Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

03 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], про звільнення його від сплати аліментів на старшу дитину - сина [PERSON], [INFO] та звернення стягнення аліментів на утримання сина з відповідачки, мотивуючи свої вимоги наступним. До 12.03.2013 року, він перебував у шлюбі з відповідачкою, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 12.03.2013 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано і стягнуто з нього на користь відповідачки [PERSON], аліменти на утримання двох їхніх неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. З листопада 2012 року їхній син [PERSON], [INFO] проживає разом із ним в [ADDRESS] та знаходиться на утриманні позивача. Позивач зазначає, що відповідачка ухиляється від добровільного утримання старшого сина [PERSON]. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Незважаючи на це, з нього стягуються аліменти на двох дітей, а тому він просить суд звільнити його від сплати аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання старшого сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дня подачі позову та до повноліття дитини, тобто до [INFO], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку Законом України «Про Державний бюджет України», оскільки він самостійно приймає участь у його утриманні та вихованні. Позивач [PERSON], та його представни [PERSON], за довіреністю у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали із підстав, що наведені у поданій позовній заяві та просять суд задовольнити позов [PERSON], до [PERSON], у повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні та її представник [PERSON], за договором, заявлені позовні вимоги позивача не визнали. При цьому [PERSON], надала пояснення суду про те, що дійсно між нею і [PERSON], 12.03.2013 року було розірвано шлюб. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], на утримання яких, рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 12.03.2013 року з позивача на її користь стягнуто аліменти. На даний час старший син [PERSON] проживає з позивачем - батьком [PERSON] Вона надає допомогу на утримання старшого сина [PERSON], а саме купувала сину «джинси» та взуття в 2013 році, а також в школі надавала сину гроші, однак він від неї них не взяв. На її думку сина залякано самим батьком та батьками позивача (дідом, бабою), дитину «куплено» подарунками і у зв'язку із чим син не спілкується із нею. Вона має постійне місце роботи, працює техпрацівником Новобілокоровицької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2, де отримує відповідну заробітну плату. Допитаний у судовому засіданні неповнолітній [PERSON], [INFO], у судовому засіданні надав суду свідчення про те, що він дійсно з листопада 2012 року проживає по місцю проживання свого батька та знаходиться на його повному матеріальному утриманні і вихованні. Він не бажає проживати по місцю проживання матері [PERSON], а бажає проживати по місцю проживання батька. Свідки [PERSON], та [PERSON], надали суду аналогічні показання про те, що неповнолітній [PERSON] - син сторін проживає по місцю проживання батька [PERSON], з листопада 2012 року та знаходиться на його повному утриманні і вихованні. Відповідачка не надає будь-якої допомоги позивачу на утримання сина [PERSON], самоусунулася від його виховання, переклавши цей обов'язок на батька дитини. [PERSON] завжди охайно одітий, добре навчається у школі та наділений батьківською увагою і проживає в достатку. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], надала суду свідчення про те, що дійсно старша дитина її двоюрідної сестри [PERSON], - син [PERSON] проживає разом із своїм батьком [PERSON] Їй відомо, що мати дитині купувала «джинси» та взуття в 2013 році, а також в школі давала сину гроші, однак він від неї них не бере, оскільки на її думку сина [PERSON] залякано самим батьком та батьками позивача (дідом, бабою), дитину «куплено» подарунками і у зв'язку із чим син не спілкується із відповідачкою. По місцю проживання відповідачки, у квартирі в [ADDRESS] відсутня вода та відповідачку виселяють із квартири. Свідок [PERSON], у судовому засіданні засвідчила, що дійсно [PERSON], проживає по місцю проживання свого батька [PERSON] Чи надає відповідачка допомогу [PERSON], на утримання їхнього сина [PERSON] і в якому розмірі вона не знає, але дитина із матір'ю не спілкується. Заслухавши сторони, свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 28.01.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 12.03.2013 року було розірвано (а.с.5-6). Від спільного проживання у шлюбі у них народилися діти: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 12.03.2013 року, стягнуто з позивача [PERSON], на користь відповідачки [PERSON], аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до [INFO], а далі в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до [INFO], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно. Стягнення аліментів проводиться з 06.11.2012 року (а.с.5-6). Відповідно до ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України слідує, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено також, що неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] проживає з батьком з 05.11.2012 року по даний час та перебуває на його утриманні, що підтверджується довідкою № 4288 Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області від 14.10.2013 року (а.с.27). Із висновку органу опіки та піклування Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області (а.с.9) слідує, що матеріально утримує та виховує дитину - сина [PERSON] тільки батько - [PERSON] Зазначений орган опіки та піклування вказує на те, що дитина дійсно проживає з батьком з листопада 2012 року. Дитина сама виявила бажання проживати з батьком (а.с.9,10). Відповідно до заяви неповнолітнього [PERSON], [INFO], зареєстрованої в реєстрі № 1332 від 17.06.2013 року приватного нотаріуса Олевського районного нотаріального округу Житомирської області (а.с.8), слідує, що [PERSON], виявив бажання проживати зі своїм батьком [PERSON], за місцем реєстрації останнього, а саме: по [ADDRESS]. Так згідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч.3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років визначається нею самою. Відповідачкою не надано до суду жодних належних доказів, що ствердили б проживання сина [PERSON] за місцем її проживання в [ADDRESS], та те, що вона самостійно утримує сина [PERSON], а позивач відмовляється добровільно утримувати сина [PERSON]. Суд не бере до уваги, як доказ утримання сина [PERSON] тільки однією відповідачкою, який (доказ) ґрунтується на довідці № 03-19/32/2105 від 08.11.2013 року, виданої відділом ДВС Олевського районного управління юстицію Житомирської області (а.с.21), оскільки в даній довідці зазначено період не отримання аліментів відповідачкою від позивача, а саме у період з 06.11.2012 року по 30.10.2013 року згідно до виконавчого листа № 2-477, який видано Олевським районним судом Житомирської області 15.07.2013 року про стягнення аліментів з [PERSON], в той же час як постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження винесено тільки 16.07.2013 року за заявою відповідачки від 16.07.2013 року (а.с.21,25,26), що свідчить про те, що відповідачка після проголошення рішення Олевського районного суду Житомирської області від 12.03.2013 року, яким стягнуто аліменти із позивача та набрання ним чинності, до суду із заявою про видачу виконавчого листа не зверталася, оскільки дитина з 05.11.2012 року вже проживала із позивачем. Протилежне у судовому засіданні відповідачкою та її представником не спростовано. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Разом із тим, встановлено і те, що дійсно відповідачка проживає від сина [PERSON] окремо, однак ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню сина [PERSON], не відвідує його за місцем проживання, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток. Не надає добровільно належної матеріальної допомоги на утримання та виховання сина, хоча має таку можливість, оскільки має відповідний молодий вік, не хворіє на тяжкі хвороби, не є інвалідом, має постійне місце роботи, так як працює техпрацівником Новобілокоровицької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2, де отримує відповідну заробітну плату, і має можливість утримувати свого сина [PERSON] до досягнення ним повноліття, належним чином, як того вимагає Закон. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так статтею180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до ч.1 ст.191 зазначеного Кодексу слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частина 4 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що випливають на визначення розмірів платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміну розміру, строків платежів або звільнення від них. Одним з приводів стягнення аліментів на користь відповідача з позивача за рішенням суду на утримання неповнолітньої дитини, було знаходження дитини на утриманні відповідача, а на цей час дитина проживає, та знаходиться на утриманні позивача, то суд вважає, що істотно змінились обставини щодо стягнення аліментів на утримання цієї дитини, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Оскільки, в даному випадку неповнолітнього [PERSON], [INFO] повністю утримує позивач, який за судовим рішенням сплачує аліменти на його утримання відповідачці, відповідачка дійсно не приймає участі в утриманні дитини, чим ставить її у складне матеріальне становище та порушує її право на достатній життєвий рівень, а тому позивача слід звільнити від сплати аліментів, що стягнуті з нього за рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 12.03.2013 року, в частині стягнення аліментів на користь [PERSON], на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], які повинні бути стягнуті з відповідачки в судовому порядку, однак не у тому розмірі, який просить позивач, так як згідно до рішення Олевського районного суду Житомирської області від 12.03.2013 року із позивача стягнуто аліменти на користь відповідачки [PERSON], на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до [INFO], тобто до досягнення старшою дитиною - сином [PERSON] повноліття, а далі в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до [INFO], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.5-6). За таких обставин та враховуючи вищенаведене до стягнення із відповідачки на користь позивача підлягають аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною - сином [PERSON] повноліття, тобто до [INFO], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Outcome: partial