Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

03 березня 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 14 листопада 2012 року померла її прабаба [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 2,31 га в межах згідно з планом, що розташована на території Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для ведення особистого селянського господарства. Спадкоємицею за заповітом після померлої [PERSON] є позивач [PERSON] Постановою завідувача Новосанжарською державною нотаріальною конторою Полтавської області від 23.02.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, тому вона звернулася до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, в матеріалах справи є заява, в якій вона просить позов задовольнити повністю, справу розглянути без її участі. Представник відповідача Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської областів судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав заяву № 210/09-03 від 29.03.2017 року про розгляд справи у його відсутність, позов визнає повністю. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У власності [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 569961, виданого Лелюхівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 26.12.2002 року, перебувала земельна ділянка площею 2,31 га в межах згідно з планом, що розташована на території Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для ведення особистого селянського господарства (а.с. 7). Згідно заповіту від 13 листопада 2012 року [PERSON] заповіла все своє майно правнучці [PERSON] (а.с. 4). Згідно свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 228590, виданого Лелюхівськоюсільською радою Новосанжарського району Полтавської області 14.11.2012 року, [PERSON] померла 14 листопада 2012 року (а.с. 3). Відповідно до свідоцтв про народження серії ЯЯ № 770126 від 23.01.1952 року, серії І-КЕ № 259194 від 16.06.1972 року, серії І-КЕ № 265273 від 18.11.1994 року, свідоцтва про одруження серії ІІ-ЯК № 0429429 від 08.08.1971 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-КЕ № 333880 від 12.03.1994 року [PERSON] є прабабою [PERSON] (а.с. 22-24). В повідомленні завідувача Новосанжарською державною нотаріальною конторою Полтавської області № 479/01-16 від 13.03.2017 року вказано, що після померлої 14.11.2012 року [PERSON] заведена спадкова справа № 174/2013 від 26.04.2013 року. Подана заява про прийняття спадщини від [PERSON], а також надійшла заява про відсутність претензій по спадщині від [PERSON] (а.с. 16, 17). Стаття 1218 Цивільного кодексу України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пункт 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Абзаци 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, передбачають, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання права власності в порядку спадкування, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved