Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

03 березня 2021 року орган опіки та піклування Слов`янської міської ради в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Мати дитини - [PERSON] померла [INFO] . Дитина [PERSON] знаходиться в сім`ї опікуна - бабусі [PERSON] .. Батько малолітньої дитини - [PERSON] перебуває в м. Горлівка та вихованням дитини не займається. [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей. З огляду на викладене, просили суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Представник позивача органу опіки та піклування Слов`янської міської ради в судовому засіданні позов, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, заперечень проти розгляду справи у заочному порядку не висловив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачки про місце, день та час розгляду справи. Згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» та Указу Президента від 14 листопада 2014 року № 875/2014 про введення в дію рішення РНБО «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», пересилання пошти не здійснюється, зокрема, до м. Горлівка Донецької області, що є останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання відповідачки, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судової повістки за адресою її місця проживання/перебування (ч. 7 ст. 128 ЦПК України). У зв`язку із чим, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Однак, [PERSON] , будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явився без повідомлення причин неявки, не подав відзив, а позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 12 травня 2021 року провадження у справі було відкрито, призначено підготовче судове засідання. Залучено до справи [PERSON] , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог. Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року вирішено розглядати справу із постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився [INFO] у м. Горлівка, Донецької області. Його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії № [NUMBER] виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] , [INFO] померла [INFO] у м. Горлівка Донецької області. Відповідно до довідки № 1429045174 від 21 жовтня 2014 року, [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою з м. Горлівка. Відповідно до довідки № 1429051932 від 15 серпня 2016 року, [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою з м. Горлівка. В довідці зазначено, що законним представником, що супроводжує малолітню дитину є [PERSON] . Відповідно до акту про виявлення дитини, переміщеної із тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції, яка залишилася без батьківського піклування від 10 липня 2019 року, вбачається, що 10 липня 2019 року, до служби у справах дітей звернулась [PERSON] з онуком [PERSON] , зі слів якої було встановлено, що мати дитини померла, а батько перебуває у м. Горлівка. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 11 липня 2019 року, спеціалістами сектору опіки та піклування було оглянуто умови проживання за адресою: [ADDRESS] . В ході огляду було встановлено, що житло розміщене на четвертому поверсі п`ятиповерхового будинку, складається з двох кімнат, вказане житло орендоване. Умови проживання задовільні, відповідають санітарно - гігієнічним умовам. Дитина має окреме спальне місце, письмовий стіл, необхідні речі для навчання. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Слов`янської міської ради № 1725 від 21 серпня 2019 року, [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Слов`янської міської ради № 1722 від 21 серпня 2019 року, [PERSON] , [INFO] призначено опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ради про позбавлення батьківських прав, вбачається, що батько малолітнього - [PERSON] , [INFO] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню, утриманню малолітнього. [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Батько малолітнього жодного разу з 2019 року не телефонував дитині, не цікавився його успіхами у школі, не надавав матеріальної допомоги. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини до уваги приймалися факти само ухилення від виконання батьківських обов`язків громадянином [PERSON] , [INFO] , до виховання малолітнього - [PERSON] , [INFO] . Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи викладене, а також рішення комісії з питань захисту прав дитини від 24 лютого 2021 року, орган опіки та піклування Слов`янської міської ради вважає, що громадянина України [PERSON] , [INFO] , доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього - [PERSON] , [INFO] . Судом вислухана думка дитини [PERSON] , який суду повідомив, що батька не бачив дуже давно, навіть не пам`ятає як він виглядає. Відповідно до положень статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із положеннями Закону та роз`яснень, наведених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився та не скористався своїми процесуальними правами сторін в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Аналізуючи наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивачем доведений факт самоусунення [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дитини [PERSON] , а саме суду надані належні, допустимі та достовірні докази того, що відповідач не піклується про свого сина, не відвідує його, долею, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, не виявляє батьківської уваги та турботи, матеріальної допомоги не надає та жодних заходів для спілкування з дитиною не здійснює. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в своїй сукупності, суд розцінює як те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, що відповідно до ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина - [PERSON] . Згідно із висновком органу опіки та піклування Слов`янської міської ради 29/02-441 від 03 березня 2021 року, встановлено, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню, утриманню малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає для її нормального самоусвідомлення. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки вказаний висновок підписаний уповноваженою особою, зроблений на підставі вивчення всіх обставин справи, взаємин матері із дитиною. Суд також зважає на пояснення дитини, за якими видно, що батько давно усунувся від виховання дитини, не робить жодних спроб спілкування із дитиною. Проаналізувавши обставини ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що таке ухилення має тривалий характер, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відносно його сина. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] якимось чином вплине на інтереси дитини, яка не отримує від батька необхідної допомоги, уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно із ст. 169 СК України, відповідач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дитини [PERSON] , та його задоволення у повному обсязі. Судом встановлено, що органом опіки та піклування призначений опікун малолітньому [PERSON] , отже питання про встановлення опіки та призначення опікуна, як то передбачено ст. 60 СК України, вирішене до подання позову до суду. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з таких міркувань. Судом задоволено клопотання позивача при подачі позову про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення. Враховуючи, що позов про позбавлення батьківських прав судом задоволений повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог, виходячи з розміру ставки, яка підлягала сплати на момент подачі позовної заяви до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved