Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

02.12.2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з відповідачів не індексовану і не компенсовану заробітну плату у сумі 278223,14 грн. та витрати на друкарські та інші послуги. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він працював інженером-технологом 2-ї категорії у відділі головного технолога в ДП «ВС-Партнер» ПАТ «Вібросепаратор» з 07.09.2010 р. Наказом № 66-К від 22.07.2014 р. його було звільнено у зв'язку зі скороченням штату, про що внесено запис до трудової книжки. Згідно з повідомленням ДП «ВС-Партнер» про заборгованість від 11.08.2014 р. № 248 в день розрахунку підприємство йому не виплатило нараховану заборгованість по заробітній платі у сумі 10664,71 грн., також з перших місяців роботи підприємство регулярно затримувало виплату заробітної плати. Двічі за чотири роки роботи затримка перевищували десятимісячний термін. З грудня 2012 р. до березня 2013 р. зарплата не сплачувалась взагалі. На скільки йому відомо, адміністрація підприємства перейшла на «подвійну» бухгалтерію, не вказуючи в розрахункових листках виплату зарплати. Робітникам і йому особисто сплачувались гроші, а в розрахункових листках такі виплати не відображались. Тобто має застосування схема, яка вводить працівника в оману. При цьому в порушення закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050 III, адміністрація підприємства не здійснювала компенсацію, чим нанесла, на його думку, значної матеріальної шкоди. Аби приховати суму заборгованості Відповідач перестав вести облік поточного боргу. Так, борг підприємства перед ним в червні 2013 р. становив 9162,60 грн. Пізніше величина боргу в розрахункових листках не вказується. Приховуючи величину боргу, ПАТ «Вібросепаратор», ДП «ВС-Партнер» унеможливлює оскарження своїх дій в судовому порядку щодо не виконання закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-III. Після звільнення з підприємства на протязі року він не подавав позовну заяву про виплату заробітної плати, сподіваючись на свідомість адміністрації, щодо виконання своїх боргових зобов'язань. Від початку роботи адміністрація здійснювала індексацію заробітної плати в зв'язку з інфляцією. В червні 2012 р. йому була призначена постійна доплата за суміщення. У цьому ж місяці згідно Постанови КМУ № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» нарахування індексації доходу було припинено. У відповідності до цієї ж постанови з березня 2014 р. індексацію мали відновити. Відновити індексацію також вимагає постанова КМУ від 29.01.2014 р. N 36 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення», яка відміняє застосування «базового місяця» і робить процес індексації у його випадку безперервним (виконання робіт за сумісництвом). Відповідач цього свідомо не зробив. Зі сказаного, на його думку, витікає висновок, що адміністрація ПАТ «Вібросепаратор», ДП «ВС-Партнер» умисно не проводив індексацію доходу в зв'язку з інфляцією. Вподальшому, 24.02.2016 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів не індексовану і не компенсовану заробітну плату у сумів розмірі 356806,78 грн., обґрунтовуючи тим, що у відповідності з законом про компенсацію невчасно виплаченої зарплати компенсація нараховується до остаточного розрахунку. Оскільки підприємство, на час розгляду позову у суді, не розрахувалося з ним щодо належної йому заробітної плати та відповідних виплат, то він просить суд відкоригувати суму боргу станом на день винесення рішення. З його розрахунку, станом на 02.12.2015 р., коли розмір щомісячної компенсації в вересні 2015 р. становив 24619,47 грн., з тих пір пройшло три місяці, у зв'язку з чим він просить збільшити позовні вимоги. (а.с. 38-39, т. 1) Заочним рішенням Богунського районного суду м Житомира від 24.02.2016 року було задоволено позовні вимоги позивача та стягнуто з відповідачів не індексовану і не компенсовану заробітну плату у сумі 356806,78 коп. (а.с. 42-44 т. 1) 24.03.2016 року відповідач ДП «ВС-Партнер» звернулося до Богунського районного суду м Житомира з заявою про перегляд заочного рішення. (а.с. 52 т. 1) Ухвалою Богунського районного суду м Житомира від 05.08.2016 року заяву директора ДП «ВС-Партнер» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. (а.с. 150-151 т. 1) Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23.01.2017 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24.02.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про стягнення з ДП ПАТ «Вібросепаратор» - «ВС-Партнер» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 10867,65 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплатити заробітної плати в розмірі 6 324,73 грн., а всього 17192,38 грн. (а.с. 269-270 т. 1) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.09.2017 року рішення Богунського районного суду м Житомира від 24.02.2016 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 23.01.2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с. 49-51 т.2) Ухвалами Богунського районного суду м Житомира від 16.11.2017 року та 29.12.2017 року справу прийнято в провадження Богунського районного суд м. Житомира та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Під час судового розгляду справи позивачем подавалися заяви про збільшення розміру позовних вимог з додатками, однак протокольною ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.02.2018 року суд не прийняв заяву від 10.01.2018 року та заяву від 16.01.2018 року про збільшення розміру позовних вимог та повернув відповідні заяви - [PERSON] на підставі ч. 5 ст. 49 ЦПК України, а також докази долучені до відповідних заяв на підставі ч. 9. ст. 83 ЦПК України. Слід зазначити, що заява позивача [PERSON] від 29.06.2016 року про збільшення розміру позовних вимог подана позивачем під час розгляду заяви відповідача ДП «ВС-Партнер» про перегляд заочного рішення, не долучалася до матеріалів справи, не була предметом розгляду, а тому також не приймається судом. (а.с. 132-141 т. 1) В судове засідання позивач не з'явився, однак направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві, під час розгляду справи висловив свою позицію щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості по заробітній платі в розмірі 356806,78 грн., крім того просив не розглядати позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості по заробітні платі в розмірі 700,00 грн. як утриманий з нього борг із належною компенсацією за весь час затримки. Представник відповідача ПАТ «Вібросепаратор» в судове засідання не з'явився, однак направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача дочірнього підприємства «ВС-Партнер» в судове засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5 ст. 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 24 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що позивач працював в ДП «ВС-Партнер» ПАТ «Вібросепаратор» інженером-технологом 2-ї категорії з 07.09.2010 р. Згідно наказу № 66 від 22.07.2014 р. [PERSON] був звільнений з займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з скороченням штату. (а.с.19 т. 1) Згідно довідки ДП «ВС-Партнер» від 11.08.2014 р. вбачається, що заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі станом на 01.08.2014 р. становить 10664,71 грн. (а.с.4 т. 1) Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як убачається з матеріалі справи Апеляційним судом Житомирської області в рішенні від 23.01.2017 року зроблені наступні висновки: «Правомірність застосування індексації заробітної плати передбачено ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про оплату праці», із змісту яких слідує, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМ України від 17.07.2003 р. № 1078). З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з тим, що вимога позивача про стягнення індексації невиплаченої заробітної плати є правомірною та такою, що узгоджується з вимогами закону. Відтак, сума заборгованості по заробітній платі підлягає збільшенню на суму недорахованої індексації 202,94 грн. (25,90 грн. + 58,23 грн. + 118,81 грн. = 202,94 грн. індексація за травень-липень 2014 р.) і складає разом 10867 грн. 65 коп.». Судом враховано, що вищевказані висновки Апеляційного суду Житомирської області не були предметом розгляду під час перегляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.09.2017 року, якою скасовано рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року, серед іншого надано правову оцінку про те, що суд апеляційної інстанції при вирішенні спору застосував Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, яке передбачає застосування граничного рівня індексу у 101 %. Натомість не врахував, що більш пізня постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 з метою посилення відповідальності за несвоєчасну виплату зарплати встановлює поріг індексації величиною 100%. З 01 січня 2001 року набрав чинності Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». З метою реалізації цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з указаним Порядком, у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи 1 січня 2001 року. Згідно п. 4 вказаного порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Отже, компенсація за кожен місяць затримки виплати заробітної плати позивачу відповідно до індексу споживчих цін за період з лютого 2012 року по лютий 2016 року становить 6324,73 грн., виходячи із такого розрахунку: - лютий 2012 р. - 671,90 х 0,3/100 = 2,02, де 671,90 грн. - заборгованість за лютий 2012 р., яка виплачена в травні 2012 р., 0,3 приріст індексу споживчих цін (визначений шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін, починаючи з березня (100,3 х 100,0 = 100,3%, 100,3% - 100% = 0,3%), 2,02 сума компенсації, яка обчислена шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін (671,90 х 0,3% / 100% = 2,02 грн.); - березень-липень 2012 р. сума компенсації на заборговану заробітну плату не нараховується, оскільки індекс споживчих цін в цей період не перевищив 100%; - серпень 2012 р. (виплачена в березні 2013 р.) 1905,88х 0,2 / 100 = 3,81 грн.; - вересень 2012 р. (виплачена в березні 2013 р.) 1868,23 х 0,1 / 100 = 1,87 грн.; - жовтень 2012 р. (виплачена в квітні 2013 р.) 1881,06 х 0,1 / 100 = 1,88 грн.; - листопад 2012 р. (виплачена в квітні 2013 р.) 1768,29 х 0,2 / 100 = 3,54 грн.; - грудень 2012 р., січень червень 2013 р. - сума компенсації на заборговану заробітну плату не нараховується, оскільки індекс споживчих цін в цей період не перевищив 100%; - липень 2013 р. (виплачена в березні 2014 р.) 2005,75 х 1,2 / 100 = 24,07 грн.; - серпень 2013 р. (виплачена в березні 2014 р.) 1756,98 х 1,9 / 100 = 33,38 грн.; - квітень 2014 р. (виплачена в липні 2014 р.) 500 х 4,8 / 100 = 24,00 грн. Заборгованість за 2013-2014 р.р., виплачена в лютому 2016 року: - вересень 2013 р. 1551,30 х 82,56 / 100 = 1280,75 грн.; - жовтень 2013 р. 893,84 х 81,83 / 100 = 731,43 грн.; - листопад 2013 р. 953,04 х 81,47 / 100 = 776,44 грн.; - грудень 2013 р. 981,78 х 80,56 / 100 = 790,92 грн.; - березень 2014 р. 618,34 х 75,27 / 100 = 465,42 грн.; - квітень 2014 р. 375,47 х 69,67 / 100 = 261,59 грн.; - травень 2014 р. 940,93 х 54,33 / 100 = 511,20 грн.; - червень 2014 р. 1047,69 х 61,85 / 100 = 647,99 грн.; - липень 2014 р. 1249,05 х 61,20 / 100 = 764,42 грн. При розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за липень 2014 року не враховувалась сума вихідної допомоги при припиненні трудового договору в розмірі 1663,45 грн., оскільки вона належить до грошових доходів, які мають разовий характер і не підлягають компенсації. Крім того, суд не бере до уваги вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідачем та щодо фальсифікації відповідачем розрахункових документів, оскільки, як встановлено судом, відповідні вимоги не забезпечені доказами та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Також суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідачів компенсації за кожен місяць затримки виплати заробітної плати позивачу відповідно до індексу споживчих цін за період з вересня 2010 року по лютий 2012 року, оскільки позивачем не надано доказів щодо затримки по виплаті заробітній платі та на який період, що позбавляє суд можливості провести відповідний розрахунок на підставі належних та допустимих доказів. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що є всі підстави для стягнення з ДП «ВС-Партнер», ПАТ «Вібросепаратор» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 10 867,65 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплатити заробітної плати в розмірі 6324,73 грн., а всього 17192,38 грн. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 8 ст. 63 Господарського кодексу України у випадках існування залежності від іншого підприємства, передбачених статтею 126 цього Кодексу, підприємство визнається дочірнім. Відповідно до ст. 176 Господарського кодексу України організаційно-господарськими визнаються господарські зобов'язання, що виникають у процесі управління господарською діяльністю між суб'єктом господарювання та суб'єктом організаційно-господарських повноважень, в силу яких зобов'язана сторона повинна здійснити на користь другої сторони певну управлінсько-господарську (організаційну) дію або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Організаційно-господарські зобов'язання можуть виникати, серед іншого, між суб'єктами господарювання, у разі якщо один з них є щодо іншого дочірнім підприємством. Статтею 619 ЦК України передбачено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред'явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред'явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність. Кредитор не може вимагати задоволення своєї вимоги від особи, яка несе субсидіарну відповідальність, якщо ця вимога може бути задоволена шляхом зарахування зустрічної вимоги до основного боржника. Суд критично відноситься до твердження відповідача ПАТ «Вібросепаратор», що він є неналежним відповідачем по справі, посилаючись на те, що місцем роботи позивача було ДП «ВС-Партнер» ПАТ «Вібросепаратор», а тому дочірнє підприємство має бути відповідачем по справі, оскільки відповідачем не надано суду доказів, які підтверджували залежність контролюючого та дочірнього підприємства, про наявність простої та вирішальної залежності вказаних товариств та їхні взаємовідносини. Відповідачі не скористалися процесуальним правом подати відзив, а тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які наявні в матеріалах справи. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до ПАТ «Вібросепаратор», Дочірнього підприємства «ВС-Партнер» про стягнення заборгованості по заробітній платі в частині заборгованості по заробітній платі в розмірі 10 867,65 грн. та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплатити заробітної плати в розмірі 6324,73 грн., а всього 17192,38 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн., від сплати якого було звільнено позивача. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial