Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

03 березня 2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом, в якій позивач просить суд: визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер [PERSON] , який є батьком позивача. На час смерті спадкодавцю належала квартира [ADDRESS] , яку він приватизував, отримав свідоцтво про право на житло, але не зареєстрував у реєстрі. Позивач звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але постановою від 22.02.2020 року нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зазначивши у постанові, що позивачем не надано документи про право власності на квартиру. Позивач не має в своєму розпорядженні свідоцтва, нотаріус двічі зверталась до органу приватизації з запитом про надання копії та дублікату документа, який посвідчує право власності на цю квартиру, але документи надано гне було, тобто позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріуса, тому змушений звернутися до суду з позовом. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2020 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 19-20). 19.03.2020 року на адресу суду надійшла спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 26-62). 26.03.2020 року на адресу суду через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.67). Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 травня 2020 року залучено до участі у розгляді справи фахівця ТОВ «ЗМБТІ» та зобов`язано надати суду інвентарну справу (а.с.77). Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2020 року зобов`язано РА ЗМР по Комунарському району надати суду приватизаційну справу (а.с.78). Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2020 року підготовче провадження по даній справі закрито; справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник позивача - адвокат Трачук Н.І., доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача - територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради Абрамян А.Л., заперечувала, щодо позовних вимог, просила відмовити. Підтримала доводи, наведені у відзиві на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, вислухавши думку позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, взявши до уваги копію спадкової справи відносно [PERSON] , інвентарну справу, приватизаційну справу, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: матір [PERSON] та батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, що міститься в матеріалах справи (а.с. 17). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Комунарським районним у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 187, що додане до матеріалів справи (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його син [PERSON] . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 17). 07.05.2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Шостої Запорізька державна нотаріальна контора з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 54). Постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори № 267/02-31 від 22.02.2020 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після померлого [INFO] батька [PERSON] , оскільки спадкоємцем не було надано документ, що посвідчує право власності на квартиру (а.с. 7). За для вирішення вказаного питання [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду. Відповідно дост.1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.ст.1216,1222,1223\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1258\~ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно дост.1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, [PERSON] має право на спадкування за законом після смерті батька, як спадкоємець першої черги. Згідност.1218\~Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. У відповідності до ч.5ст.1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За вимогами ст.1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2ст.1299 ЦК України). Відповідно до п. 23Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна»\~визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Як роз`яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи, що позивачі не мають можливості оформити спадкове майно відповідно до вимог законодавства, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Згідно роз`яснення Міністерства юстиції України №19/32-319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватися в cудовому порядку. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Матеріалами справи встановлено, згідно книги «Приватизаційної справи на житло свідоцтва № 5848-5907 за квітень-травень 1995 року (том № 12)», що зберігається в районній адміністрації, квартира за адресою: [ADDRESS] була приватизована згідно розпорядження Комунарської районної Ради народних депутатів від 21.04.1995 № 77/6-р., про що 18.07.1995 року було видано свідоцтво про право власності на житло від 21.04.1995 № 5904. Підтвердженням отримання заявником 18.07.1995 року цього свідоцтва є відмітка в приватизаційних документах. Однак, на той час районна адміністрація не залишала в приватизаційних документах ні копій, ні оригіналів свідоцтв про право власності на житло, тому в Книзі такі документи відсутні, у зв`язку з чим не виявляється можливим надати належним чином засвідчену копію свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] . Те, що право власності на квартиру не було зареєстровано, не може бути підставою для відмови в позові, оскільки відповідно до інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних про спадкування» від 16.05.2013 року, з якого вбачається, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту видачу свідоцтва про право власності, тобто право власності на вказану квартиру виникло з моменту сплати [PERSON] пайових внески за спірну квартиру у 1995 році, а тому він набув право власності на неї відповідно до положення Закону України «Про власність», який діяв на той час. Згідно з ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] , виплативши пайові внески в повному обсязі у 1995 році за квартиру [ADDRESS] , набув право власності на вказане майно. Відповідно до статей\~60,\~61,\~63 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ч. 1\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2\~ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачами зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідачів на користь позивачів суму сплаченого судового збору. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved