Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

03.03.2016 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому просить: визнати дійсним, договір купівлі продажу квартири №1708/Б, укладений на Одеській товарній біржі 14.07.1998 року та визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 14.07.1998 року [PERSON] купив у [PERSON], від імені якого, на підставі довіреності діяла [PERSON], однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначена угода купівлі-продажу була укладена на Одеській товарній біржі, зареєстрована на біржі в журналі реєстрації біржевих угод з нерухомості за №1708/Б від 14.07.1998 року. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] в Білгород - Дністровскому міжрайонному бюро технічної інвентаризації . Далі позивач зазначає, що 14.01.2015 року [PERSON] помер, він як спадкоємець першої черги після смерті свого батька звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом на вказану вище квартиру, але натомість отримав довідку, згідно з якої наданий ним нотаріусу правовстановлювальний документ, а саме договір купівлі-продажу квартири №1708/Б, укладений на Одеській товарній біржі 14.07.1998 року та зареєстрований в Білгород - Дністровскому міжрайонному бюро технічної інвентаризації, не відповідає вимогам діючого законодавства України, яке є чинним на даний час. У звязку з викладеними обставинами позивач просить його позов задовольнити у повному обсязі. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, натомість в матеріалах справи (а.с.29) міститься лист, за підписом голови Бритівської сільської ради №199 від 16.03.2016 року, в якому він просить справу розглядати без участі представника Бритівської сільської ради. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Так в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.07.1998 року в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна за №1708/Б, згідно якого продавець продав, а покупець, придбав квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір був зареєстрований в Білгород - Дністровскому міжрайонному бюро технічної інвентаризації 18.10.1998 року (а.с.6-9) Також в судовому засіданні встановлено, що 14.01.2015 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (а.с.19) Позивач звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], натомість отримав відповідь, що договір купівлі-продажу квартири №1708/Б, укладений на Одеській товарній біржі 14.07.1998 року та зареєстрований в Білгород - Дністровскому міжрайонному бюро технічної інвентаризації, не відповідає вимогам діючого законодавства України, яке є чинним на даний час. Таким чином правовідносини, що склалися між сторонами, в частині, що стосуються вимог про визнання дійсним договору купівлі - продажу спірної квартири регулюються нормами ЦК України (в редакції закону 1963 року) а також Постановою Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року №4 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», а в частині вимог, щодо визнання права власності в порядку спадкування на квартиру, нормами ЦК України (в редакції закону 2003 року). Відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Як вже було зазначено вище учасника договору купівлі-продажу спірної квартири були, померлий батько позивача [PERSON] та [PERSON], що діяла від імені [PERSON] Відповідно до вимог\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи\~, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини\~і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Отже, на відміну від об'єктів цивільних прав (речей, майна, майнових прав тощо), об'єктами спадщини за\~ЦК України 2003 року\~є права та обов'язки, в тому числі об'єкти цивільних прав, які належали особі на час смерті, право власності або права за договором, якщо ці права не пов'язані з особою спадкодавця.\~\~\~ Згідно ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Ч.2 ст. 1300 ЦК України встановлено, що на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином діючим ЦК України, до видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину не передбачено визнання в судовому порядку права власності на спадкове майно. Видача свідоцтв про право на спадщину є виключною компетенцією нотаріусів. Тільки після отримання свідоцтва про право на спадщину, особа яка вважає, що її права порушені може оскаржити свідоцтво в порядку передбаченому ст. ст. 1300, 1301 ЦК України. В разі незгоди з діями нотаріуса повязаними з видачею свідоцтва про право власності на спадщину особа яка вважає, що її права порушені, вправі звернутися з відповідним позовом до суду. \~Відповідно до частини першої\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Позивач же у своєму позові не врахував вимоги\~статті 3 ЦПК України\~та\~статті 15 ЦК України\~про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, та звернувся до суду з позовом про визнання права власності на квартиру до Бритівської сільської ради, який не оспорював цього права, а необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна за 1708/Б, згідно якого [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] продала, а спадкодавець [PERSON] придбав квартиру що розташована за адресою: [ADDRESS]. передбачена нормами законодавства, що діяли час укладання угоди. Саме з урахуванням викладених обставин, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed