Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

04 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП,- Свої вимоги мотивує тим,що [PERSON], 04.07.2011 року, о 17 годині 20 хвилин, в м.Мукачево по вул. Сороча, керуючи т.з. «ВАЗ 21093» д/н [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість, при виникненні перешкоди, яку водій об'єктивно виявив на відстані, не вжив відповідних заходів для безпечного об'їзду перешкоди та зупинки, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів: автомобіля «ВАЗ 21093» д/н [NUMBER] з автомобілем «Тоуоїа RAV 4» д/н д/н [NUMBER]. Внаслідок ДТП автомобіль «Тоуоїа КАУ4» д/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою [PERSON] міськрайсуду від 20 липня 2014 року за № 3-1966/11 [PERSON] [PERSON] міськрайсудом визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП Згідно висновку спеціаліста про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу № 106/07/11, вартість матеріального збитку становить 23014 грн 30 коп (двадцять три тисячі чотирнадцять гривень 30 копійок). У відповідності до ч.І ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, тобто відповідач повинен сплатити на мою користь вищевказану суму, а саме 23014 грн 30 коп (двадцять три тисячі чотирнадцять гривень 30 копійок). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка завдала її та на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Нормативно - правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України та ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В судове засідання позивач не з»явилася, надіслала до суду заяву в якій просила розглядати справу у її відсутності. Позовні вимоги просила задоволити.Не заперечує проти постановлення заочного рішення судом. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач, в судове засідання по справі не з'явився, заперечень проти позову не подав, тому, за згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. Постановами Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2014 року, 21 вересня 2014 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Фактичні обставини скоєного [PERSON] адміністративного правопорушення, мали місце 04.07.2011 року, о 17 годині 20 хвилин, в м.Мукачево по вул. Сороча, керуючи т.з. «ВАЗ 21093» д/н [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість, при виникненні перешкоди, яку водій об'єктивно виявив на відстані, не вжив відповідних заходів для безпечного об'їзду перешкоди та зупинки, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів: автомобіля «ВАЗ 21093» д/н [NUMBER] з автомобілем «Тоуоїа КАУ4» д/н [NUMBER]. Внаслідок ДТП мій автомобіль «Тоуоїа RAV 4» д/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Відповідно до частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.. Приймаючи вищевказані фактичні обставини справи, суд виходить з того, що згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України. За змістом п. 8 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобов'язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Приписами частини першої ст. 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже, за Основним Законом України охорону права власності віднесено до абсолютних прав людини. Абсолютність такого суб'єктивного права, як елемента правовідносин, перш за все полягає в тому, що воно охороняється від усіх і кожного. В свою чергу, в деліктних цивільних правовідносинах реалізуються зобов'язально-правові засоби захисту цього абсолютного права. В таких правовідносинах, потерпілий набуває права вимоги про відшкодування збитків. Праву потерпілого відповідає обов'язок заподіювача шкоди відшкодувати заподіяну шкоду. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст. 1166 Цивільного кодексу України ), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з положеннями частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Спеціальними нормами, які підлягають застосуванню що спірних правовідносин є положення частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга ст. 1192 Цивільного кодексу України). Поряд з цим, за правилом, яке міститься в п.п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Зазначені положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо відсутності обов'язку страховика (в даному випадку ПАТ «УПСК») відшкодувати шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу, з урахуванням приписів ст.ст. 22, 1166, 1187, 1188 (п. 1 частини першої) Цивільного кодексу України покладають обов'язок з відшкодування таких витрат саме на безпосереднього заподіювача шкоди, яким по даній справі є відповідач. На підтвердження своїх вимог про стягнення з відповідача шкоди, пов'язаної з втратою товарного вигляду транспортного засобу, позивач подав суду звіту від 13 липня 2011 року № 106/07/11 про оцінку вартості майнової шкоди, зі змісту якого вбачається, що розмір майнової шкоди становить 23014,30 грн. (а.с. 4). Наданий позивачем даний звіт містить відомості про величину втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля, тому з урахуванням положень частини першої ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України є належним письмовим доказом, який підлягає оцінці судом. Як вбачається із зазначеного звіту величина втрати товарної вартості автомобіля розрахована за формулою, що передбачена методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України 24.11.2003 року №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 року №1335/5/1159) (далі - Методика) з наступними змінами і складає 23014,30 грн. Оскільки згідно Загальних положень Методики, величина втрати товарної вартості є умовною величиною зниження ринкової вартості транспортного засобу, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого транспортного засобу, то така втрата товарної вартості за змістом п.1 частини другої ст. 22 Цивільного кодексу України є збитками, яких особа зазнала у зв'язку із пошкодженням речі та за обставин, встановлених у даній справі, згідно положень п. 1частини першої ст. 1188 Цивільного кодексу України підлягає відшкодуванню за рахунок [PERSON] з вини якого заподіяно майнову шкоду позивачу. З огляду на вищенаведене позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди за рахунок відповідача суму 23014 (двадцять три тисячі чотирнадцять) гривень 30 копійок, та моральну шкоду в розмірі 5000 (п»ять тисяч) гривень пов'язаної з втратою товарної вартості автомобіля спричиненої в 04 листопада 2011 року та не відшкодованої по теперішній час, підлягають задоволенню. Крім того, підставною є і вимога [PERSON] про стягнення з відповідача судових витрат по справі в розмірі 280 (двісті вісімдесят) гривень 14 копійок у відшкодування витрат

Outcome: approved