Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

02 червня 2020 року ФОП [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 103908,76 гривень, суму сплаченого судового збору в розмірі 1039,09 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 10 757,60 гривень. Позов обгрунтовано наступним. 19 квітня 2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 3910386. Відповідно до умов полісу страхування ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки Land Rover Ranse Rover, державний реєстраційний номер [NUMBER] сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 17 травня 2018 року у м. Одесі, по вул. Люстдорфська дор., 55/2 сталася ДТП за участю транспортних засобів: автомобіля Land Rover Ranse Rover, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який допустив зіткнення з транспортними засобами Volkswagen, державний номер [NUMBER] від керуванням [PERSON] та Hyundai, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП були пошкоджені транспортні засоби Volkswagen державний номер [NUMBER] та Hyundai, державний номер [NUMBER] . Відповідно до постанов Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2018 року (справи № 522/11617/18 (провадження № 3/522/6331/18 і № 3/522/6293/18) [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП. Відповідно звіту № 10-003 від 07 жовтня 2019 року вартість відновлюваного ремонту автомобілю Volkswagen, державний номер [NUMBER] склала 137826,55 гривень. Згідно ремонтної калькуляції № 876340 від 27 березня 2019 року вартість відновлювального ремонту Hyundai, державний номер [NUMBER] , склала 42 823,54 гривень. На підставі Страхового акту № 16403-24 від 21 грудня 2019 року та № 04430-24 від 23 квітня 2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілих в розмірі 103908,76 гривень. Загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» складає 103 908,76 гривень. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» 21 грудня 2019 року. 10 березня 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено договір №10/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № АМ 3910386 від 19 квітня 2018 року. Посилаючись на те, що до ФОП [PERSON] перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача відшкодування шкоди з підстав п. в ч. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту», позивач просив про задоволення позову. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2020 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 12 листопада 2020 року. У судове засідання 12 листопада 2020 року з`явився представник позивача, відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Розгляд справи відкладено на 09 грудня 2020 року. 09 грудня 2020 року учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 15 березня 2021 року. 15 березня 2021 року у судове засідання з`явився представник позивача, відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Представник відповідача надав заяву про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 15 червня 2021 року. У судове засідання 15 червня 2021 року учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 23 вересня 2021 року. У судове засідання 23 вересня 2021 року засідання з`явився представник позивача, відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 квітня 2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 3910386. Відповідно до умов полісу страхування ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки Land Rover Ranse Rover, державний реєстраційний номер [NUMBER] сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 17 травня 2018 року у м. Одесі, по вул. Люстдорфська дор., 55/2 сталася ДТП за участю транспортних засобів: автомобіля Land Rover Ranse Rover, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який допустив зіткнення з транспортними засобами Volkswagen, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та Hyundai, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП були пошкоджені транспортні засоби Volkswagen, державний номер [NUMBER] та Хюндай, державний номер [NUMBER] . Відповідно до постанов Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2018 року (справи № 522/11617/18 (провадження № 3/522/6331/18 і № 3/522/6293/18) [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП. Як вбачається постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2018 року (справа № 522/11617/18 провадження№ 3/522/6293/18) [PERSON] , керуючи автомобілем Land Rover Ranse Rover, державний реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Люстдорфська дор., 55/21, у м. Одесі, під час руху не витримав безпечну дистанцію внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , від удару автомобіль марки Volkswagen відкинуло на автомобіль марки Hyundai, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався попереду нього в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічні ушкодження. З постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2018 року (справа № 522/11617/18 провадження№ 3/522/6331/18) вбачається, що ) [PERSON] , керуючи автомобілем Land Rover Ranse Rover, державний реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Люстдорфська дор., 55/21, у м. Одесі, був учасником ДТП з автомобілем марки Volkswagen, державний номер [NUMBER] та автомобілем марки Hyundai, державний номер [NUMBER] , та самовільно залишив місце ДТП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Відповідно звіту № 10-003 від 07 жовтня 2019 року вартість відновлюваного ремонту автомобілю Volkswagen, державний номер [NUMBER] склала 137826,55 гривень. Згідно ремонтної калькуляції № 876340 від 27 березня 2019 року вартість відновлювального ремонту Hyundai, державний номер [NUMBER] , склала 42 823,54 гривень. На підставі Страхового акту № 16403-24 від 21 грудня 2019 року та № 04430-24 від 23 квітня 2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілих в розмірі 103908,76 гривень. Загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» складає 103 908,76 гривень. 23 квітня 2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 18908,76 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 10131. 23 грудня 2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 85 000,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 34524. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» 23 грудня 2019 року - з моменту виплати страхового відшкодування. 10 березня 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено договір №10/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № АМ 3910386 від 19 квітня 2018 року. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Згідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2018 року (справа № 522/11617/18 провадження № 3/522/6331/18) [PERSON] визнаний винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП (залишення водієм транспортних засобів місця ДТП). Зважаючи на те, що відповідач визнаний винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, ПрАТ «СК ВУСО» (правонаступник ФОП [PERSON] ) виплатило потерпілим суми страхового відшкодування, у ФОП [PERSON] виникло право регресивної вимоги з підстав п. в ч. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, з урахуванням встановленої вини з боку відповідача у ДТП та здійснення страхових виплат, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному розмірі. Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. На підтвердження наявності витрат на професійну правничу допомогу позивач надає орієнтовний розрахунок суми судових витрат, договір про надання правової допомоги та додаткову угоду до нього, акт приймання-прийняття робіт (надання послуг) та платіжним дорученням, тож, суд доходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10 757,60 гривень Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому ФОП [PERSON] має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 1039,09 гривень.

Outcome: approved