Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

03 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В позовній заяві зазначає, що 19 листопада 2011 року з відповідачем, [PERSON] був зареєстрований шлюб Відділом ДРАЦС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 860. Позивач зазначає, що шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам та інтересам дитини, у зв`язку з чим позивач наполягає на його розірванні. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Оскільки позивач має на утриманні ще одну дитину - [PERSON] , [INFO] , вона самостійно не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитину. Тому позивач просить стягнути з відповідача з урахуванням уточнено аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача. Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, погодився на розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі 25 % від усіх доходів на утримання неповнолітнього- [PERSON] , [INFO] , просив розглядати справу без його участі. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено наступне. 19 листопада 2011 року сторони уклади шлюб, який зареєстрований Відділом ДРАЦС Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 860, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 19.11.2011. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам та інтересам дитини, у зв`язку з чим позивач наполягає на його розірванні. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Узагальнюючи наведене, суд вважає, що причини, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 07.05.2012. Дитина проживає разом із позивачем, що підтверджується довідкою від 20.11.2019, про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з викладеного, а також враховуючи повне визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про наявність обов`язку відповідача приймати участь в утриманні дитини та обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при присудженні аліментів, судом враховуються наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як позивач у справі про стягнення аліментів. За змістом ч.1, 2, 6 ст.141 ЦПК України, а також враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Крім того, позивач у позовній заяві просила покласти судові витрати на відповідача, із урахуванням задоволення позову в повному обсязі згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати на користь позивача, а саме 840, 80 грн.

Outcome: approved