Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

04.07.2019 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09.12.2013 в розмірі 12376,76 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 09.12.2013 [PERSON] отримала кредит у розмірі 3688,9 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 18% на рік на суму залишку заборгованості. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків у строки встановлені договором не виконує, внаслідок чого станом на 19.06.2019 утворилася заборгованість у розмірі 12376,76 грн, яка включає: 2860,42 грн - заборгованість за тілом кредиту 2637,77 грн відсотки, 6399,32 грн - пеня та комісія за прострочене зобов`язання; 497,25 грн - штраф. Відзив на позовну заяву не надходив. Ухвалою суду від 19.09.2019 у справі відкрито спрощене провадження. 11.09.2020 судом постановлено заочне рішення. За заявою відповідачки, ухвалою суду від 29.07.2020 заочне рішення від 11.09.2019 скасовано, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання сторони не з`явился. Представник відповідача, адвокат Гуменюк О.В. просить справу слухати за його відсутності, у письмовій заяві вказав, що позовні вимоги не визнає, Умови та правила надання банківських послуг не підписувала довірителька, не надано первинні документи на підтвердження боргу, відсотки та пеня обраховані після закінчення строку дії договору, штраф та пеня є одним видом відповідальності, що унеможливлює їх одночасне нарахування та стягнення, просить застосувати строки позовної давності. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено,\~що 09.12.2013\~ [PERSON] \~та ПАТ\~КБ «ПРИВАТБАНК»\~правонаступником якого\~є Акціонерне\~товариство комерційний\~банк «ПРИВАТБАНК»\~(а.с.\~35-39)\~уклали Генеральну\~угоду про\~реструктуризацію заборгованості\~та приєднання\~до Умов\~і правил\~надання продукту\~кредитних карт\~ за\~умовами якої\~ [PERSON] \~отримала кредит\~у розмірі\~ 3688,9\~грн у\~вигляді встановленого\~кредитного ліміту\~на платіжну\~картку,\~зі сплатою\~18%\~за користування\~грошовими коштами\~та поверненням\~боргу щомісячно,\~рівними частками\~в \~строк до 31.12.2015 року. Умови і правила надання банківських послуг є невід`ємною частиною договору ( а.с. 8). Відповідно до частини першої статті 626, статей 627 та 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України). Статтями 526 та 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно із частинами першою, другою\~статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки Умови та правила не містять підпису відповідачки, не можна вважати, що долученими до позовної заяви умовами та правилами надання банківських послуг регулюються правовідносини щодо укладеного між сторонами кредитного договору відповідно до генеральної угоди від 09.12.2019. Відповідно до п.2.2. Генеральної угоди за порушення строків виплати боргу більш ніж на 21 день, позичальник сплачує штраф в розмірі 486,54 грн ( а.с. 8). Положеннями пунктів 2.1.1.12.6.1, у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн клієнт сплачує Банку пеню ( а.с. 30, зворот). З розрахунку заборгованості (а.с.5) та довідки про рух коштів ( а.с. 91-96), вбачається, що відповідачка, починаючи з липня 2014 року не вносила у встановленому договором розмірі кошти на погашення боргу по кредиту та станом на 19.06.2019 утворилася заборгованість в розмірі 12376,76, що включає: 2860,42 грн - заборгованість за тілом кредиту 2637,77 грн відсотки, 6399,32 грн пеня за прострочене зобов`язання; 497,25 грн - штраф. Суд погоджується із доводами представника відповідача про відсутність підстав нарахування банком відсотків та пені за межами строку кредитування, тобто після 31.12.2015. Правові висновки щодо вказаного вище висновку суду викладені у Постанові Великої Палати ВС у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та у Постанові Великої Палати ВС у постанові від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц. Таким чином суд відмовляє за безпідставністю у задоволені позову про стягнення з [PERSON] боргу за відсотками у розмірі 1782,05 грн ( 2637,77 грн 855,72 грн) та пенею, в розмірі 4691,81 грн ( 6399,32 грн 1708,51 грн), а всього в боргу розмірі 6472,86 грн. У стягненні решти суми боргу за кредитом суд відмовляє за спливом строків позовної давності, з таких підстав. Як вбачається із довідки про рух коштів, останній платіж на погашення боргу [PERSON] внесено 11 липня 2014 року. Відповідно до\~статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Статтею 257\~ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята\~статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 259 ЦК України). Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами\~ЦК України\~мають різний зміст. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати\~з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта\~статті 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у\~статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, \~\~\~повернення кредиту та сплату відсотків відповідачка мала здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 1 до 25 числа кожного місяця кошти у сумі 184,59 грн (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Згідно зі\~статтею 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою\~статті 267 ЦК України\~особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності ( правовий висновок Великої Палати Верховного суду у справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року). У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта\~статті 267 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 260 ЦК України\~позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253 - 255 цього Кодексу. За приписами\~статті 253 цього ж Кодексу\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою\~статті 254 ЦК України\~строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті\~256,\~257 ЦК України). Як встановлено судом, борг за кредитом відповідачка мала б вносити щомісячно платежами по 184, 59 грн, в період з 09.12.2013 до 31.12.2015, та остаточно погасити борг 31.12.2015. Таким чином загальна позовна давність тривалістю у три роки починає перебіг щодо окремих платежів, з дня прострочення відповідного платежу та за всієї суми кредиту, після 31.12.2015, тобто повернення остаточно боргу. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що \~позовна давність у даному спорі щодо суми всього боргу сплила 01.01.2019. В свою чергу, АТ КБ «Приватбанк» до суду з позовом звернулося 04.07.2019, тобто після спливу позовної давності. \~Згідно з частинами четвертою та п`ятою\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представником відповідачки подано заяву про застосування позовної давності. Тому, враховуючи, що позов про стягнення боргу, нарахованого позивачем у межах строку дії договору, подано банком після спливу строку позовної давності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення решти боргу через пропуск позивачем строку позовної давності. Згідно із ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, які поніс позивач, не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: dismissed