Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

02.09.2015 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області поштою надійшла дана позовна заява подана від імені позивача [PERSON] його уповноваженим представником, в якій він просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 09 квітня 2014 року та після збільшення позовних вимог 17.12.2015, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3202257 гривень 23 копійки. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 9 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким він передав, а відповідач прийняла грошові кошти у сумі 44000 доларів США та 58000 євро, які відповідач зобовязався повернути до 01 жовтня 2014 року, а також сплачувати 2% в місяць за користування вказаними коштами. Однак на момент складання позовної заяви та збільшення розміру позовних вимог, відповідач кошти не повернув, а проценти сплачував нерегулярно та в меншому розмірі, та згідно з розрахунком станом на 17.12.2015 року має заборгованість про процентах в сумі 14298,71 долар США, з урахуванням фактично сплачених 3500 доларів США, та в сумі 23461,94 євро (а.с.1-2,40). В судове засідання сторони не зявились. Від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглянути за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, заперечень проти позову, а також заяви про розгляд справи у його відсутність, не подав. Відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09 квітня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена розписка про отримання коштів в сумі 44000 доларів США та 58000 євро, які він зобовязався повернути до 1 жовтня 2014 року, одночасно зобовязавшись сплачувати щомісячно відсотки в сумі 880 доларів США та 1160 євро до 9 числа кожного місяця, що становить 2% від зазначеної суми позики (а.с.3). Оригінал зазначеної розписки знаходиться у представника позивача, який зявлявся у судові засідання 25.11.2015 та 17.12.2015. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з твердженнями позивача, відповідач не виконав належним чином зобовязання щодо повернення позики та сплати процентів від суми позики, будь-яких доказів, які б спростовували ці твердження суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Про це свідчить також та обставина, що оригінал розписки знаходиться у кредитора. За змістом ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до вимог ст.524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно з частинами першою, другою ст. 533 ЦК України\~грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, вираження у договорі грошового зобовязання в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що суму боргу за договором позики слід визначати за вказаним в позовній заяві офіційним курсом долара США та євро, визначеного НБУ станом на день складання позовної заяви 28 серпня 2015 року, який становив 2131,7065 гривень за 100 доларів США та 2405,4176 гривень за 100 євро, враховуючи що вказаний курс валют є меншим за офіційний курс НБУ на дату ухвалення рішення у справі. При цьому суд також враховує, що будь-яких належних доказів на підтвердження здійснених відповідачем виплат за договором позики суд надано не було, в звязку з цим суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та виходячи з доводів позивача щодо отриманих ним коштів в рахунок сплати відсотків за договором позики, вважає, що ці доводи жодними належним доказом не спростовані. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що правильність розрахунків процентів за користування позикою та суми заборгованості не викликає сумнівів, а саме: (44000 доларів США (сума позики) + 17798,71 доларів США (відсотки за користування позикою в доларах США в розмірі 2% від суми позики щомісячно за період з 09.04.2014 до 16.12.2015 включно, тобто 20 місяців та 7 днів ) - 3500 доларів США (сплачені відсотки)) х 21,317065 (офіційний курс долара США по відношенню до гривні) + ( 58000 євро (сума позики в євро) + 23461,94 євро (відсотки за користування позикою в євро в розмірі 2% від суми позики щомісячно за період з 09.04.2014 до 16.12.2015 включно, тобто 20 місяців та 7 днів)) х 24,054176 (офіційний курс євро по відношенню до гривні)=3202257,23 гривні. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості, а також доків, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України документально підтверджені понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3654 гривні підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved