Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

03 липня 2020 року позивач звернувся до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На обґрунтування позовних вимог зазначав, що згідно наказу № 2742/ОС від 17 листопада 2017 року його було призначено на посаду головного фахівця з безпеки філії «Центр транспортної логістики» АТ Укрзалізниця на умовах безстрокового трудового договору. Наказом від 22 листопада 2017 року № 2775/ОС на нього було покладено виконання обов`язків заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська Залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Наказом № 417/ОС від 01 березня 2018 року йог було переведено з посади головного фахівця з безпеки у філії «Центра транспортної логістики» управління економічної безпеки Департаменту безпеки «Укрзалізниця» на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська Залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на умовах строкового трудового договору строком на один рік. 01 березня 2018 року на вимогу відповідача позивач підписав трудовий договір № 293, в якому було зазначено строк дії договору з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2019 року. На думку позивача, трудові відносини між ним та відповідачем мали б носити безстроковий характер, оскільки жодних передбачених законодавством підстав для укладання саме строкового трудового договору не було. 01 березня 2019 року на вимогу відповідача позивач підписав трудовий договір № 51-2019, згідно якого строк дії договору був встановлений з 04 березня 2019 року по 03 червня 2019 року. 03 червня 2019 року на вимогу відповідача позивач підписав трудовий договір № 117-2019, в якому було встановлено строк дії договору з 04 березня 2019 року по 04 червня 2020 року. Всі вказані договори за своїм змістом були ідентичними, посадові обов`язки відповідача залишались незмінними, підстав для укладання між ним та відповідачем трудового контракту не було. Не зважаючи на те, що відповідно до п. 1.3. трудового договору № 293 від 01 березня 2018 року, а також інших укладених між сторонами трудових договорів, працівник призначається та звільняється з посади за рішенням правління роботодавця в порядку, визначеному статутом та номенклатурою посад роботодавця У подальшому, наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 29.05.2018 № 987/ос року про припинення трудового договору його було звільнено 29.05.2018 року з посади директора філії «Українська залізнична швидкісна компанія» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у зв`язку з закінченням строку договору. Вважав, що дане звільнення є незаконним, оскільки він здійснював трудову діяльність на підставі безстрокового договору, чинне законодавство не передбачало підстав для зміни умов трудового договору в частині строковості та обов`язковість укладення з ним контракту, а відтак укладення трудового договору на визначений строк за відсутності передбачених чинним законодавством умов є підставою для його недійсності на підставі ст. 9 КЗпП України без необхідності заявляти окремі позовні вимоги у цій частині. Також зауважив, що він жодним чином не виявляв бажання укладати саме строковий трудовий договір та припиняти в подальшому трудові відносини, звертав увагу суду, що трудові договори, переукладені один чи декілька разів вважаються такими, що укладені на невизначений строк. У зв`язку з наведеним, позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення позивача від 04 червня 2020 року № 966/ос; поновити його на роботі на посаді заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 73 375 грн. 22 коп. (т. 1 а.с. а.с. 1 - 7). Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 07 липня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі, яку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України було призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін (т. 1 а.с. а.с. 45 - 46). Справа прийнята до розгляду Кіровського районного суду міста Дніпропетровська на підставі ч. 1 ст. 28 ЦПК України за місцем проживання позивача (т. 1 а.с. а.с. 1, 13). 27 липня 2020 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху у зв`язку з несплатою судового збору за позовними вимогами про скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т. 1 а.с. а.с. 61 - 63). Також відповідачем було подано клопотання про встановлення процесуального строку для подання заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, яке мотивоване тим, що згідно ч. 4 ст. 187 ЦПК України в ухвалі про відкриття провадження у цивільній справі в порядку спрощеного провадження суд мав зазначити строк для подання відповідачем заперечень проти спрощеного розгляду справи (т. 1 а.с. а.с. 69 - 70). 30 липня 2020 року через канцелярію Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи, що строковий трудовий договір між позивачем та відповідачем було укладено саме з ініціативи позивача. Укладення договору в письмовій формі не порушувало прав позивача, ініціатива працівника щодо строкових трудових відносин є достатньою підставою для укладення саме трудового договору на визначений строк. Доводи позивача щодо його примушення до укладання строкового трудового договору нічим не підтверджені. Відповідач заперечував, що умови трудового договору істотно порушували права позивача, оскільки він одержував заробітну плату, яка в декілька разів перевищувала середній розмір оплати праці в Укрзалізниці. Строки оскарження умов трудового договору позивачем пропущені. Також відповідач просив врахувати судову практику з аналогічних справ(т. 1 а.с. а.с. 73 - 86). До відзиву було додано докази відповідача на підтвердження його заперечень (т. 1 а.с. а.с. 88 - 122). В судовому засідання 06 серпня 2020 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про надання строку для подання заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження (т. 1 а.с. а.с. 157, 163 - 165). Також, ухвалою від 06 серпня 2020 року було частково задоволено клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху з наданням строк для сплати судового збору за вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т. 1 а.с. а.с. 157, 163 - 165). 10 серпня 2020 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків з документом про сплату судового збору (т. 1. а.с. а.с. 167 - 169). Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року у зв`язку з надходженням судового збору розгляд цивільної справи було продовжено (т. 1 а.с. 170). 17 серпня 2020 року від представника відповідача надійшло клопотання про врахування при розгляді цивільної справи судової практики в аналогічних справах, до якої додані відповідні рішення судів апеляційної та касаційної інстанції (т. 1 а.с. а.с. 171 - 198). 20 серпня 2020 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про забезпечення позовних вимог, в якій позивач просив вжити заходи забезпечення його позовних вимог шляхом заборони голові правління та правлінню Акціонерного товариства «Українська Залізниця» призначати на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська залізниця АТ Укрзалізниця» будь-яку особу (т. 1 а.с. а.с. 204 - 206). Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 серпня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено (т. 1 а.с. а.с. 216 - 217). Не погодившись з вказаною ухвалою позивач оскаржив її в апеляційному порядку. На час ухвалення рішення у справі, відкрито апеляційне провадження за скаргою, апеляційна скарга по суті залишається не розглянутою. 20 серпня 2020 року позивачем через канцелярію суду було подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що згідно наданих до суду трудових договорів між позивачем та відповідачем вбачається, що між сторонами існувати безстрокові трудові відносини, встановлення позивачу строкових трудових відносин замість безстроковим є зміною істотних умова праці, для чого відповідачем не було додержано встановленої КЗпП України процедури, посада та характер роботи, що виконувалась позивачем, не передбачала строкового характеру, у зв`язку з чим вбачаються підстави для визнання трудового договору недійсним в частині встановлення його строку. Також позивач зазначав про ухвалення рішення про його звільнення з порушенням процедури - без рішення правління (т. 1 а.с. а.с. 208 - 212). В судовому засіданні 26 серпня 2020 року представник відповідача в режимі відеоконференції повідомив, що на адресу суду направлені поштою клопотання про зупинення провадження у справі та додаткові пояснення. Оскільки на час розгляду справи вказані матеріали не надійшли за клопотанням представника відповідача розгляд справи було відкладено (т. 1 а.с. а.с. 219 - 220). 26 серпня 2020 р. через канцелярію суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він зазначав, що посилання позивача на відсутність рішення правління АТ «Укрзалізниця» щодо йог звільнення не може бути враховане, оскільки при укладанні трудового договору та прийнятті позивача на роботу рішення правління відповідача також не приймалось, трудовий договір містить посилання на статут відповідача, яким і має остаточно вирішуватись питання щодо повноважень органів управління АТ «Укрзалізниця». Згідно статуту відповідача за рішенням правління окремим членам правління були делеговані повноваження щодо прийняття та звільнення працівників (крім певних категорій, до яких посада позивача не належить), тому всі рішення щодо позивача були ухвалені уповноваженими посадовими особами (т. 2 а.с. а.с. 1 - 7). На підтвердження вказаних пояснень відповідачем надано додаткові докази (т. 2 а.с. а.с. 8 - 9). Крім того, 27 серпня 2020 р. через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі до набрання чинності судовим рішенням в адміністративній справі № 804/10759/15 за позовом [PERSON] до Державної пенітенціарної служби України, Міністерства юстиції України про поновлення на роботі (т. 2 а.с. а.с. 14 - 18). 07 вересня 2020 року через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких було вказано, що строкові трудові правовідносини між сторонами були обумовлені волевиявленням позивача, жодних зауважень від нього з приводу попередніх звільнень у зв`язку із закінченням строку дії трудових договорів не виникало, наказ про звільнення позивача виданий відповідно до вимог трудового законодавства, уповноваженою особою із додержанням встановленого порядку (т. 2 а.с. а.с. 30 - 41). В судовому засіданні 14 вересня 2020 року за клопотанням представника позивача розгляд справи було відкладено для надання можливості представнику позивача ознайомитись з клопотанням про зупинення провадження у справі та запереченнями на відповідь на відзив (т. 2 а.с. а.с. 67 - 68). В судовому засіданні 28 вересня 2020 року, за участю представника позивача адвоката Біжко Ю.О. та в режимі відеоконференції представника відповідача адвоката Коротуна О.М., проведено розгляд справи по суті. Судом було відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки розгляд адміністративним судом справи про поновленні позивача на попередньому місця роботи не перешкоджає вирішенню цивільної справи по суті. У разі ухвалення рішень на користь позивача, як в цивільній, так і в адміністративній справі він може самостійно обрати місце роботи, де він працюватиме, та звільнитися за іншим місце роботи, або взагалі не працювати на жодному з них. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, з мотивів, зазначених в позовній заяві та інших заявах та поясненнях, поданих до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином через свого представника. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з мотивів, вказаних у відзиві на позов та поясненнях. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Згідно наказу № 2742/ОС від 17 листопада 2017 року позивача було призначено на посаду головного фахівця з безпеки у філії «Центр транспортної логістики» АТ Укрзалізниця на умовах безстрокового трудового договору з випробувальним строком до 19 лютого 2018 року (т. 1 а.с 15). Наказом від 22 листопада 2017 року № 2775/ОС на позивача було покладено виконання обов`язків заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська Залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з 21 листопада 2017 року (т. 1 а.с. 16). 22 лютого 2018 року позивач звернувся до виконувача обов`язків голови правління ПАТ «Укрзалізниця» із заявою про призначення на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська Залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору строком на один рік за обставинами особистого характеру, за переведенням (т. 1 а.с. 88). Наказом № 417/ОС від 01 березня 2018 року позивача було переведено з посади головного фахівця з безпеки у філії «Центра транспортної логістики» управління економічної безпеки Департаменту безпеки «Укрзалізниця» на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська Залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на умовах строкового трудового договору строком на один рік (т. 1 а.с. 89). 01 березня 2018 року між позивачем та відповідачем було підписано трудовий договір № 293, в якому зазначено, що цей договір є строковим трудовим договором (п. 1.1. договору), на підставі цього договору продовжуються трудові відносини між роботодавцем та працівником (п. 1.2. договору), строк дії цього договору встановлений за погодженням сторін з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2019 року включно (п. 7.1. договору). Згідно п. 6.2.2. договору його дія припиняється у зв`язку із закінченням дії відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с. а.с. 90 - 95). 28 лютого 2019 року згідно наказу № 410/ос позивача було звільнено з посади заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська Залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» по закінченню строку трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с. 96). 01 березня 2019 року позивач звернувся до голови правління ПАТ «Укрзалізниця» із заявою про призначення на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська Залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору строком з 04 березня 2019 року по 03 червня 2019 року за обставинами особистого характеру (т. 1 а.с. 97). Наказом № 434/ОС від 01 березня 2019 року позивача було призначено на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська Залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на умовах строкового трудового договору строком на три місяці (т. 1 а.с. 98). 01 березня 2019 року між позивачем та відповідачем укладено трудовий договір № 51-2019, в якому зазначено, що цей договір є строковим трудовим договором (п. 1.1. договору), на підставі цього договору продовжуються трудові відносини між роботодавцем та працівником (п. 1.2. договору), строк дії цього договору встановлений за погодженням сторін з 04 березня 2018 року по 03 червня 2019 року включно (п. 7.1. договору). Згідно п. 6.2.2. договору його дія припиняється у зв`язку із закінченням дії відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с. а.с. 99 - 104). 29 травня 2019 року згідно наказу № 1123/ос позивача було звільнено з посади заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська Залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» по закінченню строку трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с. 105). 03 червня 2019 року позивач звернувся до голови правління ПАТ «Укрзалізниця» із заявою про призначення на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська Залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору строком з 05 червня 2019 року по 04 червня 2020 року за обставинами особистого характеру (т. 1 а.с. 106). Наказом № 1158/ОС від 01 березня 2019 року позивача було призначено на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська Залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на умовах строкового трудового договору строком на один рік з 05 червня 2019 року (т. 1 а.с. 107). 03 червня 2019 року між позивачем та відповідачем укладено трудовий договір № 117-2019, в якому зазначено, що цей договір є строковим трудовим договором (п. 1.1. договору), на підставі цього договору продовжуються трудові відносини між роботодавцем та працівником (п. 1.2. договору), строк дії цього договору встановлений за погодженням сторін з 05 червня 2019 року по 04 червня 2020 року включно (п. 7.1. договору). Згідно п. 6.2.2. договору його дія припиняється у зв`язку із закінченням дії відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с. а.с. 108 - 113). 30 березня 2020 року до вказаного трудового договору було укладено додаткову угоду № 1, якою було уточнено умови праці позивача (т. 1 а.с 114). 04 червня 2020 року згідно наказу № 966/ос позивача було звільнено з посади заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії «Придніпровська Залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» по закінченню строку трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с. 115). Згідно з відміткою на вказаному наказі, позивач був з ним ознайомлений 04 червня 2020 року (т. 1 а.с. 115), оскільки позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі 03 липня 2020 року, суд приходить до висновку, що позивачем не було пропущено строк звернення до суду за захистом його трудових прав. Оцінюючи правомірність звільнення позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Конституційний Суд України в п.4 рішення від 09 липня 1998 року №12-рп/98 зазначив: «Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це індивідуальна угода між працівником і роботодавцем. Контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін (частина третя цієї статті). Відповідно до статті 15 Закону України «Про залізничний транспорт» трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі Кодексу законів про працю України, Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту України, іншими актами законодавства України про працю. Працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 764 від 15 липня 1997 року затверджено Перелік категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, й до вказаного переліку посада позивача не відноситься. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (частина 2 статті 23 КЗпП України). Зі змісту положення частини 2 статті 23 КЗпП України, зокрема, вбачається, що законодавець не навів вичерпний перелік обставин, за яких трудові відносини можуть бути врегульовані строковим трудовим договором. Також, законодавець не обмежив сферу застосування такого виду трудового договору, зазначивши, що строк його дії встановлюється за погодженням сторін. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Строковий трудовий договір може укладатися як під час прийняття на роботу, так і згодом, якщо є підстави для укладання (переукладання) строкового трудового договору, а саме: якщо трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви працівника. Також Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 (пункт 9) роз`яснював, що укладення трудового договору на визначений строк при відсутності умов, зазначених у частині другій статті 23 КЗпП, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Тобто такі договори вважатимуться укладеними на невизначений строк від часу їх укладення. Аналіз наведеного свідчить про відсутність в законодавстві заборони щодо укладення строкового трудового договору, якщо на те є воля сторін. Із матеріалів справи вбачається, що позивач працював за строковими трудовими договорами, які декілька разів переукладались. Будь-яких зауважень при укладанні цих договорів позивач не зазначав. Жоден з вказаних договорів протягом строку їх дії у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. При цьому, позивач заперечує щодо припинення трудових правовідносин саме за останнім строковим трудовим договором. Вимоги щодо визнання недійсним положень трудового договору щодо його строкового характеру позивачем не заявлялись, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для вирішення цього питання. Посилання позивача на ст. 9 Кодексу законів про працю України є помилковими. Згідно вказаної статті умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Тобто, недійсними є лише такі умови, які самі по собі не відповідають вимогам законодавства про працю і погіршують становище працівника. В той же час, сам по собі факт укладання трудового договору на певний строк КЗпП України не суперечить. За наявності відповідних підстав, суд за позовом зацікавленої особи, перевіривши її доводи відповідними доказами, може визнати положення строкового трудового договору недійсним щодо його строкового характеру. Суд також враховує, що позивачем не було надано пояснень щодо складання ним заяв про укладання трудових договорів саме на певний строк за особистими обставинами, та не надано жодних доказів на підтвердження того, що трудові договори на певний строк ним укладались під тиском роботодавця. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін. Як було встановлено судом, строк дії останнього трудового договору закінчився, у зв`язку з чим було видано наказ про звільнення позивача. З приводу доводів про те, що правління ПАТ «Укрзалізниця» не приймало рішення про звільнення позивача, а тому таке звільнення є незаконним, слід відзначити, що відповідно до підпункту 33 пункту 102 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» до компетенції правління належить призначення на посаду та звільнення з посади керівників філій, представництв, інших відокремлених підрозділів, встановлення їм розмірів винагороди та компенсації, прийняття рішення про заохочення, накладення дисциплінарних стягнень. Рішенням правління № Ц-57/89 Ком.т. засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» від 21.09.2017 року були затверджені зміни до рішення правління від 18.08.2017 року (протокол «Ц-57/78 Ком.т.) в частині пункту 1 порядку денного, а саме пункту 1.1. та 1.2. (т. 2 а.с. 8) Відповідно до внесених змін, повноваження, визначені підпунктами 1,5,7,11,22,23,33,34,36 пункту 102 Статуту щодо підпису правочинів та документів від імені товариства щонайменше двома особами, делеговано голові правління спільно з членом правління, директором або директором департаменту. Також вказаним рішенням попередньо схвалено правочини та дії, які можуть вчинятися головою правління ПАТ «Укрзалізниця», визначені підпунктами 1,5,7,11,22,23,33,34,36 пункту 102 Статуту строком на 1 рік до 17.08.2018 року включно. Протоколом № Ц-64/66 Ком.т від 17 серпня 2018 року відповідні повноваження повторно делеговано (т. 2 а.с. 9). У зв`язку з реформуванням ПАТ «Укрзалізниця» в ПАТ «Українська залізниця» та затвердженням постановою Кабінету Міністрів України постанови № 938 від 31 жовтня 2018 року нової редакції статут відповідача, всі повноваження щодо призначення та звільнення працівників перейшли до керівника підприємства. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулось відповідно до вимог чинного законодавства про працю, у зв`язку з чим позовні вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі задоволенню не підлягають. У зв`язку з цим також не підлягають задоволенню похідні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У зв`язку з повною відмовою в позові на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача, відшкодуванню не підлягають. Відповідачами вимоги щодо відшкодування їм судових витрат не заявлялись. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed