Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

04.12.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] та автомобіль марки ЗАЗ 11022, 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Маючі намір відчужити належне їй майно, в процесі підготовки документів, позивачці стало відомо, що на вищевказане майно накладені арешти. При зверненні до відповідача з відповідною письмовою заявою, позивач отримала відповідь, що виконавчі провадження, де вона є боржником, на виконанні у відділі станом на 16.10.2018 року не перебувають. Арешт накладений на належне позивачці майно перешкоджає у здійсненні права користування та розпорядження ним, що стало підставою звернення до суду. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. В судове засідання позивач та її представник не зявились, 09.01.2019 року, через канцелярію суду представник позивача подав письмову заяву, в якій просив провести розгляд справи в їх відсутність. В судове засідання представник відповідача не зявився, 11.12.2018 року, надавши через канцелярію суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з Договору дарування квартири від 28.10.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2005, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] та згідно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, виданого 12.04.2005 року [PERSON] МРВ ДАІ ГУ УМВС України, [PERSON] належить транспортний засіб марки ЗАЗ 11022, реєстраційний № АІ 1491 Апеляційного суду Київської області, 2000 року випуску. З єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, вбачається, що на підставі ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області 2-1687 від 21.08.2009 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження 89919221 від 25.08.2009 року, що належить [PERSON], позивачу по справі. Із витягів наданих до [PERSON] міськрайонним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області вбачається, що виконавче провадження №15352940, в рамках якого був накладений арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], закінчено (фактичне повне виконання рішення), а також виконавче провадження № 36057956, яким накладено арешт на транспортний засіб ЗАЗ 11022, АІ 1491 АС завершено. Відповідно до довідки, наданої [PERSON] міськрайонним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області від 16.10.2018 року за № 1528.38/23166-5, вбачається, що станом на 16.10.2018 року згідно даних АСВП виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність заборони відчуження позбавлена можливості це зробити. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності обтяження на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з квартири та з транспортного засобу.

Outcome: approved