Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

03.07.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку [ADDRESS] . 01.11.2010 року між сторонами укладено договір №3 про надання комунальних послуг, послуг з технічного обслуговування спільних інженерних мере та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, згідно якого відповідач зобов`язалась сплачувати за комунальні послуги, відшкодовувати витрати на утримання будинку та прибудинкової території пропорційно займаній площі згідно розрахунку не пізніше 20-го числа поточного місяця. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе обов`язків у період з 01.03.2016 року по 01.017.2019 року, за останньою утворилась заборгованість, яка становить 20 128,77 грн., з яких 16 886,03 грн. - сума основного боргу, 685,27 грн. - 3% річних, 2 557,47 грн. - інфляційні втрати, які позивач просить стягнути у судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги збільшив, просив стягнути з відповідача суму заборгованості за період з 01.03.2016 року по 01.04.2021 року в розмірі 37 387,04 грн., з яких 30 273,92 грн. - сума основного боргу, 1 996,31 грн. - 3% річних, 5 116,81 грн. - інфляційні втрати. Збільшені позовні вимоги представник підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, а також застосувати строки позовної давності, оскільки період, за яким позивач просить провести стягнення виходить за межі трирічного строку. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 175 ЖК України, державні і громадські органи, підприємства, установи, організації, службові особи зобов`язані дбати про схоронність житлового фонду та підвищення його благоустрою. Відповідно до розпорядження Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації №326 від 31.03.2006 року з додатком, авізо №1 від 01.07.2006 року житловий будинок [ADDRESS] переданий ТОВ «НОВОБУДОВА» в експлуатацію та обслуговування. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим, ст. 4 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідач [PERSON] є власником нежитлового приміщення №2 у багатоквартирному будинку [ADDRESS] , оскільки відповідно до додаткової угоди про внесення змін до договору №КНТР-10294/нж про участь у фонді фінансування будівництва від 06.12.2005 року отримала право вимоги за договором про участь у фонді фінансування будівництва. Норми ст. 322 ЦК України передбачають, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 01.11.2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір №3 про надання комунальних послуг, послуг з технічного обслуговування спільних інженерних мереж та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, згідно якого відповідач зобов`язалась сплачувати за комунальні послуги, відшкодовувати витрати на утримання будинку та прибудинкової території пропорційно займаній площі згідно розрахунку не пізніше 20-го числа поточного місяця. Частиною 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно ст. 29 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Отже, позивач має права, передбачені частиною першою статті 24 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Натомість споживач, в силу вимог закону, зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично йому були надані. При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем споживалися житлово-комунальні послуги, натомість суду не надано доказів на підтвердження того, що послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території надавалися ТОВ «Новобудова» неякісно або не в повному обсязі. Тарифи на утримання будинку та прибудинкової території встановлюються розпорядженням ВО КМР (КМДА) № 633 від 26.05.2017 р. на період з 01.07.2017 р. по 01.12.2017 р. включно, розпорядженням ВО КМР (КМДА) №1207 від 05.10.2017 р. на період з 01.12.2017 р. по 01.07.2018 р. включно, розпорядженням ВО КМР (КМДА) №937 від 01.06.2018 р. на період з 01.07.2018 р. по 01.02.2020 р. включно. Як стверджує позивач, у зв`язку з несвоєчасною оплатою послуг з утримання та обслуговування багатоквартирного будинку, та прибудинкової території у відповідача за період з 01.03.2016 року по 01.04.2021 року виникла заборгованість в розмірі 30 273,92 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Однак, відповідач та її представник в судовому засіданні просили застосувати до розрахунку заборгованості строки позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦПК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або особу, яка його порушила. Період, за який позивач мав право стягувати заборгованість за житлово-комунальні послуги, визначається строком позовної давності. Таким чином, враховуючи вказане, беручи до уваги, що позивач звернувся до суду лише 03.07.2019 року, при цьому просить здійснити стягнення заборгованості з 01.03.2016 року, що виходить за межі позовної давності, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача за період з 03.07.2016 року по 01.04.2021 року, застосувавши строки позовної давності, та стягнути з відповідача на користь позивача 28 899,49 грн. (30 273,92 грн. - 1 374,43 грн. (заборгованість з 01.03.2016 року по 03.07.2016 року)) заборгованості за житлово-комунальні послуги Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1 996,31 грн. та інфляційних втрат в сумі 5 116,81 грн., слід зазначити наступне. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Оскільки судом застосовано строки позовної давності, як наслідок зменшено і суму основного боргу, відповідно зменшується і сума 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, як особлива міра відповідальності [PERSON] за невиконання взятих на себе зобов`язань. Таким чином, 3% річних від заборгованої суми становить 1 846,24 грн.. а інфляційні втрати - 5 086,66 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2 270 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, пропорційно до задоволених вимог На підставі викладеного та

Outcome: partial