Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

03.09.2018 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON]. Вказаний позов обгрунтовувався тим, що вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 11.09.2014 року відповідача [PERSON] було засуджено за ст. 286 ч. 2, ст. 135 ч. 1 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки, оскільки він 24.05.2014 року приблизно о 02 год. ночі, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керував автомобілем [NUMBER] в селі Середи Ємільчинського району, порушив правила дорожнього руху, вчинив наїзд на пішохода [PERSON] доньку позивача, яка рухалась попереду в попутному напрямку по краю проїзної частини, ведщучи в руках велосипед. Внаслідок наїзду донька позивача отримала тяжкі тілесні ушкодження та померла на місці ДТП. [PERSON] не надав потерпілій допомоги. Чоловік позивача-батько загиблої [PERSON], який був залучений до участі у справі в якості потерпілого, заявив цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який був задоволений судом частково. З засудженого [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто витрати на поховання в сумі 7824 та моральну шкоду в сумі 150000 грн. Апеляційний суд Житомирської області своєю ухвалою від 02.12.2014 року вирок суду змінив та збільшив розмір моральної шкоди до 200000 грн. Не зважаючи на викладене відповідач не сплатив жодної копійки. Рішенням Баранівського районного суду від 28.04.2015 року батька дітей- онуків позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] було позбавлено батьківських прав щодо цих дітей, а позивача по даній справі призначено їх опікуном та стягнено на її користь аліменти в розмірі 400 грн. на кожну дитину. До народження сина [PERSON], який народився 02.12.2010 року, донька позивача працювала та мала заробіток в сумі 3000 грн., затим після народження сина вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Ще до народження меншого сина [PERSON], який народився 21.06.2013 року, син [PERSON] не досяг трирічного віку, а тому вона у 2011-2013 роках отримувала дохід у вигляді соціальної допомоги, яка складалась із допомоги, повязаної з народженням дитини, допомоги по догляду за дитиною та допомоги, повязаної з малозабезпеченістю сімї. Після досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто з 21.06.2016 року вона мала намір приступити до роботи та отримувати заробітну плату в розмірі не менше 3000 грн, а тому На кожного із дітей дохід мав складати 750 грн. з врахуванням тієї обставини, що ? частина цього доходу в розмірі 750 грн. припадала на саму матір (3000:4=750 грн). Однак, позивач розмір відшкодування визначає, виходячи з прожиткового мінімума на дітей відповідного віку, і 50 % такого прожиткового мінімуму на час подання позову до суду, а саме: на [PERSON], якому 11 років, [PERSON], якому 6 років складає 972 грн., [PERSON], якому 5 років- 779 грн. З огляду на викладене позивач вирішила звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, при цьому, її представник через канцелярію суду подала заяву згідно якої наполягала на задоволенні позову, справу просила розглядати без її участі та участі позивача. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про визнання позову, справу просив розглядати без його участі. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2\~ст. 247 ЦПК України. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, що відповідає приписам ч. 2ст. 200\~ЦПК України. Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 11.09.2014 рокуДанильчука [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 135 ч. 1, 286 ч.2 КК України та призначено покарання:за ст. 135 ч. 1, ст. 286 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 70 КК України у виді 5 (пяти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки (а.с. 11-14). У мотивувальній частині вироку зазначено, що 24.05.2014 року приблизно о 02 годині [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21043 з державними номерними знаками АМ 6714 АВ скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка рухалася попереду в попутному напрямку по краю проїзної частини ведучи в руках велосипед. Внаслідок даного ДТП пішохід [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження від яких загинула на місці події. (а.с. 11). Згідно свідоцтв про народження серії 1-ТП №031981, серії 1-ТП №134591, серії 1-ТП №195394 [PERSON] зазначена матірю: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які на момент подання позову не досягли повноліття (а.с. 6-8). Згідно рішення Баранівського районного суду від 28.04.2018 року опікуном [PERSON], [PERSON], [PERSON] призначено [PERSON] (а.с. 15,16). Згідно\~ст.3 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно дозаконів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. \~За змістом абзаца 1 частини першої та частини другої сттаті 1200\~ЦК України\~у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до дсягнення нею вісімнадцяти років; чоловікові, дружині, батькам, які досягли пенсійного віку, встановленого законом - довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми померлого - до досягнення ними чотирнадцяти років. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, у разі смерті потерпілого, право на відшкодування шкоди має, зокрема, дитина до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років), а також другий із подружжя, незалежно від віку і працездатності, якщо він не працює і здійснює догляд за дітьми померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років. Матеріалами справи підтверджується, що на утриманні [PERSON] було троє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 6-8). \~Таким чином, з огляду на викладене, зважаючи на той факт, що відповідач заявлений позов визнав, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved