Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

03 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому після уточнення просив визнати іпотечний договір № 826/4-27/20/6-053 від 02.06.2006 року недійсним, судові витрати покласти на відповідачів солідарно. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у 2006 році йому було 10 років і він проживав сумісно зі своєю матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира належала [PERSON] на праві власності, при цьому у [PERSON] було право користування даною квартирою. У 2006 році [PERSON] звернулась до Опікунської ради при виконкому Комінтернівської районної ради в м. Харкові з заявою про надання дозволу на продаж квартири за адресою: [ADDRESS] та придбання на своє імя квартири за адресою:м. Харків, [ADDRESS]. Опікунською радою була надана згода на вказані дії, при цьому [PERSON] зобовязано зареєструвати [PERSON] за фактичним місцем проживання за адресою: [INFO] в строк до 22.06.2006 року. Рішення прийнято Опікунською радою 10.05.2006 року (протокол № 5). 02.06.2006 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS]. В цей період позивач зі своєю матірю проживав у вказаній квартирі. У цей же день між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 826/1-27/20/6-038 від 02.06.2006 року та іпотечний договір № 826/4-27/20/6-053 від 02.06.2015 року. За іпотечним договором [PERSON] передала ПАТ «Укрсоцбанк» в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS]. Вважає, що договором іпотеки порушені його права як малолітньої особи. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано недійсним іпотечний договір № 826/4-27/20/6-053 від 02.06.2006 року. Стягнено в рівних частках з ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору. Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні вимог [PERSON] відмовити за необґрунтованістю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилалось на неповне зясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з положень статей 203, 215, 405, статті 56 ЖК України, Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Закону України «Про охорону дитинства», з урахуванням розяснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» та вважав, що при укладенні іпотечного договору від 02.06.2006 року порушено права неповнолітнього [PERSON] щодо користування житлом, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна. Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до довідки Дільниці № 21 КП «Жилкомсервіс» від 14.08.2015 року місце проживання [PERSON], [INFO] з 22.05.2002 року по 24.05.2006 року було зареєстровано за адресою : [INFO] ( а.с. 101). Згідно з паспортом серії № МТ 267185 на імя [PERSON], [INFO], місцем його реєстрації з 16.1.2008 року є квартира [ADDRESS], а з 07 квітня 2015 року квартира № 109 будинку № 49А по пр.. Гагаріна в м.Харкові (зворот а.с.103). 10 травня 2006 року на засіданні Опікунської ради при виконкомі Комінтернвіської районної ради у м. Харкові розглянуто заяву [PERSON] щодо можливості продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] власником якої є вона та її батько [PERSON] та купівлі тільки на своє імя трикімнатної квартири за адресою: м. Харків, пр.Гагаріна, 49А. [PERSON] було зобовязано зареєструвати [PERSON] за фактичним місцем проживання за адресою: [INFO], терміном до 22.06.2006 року ( а.с. 9). 31 травня 2006 року між [PERSON], [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) Л.В. та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири № 108, що знаходиться: м. Харків, вул. Зернова, у будинку № 53 , житловою площею 17,4 кв.м., загальною площею 30,5 кв.м., яка належала продавцям на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.02.2002 року ( а.с. 90). Отже, при продажі зазначеної квартири, позивач не мав на неї права власності. 02 червня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ « Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 826/1-27/20/6-038, згідно з яким останній було видано кредит у сумі 36\~550 доларів США на купівлю трикімнатної квартири загальною площею 68,1 кв.м за адресою: [ADDRESS]. 02 червня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбано трикімнатну квартиру № 109 ( а. с. 4). В забезпечення виконання зобовязання [PERSON] на підставі укладеного 02 червня 2006 року Іпотечного договору № 826/4-27/20/6-053 передала придбану за кредитні кошти квартиру в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк». Звертаючись до суду із позовом [PERSON] зазначив, що підставами його звернення є порушення його права на користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка була передана в іпотеку 02 червня 2006 року при укладанні його матірю з АКБ СР «Укрсоцбанк» Іпотечного договору № 826/4-27/20/6-053, а тому є підстави для визнання зазначеного договору недійсним. Щодо обґрунтування недійсності Іпотечного договору, позивач посилався на невідповідність пункту 2.1.4 вказаного договору положенням статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та рішенню Опікунської ради при виконкомі Комінтернвіської районної ради у м. Харкові від 10 травня 2006 року . Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотеко держателя, згідно з яком іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленого цим Законом. В частині 1 статті 9 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Враховуючи зазначені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що ті обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, не є підставами для їх задоволення, оскільки вважає, що Іпотечним договором № 826/4-27/20/6-053 від 02 червня 2006 року права [PERSON] на користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] не порушені, а тому визнавати зазначений договір недійсним у апеляційного суду підстав не має. Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовляє [PERSON] у задоволенні позовних вимог з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 309 ЦПК України. Відповідно до статті 88 ЦПК України, апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами та стягує з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 535,92 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved