Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

03.02.2021 р [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. У вступному слові позивачка та її представник пояснили, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , в якій зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , який перебував у шлюбі з дочкою позивачки. Відповідач проживав у спірній квартирі до жовтня 2012 року, а потім переїхав проживати в м. Ізяслав Хмельницької області. З 2012 року відповідач не проживає у належній позивачці квартирі, не бере участі в її утриманні, у 2020 р перестав бути членом сім`ї позивачки, так як розлучився з її донькою. Тому просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи судом. Відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Заслухавши пояснення позивачки та її представника , дослідивши письмові докази, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником кооперативної квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на кооперативну квартиру від 12.02.2001 р (а.с.4). У спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивачка - [PERSON] , [INFO] ; чоловік позивачки - [PERSON] , [INFO] ; відповідач - [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою про склад сім`ї № 942/26-14 від 01.02.2021 р (а.с.5). 07 травня 2020 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з довідки про підтвердження факту проживання № 27 від 01 лютого 2021 року, [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2012 року (а.с.6). Свідки [PERSON] , [PERSON] показали, що [PERSON] був зятем [PERSON] та з 2010 по 2012 р проживав у квартирі позивачки. З 2012 р Єсбулов не проживає у [PERSON] , втратив з нею родинні зв`язки, так як розлучився з її донькою. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач зареєструвався у спірній квартирі, як член сім`ї власника квартири і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивачка є власником спірної квартири. Відповідач спільним побутом та родинними зв`язками з позивачкою не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Отже, позовні вимоги є підставними, законними та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути в користь позивачки 908,00 грн судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved