Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

03 серпня 2017 року позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі ПАТ КБ «Приватбанк») в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 02 грудня 2011 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 5500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. Відповідач [PERSON] надав свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. Відповідач [PERSON] не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином, зобовязання за вказаним договором не виконав, у звязку з чим, станом на 30 червня 2017 року має заборгованість у сумі 47888,40 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 4257,95 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 37524,31 гривень, заборгованості за пенею та комісією в сумі 3349,55 гривень, а також штрафу (фіксована частина) у сумі 500 гривень, та штрафу (процентна складова) у сумі 2256,59 гривень. На підставі викладеного, посилаючись на норми законодавства, просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 47888,40 гривень за кредитним договором без номеру від 02 грудня 2011 року та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1600 гривень 00 копійок. У відкрите судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], яка діє на підставі довіреності, не з'явилася, надавши заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, проте таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02 грудня 2011 року [PERSON], ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» (підписав Анкету позичальника, на підставі якої отримав кредит в розмірі 5500, 00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Відповідач [PERSON] надав свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ч. 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. В сенсі п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 625 цього кодексу передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При цьому ст. 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) Ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Умови погашення кредиту відповідачем [PERSON] належним чином не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість, що станом на 30 червня 2017 року становить 47888,40 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 4257,95 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 37524,31 гривень, заборгованості за пенею та комісією в сумі 3349,55 гривень, а також штрафу (фіксована частина) у сумі 500 гривень, та штрафу (процентна складова) у сумі 2256,59 гривень. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в статті 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч. 1 цього Розпорядження м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом», район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Маріуполь Маріупольської міської ради. Згідно даних Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 09 серпня 2017 року, [PERSON], [INFO], був зареєстрований з 15.09.2004 року по 01.08.2016 року за адресою: [ADDRESS], на даний час імовірно зареєстрований за адресою: [INFO]. Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки на теперішній час м. Маріуполь згідно затвердженого переліку є територією, де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача [PERSON] і звільняє його від обов'язку по оплаті штрафів на користь ПАТ «Приват Банк», з урахуванням положень ст.5 ЦК України та ст. 58 Конституції України, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що на даний час відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою, яка знаходиться поза межами території, на якій проводиться антитерористична операція, а останнім відомим місцем реєстрації [PERSON] є місто Маріуполь. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення з відповідача [PERSON] штрафів у розмірі 500 гривень та 2256,59 гривень не підлягають задоволенню. При цьому, позивачем були заявлені вимоги про стягнення «пені та комісії в розмірі 3349,55 гривень», проте, виходячи із тарифів та самого розрахунку заборгованості (колонки № 13 та 14) вбачається, що ця сума розрахована саме як заборгованість за комісією, а тому підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи той факт, що суду не було надано доказів щодо належного виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, то суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню за виключенням нарахованих штрафів, як процентної складової, так і його фіксованої частини, внаслідок чого з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 4257,95 гривень, сума заборгованості за процентами 37524, 31 гривень, заборгованість за комісією 3349,55 гривень, а всього 45 131,81 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, суд також стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1600,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial