Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

02.09.2016р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором кредиту у розмірі 26 072 грн. 10 коп., з тих підстав, що позивач та [PERSON] у письмовій формі уклали кредитний договір № 943 від 19.12.2007р. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався та надав відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 20 000 грн. на строк 36 місяців, тобто до 29.05.2011р. під 25% річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором та додатком до нього. Окрім того, з метою забезпечення виконання зобов'язання боржником [PERSON], 19.12.2007р. було укладено два договори поруки з [PERSON] та [PERSON] за зобов'язаннями кредитного договору № 943 від 19.12.2007р. [PERSON] у встановлені кредитним договором строки обов'язки по сплаті заборгованості по кредитному договору не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся з вказаним позовом до суду. 04.10.2016р. відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, в зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позову. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить не застосовувати строк позовної давності, однак жодним чином не вказував на поважність причин його пропуску. Крім того, просить розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 74 ЦПК України (шляхом направлення повісток за адресою реєстрації місця проживання та розміщення оголошень в пресі про його виклик до суду), був повідомлений про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій підтримує свою заяву про застосування строку позовної давності та просить розгляд справи провести у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 74 ЦПК України (телефонограмою), був повідомлений про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомив. При цьому, слід зазначити, що в судовому засіданні 04.10.2016р. [PERSON] зазначав про пропуск позивачем строку звернення до суду. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 19.12.2007р. між Відкритим акціонерним товариством Державний ощадний банк України, правонаступником якого є позивач, та [PERSON] у письмовій формі укладено кредитний договір № 943, відповідно до умов якого позивач зобов'язався та надав відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 20 000 грн. на строк 36 місяців, тобто до 18.12.2010р. під 25% річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором та додатком до нього, яким визначено, що сума кредиту повертається шляхом сплати щомісячних платежів в строк до 30 числа кожного місяця (п.п. 1.1., 1.2, та 1.6.). Відповідно до п. 5.2. кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0.07% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Пунктом 8.1. кредитного договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому договору. З метою забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору № 943 від 19.12.2007р. було укладено два договори поруки між ВАТ Державний ощадний банк України (кредитором), [PERSON] (боржником) та поручителями - [PERSON] і [PERSON] Умовами п. 2.1. вказаних договорів передбачено, що у разі порушення боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителів виконання зобов'язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку передбаченому цим договором. Пунктом 4.2. договорів поруки визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором № 943 від 19.12.2007р. не пред'явить вимоги до поручителів. Позивач свої зобов'язання щодо видачі кредиту виконав, що підтверджується заявою про видачу готівки № 3101від 19.12.2007р., однак [PERSON], в порушенням умов кредитного договору, вчасно не повернув суму кредиту, в зв'язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість. Згідно розрахунків наданих позивачем станом на 10.08.2016р. вбачається що заборгованість [PERSON] за період з 19.12.2007р. по 17.12.2010р. становить 26 072 грн. 10 коп., в тому числі 8 324 грн. 00 коп. - сума простроченої заборгованості по основному боргу, 2 301 грн. 45 коп. - сума прострочених відсотків, 50 грн. 98 коп. - сума заборгованості за комісією та 15 395 грн. 67 коп. - сума пені, яка нараховувалася з 19.12.2010р. по 09.08.2016р. Останній платіж по кредитному договору [PERSON] здійснив 30.10.2009р. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами та згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п. 3. ч. 1. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За вимогами до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі та до відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046 -1053 ЦК України. Таким чином, вимоги позивача до відповідача [PERSON] є законними та обґрунтованими, проте слід зазначити наступне. 04.10.2016р. відповідачем [PERSON] подано до суду заяву, в якій він просить застосувати строк позовної давності, в зв'язку з чим, відмовити в задоволенні позову. Щодо заяв про застосування строку позовної давності суд зазначає, що згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як строк договору, так і строк (термін) виконання зобовязання (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань (п. 8.1.), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів в строк до 30 числа кожного місяця, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 18.12.2010р. (п.п. 1.2. та 1.6). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 цього Кодексу). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). При цьому законодавцем не визначено залежності вирішення питання про застосування строку позовної давності щодо вимог до всіх відповідачів чи лише одного із них, від того чи з цією заявою звернулися всі сторони у спорі чи лише один із них, в тому числі звернення одного із відповідачів у спорі. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до п. 7.8. кредитного договору сторони, в порядку ч. 1 ст. 259 ЦК України, домовились про збільшення строків позовної давності до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов'язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами цього Договору. Отже, строк позовної давності по кожному окремому платежу сплив після закінчення трирічного строку з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, при цьому строк позовної давності щодо останнього платежу, який підлягав виконанню у строк до 18.12.2010р., а також по нарахованим відсоткам та комісії, які нараховувалися за період з 19.12.2007р. по 17.12.2010р. сплив 18.12.2013р., проте позивач звернувся до суду лише 02.09.2016р. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Судом не встановлено факту наявності поважних причин пропуску строку позовної давності, які б давали суду можливість захистити порушене право, в порядку визначеному ч. 5 ст. 267 ЦК України, та обставин, які зумовили зупинення чи переривання перебігу позовної давності визначенні ст.ст. 263 та 264 ЦК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене вимоги позивача до відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача до відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З п. 4.2. договорів поруки вбачається, що порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором № 943 від 19.12.2007р. не пред'явить вимоги до поручителів. Отже, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. У кредитному договорі визначено строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів в строк до 30 числа кожного місяця, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 18.12.2010р. (п.п. 1.2. та 1.6). Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 30 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. За таких обставин у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного боржником зобовязання щодо окремих щомісячних платежів з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу та протягом наступних шести місяців. Отже, строк пред'явлення вимоги до поручителів по кожному окремому платежу на момент звернення до суду з даним позовом сплив, при цьому щодо останнього чергового платежу вказаний строк закінчився 18.06.2011р. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Таким чином, вимоги позивача до відповідачів [PERSON] та [PERSON] безпідставні та необґрунтовані, а відтак не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем зі сплати судового збору та витрат пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed