Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

03.09.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику, вказавши, що 30.01.2018 року його було звільнено з ПАТ «Азот» на підставі наказу № 18-ВК від 29.01.2018 року за власним бажанням. На день звільнення відповідачем не було проведено з ним розрахунок, а саме не виплачено в повному обсязі заробітну плату. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.04.2019 року з ПАТ «Азот» на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 22318,25 гривень. Позивач вказує, що рішення суду про стягнення з ПАТ «Азот» заборгованості по заробітній платі було виконано відповідачем в межах виконавчого провадження, шляхом перерахування боргу на його картковий рахунок 04.09.2019 року. Позивач вказував, що лише після звернення до державної виконавчої служби, а саме 20.03.2019 року ПАТ «Азот» було виплачено йому стягнуті рішенням суду кошти. На думку позивача відповідач має сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 31.01.2018 року по 04.09.2019 рік в сумі 226480,56 гривень. А тому просив стягнути з ПАТ «Азот» на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 31.01.2018 року по 04.09.2019 рік в сумі 226480,56 гривень та пронесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2264,81 грн.. Ухвалою від 09.09.2019 року позов [PERSON] до ПАТ «Азот» прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судове засідання [PERSON] не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. У відповіді на відзив [PERSON] заперечував факти викладені ПАТ «Азот» у відзиві на позов вказуючи, що відповідачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував відсутність вини у не проведенні з ним розрахунку. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність. Арешти рахунків накладені в межах виконавчого провадження не можуть бути прийняті судом, оскільки накладені вже після його звільнення з ПАТ «Азот». Крім того вина ПАТ «Азот» у не проведенні з ним розрахунку про нарахованій заробітній плаї була встановлена рішенням суду від 19.04.2019 року (справа № 711/2131/19), яке набрало законної сили. [PERSON] заперечував щодо зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення з урахуванням співмірності та просив врахувати, що заборгованість по заробітній платі була виплачена йому через півтора року в порядку примусового виконання рішення суду. А тому просив позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Справу розглянуто за відсутності представника ПАТ «Азот», який був належним чином повідомлений про розгляд справи, причини неявки суду невідомі. У відзиві від 02.10.2019 року ПАТ «Азот» позов [PERSON] не визнало повністю. При цьому посилалося на те, що невиплата належних позивачу сум при звільненні сталась не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність об`єктивної можливості здійснити таку виплату. Зокрема у листопаді 2016 року внаслідок зміни коньюктури ринку відповідач вимушений був зупинити виробництво. Із 07.03.2017 до 17.06.2017 було перекрито постачання природного газу для потреб підприємства. Лише із червня 2017 ПАТ «Азот» поступово почало відновлювати виробництво в умовах гострої нестачі оборотних коштів. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 31.08.2017 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 611 872475, 30 гривень. Постановами державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.04.2018 було накладено арешт на грошові кошти ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 43851523,90 гривень. Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.11.2018 накладено арешти на грошові кошти ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 1261178436,83 грн. При цьому жодному з рахунків ПАТ «Азот» ані чинним законодавством, ані постановою державного виконавця не було надано статусу «захищеного», що унеможливило виплату заробітної плати з цих рахунків. Отже відповідач вважав, що у несвоєчасній виплаті заробітної плати [PERSON] відсутня вина ПАТ «Азот».З урахуванням співмірності вважають, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути суттєво зменшеним. У разі задоволення позовних вимог [PERSON] , сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. З урахуванням викладеного ПАТ «Азот» просило повністю відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Суд вивчивши заяви сторін по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.04.2019 року у цивільній справі №711/2131/19 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі, встановлено, що: - При звільненні позивача з ним не було проведено остаточного розрахунку з виплати заробітної плати у зв`язку з чим утворилась заборгованість з виплати заробітної плати. Як вбачається з довідки ПАТ «Азот» від 14.03.2019 року № 462 заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 14.03.2019 року складає: 22318 грн. 25 коп., а саме: за лютий 2017 року - 2927 грн. 93 коп., за березень 2017 року - 7168 грн. 44 коп., за квітень 2017 року - 6499 грн. 94 коп., за травень 2017 року - 5721 грн. 94 коп.; - повний розрахунок з позивачем [PERSON] в день його звільнення проведений не був та не проведений до даного часу, а саме не виплачена заробітна плата сума якої станом на 14.03.2019 року становить 22318 грн. 25 коп., яка підлягає стягненню. Рішенням суду від 19.04.2019 року стягнуто із ПАТ «Азот» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату в сумі 22318 грн. 25 коп. Рішення суду від 16.04.2019 року набрало законної сили. На підставі рішення суду від 19.04.2019 у справі №711/2131/19 Придніпровським районним судом м. Черкаси 21.05.2019 року було видано [PERSON] виконавчий лист. 05.09.2019 року приватним виконавцем Плесюком О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП №59325906) за виконавчим листом у справі №711/2131/19 виданим 21.05.2019 року, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Відповідно до виписки по особовому рахунку [PERSON] від 05.09.2019 року ПАТ «Азот» 04.09.2019 року було перераховано на користь [PERSON] в межах ВП №59325906 (в/л 711/2131/19 від 21.05.2019) борг в сумі 22318,25 грн. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. В ст. 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ПАТ «Азот» не заперечувало, що заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] була виплачена 04.09.2019 року. Наявність провини ПАТ «Азот» у несвоєчасній виплаті заробітної плати [PERSON] встановлена рішенням суду від 19.04.2019 у справі №711/2131/19. Оскільки ПАТ «Азот» не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований, а також наявність/відсутність інших банківських рахунків, тому доводи відповідача про неможливість здійснення повного розрахунку із [PERSON] в день його звільнення суд не приймає. За таких обставин стягненню з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.01.2018 року по 04.09.2019 року (в межах заявлених позовних вимог). Виходячи з правової позиції ВСУ, висловленої в постанові від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17, - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за вест час затримки по день фактичного розрахунку. А тому суд не приймає до уваги заперечення ПАТ «Азот» щодо зменшення суми середнього заробітку входячи із співмірності суми боргу та позовних вимог [PERSON] . Відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.01.2018 року по 04.09.2019 року суд виходить з наступного. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 11.03.2019 року № 461 розмір заробітної плати [PERSON] за два місяці, які передували звільненню становить: листопад 2017 року 5694,81 грн. за 13 робочих днів; грудень 2017 року 13130,96 грн. за 20 робочих днів. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 570,48 гривень, із розрахунку (5694,81 грн. + 13130,96 грн.) / (13 + 20) = 570,48 гривні. За період з 31.01.2018 року по 04.09.2019 року пройшло 397 робочих днів, а саме січень 2018 року - 1 робочий день; лютий 2018 року - 20 робочих днів; березень 2018 року - 21 робочий день; квітень 2018 року - 20 робочих днів; травень 2018 року - 20 робочих днів; червень 2018 року - 20 робочих днів; липень 2018 року - 22 робочих днів; серпень 2018 року - 22 робочих днів; вересень 2018 року - 20 робочих днів; жовтень 2018 року - 22 робочих днів; листопад 2018 року - 22 робочих днів; грудень 2018 року - 20 робочих днів; січень 2019 року - 21 робочий день; лютий 2019 року - 20 робочих днів; березень 2019 року - 20 робочих днів; квітень 2019 року - 21 робочий день; травень 2019 року - 21 робочий день; червень 2019 року - 18 робочих днів; липень 2019 року - 23 робочих днів; серпень 2019 року - 21 робочий день; вересень 2019 року - 2 робочих дні. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п`ятиденного робочого тижня [PERSON] та даних викладених у Роз`ясненні Мінсоцполітики України з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2018 та 2019 роки. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.01.2018 року по 04.09.2019 року становить 226480,56 гривень (із розрахунку 570,48 грн. х 397 днів). Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 570,48 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов`язкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.01.2018 року по 04.09.2019 року в сумі 226480,56 гривень (в межах заявлених позовних вимог) на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов`язкових платежів передбачених законодавством України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при звернення до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 2264,81 гривень, що підтверджується квитанцією №4926270 від 09.09.2019 року. Вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі задоволені в повному обсязі, а тому до стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає 2264,81 гривень понесених ним судових витрат. На підставі ст. 47, 115-117 КЗпП України,

Outcome: approved