Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

02.12.2019року представник Моторного(транспортного) страхового бюро України звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з д аним позовом, яким просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому, в розмірі 52772 грн.89 коп., а також судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 1921 грн.( а.с.1-6). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 27.10.2016року, о 10 год. 55 хв., на перехресті вул. Здолбунівської та пр-т. П. Григоренка, в місті Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «DAEWOO », д.н.з. [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] та автомобіля «Маzda», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON]. В результаті ДТП автомобіль «Маzda», д.н.з. [NUMBER] , отримав пошкодження, внаслідок чого його власнику завдано матеріальних збитків. На час скоєння даної ДТП цивільно-правовавідповідальність відповідача була не застрахована за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.06.2017року, договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.10.2016 року АК/1930215, укладений між ПрАТ СК «Юнівес» та [PERSON] визнано недійсним. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Дарницького районного суду від 04.01.2017 року. Власник пошкодженого транспортного засобу «Маzda», д.н.з. [NUMBER] , 28.10.2016 р. звернувся до МТСБУ із повідомленням про настання ДТП і 02.02.2017 р. із заявою про виплату відшкодування заподіяної шкоди. Зазначають, що згідно звіту про оцінку автомобіля № 1362 від 10.11.2016 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 63 327 грн. 46 коп. Зазначена шкода особисто відповідачем потерпілому не відшкодована. Вказують, що на підставі наказу № 9820 від 26.10.2017 року, МТСБУ здійснило виплату [PERSON] майнової шкоди, в розмірі 52772 грн. 89 коп. Тому вважають, що у відповідності до пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язковестрахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 1 ст. 1191 ЦК України, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до винної особи [PERSON]. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду(а.с.24). У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Проте, від представника позивача на електронну пошту суду 17.04.2020 року надійшла заява з проханням проводити розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с. 29). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, а також подав суду заяву про застосування строку позовної давності. Зазначив, що згідно роз`яснень ВСУ щодо строків позовної давності до винуватця ДТП, відлік строку позовної давності починається з наступного дня після ДТП, тобто з 27.10.2016 р., та має строк 3 роки, тобто до 27.10.2019 р. У зв`язку з чим, вважає позовну заяву МТСБУ неправомірною та поданою з порушенням строків позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27 жовтня 2016 року, о 10 год. 55 хв., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Daewoo» д.н.з. [NUMBER] , на перехресті вул. Здолбунівської та пр-т. П. Григоренка, в місті Києві,здійснив виїзд на перехрестя на жовтий сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 04 січня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 340 грн.( а.с.7). Підстави звільнення від доказування наведені в статті 82 Цивільного процесуального кодексу України. Так, відповідно до частини 6 вказаної статті, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року, договір(поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власниківназемних транспортних засобів від 24.10.2016 року АК/1930215. укладений між ПрАТ СК «Юнівес» та [PERSON] , визнано недійсним( а.с.8,9). Рішення суду не оскаржувалося, та набрало законної сили 21.07.2017року( а.с.9). Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З наведеного слідує, що на дату скоєння ДТП цивільно- правовавідповідальність відповідача [PERSON] не була не застрахована за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Як встановлено з матеріалів справи, власник пошкодженого автомобіля «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ № 8057674 в СК «Глобус», терміном дії з 09.04.2016 по 08.04.2017, 28.10.2016 р. подав до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 10). Також з наданих позивачем документів вбачається, що власник пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, 02.02.2017 року звернувся до МТСБУ із заявою, в якій просив відшкодувати завдану шкоду (а.с. 13). Згідно звіту про оцінку автомобіля «Mazda-3», д.н.з. [NUMBER] , складеного 10 листопада 2016 року ФОП [PERSON] , який діє на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 16265/14, виданого ФДМ України 08.04.2014 р., термін дії 3 роки, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників складає 63 327,46 грн. Також зазначено, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 63 327,46 грн. з урахуванням ПДВ( а.с.12). Відповідачем не надано будь-яких доказів та не зазначено джерел їх здобуття, що розмір вартості відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, є меншим, ніж визначено в звіті про оцінку майна. Клопотання про призначення відповідної експертизи відповідачем заявлено не було. На підставі наказу МТСБУ № 9820 від 26.10.2017року, власнику транспортного засобу «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] було відшкодовано кошти в розмірі 52 772,89 грн. за шкоду заподіяну в результаті ДТП, що також підтверджується платіжним дорученням № 1260904 від 26.10.2017( а.с.14.15). Положеннями пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що завданням Моторного (транспортного) страхового бюро України є здійснення виплат із _централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах передбачених цим Законом. Відповідно до пп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правовоївідповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону. Таким чином, позивач виконав покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Будь-яких доказів відшкодування витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, відповідачем суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. Таким чином, відповідач [PERSON] , з вини якого сталась дорожньо-транспортна пригода та був пошкоджений автомобіль потерпілого, зобов`язаний сплатити позивачу затрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати у розмірі 52772 грн.89 коп. Щодо поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. За змістом ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, може бути підставою для відмови у позові. Так, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. До страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація» У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгаціі відбувається заміна особи в зобов`язанні то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди ( стаття 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6- 2806нс 16, та у постановах Верховного Суду: від 23 травня 2018р. № 61-13031св18, від 10 січня 2019 року № 61-41615св18, яка згідно до ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Як встановлено, страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено МТСБУ 26 жовтня 2017 року, отже, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати, кінцевий строк для подання позовної заяви - 26 жовтня 2020 року. МТСБУ з даним позовом звернулося до суду 02 грудня 2019 року, а отже, строк на звернення до суду з даним позовом не пропущений. Враховуючи вищенаведене, а також відсутність інших підстав для відмови у позові, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та доведені, а тому підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати в сумі 1921, 00 гривень, понесені позивачем (а.с. 16), підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved