Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

02 червня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служба у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2013 року по 23 січня 2015 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відразу після народження дитина весь час проживала та проживає з нею, вона самостійно займається її вихованням, піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 27 серпня 2014 року з відповідача на її користь стягуються аліменти у розмірі 500,00 грн в місяць. Наразі заборгованість по аліментам відсутня. Починаючи з 2013 року відповідач з сином не спілкується, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться дитиною та не відвідує її, не турбується про фізичний та духовний розвиток сина. Він жодного разу не приходив до дошкільного навчального закладу, який відвідує син. З наведених вище підстав позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] (а.с.1). Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник третьої особи на стороні позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Як визначено у частині першій статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з'явився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2013 року по 23 січня 2015 року (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 27 серпня 2014 року у справі №161/9164/14-ц вирішено стягнути з [PERSON], 16 вересня 19944 року народження, уродженця м. Луцька на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн починаючи з 11 червня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9). Відповідно до довідки Луцького районного відділу державного виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області від 10 травня 2017 року №342, аліменти за період з червня 2014 року по квітень 2017 року відповідач повністю сплачувалися (а.с.10). У довідці Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад №11» Управління освіти Луцької міської ради від 11 травня 2017 року №44 зазначено, що зі слів вихователів, [PERSON] приводить у ДНЗ та забирає мама та бабуся, плату за утримання дитини здійснюють вчасно. Тато в ДНЗ не приходить і участі у вихованні дитини не приймає, успіхами дитини не цікавиться (а.с.11). Відповідно до довідки про склад сім'ї від 17 травня 2017 року №2118, позивач разом з дитиною проживають за адресою [ADDRESS] однією сім'єю (а.с.12). Крім того, з пояснень відповідача, які відібрані старшим інспектором з ювенальної превенції Луцького районного відділення поліції ЛВП ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Ярощук Мариною Вікторівною 08 червня 2017 року, слідує що у 2015 році він розлучився зі своєю жінкою (позивачем у справі). В останнє він бачив сина коли йому було 3 місяці. Якщо дружина вирішила позбавити його батьківських прав, він не проти такого рішення. Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставин у справі, суд зазначає наступне. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому у частині четвертій статті 164 СК України визначено, що під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Проаналізувавши зібрані під час судового розгляду письмові докази, враховуючи поведінку відповідача, який не цікавиться життям свого сина та не бере участі в його вихованні, зважаючи на не заперечення відповідачем щодо позбавлення його батьківських прав, суд дійшов висновку, що [PERSON] свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню свого сина [PERSON]. У зв'язку з вищенаведеним суд дійшов висновку, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно сина, а позовні вимоги задовольнити. Частиною третьою статті 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Оскільки аліменти з відповідача на утримання вже стягуються рішенням Апеляційного суду Волинської області від 27 серпня 2014 року у справі №161/9164/14-ц (а.с.8-9), а позивач не заявляла вимог про їх збільшення, питання про стягнення аліментів судом не вирішується. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки за подання позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 640,00 грн, тому вказану суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved