Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

03 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Верхньодніпровської міської ради, третя особа: третя державна нотаріальна контора м. Дніпродзержинська, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після її смерті залишилось майно, яке складається з домоволодіння по [ADDRESS]. 04.06.2013р. він звернувся до третьої державної нотаріальної контори м. Дніпродзержинська з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документа. У зв»язку з тим, що право власності не було зареєстровано належним чином, він не має можливості оформити спадщину, на підставі чого позивач просить визнати в порядку спадкування за законом за ним, [PERSON] право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 69.7 кв.м., та господарські споруди на земельній ділянці площею 405 кв.м. по фактичному користуванню. В судове засідання позивач з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду листа в якому вказував, що проти задоволення позову не заперечує та просить розглянути справу за його відсутністю (а.с. 24). Третя особа - в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Типового договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 09 лютого 1977 року, гр.. [PERSON] надана земельна ділянка на праві безстрокового користування в [ADDRESS], площею 405 кв.м. для будівництва жилого будинку (а.с. 11-12). Право власності на новозбудований будинок зареєстровано за [PERSON] та записано в Реєстрову книгу під №36, інвентарна справа №2691, про що свідчить реєстрова запис на Типовому договорі (зворотна сторінка а.с. 12). Відповідно до Свідоцтва про право власності від 05 березня 1996р. ? частини будинку [ADDRESS], який розташований на земельної ділянки площею 405 кв.м. (по фактичному користуванню) належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Свідоцтво видане завідуючою Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Комаровою І.В. та зареєстровано в реєстрі за №1-376 (а.с.15). Згідно Договору дарування від 05 березня 1996р., гр. [PERSON]. подарував гр. [PERSON] ? частину жилого будинку [ADDRESS], який розташований на земельної ділянки площею 405 кв.м. (по фактичному користуванню) Договір дарування посвідчений завідуючою Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Комаровою І.В. та зареєстровано в реєстрі за №1-381 (а.с. 13-14). Свідоцтво про право власності від 05 березня 1996р. та Договір дарування від 05 березня 1996р., зареєстровані у МП «Конкурент», по що свідчить Реєстровий напис на зазначених документах. На спірні правовідносини розповсюджуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України (ред. 1969р.) та Цивільний кодекс Української РСР (ред. 1963р.) в частині виникнення права власності на спірне домоволодіння у спадкодавця - [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 22, 27, 28 КпБШ України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя може укладати між собою всі дозволені законом майнові угоди. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно зі ст.ст. 128, 227, 243, 244 Цивільного кодексу Української РСР (ред. 1963р.), за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Таким чином, спадкодавець - [PERSON] набула право власності в цілому на жилий будинок [ADDRESS], який розташований на земельної ділянки площею 405 кв.м. (по фактичному користуванню), в порядку та на підставах, передбачених діючим на той час законодавством. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 08 січня 2013 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 8). За життя [PERSON] заповіт не складала. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із жилого будинку [ADDRESS], який розташований на земельної ділянки площею 405 кв.м.. Відповідно до відомостей Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, після померлої [INFO] [PERSON], заяву про прийняття спадщини подав син померлої - [PERSON]. 21.06.2013 року до нотаріальної контори надійшли заяви про відмову від спадщини на користь [PERSON] від: [PERSON] - матері померлої; [PERSON], чоловіка померлої; [PERSON], сина померлої (а.с. 22). Позивач є сином спадкодавця - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 08.04.1974р. Бородаївською с/р Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 27). 26 листопада 2014 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 листопада 2014 року, державний нотаріус Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з тим, що позивачем не надано документів, підтверджуючих право власності на спірне домоволодіння за померлою, які були зареєстровані згідно чинного законодавства (а.с. 9). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (чч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.. Статтями 1268, 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, а також те що, спадкодавець - [PERSON] набула право власності на спірний будинок, відповідно до діючого на той час законодавства, та на день смерті була єдиним власником вказаного домоволодіння, а само по собі відсутність реєстрації правовстановлюючих документів в КП «Верхньодніпровському БТІ», за приписами Цивільного кодексу Української РСР (ред. 1963р.) не пов'язана з виникненням або припиненням права власності у спадкодавця; позивач є сином [PERSON], тобто відносяться до спадкоємців за законом першої черги; інші спадкоємці відмовилися від спадщини на користь позивача, то позовні про визнання права власності на будинок [ADDRESS], який розташований на земельної ділянки площею 405 кв.м., який залишився після смерті - [PERSON], померлої [INFO] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 711 (сімсот одинадцять) грн. 02 коп.

Outcome: approved