Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

04.05.2016 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 16.06.2016 року уточнив та просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON], що відкрилась після смерті [PERSON], померлої 09.10.2003 року та визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом, право власності на земельну частку (пай) у КСП «ім. Леніна» на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області розміром 4,33 в умовних кадастрових гектарах, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] належить земельна частка (пай) у КСП «ім. Леніна» на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 4,33 га в умовних кадастрових гектарах. 27.07.2000 року [PERSON] залишила заповіт, згідно з умовами якого все своє майно заповіла [PERSON] 09.10.2003 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з земельної частки (пай) у КСП «ім. Леніна» на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області розміром 4,33 в умовних кадастрових гектарах. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено, у звязку із тим, що відсутні документи щодо наявності спадкового майна. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна частка (пай) у КСП ім. Леніна на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області розміром 4,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.09.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 419333, повторно виданого 06.05.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 09.10.2003 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна частка (пай) у КСП ім. Леніна на території Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області розміром 4,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Кирничанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 27.07.2000 року, [PERSON] заповіла усе її майно, яке буде належати їй, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось [PERSON]. Осіб, які мають право на обовязкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] на час відкриття спадщини мешкав разом зі спадкодавцем [PERSON], за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кирнички, вул. Калініна, 50, здійснював за нею догляд та після її смерті доглядав за будинком та обробляв земельну ділянку, що підтверджується показаннями, допитаних в якості свідків [PERSON] та [PERSON], тобто [PERSON] вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса [PERSON] від 20.08.2015 року за № 02-14/466 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відсутні документи щодо наявності спадкового майна. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved