Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

03 січня 2018 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 5-6). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 09.01.2018 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу семиденний строк для виправлення зазначених в ухвалі недоліків (а.с. 16). 11 січня 2018 року до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням з усунутими недоліками, в якій позивач вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування від 17 липня 2015 року. У зазначеній квартирі зареєстрована за місцем проживання колишня невістка позивача [PERSON], [INFO]. З кінця вересня 2017 року відповідач у вищезазначеній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, її особистих речей у квартирі немає і взагалі вона квартирою не цікавиться. Добровільно з реєстрації за місцем проживання відповідач не знімається чим порушує її права як власника, тому позивач звернулася до суду з цим позовом за захистом своїх прав. Просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 25 у будинку № 20 по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 18.01.2018 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 25). У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, пояснила суду, що відповідач є її колишньою невісткою. Відповідач не є власником або співвласником квартири та не є членом її сімї. З кінця вересня 2017 року відповідач не проживає у вказаній квартирі та не знімається з реєстраційного обліку, чим перешкоджає їй здійснювати своє право власності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причин неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, заперечень на позов не надала. Відповідачу було надіслано виклик в судове засідання за адресою, відповідно відомостей загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області, який було повернуту на адресу суду з позначкою «через не запит» (а.с. 29-39). Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до ч.1 ст.131 УПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без його участі та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили в судовому засіданні ,що вони є друзями сина позивача [PERSON] , часто бувають в гостях у позивача .Відповідач не проживає в [INFO] з кінця літа-початку осіні 2017 року,речей її в квартирі немає. Суд, заслухавши позивача, свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (копія договору дарування - а.с. 9-10, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності а.с. 11). [PERSON], син позивача, знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕД № 150488 розірвано 10.10.2017 (а.с. 13). Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області № 6459 від 28.12.2017 у квартирі [ADDRESS] зареєстрована: [PERSON] - як колишня невістка власника (а.с. 12). З акту про встановлення фактичного місця проживання осіб за адресою: [ADDRESS], від 29.12.2017, вбачається, що колишня невістка власника квартири, [PERSON], [INFO], з кінця вересня 2017 року по теперішній час за вказаною адресою фактично не проживає (а.с. 14). Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні не доведено доказами, що відповідач має речові права на чуже майно - квартиру належну позивачу на праві власності. Законом, договором чи іншим актом не встановлювалося право зазначеної особи на користування спірною квартирою і не визначений обовязок позивача надати у користування відповідачу жиле приміщення (ст.ст. 401, 402 ЦК України). При цьому, суд визнає встановленим той факт, що позивач, з одного боку, та відповідач, з другого боку, - не є членами однієї сімї, спільно не проживали і спільного господарства не вели. Це означає, що відповідач не є ні теперішнім, ні колишнім членом сімї власника житла і на сімейних підставах не набула права користування житлом позивача. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямобґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 гривні.

Outcome: approved