Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

03 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання їх шлюбу, зареєстрованого 01 серпня 2009 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис за № 366. В судовому засіданні позивач підтримала позов і пояснила, що шлюбні відносини з відповідачем вони припинили у грудні 2015 року, потім вони мирилися і знову припиняли шлюбні відносини. На цей час вони живуть в одній квартирі, в них спільна дитина, яку вони разом виховують, але вона наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем з тих причин, що він її ображав, принижував, застосовував фізичне насилля, та такої поведінки вона не може йому пробачити і просить їх шлюб розірвати. Відповідач позов не визнав, в судовому засіданні пояснив, що шлюбні відносини вони з дружиною ніколи не припиняли і до тепер живуть однією сім'єю, ведуть спільне господарство,разом виховують їхнього неповнолітнього сина. Він любить свою дружину і сина, та за свою поведінку він неодноразово вибачався. Він не розуміє, чому [PERSON] наполягає на розірванні їхнього шлюбу, але вмовляти і просити її жити однією сім'єю та у зареєстрованому шлюбі, він більше не має ніяких сил. Про дійсну причину такої наполегливої вимоги позивачки на розірванні їхнього шлюбу, він може тільки здогадуватися. Він хоче щасливу, повноцінну сім'ю, просить відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши додані матеріали та докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 01 серпня 2009 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 366, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ( а.с. 4 ). Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з батьками і вони сумісно вирішують питання виховання та утримання дитини. Шлюбні відносини між сторонами були припинені у грудні 2015 року, коли позивач звернулася до суду з позовом. Судом приймалися заходи щодо примирення подружжя та збереження їх сім'ї, та ухвалою суду від 17 грудня 2015 року сторонам було надано строк для примирення чотири місяці. Після цього позивач знову наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем, однак, судом за ухвалою суду від 19 квітня 2016 року повторно був наданий сторонам строк для примирення на один місяць, за закінченням якого, провадження у справі відновлено і позивач знову наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Враховуючи принцип добровільності шлюбу, що згідно ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а також, що підставою припинення шлюбу може бути його розірвання ( ст.104 СК України), враховуючи також право на пред'явлення одним із подружжя позову про розірвання шлюбу ( ст. 110 СК України ), суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], якими є їх взаємні відносини, образи, непорозуміння, різні погляди на сімейне життя, беручи до уваги наявність у сторін неповнолітнього сина та ту обставину, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, незважаючи на те, що вони проживають разом, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки , а тому шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved