Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

03.04.2014 р. позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів 5238,79 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі неналежно проводили оплату спожиту теплову енергію, внаслідок чого станом на 01.02.2013 р. утворилася заборгованість на загальну суму 5238,79 грн., яку і просить стягнути в судовому порядку. Відповідачі звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому просять: визнати незаконними дії позивача щодо нарахування заборгованості за послуги централізованого опалення приватизованого жилого приміщення - квартира [ADDRESS]; зобов'язати позивача здійснити перерахунок зайво нарахованих коштів за комунальні послуги, а саме послуги централізованого опалення станом на день розгляду справи. В обґрунтування покликаються на неправомірність застосування позивачем двоставкового тарифу та необхідність отриманні позивачем відповідної ліцензії. Відповідачами заявлено про застосування строку позовної давності. У судовому засіданні представники позивача первісний позов підтримали, просять задоволити та дали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви; зустрічний позов не визнали та просять в такому відмовити. Відповідач [PERSON], згідно з письмовими запереченнями, проти первісного позову заперечила за безпідставністю позовних вимог та просить зустрічний позов задоволити з викладених в ньому підстав. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, первісний позов заперечують та зустрічний підтримують. Від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» підтримує в повному обсязі, проти доводів відповідачів заперечує. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). У ч.1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають і є власниками квартирі [ADDRESS], та позивачем ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» їм надаються послуги з централізованого опалення. Відповідачі обов'язку по оплаті наданих послуг не виконують, внаслідок чого станом на 01.02.2013 р. допустили заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 5238,79 грн., що підтверджується представленим позивачем суду розрахунком - відомість про нарахування та оплату послуги, який відповідачами не оспорено. Відповідно до ст.ст.67, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). На підставі п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції постанови КМ України від 24.01.2006 р. №45), ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власники та наймачі (орендарі) квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з Порядком формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженим постановою КМУ №955 від 10.07.2006 р., який визначає механізм формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії підприємствами сфери теплопостачання та надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води; двоставковий тариф - тариф на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, який складається з річної абонентської плати (вартості обслуговування одиниці теплового навантаження об'єкта теплоспоживання), яка компенсує умовно-постійну частину тарифу, та вартості одиниці реалізованої теплової енергії, послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, яка компенсує умовно-змінну частину тарифу Нарахування плати за послуги з централізованого опалення у м.Львові здійснюється на підставі відповідних рішень виконавчого комітету Львівської міської ради, які були опубліковані. Так, рішення виконавчого комітету ЛМР №107 від 13.02.2009р. «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 29.12.2008р. №1433» оприлюднене у газеті «Високий Замок» від 16.02.2009р. №25 (3919). Рішення виконавчого комітету ЛМР №930 від 02.09.2008р. «Про затвердження тарифів на теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання» опубліковано 03.09.2008р. у газеті «Високий Замок» №163 (3812); рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 14.11.2008р. №1255 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 20.09.2008р. №930» опубліковано 15.11.2008р. в газеті «Високий Замок» №215 (3864); рішення виконавчого комітету ЛМР від 29.12.2008р. №1433 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 02.09.2008р. №930» опубліковано в газеті «Львівська газета» №1 (493). При цьому, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1189 від 20.10.2006 р. «Про двоставковий тариф на теплову енергію, тариф на підігрів води та послуги з централізованого опалення і з підігріву води» оскаржувалось в судовому порядку та постановою Галицького районного суду м.Львова від 29.01.2013 р. в позові про визнання протиправним цього ж рішення відмовлено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 р. рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким визнано протиправним згадане рішення. Натомість, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.07.2014 р. скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 р., а постанову Галицького районного суду м.Львова від 29.01.2013 р. залишено в силі. Таким чином, тарифи на послуги з централізованого опалення були встановлені рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради, станом на день розгляду справи дані рішення є чинними, у встановленому порядку не скасовані, а згідно ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування є обов'язковими до виконання на відповідній території. Згідно з судовим наказом Сихівського районного суду м.Львова від 04.04.2013 р., який в наступному було скасовано ухвалою цього ж суду від 13.05.2013 р., з відповідачів в користь позивача підлягало стягненню 5238,79 грн. 03.04.2014 р. ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» звернулося до відповідачів в позовному порядку про стягнення заборгованості в згаданій сумі - 5238,79 грн. Доводи відповідачів щодо неправомірність нарахування оплати за послуги з централізованого опалення є безпідставними та вищенаведеним. При цьому, відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно із ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. А тому, відсутність письмового договору між сторонами не є підставою для звільнення відповідачів від оплати послуг з постачання теплової енергії. Таким чином, ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» надавало відповідачам послуги з централізованого теплопостачання, останні її споживали, від її отримання не відмовлялися, тобто між сторонами встановлені фактичні договірні відносини на тих умовах, за яких надається ця послуга, тому вимога про стягнення із відповідачів заборгованості за цю послугу є обґрунтованою. Щодо строку позовної давності, на пропущення якого покликаються відповідачі, то суд враховує наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст.256, 257 ЦК України). У відповідності до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Однак, ст.264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається з відомості про нарахування та оплату послуг з централізованого опалення, відповідачі періодично сплачували за дані послуги, чим визнавали борг, а тому в силу ст.264 ЦК України строк позовної давності не є пропущеним. Відтак, оскільки відповідачами належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.57-60 ЦПК України розрахунок позивача не спростовано, а тому з них в солідарному порядку на користь позивача підлягає до стягнення 5238,79 грн. заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію. Крім цього, із змісту ст.ст. 1, 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживач (фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги), виконавець (суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг споживачу відповідно до умов договору), виробник (суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги). При цьому суд зазначає, що ліцензії позивачу, як про це покликаються відповідачі у зустрічній позовній заяві, на цей вид діяльності чинне законодавство не вимагає, оскільки позивач не здійснює транспортування і постачання теплової енергії, а забезпечує споживачам цю послугу (як випливає із Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №60 від 21.07.2005 р.) шляхом підтримання нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Не знаходить свого підтвердження і покликання відповідачів на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 р. в підтвердження зустрічного позову, оскільки така скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.07.2014 р. Також не ґрунтується на вимогах закону і доводи про визнання незаконними дій позивача щодо нарахування заборгованості за послуги централізованого опалення, оскільки такі ним не встановлюються, а здійснюються тільки на підставі відповідних рішень виконкому Львівської міської ради. На підставі наведеного, вимоги зустрічного позову про визнання незаконними дій щодо нарахування заборгованості за послуги з теплопостачання та зобов'язання провести перерахунок є безпідставними, необґрунтованими відповідачами у відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України та в такому слід відмовити. Крім цього, згідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь держави слід стягнути по 60,90 грн. судового збору з кожного. На підставі ст.144 Конституції України, ст.205, 256, 257, 261, 264 ЦК України, ст.67, 162 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та

Outcome: approved