Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

03.11.2011 року до суду надійшов вищевказаний позов, вимоги якого неодноразово збільшувались та зменшувались у процесі розгляду справи і в якому, позивачка просила витлумачити зміст правочину, а саме, що підписаний [PERSON] документ, вчинений у письмовій формі російською мовою: «Я [PERSON], взял у [PERSON] 30000 (тридцать тысяч долларов США) кредитных денег», є борговою розпискою і посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань, просила стягнути з відповідача: 649507 грн. 05 коп. - суму позики, що за офіційним курсом НБУ від 18.06.2015 року еквівалентно: 30000 доларів США; 333079 грн. 48 коп. - процентів за період з 15.07.2006 року по 18.06.2015 року. Також, позивачка просила стягнути з відповідача: 1700 грн. - судового збору. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.01.2012 року (головуючий суддя: Дубінін В.І.), вищевказаний позов, було задоволено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2014 року (головуюча суддя: Зотько Т.А.), зазначене заочне рішення суду, було скасовано, а справу призначено до нового судового розгляду. Відповідно до довідки про повторний автоматизований розподіл від 06.02.2015 року, справу передано судді: Грегуль О.В.. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року, дану справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні при новому розгляді справи, представник позивачки позов підтримав і просив про його задоволення, додатково пояснивши, що грошові кошти відповідач взяв у позивачки 15.07.2006 року і що в первісній редакції позову, щодо дати отримання грошових коштів відповідачем у кінці грудня 2006 року, допущено описку. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що документ, яким позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, не є позикою, а є лише запискою відповідача для позивачки про те, що він взяв грошові кошти в сумі: 30000 доларів США. Вислухавши пояснення представників сторін, показання свідка [PERSON], дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявних у матеріалах справи, копії свідоцтва про одруження від 22.12.2001 року та копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 08.07.2010 року, сторони в період з 22.12.2001 року по 19.12.2006 року, перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до наявного в матеріалах справи і наданого позивачкою документа, складеного в письмовій формі, рукописним текстом та написаного російською мовою: «Я [PERSON], взял у [PERSON] 30000 (тридцать тысяч долларов США) кредитных денег» (а. с. 26 том 1). Вказаний документ підписаний відповідачем, проти чого представник відповідача не заперечував у судовому засіданні. При цьому, в зазначеному рукописному документі, не вказано, ні дати його написання, ні мети, ні термінів. Разом з тим, у своїй заяві від 22.10.2014 року про перегляд заочного рішення суду від 24.01.2012 року (а. с. 46 - 49 том 1), відповідач сам зазначає, що 30000 доларів США, він взяв у позивачки, саме 15 липня 2006 року, про що позивачці написав вищезазначений документ про взяття ним грошових коштів, який відповідач називає запискою. Як зазначає позивачка та її представник, вищевказаний і підписаний відповідачем документ, є борговою розпискою відповідача, а не запискою - повідомленням. Згідно зі ст. 213 ЦК України, 1. Зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). 2. На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. 3. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. 4. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст. 625, 1046, 1047, 1048 ч. 1, 1049 ч. 1, 1050, 1051 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним у момент передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. У підписаному відповідачем, спірному документі, який позивачка просить витлумачити, як боргова розписка, чітко і конкретно вказано хто в кого і що конкретно взяв. Буквальне значення слова і поняття «взяв», свідчить про отримання чогось, а в даному конкретному випадку, йдеться про отримання конкретної грошової суми. Будь-яких конкретних правових доказів, що він отримав від позивачки грошові кошти в сумі: 30000 доларів США безоплатно, або отримав, як плату за щось, відповідач та його представник, суду не надали і судом таких доказів не здобуто. Також, суду не надано і судом не здобуто конкретних правових доказів, які б свідчили про відсутність у відповідача на час розгляду даної справи судом, обов'язку повернути позивачці, взяті відповідачем у неї грошові кошти в сумі: 30000 доларів США. Тому, позовні вимоги про витлумачення змісту правочину, а саме, що підписаний [PERSON] документ, вчинений у письмовій формі російською мовою: «Я [PERSON], взял у [PERSON] 30000 (тридцать тысяч долларов США) кредитных денег», є борговою розпискою, суд вважає обґрунтованими. У підписаному відповідачем документі про взяття ним у позивачки грошових коштів, не вказано строку повернення, а тому, це питання суд вирішує з урахуванням положень абзацу другого ч. 1 ст. 1049 ЦК України, текст якої, викладено вище. Зокрема, як вбачається із заяви відповідача від 22.10.2014 року про перегляд заочного рішення суду від 24.01.2012 року, відповідачу про заочне рішення від 24.01.2012 року, достовірно стало відомо 13.10.2014 року, тобто, відповідачу про пред'явлення до нього позивачкою вимоги, відповідач достовірно знав 13.10.2014 року, а тому, взяті ним у позивачки грошові кошти, відповідач повинен був повернути протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позивачкою вимоги про повернення грошових коштів. Будь-яких конкретних правових доказів про повне або часткове повернення позивачці взятих у неї грошових коштів, або доказів того, що документ про взяття ним у позивачки грошових коштів він підписав під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості його представника з позивачкою або під впливом тяжкої обставини, відповідач зі своїм представником, суду не надали і судом таких доказів не здобуто. На час розгляду судом даної справи, відповідач зі своїм представником, не надали суду конкретних правових про повернення відповідачем взятих у позивачки грошових коштів і судом таких доказів не здобуто. За офіційним курсом НБУ, станом на 18.06.2015 року, який повідомив представник позивачки, 30000 доларів США, еквівалентно: 649507 грн. 05 коп., проти чого, представник відповідача, не заперечував у судовому засіданні. Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача: 649507 грн. 05 коп. - суми позики, що за офіційним курсом НБУ від 18.06.2015 року еквівалентно: 30000 доларів США, суд вважає обґрунтованими. У підписаному відповідачем, спірному документі, який позивачка просила витлумачити, як боргова розписка, розмір процентів не встановлений. Відповідно наданого позивачкою і її представником та здійсненого відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, розрахунку розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ за період з 15.07.2006 року по 18.06.2015 року від суми позики, який перевірений судом і який, у судовому засіданні, не спростовувався представником відповідача, сума процентів за вказаний період, становить: 333079 грн. 48 коп.. Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача: 333079 грн. 48 коп. - процентів від суми боргу, суд також, вважає обґрунтованими. Зазначене дає правові підстави для висновку, що відповідачем по відношенню до позивачки, порушені вищевказані норми права. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Оскільки позов задовольняється, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки, підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved