Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

03.08.2021 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 31.08.2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старосамбірського районного управління юстиції у Львівській області, за актовим записом №48. Стверджує, що життя з відповідачем не склалося. Відповідач зовсім не піклувався про сім`ю, не давав кошти на її утримання. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, понад два роки разом не проживають та не ведуть подружнього життя, через що вона втратила почуття любові до відповідача та прийшла до висновку, що шлюб зберегти неможливо. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2021 справу передано для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 10.09.2021 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, проте подала суду заяву, в якій просить суд справу розглянути в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте подав суду заяву, в якій просить суд справу розглянути в його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстровано 31.08.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старосамбірського районного управління юстиції у Львівській області, за актовим записом №48. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: свідоцтвом про шлюб між сторонами серії [NUMBER] від 31.08.2013 року. Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивача, подружні відносини між ними фактично припинені, разом не проживають понад два роки, спільного господарства не ведуть, шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення з відповідачем не бажає. Відповідач позов визнав та не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем. Частиною 1 статті 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги стійке волевиявлення позивача щодо розірвання шлюбу з відповідачем та встановлені судом обставини, які в своїй сукупності свідчать про те, що сім`я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, суд прийшов до переконання, що шлюб при таких обставинах слід розірвати, а тому позов підлягає до задоволення. У відповідності до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені нею при подачі позову до суду, тобто 454.00 гривні, та стягнути з відповідача на користь позивача решту суми сплаченого судового збору у розмірі 454.00 гривні.

Outcome: approved