Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

02 березня 2017 року ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, свої вимоги мотивує тим, що 26 вересня 2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК»», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3566-008/08Р у розмірі 42500 доларів США строком до 26 вересня 2009 року зі сплатою 12,49%. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором між [PERSON] та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», було укладено Договір поруки №3566-008/08Р від 26 вересня 2008 року, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалася нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов'язань за кредитними договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасно та у повному обсязі погашати основні суми боргу за кредитом. Однак відповідач [PERSON] умови Кредитного договору виконував неналежним чином, тому станом 25 березня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 40485,61 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 33128,00 доларів США. станом на 25 березня 2016 року по курсу НБУ; заборгованість за процентами - 7357,61 доларів США станом на 25 березня 2016 року по курсу НБУ. Позивач просив стягнути з основного боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] як солідарних боржників заборгованість за кредитним договором в сумі 40485,61 доларів США в солідарному порядку та судові витрати пов'язані з розглядом справи. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. В останнє судове засідання відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. В попередніх судових засіданнях представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні з тих підстав, що позов подано не уповноваженою особою. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що позивачем пропущено шестимісячний строк, наданий законом для звернення до поручителя з вимогою виконати зобов'язання. Вислухавши представників позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року між АТБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитну угоду № 3566-008/08Р (а.с.11-26). Умовами вказаного договору передбачено, що банк надає позичальнику кредит у розмірі 42500 доларів США строком до 26 вересня 2033 року та зі сплатою відсотків у розмірі 12,49% річних за користування кредитом (п.п. 1.1, 1.2 Кредитного договору). Відповідно до п.п.4.1 Кредитного договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 142 долари США щомісячно до 10 числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця у строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент повернення кредиту, зазначеного у п. п. 1.2 Договору (п.п. 4.2 Кредитного договору). Позичальником [PERSON] умови договору виконувались неналежним чином, тому станом на 25 березня 2016 року заборгованість за кредитним договором склала 40485,61 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 33128,00 доларів США станом на 25 березня 2016 року по курсу НБУ; заборгованість за процентами - 7357,61 доларів США станом на 25 березня 2016 року по курсу НБУ. Дана обставина підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором,відповідно до якого загальна сума заборгованості на дату складання розрахунку становить 40485,61 доларів США (що еквівалентно 1062834,67 грн.), із яких: заборгованість за кредитом 33128,00 доларів США (що еквівалентно 869681,52 грн.), відсотки 7357,61 доларів США (що еквівалентно 193153,15 грн.) (а.с.35-41). Так, п.п. 4.3 Кредитного договору визначено, що платежі, відповідно до даного Договору, вважаються здійсненими у визначений строк, якщо сума відповідного платежу у повному розмірі надійшла на рахунок банку у строк, визначені в п.п. 4.1.,4.2 даного Договору. Якщо останній день встановленого строку платежу є вихідним, святковим чи іншим неробочим днем, позичальник зобов'язаний здійснити відповідний платіж заздалегідь, тобто не пізніше останнього робочого дня, що передує неробочому. Якщо платіжні документи оформлені банком у вихідний, святковий чи інший неробочий день, платежу присвоюється дата першого робочого дня, наступного за неробочим. Позичальник має право достроково погасити заборгованість за кредитом (частково або в повному обсязі). Шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного Договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника (п.п. 4.4 Кредитного договору). Судом також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між [PERSON] та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» було укладено Договір поруки №3566-008/08Р від 26 вересня 2008 року, відповідно до якого [PERSON] зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед Кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON], які виникають з умов кредитної угоди №3566-008/08Р від 26 вересня 2008 року (п.1.1. Договору поруки ) (а.с.27-28). Пунктом 1.2.Договору поруки визначено, що поручитель стверджує, що він ознайомлений зі змістом зобов'язання, яке забезпечено порукою за цим договором, та немає претензій до умов Кредитного договору, що є невід'ємною частиною даного Договору. Поручитель зобов'язується у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором виконати за нього зобов'язання перед Кредитором на умовах, у порядку та у строки, встановлені Кредитним договором, зазначеним у п.п. 1.1 даного Договору, зі змінами і доповненнями до нього (п.п.2.1. Договору поруки). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вбачається, що Банк виконав свої зобов'язання та надав позичальнику кредитні кошти. Зокрема, вказані обставини підтверджуються квитанцією від 26.09.2008 року про видачу [PERSON] кредиту в сумі 42500 доларів США згідно кредитного договору (а.с.16 том 2), заявою [PERSON] про видачу готівки від 26.09.2008 року (а.с.17 том 2). Натомість, позичальник [PERSON] умови договору не виконував належним чином, тому станом на 25 березня 2016 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 40485,61 доларів США. Із наданих суду письмових доказів вбачається, що відповідач неналежним чином виконував свої обов'язки за Кредитним договором, останній платіж за кредитом було внесено позичальником 12.03.2014 року (а.с.35-40). Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач [PERSON] належно не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним між сторонами, суд приходить до висновку, що право Банку порушене і підлягає захисту, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 40485,61 доларів США. Щодо позовних вимог Банку до поручителя [PERSON], судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що з позовом до поручителя [PERSON] про стягнення боргу ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» звернувся до суду 27 лютого 2017 року (а.с.79). За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 та частини першої статті 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Отже, умови договору поруки про її дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. За висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Згідно правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-1077цс15, відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобов'язання згідно з такими умовами або у зв'язку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту. Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Як було зазначено вище, п.п. 2.1 Договору поруки поручитель зобов'язується у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором виконати за нього зобов'язання перед Кредитором на умовах, у порядку та у строки, встановлені Кредитним договором, зазначеним у п.п. 1.1 даного Договору, зі змінами і доповненнями до нього (а.с.27). Як зазначалося раніше, п.п. 4.4. Кредитного договору передбачено, що шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного Договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника Отже, враховуючи той факт, що письмова вимога позичальнику про припинення строку користування кредитом не направлялася, а зазначений у п.п. 1.2 Кредитного договору строк користування кредитом припиняється достроково на десятий день місяця, наступного за місяцем у якому виник факт прострочення настав у квітні 2014 року (якщо відраховувати від дати останнього платежу за кредитом тобто з 12 березня 2014 року). Суд приходить до висновку, що шестимісячний строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права Банком пропущено, оскільки Банк звернувся до Зарічного районного суду м. Суми 27 лютого 2017 року, тобто поза межами строку передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України. Відповідно до ст. 2 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимога ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» про стягнення боргу в солідарному порядку з поручителя [PERSON] не ґрунтується на нормі закону та задоволенню не підлягає, натомість задоволенню підлягає вимога про стягнення суми боргу за кредитним договором №3566-008/08Р з відповідача [PERSON] На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесений позивачем судовий збір у сумі 15942,52 грн.

Outcome: approved