Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

04.07.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити їй прізвище [PERSON], стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше п'ятдесяти відсотків прожиткового мініму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову до суду і до повноліття дітей, стягнути з відповідача на її користь витрати по справі, понесені при подачі позову до суду. На обгрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що шлюб між нею та відповідачем фактично розпався, відповідач проживає з іншою жінкою, матеріальну допомогу на дітей надає нерегулярно. Ухвалою судді овід 11.07.2018 року відкрито загальне провадження по справі, справу призначено до підготовчого судового засідання (а.с.10). У судове засідання [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити та не заперечує проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні (а.с.19). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні (а.с.14). Відповідно до норми ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося, оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи. Враховуючи ту обставину, що відповідачем позов визнаний в повному обсязі, визнання позову не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову та вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм оцінку, беручи до уваги те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з огляду на таке. Судом встановлено, що, згідно зі свідоцтвом про одруження серії і - ТП №069199, виданим 28.04.2001 року виконкомом Довбиської селищної ради Баранівського району Житомирської облаті, сторони одружилися, про що зроблено відповідний актовий запис у книзі реєстрації актів про одруження №10 від 28.04.2001 року (а.с.5) . Відповідно до свідоцтв про народження серії І - ТП №113945 (актовий запис №24 від 03.05.2002 року) та серії І - ТП №113954 (актовий запис №25 від 03.05.2002 року), виданих 03.05.2002 року виконкомом Довбиської селищної ради Баранівського району Житомирської облаті, 08.02.2001 року у подружжя народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6,7), які проживають з позивачкою, що відповідачем не заперечується. [PERSON] аліменти сплачує нерегулярно, що підтверджено копіями квитанцій за 2017 - 2018 роки (а.с. 16), хоча має середньомісячний дохід, з його слів біля 8000,00 грн. щомісячно (а.с.14). Відповідач створив нову сім'ю та проживає з іншою жінкою, що письмово підтвердив у своїй заяві відповідач. Проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів не заперечує, позовні вимоги визнає (а.с.14). Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У ст.51 Конституції України закріплено принцип свободи шлюбного союзу, з якого випливає, що ніхто не може бути примушений до збереження шлюбу всупереч його волі. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог, викладених в ч. 2\~ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 2\~ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За нормою ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За приписами ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно зі змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову за умови, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 цього Кодексу (ч.6 ст.263 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення понесені нею судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved