Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

04.07.2016 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту родинних стосунків. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер [PERSON], 1950 року народження, який доводиться йому двоюрідним дядьком. Зазначив, що 09.04.2014 року він звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою вх. № 602/02-14 про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], однак листом державного нотаріуса Костенко Л.Ю. вих. № 1930/02-14 від 09.04.2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав після смерті померлого [INFO] - [PERSON], 1950 року народження, були видані свідоцтва про право на спадщину за законом: на ім'я дружини померлого, [PERSON] та свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON]. Вважає, що вказані свідоцтва про право на спадщину є недійсними з тих підстав, що заповіт на ім'я [PERSON] 25.05.2007 року померлий вчинив, перебуваючи у стані хронічного стійкого психічного розладу, а тому не міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними, а також з огляду на те, що на момент укладення шлюбу з [PERSON], яка набула право на обов'язкову частину у спадщині, а саме 28.01.2005 року, померлий за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, не міг самостійно приймати рішення, що підтверджується актом посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи від 27.08.2013 року. Посилався на те, що вважає, що строк на прийняття ним спадщини після померлого [PERSON] було пропущено з поважних причин, оскільки, як було відомо позивачу, на день смерті спадкодавця останній мав спадкоємця першої черги - матір [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], тобто через чотири роки після смерті свого сина, що підтверджується копією актового запису про смерть № 7095 від 22.04.2013 року, а про наявність у померлого дружини - [PERSON], позивачу нічого не було відомо, як і про заповіт померлого. Також вказав, що позивачу лише у 2012 році стало відомо про те, що [PERSON], не прийняла спадщину після сина. Зважаючи на викладене, позивач просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO] строком три місяці з моменту набрання рішенням законної сили. Також позивач просив встановити факт родинних стосунків між ним та [PERSON], [INFO], а саме те, що остатній є його дядьком, зважаючи на те, що згідно свідоцтва про народження позивача його прізвище зазначено як «[PERSON]», тоді як згідно паспорту - «[PERSON]», що згідно листа Інституту української мови № 307/59 від 17.02.2014 року є лінгвістично ідентичними, оскільки є фонетичними варіантами того самого прізвища, а розбіжність зумовлена неправильним відтворенням української форми «[PERSON]», з урахуванням свідоцтв про народження долучених до позовної заяви. Представник позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зазначив, що строк прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивачем було пропущено з поважних причин, так як йому було відомо про наявність спадкоємця першої черги - [PERSON], яка повідомила [PERSON], що буде самостійно займатися оформленням спадщини. Лише після смерті [PERSON] позивачу стало відомо про те, що остання спадщину не прийняла, а також про наявність заповіту складеного [PERSON] та його одруження. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказала, що вимоги позивача є надуманими та неправомірними, а докази - неналежними та сумнівними. Зауважила, що ні в 2009 році, ні в 2012 році, коли, як зазначає сам позивач, він дізнався про свої, начебто, порушені права, він не звертався з відповідною заявою про прийняття спадщини [PERSON] або з позовом до суду про встановлення додаткового строку для подання такої заяви, що позбавляє позивача можливості вимагати від суду встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття відповідної спадщини наразі. Крім того, просила врахувати, що на момент розгляду судом справи, відсутні докази визнання (у встановленому законом порядку) недійсними документів, якими підтверджується прийняття спадкового майна спадкоємцями померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] Зазначала, що позивачем не надано належних доказів того, що він відноситься до кола спадкоємців [PERSON], а надана суду довідка Інституту української мови не може вважатися документом, який встановлює родинні зв'язки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER], виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 30.01.2009 року (а.с. 67). Як вбачається зі матеріалів спадкової справи № 281/09 до майна померлого [INFO] [PERSON], після його смерті [PERSON] тв. [PERSON] звернулися до Другої київської державної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], як наслідок спадкове майно після смерті [PERSON] було успадковано його дружиною - [PERSON], та спадкоємцем за заповітом - [PERSON], що підтверджується: -свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.08.2009 року, виданим державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за № 11-1519 (а.с. 84); -свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.08.2009 року, виданим державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за № 11-1521 (а.с. 86); -свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07.08.2009 року, виданим державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за № 11-1523 (а.с. 88); -свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07.08.2009 року, виданим державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за № 11-1525 (а.с. 90); Доказів визнання недійсними вищезазначених свідоцтв суду не надано. Виключно Акт посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 684 від 27.08.2013 року (а.с. 11-25) не може бути оцінено судом як належний доказ відсутності підстав для успадкування відповідачами [PERSON] та [PERSON] спадкового майна після смерті [PERSON] та недійсності виданих ним свідоцтв про право на спадщину. Також як встановлено судом з матеріалів спадкової справи № 281/09 до майна померлого [INFO] [PERSON], та не заперечувалося представником позивача в судовому засіданні, позивач [PERSON] звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вх. № 602/02-14 після смерті двоюрідного дядька [PERSON], який помер [INFO], 09.04.2014 року (а.с. 115). Листом державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. вих. № 1930/02-14 від 09.04.2014 року, позивача було повідомлено, що 07.08.2009 року після померлого [INFO] - [PERSON], 1950 року народження, були видані свідоцтва про право на спадщину за законом: на ім'я дружини померлого, [PERSON], та свідоцтва про право на спадщину за заповітом: на ім'я [PERSON]. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачено, що за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Зі змісту позову та пояснень представника позивача [PERSON] в судовому засіданні, судом встановлено, що позивачу було достеменно відомо про смерть [PERSON], разом з тим, останній не вчинив жодних дій щодо прийняття спадкового майна до квітня 2014 року, оскільки вважав, що спадкове майно після смерті [PERSON] було прийнято спадкоємцем першої черги - [PERSON], [INFO], яка жодних дій щодо прийняття спадкового майна не вчиняла, та як вбачається з актового запису про смерть № 7095 від 22.04.2014 року померла [INFO] (а.с. 37-38). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до п. 26 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Водночас, позивачем жодного доказу на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини суду не надано, посилання останнього на необізнаність щодо наявність у спадкодавця дружини, складення ним заповіту чи неприйняття спадщини [PERSON], яку позивач вважав спадкоємцем першої чергу після смерті [PERSON], не можуть бути визнані судом поважними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Щодо позовних вимог в частині встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], [INFO], який помер [INFO], суд має зазначити наступне. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 23.09.1957 року, [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] (російською - «[PERSON]») (а.с. 7) Як вбачається з копії паспорту позивача, останній згідно паспорту громадянина України Серія [NUMBER]є [PERSON], [INFO]. Згідно сторінки 2 копії паспорту громадянина України прізвище, ім'я, по батькові позивача російською «[PERSON]», що співпадає зі свідоцтвом про народження (а.с. 104-106). Згідно довідки Інституту української мови № 307/59 від 17.02.2014 року, обидві функціональні прізвищеві форми «[PERSON]» і «[PERSON]» є лінгвістично ідентичними, оскільки є фонетичними варіантами того самого прізвища. Розбіжність зумовлена неправильним відтворення української форми «[PERSON]» (а.с. 26). Посилання представника відповідачів на те, що довідка Інституту української мови не може бути доказом на підтвердження походження позивача та його родинних стосунків, не приймаються, зважаючи на те, що судом у сукупності оцінюються докази надані стороною позивача на підтвердження свого походження, зокрема відповідна довідка та копія паспорту, копія свідоцтва про народження, що дає підстави суду вважати, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON]. Згідно Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 20.08.1949 року, батько позивача - [PERSON] народився [INFO] від батьків: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9) Згідно Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 20.08.1949 року, дід позивача - [PERSON] народився [INFO] від батьків: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Як вбачається, з архівної довідки про народження [PERSON] № 02-377 від 31.03.2014 року, останній народився [INFO] (за старим стилем), батьки: Чернігівської губернії міщанин [PERSON] і його законна дружина [PERSON] (а.с. 39). За таким обставин суд приходить до висновку, що стороною позивача доведено, що [PERSON] та [PERSON] були рідними братами, доказів на спростування зазначеного стороною відповідача суду не надано. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України щодо відомостей про народження [PERSON] вбачається, що розділі відомості про батька зазначено: [PERSON], Відомості про матір: [PERSON] (а.с. 40). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. За таких обставин, враховуючи пояснення сторін та письмові докази надані стороною позивача на підтвердження заявлених позовних вимог, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO], є двоюрідним дядьком [PERSON], [INFO], а позовні вимоги в частині встановлення факту родинних стосунків - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно викладеного та

Outcome: partial