Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

04.12.2020р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, починаючи із дня подання позовної заяви. В обґрунтування своєї вимоги зазначила, що раніше з відповідачем перебувала в шлюбі, під час якого у них народилась спільна дитина син [PERSON] , [INFO] , який після припинення шлюбних відносин, залишився проживати з нею. Оскільки відповідач регулярної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки служить в Збройних Силах України, де отримає щомісяця заробітну плату, вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Визначаючи розмір аліментів в процентному співвідношенні до заробітку (доходу) на рівні 1/3, зазначає, що у відповідача наявний автомобіль, та відсутні інші утриманці. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2020р., вказаний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 10.12.2020р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження, призначив в справі підготовче судове засідання, надав можливість відповідачу подати відзив на позов. На реалізацію свого процесуального права, відповідачем [PERSON] подано 01.03.2021р. відзив на позовну заяву, згідно якого останній позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Дану позицію обґрунтовує тим, що визначений позивачем розмір аліментів є явно безпідставний, необґрунтований, та значно завищений. На його підтвердження суду не надано жодних належних та допустимих доказів. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 02.03.2021р. закрите підготовче провадження у даній справи, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 17.03.2021р. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити, з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] /Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 25.04.2014р. виконавчим комітетом Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області/, які після розлучення, проживають окремо. За взаємною домовленістю батьків, після припинення шлюбних відносин, неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з матір`ю ( [PERSON] ) та перебувати на її утриманні, що визнається учасниками справи, та відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дітей, які регулюються\~Сімейним кодексом України. За положеннями частин восьмої, дев`ятої\~статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно вимог частин першої, другої\~статті 155 СК України,\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~статті 51\~Конституції України та статті 180 СК України,\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом частини 1 статті 27 Конвенції, визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Так, стаття 182 СК України\~визначає,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не міститься в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою\~статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати /ч.3 ст.182 СК України/. Позивач [PERSON] не надала суду жодних документів, які посвідчують її теперішній сімейний стан, стан здоров`я та матеріальне становище. Натомість згідно наданих відповідачем [PERSON] документів встановлено, що останній з 27.06.2020р. перебуває в шлюбі з [PERSON] /Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 27.06.2020р. Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), яка має від попереднього шлюбу двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] ; зареєстрований та проживає із своєю новою сім`єю в будинку, що належить матері дружини /паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 06.08.2007р. Калинівським РВ УМВС України у Вінницькій області; довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 188, видана 25.02.2021р. Житловим підприємством «Житловик» Калинівської міської ради Вінницької області/; є працездатною особою, військовослужбовцем, на даний час працює в військовій частині [NUMBER] /довідки про постійне місце роботи та отримані доходи, видані військовою частиною [NUMBER] за № 4 від 04.01.2021р., № 92 від 26.02.2021р./; має задовільний стан здоров`я. З врахуванням фактичних обставин по справі та наданих сторонами доказів, а також позиції сторін та вимог закону, суд вважає, що стягненню з [PERSON] , на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви, тобто з 04 грудня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. При визначенні даного розміру аліментів та часу їх присудження, суд виходив також із наступного: Згідно частини 5 статті 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. При визначенні розміру частки заробітку (доходу) батька, яка може бути стягнута як аліменти на дитину, за результатами розгляду справи, що розглядається в порядку загального позовного провадження, суд не обтяжений тим розміром частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка визначена у ч.5 ст.183 СК України. Натомість така частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається виключно судом, що чітко передбачено ч.1 ст.183 СК України. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, визначені законодавцем в статті 182 СК України, в якій передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частинами 1 та 5\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1\~ст.76 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 2\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Виходячи з вимог процесуального закону, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, задоволення позовних вимог, у зв`язку із недоведеністю заперечень проти позову. В порушення зазначених вище норм матеріального та процесуального закону, позивачем [PERSON] на підтвердження своїх позовних вимог в частині визначення розміру аліментів виходячи із 1/3 частини від доходу (заробітку) відповідача, не надано суду жодних належних та допустимих доказів. Натомість визначений судом розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) [PERSON] , який підлягає стягненню на утримання сина [PERSON] , [INFO] , відповідає вимогам закону, враховує вимоги ст.182 СК України, є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, забезпечення нормального функціонування її організму, та для задоволення основних соціальних і культурних потреб її особистості. Визначений судом розмір аліментів, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За п. 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням, а відтак звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір». Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: partial