Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

03.12.2018 року до суду надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісяця, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] посилається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 14.11.2014 року, який було розірвано заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.09.2017 року. Від шлюбних відношень вони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Донька проживає разом з позивачем та находиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та утриманні доньки не приймає. Тому позивач вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.12.2018 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала через канцелярію суду заяву, в якій просить розглядати в її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на її задоволенні. Також зазначила, що не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся про день, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток за адресою вказаною в позовній заяві. Відповідно до зворотнього повідомлення, яке повернулось на адресу суду, ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 18.12.2018 року. Судову повістку про виклик в суд на 04.02.2019 року, відповідачем було отримано 22.01.2019 року. [PERSON] з запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження не звертався. Також відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 191 ЦПК України та не надав відзиву на позов у встановлений у вищевказаний в ухвалі строк, інших клопотань не надходило. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. За таких обставин та враховуючи те, що судом з достатньою мірою вжито всіх заходів для того, щоб [PERSON] мав можливість надати свої аргументи під час публічного слухання цієї справи у суді, і оскільки він неодноразово викликався до суду шляхом направлення йому судових повісток, проте до суду не з'явився, суд приходить до висновку, що по справі наявні всі дані про своєчасне сповіщення відповідача про місце і час розгляду справи. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідача, повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду від 28.09.2017 року. Від шлюбних відношень у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження в графі «батько» вказаний відповідач - [PERSON]. Згідно довідки з місця проживання та склад сім'ї та прописку, неповнолітня донька мешкає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, дитина проживає та знаходиться на утриманні позивача. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Зі змісту та аналізу зазначених статей слідує, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема - матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. Основним завданням (обов'язком) суду у даній категорії справ є забезпечення і охорона прав дитини. У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи надані позивачем докази, а також відсутність відзиву і відповідних підтверджених доказами заперечень з боку відповідача [PERSON] стосовно його стану здоров'я та матеріального становища, наявності/відсутності інших дітей або непрацездатних членів родини на утриманні та інших обставин, які можуть вплинути на визначення розміру аліментів, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно ст. 141 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved