Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

02 квітня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій\~ позивач просить визнати [PERSON], [INFO], особою, яка втратила право користування жилим приміщенням квартирою № 40, розташованою у будинку № 2 Бєлгородського кварталу м. Славутич Київської області, стягнути з [PERSON] на його користь понесені ним матеріальні збитки по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 11\~495 гривень 63 копійки, понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 1409 гривень 60 копійок та понесені витрати за надання професійної правничої допомоги. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач [PERSON] є власником квартири № 40, розташованої у будинку № 2 Бєлгородського кварталу м. Славутич Київської області. Після набуття ним права власності на вказану квартиру за його згодою в квартирі були зареєстровані його пасербиця [PERSON] та її чоловік на той період часу - [PERSON]. Згідно домовленості між позивачем і відповідачем останній повинен був за весь час свого проживання та реєстрації в квартирі позивача, повністю сплачувати квартирну плату та житлово-комунальні послуги. Після того як шлюбні стосунки [PERSON]В і [PERSON] припинились, відповідач з 01 березня 2016 року виїхав з квартири позивача, але з реєстрації не знявся і накопичений борг за житлово-комунальні послуги не сплатив, хоча, відповідно до розписки від 26.05.2016 року, яка міститься в матеріалах цивільної справи № 377/38/18, відповідач взяв на себе зобовязання повернути борг позивачеві не пізніше 30 березня 2017 року. Станом на 25.02.2016 року накопичився борг за житлово-комунальні послуги та квартирну плату в сумі 10082 гривні 81копійка. Крім того, в період часу з 28.03.2016 року по березень 2018 року позивач додатково поніс витрати по оплаті загально будинкових витрат, в тому числі і за відповідача, на якого продовжується їх нарахування, на суму 1412,82 гривень. Таким чином, загальна сума завданих позивачу матеріальних збитків складає 11495,63 гривень. Фактична реєстрація відповідача у жилому приміщенні, яке належить на праві приватної власності позивачеві, створює перешкоди у здійсненні ним, як власником цього жилого приміщення, права користування та розпорядження своїм майном. В звязку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ч.2 ст.405 ЦК України, оскільки будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу збереження за ним права користування\~ спірною квартирою на час його відсутності\~ не було. Позивач і його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, у суді дали пояснення аналогічно викладеним у позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав частково, вважав, що немає підстав його визнавати особою яка втратила право користування спірним житлом оскільки він не проживав менше року. Допитані у суді свідки [PERSON], та [PERSON], суду пояснили, що відповідач в спірному житловому приміщенні не проживає з березня 2016 року, йому ніхто не чинив перепони, він просто забрав свої речі і перейшов жити в інше житлове приміщення. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори 04 червня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за номером № 1979, позивач [PERSON] придбав у [PERSON], в приватну власність квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Право приватної власності позивача на даний обєкт нерухомого майна 08 червня 2004 року було зареєстровано в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 3794027 (а.с.12 ). Згідно ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Позивачем [PERSON], були укладені договори про надання послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкової\~ території, з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а також договір про користування електричною енергією. Він, як власник жилого приміщення в першу чергу відповідає за його утримання та оплату житлово-комунальних послуг, які він несе по сьогоднішній день, що підтверджується особовим рахунком та квитанціями по їх оплаті (а.с. 14-23). На час розгляду справи в суді згідно довідки управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 05.04.2018 року, [PERSON], відповідач у справі, зареєстрований за адресою: [INFO], з 18.06.2004 року по теперішній час (а.с.47 ). При вселенні відповідача, у належну позивачу на праві приватної власності квартиру, між ними була досягнута домовленість щодо повної оплати відповідачем квартирної плати та спожиті житлово-комунальні послуги, за весь час його проживання та реєстрації у цій квартирі. Але станом на 25.02.2016 року утворилась заборгованість в сумі 10082,81 грн. Крім того, в період часу з 28.03.2016 року по березень 2018 року позивач додатково поніс витрати по оплаті загально будинкових витрат, в тому числі і за відповідача, на якого продовжується їх нарахування, на суму 1412,82 гривень. Таким чином, загальна сума завданих позивачу матеріальних збитків складає 11495,63 гривень. На час розгляду справи в суді згідно довідки управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 05.04.2018 року, [PERSON], відповідач у справі, зареєстрований за адресою: [INFO], з 18.06.2004 року по теперішній час (а.с.47). Згідно довідки Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП України в Київській області № 922/109/1003/1/06-2018 від 03.03.2018 року [PERSON] з будь-якими заявами про перешкоди у користуванні жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], не звертався ( а.с.26). Як зазначено у довідці КП «ЖКЦ» № 488 від 15.03.2018 року, [PERSON] із заявами про перепони у користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], протягом 2013-2018 років до КП «ЖКЦ» не звертався (а.с.25 ). Факт не проживання відповідача у спірному жилому приміщенні підтверджено показаннями свідків [PERSON], та [PERSON], крім того, на підтвердження факту не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], складені відповідні акти від 10.03.2017 року, 10.05.2017 року, 20.02.2018 року, 22.02.2018 року (а.с.27-30 ). Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 318 цього Кодексу). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно правил ч.1 ст.29 цього Кодексу місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зобов'язує громадянина України, а також іноземця чи особи без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Згідно ч.1 ст.7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Стаття 4 Цивільного процесуального кодексу України\~надає кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїм порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша). Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, а саме: власнику майна надано право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Як зазначено у ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла, в тому числі і колишній, втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.\~ Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, які свідчать про відсутність у спірній квартирі без поважних причин відповідача понад один рік та відсутності будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу збереження за ним права користування квартирою позивача на час його відсутності, суд погоджується з наведеними позивачем обґрунтуваннями і вважає правильним позов задовольнити у повному обсязі, визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним збитки, повязані з витратами по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 11495,63 гривні. Усні заперечення відповідача проти позову, у судовому засіданні нічим не підтверджуються і не спростовуються ніякими доказами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до судових витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч.3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно п.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В судовому засіданні встановлено, що адвокат [PERSON] надавав позивачу [PERSON] правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги від 27 березня 2018 року (а.с.36-37 ). За змістом п.1 вказаного договору, предметом договору є надання консультацій правового характеру, підготовка необхідних процесуальних документів з питань цивільного, житлового та цивільно-процесуального законодавства, а також підготовка та представництво інтересів довірителя по цивільній справі № 377/196/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особою, що втратила право користування жилим приміщенням та стягнення матеріальних збитків по оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.4.3 цього договору вартість послуг по наданню правової допомоги визначається за домовленістю сторін в сумі 3500,00 гривень, з яких 2000,00 гривень оплачується до початку розгляду справи. Згідно акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 30 березня 2018 року адвокатом\~ адвокатського обєднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» [PERSON], у березні 2018 року надавалася правова допомога за договором про надання правової допомоги від 27 березня 2018 року в такому обсязі: розяснення та надання консультацій з питань житлового, цивільного, цивільно-процесуального законодавства України 1 година; вивчення документів за даною справою, наданих [PERSON], підготовка позовної заяви до суду 3 години. Вартість послуг, наданих довірителю адвокатом [PERSON], та оплачених довірителем на час подання позову до суду, складає 500 гривень, яка отримана згідно банківської квитанції. Оплату витрат позивачем [PERSON] за надання йому правничої допомоги адвокатом [PERSON] згідно наданого договору підтверджено квитанцією від 28 березня 2018 року на суму 500,00 гривень та актом виконаних робіт від 30 березня 2018 року (а.с.39-40). Враховуючи час, затрачений адвокатом [PERSON] на надання консультацій з положень житлового, цивільного та цивільного процесуального законодавства позивачу [PERSON], вивчення та аналіз наданих документів, підготовка позовної заяви до суду, участь в судовому засіданні, суд вважає, що розмір витрат, повязаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 3500 гривень є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, яка складає 11495,63 гривень, та значенням справи для сторони. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, в сумі 3500 гривень. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved