Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-14 00:00:00

04.09.2020 [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище вказаним позовом з вимогою: збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та встановити їх у розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття; позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.1-2). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком якої [PERSON] вона перебувала у шлюбі з 17.06.2017, який було розірваний рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2020 року. Зазначає, що з початку 2019 року відповідач не проживав із сім`єю. Також вказує, що заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 19.05.2019 року до повноліття дитини. Позивач зазначає, що на даний момент донька потребує значно більшого догляду та коштів на своє утримання, оскільки збільшуються потреби в розвитку, харчуванні та іншому. Тому вважає за доцільне збільшити розмір аліментів до 2500 гривень. Після розлучення донька повністю знаходиться на її утриманні та проживає разом з нею. З 2019 року відповідач невідомо де перебуває, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується. З цих підстав вона вважає, що його слід позбавити батьківських прав. 09.02.2021 відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов з вимогами: змінити розмір аліментів, визначений рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 14 листопада 2019 року та зменшити розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] з 2000 гривень щомісячно до 1000 гривень щомісячно та припинити стягнення аліментів з дня подання цього зустрічного позову; встановити порядок його побачень з дочкою [PERSON] , [INFO] , з 10 год.00 хв. до 16 год.00 хв. суботи кожного тижня кожного місяця (а.с.74-78). Він заперечує проти збільшення розміру аліментів, вважає, що жодних обставин, які б могли бути підставою для збільшення розміру аліментів, не виникало, в позовній заяві [PERSON] такі обставини не зазначені. В той же час у відповідача погіршився матеріальний стан. Вказує, що про існування в Ніжинському МРВ ДВС двох виконавчих проваджень по виконанню рішення Бориспільського міськрайонного суду від 14 листопада 2019 року про стягнення з нього аліментів йому стало відомо на початку 2020 року, і вже на той час за ним рахувалась заборгованість, яку він не міг погасити. Станом на грудень 2019 року його заборгованість по аліментам становила 12800 гривень. Внаслідок цього 20.03.2020 по обох виконавчих провадженнях були винесені постанови про встановлення для нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Вказує, що 2020 року він деякий час працював за кордоном але з 20.03.2020 він позбавлених такої можливості. Зазначив, що з березня 2020 року він шукав собі роботу в Україні та лише в кінці січня 2021 року знайшов собі роботу на автозаправній станції, де заробітна плата його становитиме близько 5000 гривень. Також зазначає, що має ще одну дочку [PERSON] , [INFO] , яка також потребує його матеріальної підтримки і рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2015 року з відповідача на її утримання стягнуто ј частину його заробітку. Також зазначає, що його мати [PERSON] , з якою вони разом проживають, захворіла та потребує від нього фінансової допомоги. Вказує, що з 26 січня 2021 року вона перебуває під наглядом хірурга, потребує оперативного лікування в умовах судинного відділення та постійного прийому дорогих лікарських препаратів. Через матеріальний стан вони не мають можливості назбирати кошти їй на операцію. Зазначає, що через обмеження у виїзді за кордон, він втратив роботу і з урахуванням зазначених ним обставин не може сплачувати позивачу аліменти у раніше визначеному розмірі 2000 гривень, а тому просить зменшити їх розмір до 1000 гривень. Він заперечує проти позбавлення батьківських прав, оскільки через втрату роботи не міг спілкуватися з дочкою. Він в процесі працевлаштування, після якого старатиметься погашати заборгованість та допомагати дочці. В нього є бажання спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні та розвитку. Вказує, що неодноразово телефонував позивачу та намагався домовитися про побачення з дитиною, які позивач ігнорує, та декілька разів, коли він телефонував, передавала слухавку своєму співмешканцю, який погрожував йому фізичною розправою, якщо він приїде до дитини. Він хоче, але не має можливості бачитися з дитиною, оскільки колишня дружина не дозволяє йому цього робити, користуючись підтримкою співмешканця. Тому він вимушений звернутися до суду з метою встановлення йому графіку побачень з дочкою. 16.03.2021 позивачем за первісним позовом [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.1161-117), за змістом якого просить відмовити у задоволення зустрічних позовних вимог. Зокрема, вважає, що позивач працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, будь-яких належних і допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дочки не надав, а обставини, що він наводить на підтвердження заявлених вимог не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів.. Звертає увагу, що тільки після подачі первісного позову [PERSON] почав проявляти інтерес до дитини, а тому вважає, що він є тимчасовим та спрямований на уникнення відповідальності. Також звертають увагу, що запропонований графік побачень не може бути встановлений, враховуючи вік дитини, графік дня та час відпочинку, та що дитина не може перебувати майже 6 годин в активному стані з невідомим чоловіком та без присутності матері. Також викликає сумнів, що позивач (за зустрічним позовом) зможе виконувати рішення, так як проживає в іншій області. Ухвалою судді від 19.10.2020 відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання (а.с. 28-30). Ухвалою суду від 16.02.2021 зустрічну позовну заяву [PERSON] було залишено без руху для усунення недоліків зустрічної позовної заяви та сплати судового збору (а.м.68-69). Ухвалою суду від 03.03.2021, занесеною до протоколу підготовчого засідання, зустрічну позовні заяву були прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та визначено строк для подачі відзиву (а.с.105-107). Ухвалою від 14.05.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 134-135). У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували. Відповідач у судовому засіданні підтримав зустрічний позов в частині зменшення розміру аліментів, а також визнав позов щодо позбавлення його батьківських прав. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області та Служби у справах дітей Бориспільської міської ради Київської області у судове засідання не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи без участі їх представників. Від органу опіки та піклування Бориспільської міської ради Київської області надійшов висновок органу опіки та піклування про можливість позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.133). Заслухавши пояснення позивача, її представника Спаського А.Ю. , відповідача [PERSON] допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи та надані документи, суд дійшов висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню в частині заявленої вимоги про позбавлення батьківських прав, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 17 червня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.7 ). В даному шлюбі у сторін народилося донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с.7,8). Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2020 року за позовом [PERSON] їх з відповідачем [PERSON] шлюб було розірвано (а.с.12). Крім того, встановлено, що заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2019 року у цивільній справі №359/5470/19 було частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 19 червня 2019 року, до дня досягнення дитиною повноліття. Також вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, з 19 червня 2019 року до дня досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] (а.с.9-11). Сторонами визнано, та Актом обстеження житлово-побутових умов від 26.08.2020 №105 підтверджується, що малолітня [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю [PERSON] , [INFO] у Ѕ будинку по [ADDRESS] , яку винаймає позивач (а.с.13). Згідно з інформацією Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), лист від 27.01.2020/15-43/14531, у вказаному відділі перебуває виконавче провадження №60797298 від 11.12.2019 з виконання виконавчого листа №2/359/2139/2019 від 22.11.2019 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та станом на 31.12.2019 за боржником [PERSON] склався борг в сумі 12800 грн. 00 коп.(а.с.16). Наявність боргу також підтверджується долученим до листа розрахунком заборгованості по аліментах старшого державного виконавця Лисенко О.С. (а.с.17). Згідно з інформацією ТОВ «АПТЕКА.194», наведеною в листі від 26.08.2020 №20/4? адресованому представнику позивача адвокату Спаському А.Ю. : [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку та уклала декларацію в амбулаторії ЗПСМ №1 ТОВ «АПТЕКА.194». Батько дитини [PERSON] (зі слів лікаря [PERSON] ). не звертався до лікуючого лікаря з приводу стану здоров`я своєї доньки [PERSON] . Під час звернень [PERSON] завжди знаходилася в супроводі своєї матері [PERSON] (яка уклала декларацію з медичним закладом ТОВ «Аптека.194»).. батько дитини жодного разу не був присутній під час медоглядів його доньки [PERSON] (а.с.18 ). Свідок [PERSON] в суді також повідомив, що є батьком позивача, і його дочка перебувала у шлюбі з відповідачем від якого народила доньку [PERSON] . Свідок також повідомив, що, коли онуці було 3-4 місяці, його дочка з відповідачем припинили спільне проживання, відповідач поїхав, свою дочку [PERSON] не відвідував, матеріально не допомагав. Свідок показав що саме він допомагав дочці виховувати та утримувати її трьох дітей, в тому числі двох дітей від її першого шлюбу та їх спільну з відповідачем доньку. Також під час розгляд справи в суді встановлено, що позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , на підтвердження чого надала в суді паспорт громадянина України. Статтею ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 Сімейного кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з висновком органу опіки та піклування Бориспільської міської ради Київської області (а.с.133), з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої [PERSON] , [INFO] , на належне виховання, матеріальне забезпечення, захист житлових та майнових прав дитини, орган опіки та піклування вважає можливим позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Жодних належних та допустимих доказів, які свідчать про виконання відповідачем батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та добровільному утриманню доньки суду надано не було, як і доказів того, що відповідачу позивачем або членами її родини чинилися перешкоди у побаченнях та спілкуванні з дитиною. Відповідач [PERSON] визнав, що у 2019 році припинив спільне проживання з позивачем, виїхав за кордон та повернувся до України на початку 2020 року, та, будучи обізнаним про існуючу заборгованість по аліментам, доказів їх добровільного погашення суду не надав. Проти позбавлення його батьківських прав не заперечує, позов в частині встановлення графіку побачень з дочкою не підтримує. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що поведінка відповідача вказує на те, що він не виявляє батьківського піклування щодо доньки, не має бажання займатися її вихованням, утриманням та належним доглядом, а тому, з метою захисту законних прав та інтересів дітей, слід позбавити його батьківських прав. Щодо заявленої позивачем вимоги про збільшення розміру аліментів, та зустрічного позову відповідача про зменшення розміру аліментів суд дійшов наступних висновків.. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Встановлено, що на підставі рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2015 року у цивільній справі №758/1929/15-ц з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини його заробітку щомісячно, починаючи з 26.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, до [INFO] (а.с.94-96). Разом із цим ця обставина виникла у відповідача до ухвалення вищезазначеного заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2019 року, яким з нього на користь позивача було стягнуто аліменти на утриманні доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій сумі 2000 гривень щомісячно. Проте, відповідач, якому за його твердженнями на початку 2020 року стало відомо про відкриті виконавчі провадження щодо стягнення аліментів на користь позивача, своїм правом на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду не скористався. Суд також звертає увагу, що відповідач не позбавлений права та має можливість порушувати питання щодо зменшення розміру аліментів, які були стягнуті з нього вищевказаним рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області, у зв`язку зі змінами у його сімейному стані, які відбулися після народження їх спільної з позивачем дитини. Разом із цим, належних і допустимих доказів, що з відповідача реально стягуються аліменти на утримання дочки від першого шлюбу, а також доказів, які б підтверджували розмір його заробітку, суд надано не було. Надана ТОВ «КОНВЕРС ЛІНКС» довідка від 25.03.2021 №468 не містить таких даних (а.с.126) Суд також звертає увагу, що жодних належних і допустимих доказів, в розумінні цивільного процесуального законодавства, на підтвердження того, що мати відповідача не має власного достатнього доходу, потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, що відсутні інші особи, окрім відповідача, які в силу вимог сімейного законодавства зобов`язані таку допомогу надавати (чоловік, інші повнолітні діти), а також, що відповідач надає матері таку матеріальну допомогу, суду надано не було. Та обставина, що мати відповідача хворіє та потребує лікування, не може бути належним і достатнім доказом того, що відповідач несе витрати на лікування матері та не звільняє відповідача від його обов`язку надання належного утримання своїм неповнолітнім дітям. Доводи відповідача, що він протягом тривалого часу не був працевлаштований, зважаючи на його працездатний вік, відсутність даних, що відповідач звертався з метою працевлаштування до центру зайнятості, в тому числі з метою отримання відповідної допомоги по безробіттю, також не можуть бути враховані судом як такі, що свідчать про зміну його матеріального стану, а відповідно, не може бути підставою для зменшення раніше визначеного судом розміру аліментів. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на корись позивача на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з 2000 гривень до 1000 гривень щомісячно, відсутні. Аналогічного висновку дійшов суд про відсутність підстав для задоволення первісного позову щодо збільшення розміру аліментів з 2000 гривень до 2500 гривень щомісячно. Так, жодного належного і допустимого доказу, що внаслідок зміни сімейного стану позивача - одержувача аліментів змінився її матеріальний стан, або змінилися інші істотні обставини, які свідчать про збільшення витрат на утримання малолітньої доньки [PERSON] , позивачем суду надано не було. Крім того, встановлено, що раніше визначений судом розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 2000 гривень щомісячно, є співмірним з мінімальним рекомендованим розміром аліментів - одному прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, який з 01.07.2021 становить 2013 гривень. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за позовною вимогою немайнового характеру про позбавлення батьківських прав в сумі 840 гривень 80 копійок на підставі ухвали судді від 19 жовтня 2020 року (а.с.28-29), належний до сплати судовий збір в зазначеній сумі підлягає стягненню з відповідача на користь держави. У зв`язку з відмовою в задоволенні первісного позову в частині збільшення розміру аліментів, судові витрати по сплаті судового збору, від сплати якого позивач звільнена відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» підлягають віднесенню на рахунок держави. Понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial