх інтересів . Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами ( стороною) вимог, які встановлені ст.. 203 ЦК саме на момент здійснення правочину . Не може бути визнаний недійсним правочин , який не вчинено. Тому у позові в частині визнання спірних правочинів недійсними належить відмовити. Оскільки вимога про скасування державної реєстрації відповідних речових прав є похідною від вимоги про визнання правочинів недійсними , то така вимога не підлягає задоволенню. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed