Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

04.06.2014 позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 30.10.2013 між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідача 143 362,44 грн., а відповідач зобов'язався повернути вказані грошові кошти згідно графіку визначеному п. 3.1 договору, але не пізніше 30.01.2014. Також на підтвердження укладення договору відповідач надав відповідну розписку. Обов'язок повернути кошти відповідач належним чином не виконав, зокрема з позичених 143362,44 грн. повернув лише частину, а саме, 14579,23 грн. На письмову вимогу позивача відповідач свого обов'язку в повній мірі не виконав. З наведених підстав позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача суму позики, що складає 128 783,21 грн., суму компенсації за неповернену частину боргу внаслідок інфляції та девальвації гривні в розмірі 87665,39 грн., неустойку в розмірі 60000,00 грн. та суму судового збору в розмірі 2764,49 грн. В судове засідання позивач не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представником позивача подано суду заяву, в якій останній просить розглядати справу за у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Враховуючи положення ст.ст. 169, 224 ЦПК України, а також те, що представник позивача згідно поданої заяви не заперечує проти вирішення справи у заочному порядку, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення. У зв'язку з тим, що розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.10.2013 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідача 143362,44 грн., а відповідач зобов'язався повернути вказані грошові кошти згідно графіку визначеному п. 3.1 договору, але не пізніше 30.01.2014. Також на підтвердження умов договору відповідачем [PERSON] видано розписку, копія якої долучена позивачем до позовної заяви. Відповідач відповідно до узгодженого п. 3.1 договору позики графіку здійснив платіж в рахунок сплати боргу в загальній сумі 14579,23 грн. Таким чином, загальна сума боргу відповідача [PERSON] перед позивачем становить 128783,21 грн. Договірні відносини, що склалися між сторонами, регулюються параграфом 1 глави 71 ЦК України. Як визначено частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини другої статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Водночас стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 1050 ЦК визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 16 ЦК України, у разі порушення цивільного права, особа має право на його захист шляхом примусового виконання обов'язку в натурі. Частина друга статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 3.3 договору позики від 30.10.2013 передбачено, що крім суми позики, позичальник компенсує позикодавцю знецінення суми позики внаслідок інфляції та девальвації гривні. Як вбачається з наведеного позивачем розрахунку розмірі втрат від інфляції та девальвації гривні складає 87665,39 грн. Також п. 4.2 передбачена відповідальність позичальника за несвоєчасне повернення позики у виді неустойки у розмірі 660 дол. США за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Відповідно до п. 4.2 договору позивачем розраховано пеню за 265 днів прострочки в сумі 174900,00 дол. США, з яких позивач просить стягнути 60000,00 грн. Виходячи із вищевикладеного, беручи до уваги факт невиконання відповідачем обов'язку повернути позивачу позичені грошові кошти, суд знаходить вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 128783,21 грн., втрат від інфляції та девальвації гривні у розмірі 87665,39 грн., 60000,00 грн. неустойки - законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення позову. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесенні нею судові витрати на оплату судового збору у розмірі 2764,49 грн.

Outcome: approved