Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

03.02.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 124610130 від 21.05.2018 року він являється власником житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . В 2017 році у вказаному будинковолодінні був зареєстрований [PERSON] . Зазначає, що відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований в [ADDRESS] , однак більше року фактично не проживає за вказаною адресою, даний факт підтверджується довідкою сільської ради та актом обстеження матеріально-побутових умов. Підтримуючи вищевикладене, просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Також просить стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 124610130 від 21.05.2018 року, номер запису про право власності № 26234143. Згідно довідки № 1594 від 11.11.2019 року виданої виконкомом Зарожанської сільської ради вбачається, що [PERSON] , 1983 року народження, згідно запису по господарської книги № 2, особового рахунку № [NUMBER] , дійсно зареєстрований в [ADDRESS] , але згідно даних із акту обстеження більше року не проживає. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов № 109 від 11.11.2019 року [PERSON] , 1956 року народження, за адресою: [ADDRESS] встановлено склад сім`ї: в даному по господарському номері зареєстровані: [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] , 1983 року народження. В господарстві, яке йому належить зареєстрований колишній зять: [PERSON] , 1983 року народження, але більше одного року за вказаною адресою не проживає. Житлові умови задовільні, житлова площа - 46,30 кв.м. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також, у відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду. На підставі викладеного, та

Outcome: approved