Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

02 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовував тим, що 24 листопада 2016 року між нею та відповідачем було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого вона передала відповідачеві у власність житловий будинок [ADDRESS], а останній зобов'язався довічно забезпечувати її харчуванням, одягом та необхідною допомогою в розмірі 1 000 грн на місяць. З моменту укладення договору відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання з матеріального забезпечення, вона взагалі бачила його лише два рази. Посилаючись на викладені обставини, просила розірвати вказаний вище договір довічного утримання. Представник позивачки в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивачки, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. 24 листопада 2016 року між позивачкою [PERSON] з однієї сторони, та відповідачем [PERSON], з другої сторони, було укладено договір довічного утримання (догляду), за умовами якого позивачка передала відповідачеві у власність житловий будинок [ADDRESS], а останній зобов'язався довічно забезпечувати її харчуванням, одягом та необхідною допомогою в розмірі 1 000 грн на місяць. Вказаний договір було посвідчено нотаріусом Першої очаківської державної нотаріальної контори Чорною Л.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1014 (а. с. 9-12). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 74582972 від 01 грудня 2016 року (а. с. 7), відповідач зареєстрував за собою право власності на зазначене нерухоме майно. Судом встановлено, що після укладення спірного договору відповідач жодного разу не виконував обумовлені договором обов'язки та не надавав позивачці матеріальну допомогу в розмірі, що визначена договором. Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідка [PERSON], яка в судовому засіданні повідомила, що давно знайома із позивачкою і може підтвердити той факт, що відповідач [PERSON] жодного разу не з'являвся у [PERSON] і ніколи не надавав їй матеріальної допомоги. Відповідно до положень ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувана у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків незалежно від його вин. Згідно зі ст.756 ЦК України у випадку розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було їм передано, і має право вимагати його повернення. Проаналізувавши викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідач порушив умови договору та не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від їх виконання, а відтак позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved