Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

02.07.2021 представник позивача, адвокат Семенюта Руслан Анатолійович, звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований 12.07.2021, мотивуючи тим, що 08.10.1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, в період шлюбу у них [INFO] народилась дочка - [PERSON] . В школі дочка проявила гарні здібності до навчання, тому вирішила їх розвивати та отримати вищу освіту. У зв`язку з цим у серпні 2017 року, позивач з дочкою переїхали до Києво-Святошинського району с. Святопетрівське, де проживали разом, і дочка перебувала на повному її утриманні, а відповідач залишився проживати у м. Біла Церква Київської області, участі у вихованні дитини не приймав, не проявляв інтересу до спілкування з дочкою, не цікавився її життям, навчанням та здоров`ям. З 01.09.2017 [PERSON] навчається у Національному авіаційному університеті на факультеті архітектури, будівництва та дизайну на денній формі навчання за договором, у зв`язку з чим маються додаткові витрати.Так, відповідно до договору №17-1/ОФ-115 від 16.08.2017 року про навчання позивачем сплачено за перший семестр першого року навчання 8370 грн. та за другий семестр першого року навчання 8370 грн. Всі вищевказані витрати були понесені позивачем до повноліття дитини самостійно, а відповідач участі в них не приймав.Таким чином, для розвитку здібностей дочки, здобуття нею вищої освіти (необхідного та обов`язкового навчання), були понесені додаткові витрати в загальному розмірі на суму 16 740 грн. Враховуючи те, що відповідач є здоровою особою, має дохід, отже може приймати участь у зазначених додаткових витратах, та те, що їх із позивачем дочка навчається на платній основі в університеті, що зумовлено розвитком дитини, внаслідок чого позивачем понесені додаткові витрати, зокрема сплачено кошти за 1 -й рік навчання до досягнення дитиною повноліття, тому половину із них необхідно стягнути з відповідача, як батька дитини, у сумі 8 370 грн. (16 740 грн./2 = 8 370 грн.). Просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені додаткові витрати на [PERSON] , [INFO] , в сумі 8 370 грн. 02.08.2021судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було роз`яснено його право надіслати суду відзив на позовну заяву та усі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову, та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач копію ухвали суду про відкриття провадження та позовну заяву з додатками отримав 16.08.2021 (а.с. 25), однак, протягом строку, встановленого судом, відзив на позовну заяву та заяви з процесуальних питань до суду не подав. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши наявні в справі матеріали, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що з 08.10.1999 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу вони мають дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 4, 6, 7). [PERSON] , [INFO] , є студенткою 4-го курсу денної форми навчання факультету архітектури, будівництва та дизайну Національного авіаційного університету 4 рівня акредитації, термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року, що підтверджується копією довідки №10.01/80 від 24.04.2021 (а.с. 12) 16.08.2017 між Національним авіаційним університетом, в особі в.о. ректора Ісаєнка В.М. , який діє на підставі статуту університету, та законним представником студента [PERSON] - [PERSON] було укладено договір №17-1/ОФ-115 про навчання (а.с. 8), згідно якого вартість навчання за один навчальний семестр становить 8370,00 грн., а загальна вартість навчання за 4 роки складає 66960,00 грн. Також, встановлено, що позивач [PERSON] , оплатила вартість навчання доньки - [PERSON] , згідно договору №17-1/ОФ-115 про навчання, до досягнення її повноліття за перший семестр першого року навчання у розмірі 8370 грн. та за другий семестр першого року навчання у розмірі 8370 грн., що підтверджується копіями квитанцій від 10.08.2017 та від 09.02.2018 на загальну суму 16740,00 грн. та копією довідки Національного авіаційного університету (а.с. 9-11). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. ст. 150,157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 18 Постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. 3332 грн. слід стягнути з відповідача. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Позивачем підтверджено розмір додаткових витрат, пов`язаних із навчанням дитини відповідно до навиків та здібностей, належними доказами, а саме: копією договору №17-1/ОФ-115 про навчання, копіями квитанцій від 10.08.2017 та від 09.02.2018 про оплату вартості навчання дочки - [PERSON] до досягнення її повноліття у розмірі 16740,00 грн., а відповідачем відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подано. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, тому стягує з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дочку - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 8 370,00 грн. (50% понесених витрат). На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved