Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

04.07.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON], [INFO] зв'язку з невиконанням ним своїх батьківських обов'язків. Позов мотивує тим, що відповідач як батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання доньки протягом тривалого часу, матеріальної участі в її утриманні не бере, не створює умов для отримання нею освіти в зв'язку з чим просить позбавити останнього батьківських обов'язків щодо доньки [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Вказали, що з моменту розірвання шлюбу відповідач, як батько, не приймає участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям, не виявляє бажання спілкуватись з нею та приймати участь в її вихованні, самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та її утримання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що не заперечує проти заявленого позову, оскільки факти викладені позивачем відповідають дійсності. Представник третьої особи будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи до суду не з'явився. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, згідно даних свідоцтва про народження від 29.12.2003 р. серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Рівне, [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с.14). Відповідно до даних свідоцтва про розірвання шлюбу від 02.12.2010 року серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11). Згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25.06.2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до довідки Печерського районного відділу ДВС служби міста Києва від 27.06.2018 року №17327004/4 відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на користь позивача на суму 204281 грн. 03 коп. за період з січня 2011 року по травень 2018 року (а.с.16-17). Згідно висновку органу опіки і піклування Ірпінської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 02.07.2018 року №139/4 встановлено, що після розірвання шлюбу з [PERSON] відповідач не піклувався про доньку, не приймав участі у її вихованні, не надавав матеріальної допомоги на її утримання. Під час засідання органу опіки та піклування Ірпінської міської ради була присутня неповнолітня [PERSON], яка підтвердила, що батько не цікавиться її життям та жодної участі у її вихованні не приймає. Вона не заперечує проти позбавлення батьківських прав. Отже, вказані факти свідчать про те, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Надаючи правову оцінку вказаним відносинам суд враховує наступне. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 27 Конвенції батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 N 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, судом встановлено та підтверджено показами позивача та відповідача, що відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування доньки, не спілкується з нею, що є необхідним для її нормального самоусвідомлення, не надає доньці необхідного доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, доводять факт ухилення відповідача від виховання доньки. Така поведінка відповідача щодо доньки фактично є усвідомленим нехтуванням батьківськими обов'язками. В судовому засіданні встановлено що перешкод для спілкування відповідача з донькою не було. Відповідач не виявляв бажання бачитися з нею, дбати про її духовний і фізичний розвиток. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати у розмірі 704 гривні 80 коп.

Outcome: approved