Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

03 березня 2015 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в позовній заяві та судовому засіданні посилалась на те, що вони з відповідачем одружені з 11 червня 2010 року, від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає та знаходиться на утриманні позивача. З 21 жовтня 2014 року між сторонами було припинено подружні стосунки та ведення спільного господарства через відсутність взаєморозуміння, відсутність довіри в родині, постійні сварки та відсутність матеріальної допомоги. Відповідач не проживає разом з родиною та не допомагає матеріально утримувати малолітню дитину, позивач не одноразово намагалась прийти до взаєморозуміння в родині, але ніяких результатів це надало. Враховуючи вищевикладене, позивач зберігати шлюб з відповідачем не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливе та суперечить її інтересам та інтересам дитини, тому позивач просила звернулась до суду та просила суд шлюб розірвати (а.с. 2). Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні проти заявленого позову не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 червня 2010 року, шлюб зареєстровано Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського управління юстиції, актовий запис № 270, від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження (а.с. 3,5). Також у судовому засіданні встановлено, що з 21 жовтня 2014 року між сторонами по даній цивільній справі були припиненні подружні стосунки, ведення спільного господарства через відсутність взаєморозуміння, відсутність довіри в родині, постійні сварки та відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача, з цього часу позивач не одноразово намагалась прийти до взаєморозуміння в родині, але ніяких результатів це надало, тому зберігати сім'ю сторони не бажають й вважають, що це не можливе, а також суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини, дані обставини підтверджуються пояснення сторін у судовому засіданні (а.с. 13). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд при розгляді справи про розірвання шлюбу з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені з 21 жовтня 2010 року та з цього часу відносини між подружжям по справі не поновлювались, зберігати шлюб не бажають й вважають, що це неможливо та суперечить їх інтересам та інтересам дитини, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України приймає до уваги результат вирішення справи, та вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок повернення судових витрат суму у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved