Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

03.10.2016р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. про визнання дій неправомірними щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В позовній заяві позивач зазначає, що 05.02.2007р. між позивачем та ВАТ «Біг Енергія» укладено кредитний договір №11/02-02-2007, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 55000 доларів США, а позичальник зобов`язаний повертати банку суму наданого кредиту в розмірі 645 доларів США, щомісяця. Цього ж дня в забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та банком було укладено договір іпотеки від 05.02.2007р., який бло посвідчено приватним нотаріусом КМНО вановим П.Ю., зареєстровано в реєстрі за №384. Предметом іпотеки по зазначеному договору виступила квартира [ADDRESS] , яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.05.1994р. 27.12.2013р. між ВАТ «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений договір купівлі-продажу права вимоги №3-233, згідно якого банк відступив своє право вимоги щодо кредитного договору укладеного з [PERSON] 28.01.2014р. між ВАТ «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений договір про відступлення прав за договором іпотеки, згідно якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло, відступлене банком, право вимоги до [PERSON] по договору іпотеки. Та цього ж дня, приватним нотаріусом КМНО Горобинською Г.А. було внесено зміни про відступлення прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки. 15.07.2016р. приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи, якими іпотекодержателем та обтяжувачем по договору іпотеки визначено [PERSON] ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не було повідомлено про відступлення прав за іпотечним договором і права вимог за основним зобов`язанням, відповідно до ст.24 ЗУ «Про іпотеку». Крім того, [PERSON] також не повідомив позивача про наявність у нього права вимог. У зв`язку з чим позивач [PERSON] просить визнати неправомірними дії [PERSON] щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] по договору іпотеки від 05.02.2007р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Івановим П.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №384, шляхом звернення до приватного нотаріуса КМНО Гембовської С.І. як державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на підставі зазначеного договору іпотеки та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Гембовської С.І. як державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер31448697 від 19.09.2016 11:23:29. Ухвалою суду від 02.11.2016р. відкрито провадженя по справі (а.с.70 том 1). Ухвалою суду від 14.08.2017р. залучено до справи співвідповідачами [PERSON] та [PERSON] (а.с.213-214 том 1). Ухвалою суду від 06.10.2017р. задоволено заяву про відвід судді Грегуля О.В. (а.с.11 том 2). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2017р., проведено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку з задоволенням заяви про відвід судді та визначено суддю Клочко І.В. (а.с.15 том 2). Ухвалою суду від 09.10.2017р. вищевказану цивільну справу прийнято до провадження судді Клочко І.В. (а.с.16 том 2). 26 квітня 2018р. позивач [PERSON] подав до суду заяву про зміну підстав позову, яка була прийнята судом 27.04.2018р., відповідно до протоколу судового засідання (а.с.75-100 том 2) 21.05.2018р. до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що спосіб звернення стягненні не предмет іпотеки визначається іпотекодержателем самостійно на вибір іпотекодержателя в позасудовому порядку, обравши спосіб звернення стягненн, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором (а.с. 135-138 том 2). 11.06.2018р. до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , в якому остання просить відмовити в задовленні позову, оскільки [PERSON] є законним власником квартири, яку придбала за договором купівлі-продажу, укладеним 15.02.2017р. з [PERSON] . Крім того, на момент укладення договору були відсутні будь-які заборони або обтяження щодо спірного нерухомого майна та згідно довідки центру комунального сервісу від 10.02.2017р. у спірній квартирі ніхто не був зареєстрований, а тому [PERSON] не могла знати про наявність будь-яких прав (в тому числі іпотеки) третіх осіб на спірне нерухоме майно, а тому вона є добросовісним набувачем квартири (а.с.153-159 том 2). За клопотанням представника позивача [PERSON] - [PERSON] , ухвалою суду від 22.06.2018р. залучено до розгляду справи третьою особою - Президента України. Ухвалою суду від 18.09.2018р. залучено третіми особами на стороні відповідачів ВАТ «Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (а.с.250-253 том 3). 30.11.2018р. до суду надійшла заява [PERSON] про уточнення позову, згідно якої останній просить, беручи до уваги судову практику Великої Палати Верховного Суду, задовольнити позов та в рішенні суду вказати про скасування державної реєстрації щодо спірної квартири не лише за відповідачем [PERSON] , але також за іншими відповідачами, зокрема, [PERSON] та [PERSON] (а.с.53-56 том 4). Крім того, 31.10.2016р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні квартирою, посилаючись на те, що 27.09.2016р. группою невідомих позивачу раніше осіб, які назвались власниками квартири, було «викинуто» останнього на вулицю з його квартири, а також усі його пожитки. Вхідні двері та замок в квартирі замінено, чим позбавлено позивача доступу до квартири. Наразі, позивач не позбавлений права користування житлом, яке гаратоване йому Конституцією України та законами України, навіть за наявності право власності спірної квартири за [PERSON] , а тому просить суд вселити його в квартиру [ADDRESS] та зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою (а.с.1-2 том 5). Ухвалою суду від 18 листопада 2018р. відкрито провадження по справі (а.с.53 том 5). Відповідно до розпорядження керівника апарату Деснянського районного суду м. Києва від 24.01.2017р., по цивільній справі 754/13350/16-ц призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з закінченням п`ятирічного строку призначення судду Ярошенка С.В. (а.с.64 том 5). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.201р., суддя Галась І.А. визначено для розгляду вищевказаної справи (а.с.65 том 5). Ухвалою суду від 24 січня 2017р. вищевказану цивільну справу прийнято до розгляду суддею Галась І.А. (а.с.66 том 5). 07.03.2017р. до суду надійшли заперечення проти позовної заяви, подані представником відповідача [PERSON] - [PERSON] , в яких відповідач не погоджується з позовом та вважає його необґрунтованим та безпідставним, оскільки власник майна має право вимагати усунення першкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, відповідно до ст.. 391 ЦК України (а.с.69 том 5). 03.04.2017р. позивач [PERSON] подав до суду заяву про зміну предмета позову, в якій просить витребувати у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , якою останній незаконно заволодів та визнати [PERSON] та інших осіб, які займають спірну квартиру такими, що втратили право користування житлом та зняти з реєстрації, оскільки державна реєстрація права власності за [PERSON] не відповідає вимогам закону (а.с.152-158 том 5). 25.05.2017р. [PERSON] ,до суду подано заяву про зміну предмета позову, в якій останній просить визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та інших осіб, які займають спірнку квратиру такими, що втратили право користування житлом та зняття з реєстрації та зобов`язати відповідачів та інших осіб звільнити спірну квартиру (а.с.198-205 том 5). Ухвалою суду від 25.05.2017р. [PERSON] залучено співвідповідачем по справі та прийнято заяву про зміну предмета позову (а.с.211-213 том 5). Ухвалою суду від 13.07.2017р. за клопотанням позивача [PERSON] залучено співвідповідачем [PERSON] (а.с.237-239, 244-247 том 5). 24.04.2018р. [PERSON] подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якому просить витреьувати з незаконного володіння та зобов`язати відповідачів не чинити позивачу перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] та надти ключі від вхіднх дверей квартири, визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування житлом та зняти з реєстрації місця проживання всіх осіб, які зареєстровані в спірній квартирі, а також зобов`язати відповідачів звільнити квартиру та стягнути солідарно з відповідачів борг за комунальні послуги, який утворився з вересня 2016р. до моменту набрання ріщення суду законної сили (а.с.34-52 том 8) За клопотанням представника позивача [PERSON] , ухвалою суду від 30.11.2018р. цивільна справа 754/13350/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про витребування з незаконного володіння, зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою, визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та стягнення боргу за житлово-комунальні послуги об`єднана в одне провадження з цивільною справою 754/12170/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І., [PERSON] , [PERSON] , треті особи: пПрезидент України, ВАТ «Банк «Біг Енергія», ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про визнання неправомірними дій та скасування рішення приватного нотаріуса. Ухвалою суду від 22.04.2019р. закрито підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І., [PERSON] , [PERSON] , треті особи : Президент України, ВАТ «Банк «Біг Енергія», ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про визнання неправомірними дій та скасування рішення нотаріуса та за поховом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про витребування з незаконного володіння, зобов`язання не чинити перешкод в користуванні квартирою, визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та стягненя боргу за житлово-комунальні послуги (а.с. 46-47 том 9). Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши, наявні в матерілаха справи докази, судом встановлено наступне. 05.02.2007р. між Відкритим акціонерним товариством Банк «Біг Енергія» та [PERSON] був укладений кредитний договір №11/02-02-2007 (далі- кредитний договір), згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 55000,00 доларів США до 09.02.2009 р. під відсоткову ставку 16% річних. З метою виконання забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між [PERSON] та ВАТ Банк «Біг Енергія» було укладено договір іпотеки від 05.02.2007р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю., за реєстровим № 384 (надалі- договір іпотеки), відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку в забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору нерухоме майно- квартиру [ADDRESS] . За умовами р. 4 Договору іпотеки, в разі невиконання або неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором до договором іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до п. 6.1 цього договору. Розділом 6 договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Згідно із п. 6.1.1 договору іпотеки одним із способів звернення стягнення на предмет є перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». В подальшому, між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір про відступлення права за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. 05.02.2007 року за реєстровим № 384 від 28.01.2014 р., за умовами якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло права вимоги до позивача за договором іпотеки від 05.02.2007 р. (договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Г.А.). Надалі, між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15.07.2016 р. за умовами якого ТОВ «Гровінг Стейт» набуло право вимоги до позивача за договором іпотеки від 05.02.2007 р. Відповідне право нового іпотекодержателя - ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» згідно із ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., про що було прийнято рішення №30478892 від 15.07.2016 р. Між ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 1507-2016 від 15.07.2016 р., за умовами якого [PERSON] набув права вимоги до позивача за договором іпотеки від 15.07.2016 р. та кредитним договором № 11/02-02-2007 від 05.07.2007 р., про що було прийнято рішення № 30483419 від 18.07.2016р. В подальшому позивач [PERSON] було знято з реєстрації місця проживання у квартирі [ADDRESS] на підставі звернення уповноваженого представника до Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації з відповідною заявою. [PERSON] був знятий з реєстрації місця проживання як такий, що втратив право користування житловим приміщенням у зв`язку з відчуженням житла у відповідності до п. 26 Правил реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 2 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV (надалі- Закон N1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Згідно ч. 5 ст. 3 Закону N1952-IV державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. За приписами ст. 15 Закону N1952-IV визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону N1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов`язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом. Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (надалі - Порядок № 868). Вказаним Порядком визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Згідно п. 36 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, серед яких, зокрема, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону (п. 37). У відповідності до п. 46 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року N898-IV (надалі - Закон N898-IV) визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки містить стаття 33 вищевказаного Закону. Так, відповідно до ст. 33 вказаного Закону N898-IV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється зокрема згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ст. 12 Закону N 898-IV у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ст. 35 Закону N 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно із ст. ст. 36, 37 названого Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Для забезпечення виконання умов виконання кредитного договору №11/02-02-2007, між [PERSON] та ВАТ Банк «Біг Енергія» укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Івановим П.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №384 від 05.02.2007р. Після чого у відповідному державному реєстрі було здійснено запис про накладення обтяження, зокрема, заборону на відчуження іпотечного майна, а саме: заборону на продаж однокімнатної квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.05.1994р. Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної держадміністрації міста Києва, згідно із розпорядженням (наказом) №10549 від 13.05.1994р. та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації м.Києва за №5011 від 18.05.1994р. Відповідно до п. 3.3 іпотечного договору - іпотекодержатель - ВАТ Банк «Біг Енергія» та іпотекодавець - [PERSON] погодили, що іпотекодержатель може бути замінений на третю особу лише у випадках, передбачених чинним законодавством, зокрема, відповідно до вимог ст. 42 ЗУ «Про іпотеку», а також у разі якщо зобов`язання іпотекодавця відповідно до умов п. 2.1 кредитного договору №11/02-02-2007 особисто виконає поручитель ТОВ «Некос-Ріелті», який одночасно був представником позивача та з яким ВАТ Банк «Біг Енергія» уклав договір поруки №32/02-02-2007. Отже, згідно умов п. 3.3 договору іпотеки та п. 2.1 кредитного договору, лише після того як попередньому іпотекодержателю буде сплачена повна сума основного зобов`язання за кредитним договором, лише тоді третя особа вважається наступним іпотекодержателем на користь якого попередній іпотекодержатель здійснив відступлення прав за іпотечним договором. Натомість 28.01.2014 р. приватний нотаріус КМНО Горобинська Г.А. посвідчила у Державному реєстрі за № 121 та зареєструвала договір про те, що ВАТ Банк «Біг Енергія» відступив ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права за іпотечним договором. 12.09.2016р. на підставі виконавчого листа №75 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» ініціювало примусове стягнення на користь ВАТ Банк «Біг Енергія» з [PERSON] грошових коштів у сумі 1293982,27 грн. Апеляційним судом м.Києва від 09.10.2012 р. у справі № 22-ц/2690/14917/12 було розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до ВАТ Банк «Біг Енергія», приватного нотаріуса КМНО Щадко О.І. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню: рішення Деснянського районного суду м.Києва від 03.12.2010 р. скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту. Позов [PERSON] до ВАТ «Банк «Біг Енергія», приватного нотаріуса КМНО Щадко О.І. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено, визнано виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щадко О.І. від 15.02.2010р., зареєстрований в реєстрі за №75 про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.05.2014р. в задоволенні позову ВАТ Банк «Біг Енергія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, у зв`язку з необґрунтованістю заявлених вимог щодо розміру заборгованості за кредитним договором. 25.01.2017р. спірна квартира була переоформлена приватним нотаріусом КМНО Куксовою М.С. з [PERSON] на [PERSON] , номер запису про право власності: 18705703 (а.с.42 том 7). 15.02.2017 р. спірна квартира була переоформлена приватним нотаріусом КМНО Скляром О.Л. на [PERSON] , номер запису про право власності: 19018827 (а.с.43 том 7). Таким чином, передача права вимоги від ВАТ Банк «Біг Енергія» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та [PERSON] на спірну квартиру із подальшим її перепродажем [PERSON], [PERSON] була вчинена під час наявності обмеження на відчуження спірної квартири позивача. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року N 1304-VII (надалі - Закон N 1304-VII), встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з п. 4 Закону N 1304-VII, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015. Таким чином, положеннями Закону N 1304-VII, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення), що фактично і було зроблено за результатами прийняття оскаржуваних рішень. Судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позивача, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів. Окрім того, суд враховує, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.07.2016 р. вчинено дві нотаріальні дії, тобто в один день зареєстровано два договори №584, №585 стосовно відступлення права вимоги за одним і тим же іпотечним договором №384. Також суд звертає увагу на те, що заборгованість позивача за кредитним договором згідно додатку № 2 до договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013р., укладеного між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» становить 360198,07 гривень, однак, враховуючи рішення Апеляційного суду м. Києва від 15.05.2014р. сума заборгованості за кредитним договором не є безспірною. Окрім того, суд зауважує, що між позивачем та ВАТ Банк «Біг Енергія» не укладалося додаткових угод, в яких позивач надавав згоду на заміну іпотекодержателя та/або не повідомлявся про заміну кредитора відповідно до вимог ч. 2 ст. 518 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи, приватним нотаріусом Гембарською С.І. було складено свідоцтво від 19.09.2016 р. про те, що вона на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат» посвідчила заяву [PERSON] , в якій він просить повернути суму боргу в розмірі 1293982,27 грн., що складається із заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами та повністю сплатити вказані кошти протягом 30 днів з моменту отримання вказаної вимоги про повернення боргу. Відповідно до ст. 84 Закону України «Про нотаріат» 2 вересня 1993 року N 3425-XII (надалі - Закон N 3425-XII) нотаріус передає заяви громадян, підприємств, установ та організацій іншим громадянам, підприємствам, установам і організаціям, якщо вони не суперечать закону та не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини. Заяви передаються поштою із зворотним повідомленням або особисто адресатам під розписку. Заяви можуть передаватися також з використанням технічних засобів. На прохання особи, що подала заяву, їй видається свідоцтво про передачу заяви. Наведеною вище нормою визначено, що нотаріус може передати громадянину заяву із визначеними в ній іншою особою відомостями. На підтвердження передачі такої заяви нотаріусом видається свідоцтво про передачу такої заяви, тобто особі має бути скеровано не свідоцтво, а безпосередньо заява. Свідоцтво є підтверджуючим документом щодо направлення заяви адресату. В той же час слід зауважити, що положення вказаної статті не стосуються вимоги щодо сплати заборгованості за іпотечним договором. Судом встановлено, що матеріали реєстраційної справи не містять будь-яких заяв щодо необхідності погашення боргу із зазначенням суми заборгованості. В матеріалах реєстраційної справи наявна експрес-накладна 59000193831483 ТОВ «Нова пошта», якою було скеровано [PERSON] свідоцтво із вимогою про сплату боргу. В той же час, доказів того, що позивач отримав будь-які заяви матеріали справи не містять. З огляду на викладене, суд вважавє, що [PERSON] був належним чином повідомлений про необхідність сплати боргу, однак проігнорував вказану вимогу. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. не було вчинено всіх перелічених у статті 35, 36, 37 Закону України «Про нотаріат», у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, нотаріальних дій з об`єктом нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а тому приватний нотаріус не мала підстав здійснювати дії щодо реєстрації нових іпотек. Виходячи із наведеного вище та враховуючи межі позовних вимог, суд приходить до висновку, що дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. щодо державної реєстрації за ТОВ «ФК «Гровінг стейт» нової іпотеки на квартиру [ADDRESS] та про внесення змін до запису іпотеки за № 15419591 від 15.07.2016 р. є протиправними, а тому слід скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. як державного реєстратора права власності за [PERSON] на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31448697 від 19.09.2016р. Та, як наслідок, суд вважає, що підлягає скасуванню запис державної реєстрації 18705703 про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою Марією Сергіївною 25 січня 2017 року 18:22:54 та запис державної реєстрації 19018827 про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр Олександра Леонідовича 15 лютого 2017 року 10:06:02. В іншій частині позовних вимог [PERSON] , суд вважає їх необґрунтованими та не вбачає підстав для їх задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. сплачений позивачем судовий збір в розмірі по 137,80 грн. з кожного, відповідно до пропорційно задоволених позовних вимог. Щодо позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про витребування з незаконного володіння, зобвязання не чинити перешкоди в користуванні квартирою, визнаня осіб такими, що втратили право користування житлом та стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, слід зазначити наступне. Відповідно до листа Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації №102/30/2951 від 04.07.2018р., в квартирі [ADDRESS] - [PERSON] з 20.02.2017року. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України ) Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до ч. 3 цієї статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 387, 388 ЦК України, визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Враховуючи висновки суду щодо скасування рішення приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. як державного реєстратора права власності за [PERSON] на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31448697 від 19.09.2016р., скасування запису державної реєстрації 18705703 про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою Марією Сергіївною 25 січня 2017 року 18:22:54, а також скасування запису державної реєстрації 19018827 про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.Л. 15 лютого 2017 року 10:06:02, суд вважає за необхідне витребувати із незаконного володіння [PERSON] спірну квартиру та зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди в її користуванні, зокрема у спосіб надання ключів від вхідних дверей квартири та, у зв`язку з витребуванням майна, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою, при цьому зобов`язати відповідача [PERSON] звільнити спірну квартиру. Враховуючи, що позивачем не доведено наявність заборгованості за житлово-комінальні послуги по спірній квартирі, суд не вбачає підстав для їх задоволення, а тому позовні вимоги в іншій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] сплачений позивачем судовий збір в розмірі 183,73 грн., відповідно до пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial