Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

02.10.2015 року позивач [PERSON] поштою подала до суду позов до відповідача з вимогами: про поновлення на посаді заступника директора з навчально-методичної роботи Відокремленого структурного підрозділу «Коледж транспорту та компютерних технологій» Чернігівського національного технологічного університету, про стягнення недоотриманих згідно контракту грошових коштів на загальну суму 5169,54 грн, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 48986 грн за період з 29.05.2015 року та з клопотанням про поновлення строку звернення до суду із позовом. В обгрунтування позову приведені доводи, що відповідач незаконно звільнив її з роботи у звязку із скороченням штатів, не проводив належним чином оплату її праці згідно умов контракту. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Представники відповідача позов не визнали. Третя особа вважає, що позов задоволенню не підлягає Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши інші докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд вважає за необхідне поновити позивачу строки звернення до суду, передбачені ст.233 ч.1 КЗпП України, так як вони ним пропущені з поважних причин позивач з аналогічним позовом в місячний термін з моменту звільнення з роботи звертався до суду першої інстанції (24.06.2015 року), але рішення суду першої інстанції від 07.08.2015 року було скасоване апеляційною інстанцією 29.09.2015 року і провадження за попереднім позовом було закрите, а трудовий спір стосовно оплати праці не був предметом судового розгляду з причин захворювань позивача (а.с.56-58, 42). Згідно положень ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, а звільнення в цьому випадку допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Суд встановив, що згідно наказу №73-ос від 28.05.2015 року директора Відокремленого структурного підрозділу «Коледж транспорту та компютерних технологій» Чернігівського національного технологічного університету [PERSON] (який має повноваження, делеговані йому ректором Чернігівського національного технологічного університету, щодо прийому та звільнення з роботи педагогічних працівників вказаного підрозділу) - позивач з 28.05.2015 року був звільнений з посади заступника директора з навчально-методичної роботи Відокремленого структурного підрозділу «Коледж транспорту та компютерних технологій» Чернігівського національного технологічного університету у звязку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП Україн), яку вона займала згідно контракту від 01.06.2014 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (а.с.12, 51). Таке рішення третьої особи у справі ґрунтувалося на положеннях ст.64 ч.3 ГК України, наказі Міністерства освіти і науки України №60 від 23.01.2014 року «Про затвердження Типових штатних нормативів вищих навчальних закладів 1-2 рівнів акредитації», згідно якого структура вищого навчального закладу формується керівником навчального закладу залежно від потреб навчально-виховного процесу та з метою раціонального та ефективного використання коштів та робочого часу працівників і максимальна нормативна чисельність заступника директора коледжу складає дві одиниці на навчальний заклад, за розрахунковим (приведеним) контингентом 301-800 осіб включно (а.с.146-151). Діючи в межах наданих повноважень та у встановлений спосіб, директор коледжу 15.12.2014 року видав наказ №159 од про скорочення штату працівників, в тому числі і про скорочення посади заступника директора з навчально-методичної роботи (одного з трьох заступників), із внесенням відповідних змін до штатного розпису станом на 01.03.2015 року, про що позивач був ознайомлений 22.12.2014 року і [PERSON] в цей же день та 20.01.2015 року було запропоновано іншу роботу посаду викладача цього ж коледжу, але працівник згоду на переведення на іншу роботу не надав (а.с.42-43, 156-158). Оскільки станом на 01.04.2015 року розрахунковий (приведений) контингент студентів коледжу становив 797,5 чоловік 28.05.2015 року відбулося звільнення позивача із займаної посади за скороченням штатів, без проведення процедури, встановленої ст.42 КЗпП України, так як штатна посада заступника директора з навчально-методичної роботи мала нормативну чисельність «1» (а.с.159). Позивач з вини відповідача, без достатніх правових підстав та в порушення вимог розділу 4 контракту від 01.06.2014 року, вчасно за січень-лютий 2015 року не отримав надбавку у розмірі 50% до посадового окладу за складність, напруженість у роботі (отримавши її лише в березні 2015 року); не отримав премію за результатами роботи у 2014 році; з 01.09.2014 року посадовий оклад позивача був необгрунтовано зменшений на 71 грн 31 коп, що вплинуло на розмір середньомісячного заробітку працівника та привело до зменшення виплат у звязку тимчасовою непрацездатністю, нарахуванні компенсації за невикористану відпустку на загальну суму 5169,54 грн, а тому порушені права позивача в цій частині підлягають судовому захисту (а.с.13-31). Оскільки звільнення позивача з роботи відбулося з дотриманням положень ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України, вимоги позивача про поновленні на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 48986 грн задоволенню не підлягають. На відповідача (пропорційно до розміру задоволених вимог) необхідно покласти оплату судового збору в розмірі 243 грн 60 коп.

Outcome: partial