Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

04.06.2018 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], який зареєстровано 13.02.2009 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №39, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалося через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння. Через різні погляди на життя та виховання дітей, також з побутових причин між ними часто відбувались сварки, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Від шлюбу подружжя має двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю, [PERSON] Позивач вважає, що подальше сімейне життя з [PERSON] неможливе та суперечить їх інтересам. Позивач зазначає, що відповідач має офіційний заробіток, на даний час працює сторожем у НАУ ім.Жуковського «ХАІ». Спільного господарства сторони не ведуть, у зв'язку із розірванням шлюбу позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох синів у розмірі 1/3 частки всіх доходів відповідача, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову, тобто з 04 червня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.05.2018 року було відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу без її участі. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]» Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку завчасно, подав до суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог в повному обсязі не заперечує, просить позов задовольнити та розглянути справу без його участі в підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], 13.02.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований 13.02.2009 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №39 (а.с.6). Подружжя від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які за взаємною згодою сторін, залишаються проживати з матір'ю. Спільного господарства та бюджету сторони не ведуть. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, на момент розгляду даної справи, немає. Їх сім'я розпалась остаточно і поновлена бути не може. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 грудня 2010 року подружжя має сина - [PERSON], [INFO], та відповідно до свідоцтва про народження серії серії [NUMBER] від 18 грудня 2014 року подружжя має сина - [PERSON], [INFO], в яких відповідач вказаний батьком, а позивачка - матір'ю. (а.с. 8-9) Як вбачається з довідки з місця проживання, про склад сім'ї та реєстрацію, виданої Студентським містечком Національного аерокосмічного університету ім..М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» від 04 червня 2018 року за вих. № 17-548, діти мешкають разом з позивачкою і відповідачем, після розірвання шлюбу залишаються проживати з матір'ю.(а.с. 5) Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Порядок визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини встановлено ст. 183 СК України, згідно якої, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Таким чином, враховуючи обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, а також визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі та не оспорювання ним обставин справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Також суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліментів на утримання дітей: синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки (але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від його заробітку щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що при звернені до суду позивач звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved