overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

03 грудня 2015 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору від 11 жовтня 2010 р. відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала. Так, у звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2015 року має заборгованість 25547,11 грн., що складається з 18051,07 грн. - заборгованість за кредитом, 5403,32 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 400 грн. заборгованість за пенею за користування кредитом, а також штраф 1692,72 грн. Представник позивача просить стягнути з відповідачів на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25547,11 грн. та судові витрати по справі у сумі 1218 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору від 11.10.2010 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с. 5-7). Однак, відповідач зобовязань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 30.09.2015 року відповідач має заборгованість у сумі 25547,11 грн., що складається з 18051,07 грн. - заборгованість за кредитом, 5403,32 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 400 грн. заборгованість за пенею за користування кредитом, а також штраф 1692,72 грн. (а.с. 3-4). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 25547,11 грн., а також судовий збір в сумі 1218 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

03 грудня 2015 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ ) звернувся до суду із заявою, в якій вказав, що Полонський районний суд 29 квітня 2013 року задовольнив позов ПАТ «УкрСиббанку» (далі - Банк) і стягнув з [PERSON] борг за двома договорами кредиту. На виконання рішення суд видав Банкові виконавчий лист. 20 квітня 2015 року Банк уклав із ТОВ договір факторингу - відступлення прав вимоги за договором кредиту, відповідно до якого ТОВ набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] Просить замінити сторону виконавчого провадження стягувача правонаступником: з Банку на ТОВ. В судове засідання представник ТОВ Правник О.П. не прибув, направив письмову заяву про розгляд справи без його участі, доводи заяви підтримує. Представник Банку в суд не прибув, повідомлений про час та місце розгляду справи 21 грудня 2015 року. [PERSON] в суд не прибув, повідомлений про розгляд заяви за місцем реєстрації його проживання. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Полонського районного суду від 29 квітня 2013 року з [PERSON] стягнуто борг за двома договорами кредиту від 27 грудня 2007 року. За договором факторингу від 20 квітня 2015 року Банк передав право вимоги ТОВ до [PERSON] за договорами кредиту. Вказані обставини підтверджуються рішенням суду, договором факторингу, актом приймання - передачі права вимоги, витягом з реєстру боржників, постановою про відкриття виконавчого провадження, . Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає, що Банк передав ТОВ право вимоги до [PERSON] згідно договору факторингу, тому за таких обставин доводи заяви ТОВ є обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

03 грудня 2015 року Центральним районним судом міста Миколаєва розглянуто цивільну справу № 490/1408/15-ц за позовами [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, а також позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Рішенням суду позов [PERSON] задоволений частково. Після проголошення рішення судом установлено, що вимога [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS] залишилась нерозглянутою. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача вважали за необхідне постановити додаткове рішення в частині поділу спірної квартири. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились. Вислухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. В силу п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] в рамках цивільної справи № 490/1408/15-ц заявлена вимога про поділ спільного майна подружжя - квартири [ADDRESS]. З приводу цієї позовної вимоги сторона давали пояснення та подавали докази, проте в резолютивній частині рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2015 року не знайшов свого відображення висновок суду за наслідком розгляду цієї вимоги. Таке є підставою для постановлення додаткового рішення у справі. Зважаючи на висновки суду викладені в мотивувальній частині рішення щодо порядку поділу квартири [ADDRESS], за кожним з подружжя слід визнати право власності по 1/2 частці цієї квартири.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

03 грудня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 25\~347,45 грн. за кредитним договором № б/н від 02.12.2014, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору. У судове засідання представник позивача не зявився, у позовній заяві дав згоду на заочний розгляд справи, просив задовольнити позов, а справу слухати за його відсутності. Відповідач до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений, причин неявки суду не повідомив, у звязку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 02.12.2014 ПАТ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 13\~818,71 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком 12 місяців по 31.12.2015 (а.с. 8). За розрахунком позивача, станом на 20.11.2016 заборгованість за Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 02.12.2014 становить 25 347 грн. 45 коп., з яких 13 818 грн. 71 коп. заборгованість за кредитом; 2763 грн. 73 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 7607 грн. 54 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також 1157 грн. 47 коп. штрафу (а.с. 5). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від виконання зобовязання за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 02.12.2014, внаслідок чого за розрахунком позивача, правильність якого не спростовано відповідачем, утворилася заборгованість в розмірі 25 347 грн. 45 коп., яка підлягає стягненню з останнього. У звязку із задоволенням позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1 378 грн. 00 коп. судового збору та 630 грн. витрат на оплату оголошення у пресі про виклик відповідача у сумі 630 грн., а всього 2\~008 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

03 грудня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.а.с. 4, 9, 10). 16 серпня 2017 року судом у справі було ухвалено рішення про задоволення позову (а.с. 42). 04 вересня 2017 року позивачка звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування судових витрат. Сторони, їх представники до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що у справі необхідно ухвалити додаткове рішення з наступних підстав. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. З тексту позовної заяви вбачається, що позивачка, звернувшись до суду, сплатила судовий збір у сумі 551,20 грн. і просила при ухваленні рішення відшкодувати їй ці витрати (а.с.а.с. 3, 4). Між тим, суд при ухваленні рішення не розпорядився судовими витратами позивачки у порядку статті 88 ЦПК. Таким чином, суд, ухвалюючи рішення, не виконав приписів приведеної норми, що вплинуло на повноту рішення та обумовило необхідність ухвалення додаткового рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

03 грудня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що сторони перебувають у шлюбі від липня 2006 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають разом, але не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивачка не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати. Крім того, позивачка позбавлена можливості отримувати додаткові прибутки, а від надання їй матеріальної допомоги для утримання дитини відповідач ухиляється. Позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця (а.с.а.с. 4, 9, 10). Ухвалою суду від 20.03.2017 року позовні вимоги про розірвання шлюбу було виділено в окреме провадження (а.с. 1). Представник позивачки у судовому засіданні підтримав заявлений позов, а відповідач, його представник заперечували проти його задоволення. Позивачка до суду не зявилася, була повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 22.07.2006 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачкою (а.с. 7). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сімю від 12.03.2017 року сторони мешкають окремо одне від одного, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство. Позивачка зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно і збереження сімї неможливе. Суд за клопотанням відповідача надав сторонам строк для примирення, проте вони можливістю відновити сімейні взаємини не скористалися. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

03 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є сином відповідача та у теперішній час навчається на І курсі денної форми навчання у Миколаївському національному університеті ім. В.О. Сухомлинського. Відповідач матеріальної допомоги не надає, добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частини його доходів щомісячно на час його навчання. Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не зявилися. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. [PERSON], [INFO], є сином відповідача, у теперішній час проживає окремо та навчається на І курсі денної форми навчання у Миколаївському національному університеті ім. В.О. Сухомлинського. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме свідоцтвом про народження позивача (а. с. 4), свідоцтвом про зміну імені (а. с. 5), довідкою № 615 від 13 вересня 2018 року, виданою Миколаївським національним університетом ім. В.О. Сухомлинського (а. с. 7) та довідкою про склад сімї позивача (а. с.65). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, що ставить позивача в тяжке матеріальне становище та не надає йому можливості належним чином забезпечувати свої потреби. Суд, з огляду на те, що батьки зобовязані забезпечити дітям виховання, навчання, приймаючи до уваги той факт, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того факту, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на навчання сина в розмірі ј частини його доходів щомісячно. Сторонам суд розяснює, що вони не позбавлені права у подальшому звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України. Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач був звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

03 грудня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб. Позов обгрунтовано тим, що 04 серпня 1973 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано будинком одруження в місті Олександрії Кіровоградської області, актовий запис № 477. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з лютого 2009 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є спільною сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 04 серпня 1973 року. Шлюб зареєстровано будинком одруження в місті Олександрії Кіровоградської області, актовий запис № 477 (а.с.6). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з лютого 2009 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

03 грудня 2018 року до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла вищезазначена позовна заява про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 01 лютого 2017 року між сторонами укладено договір комплексного банківського обслуговування та встановлення ліміту дозволеного овердрафту № ASJ-43578-17-DOM строком на 12 місяців, згідно з яким відповідачу встановлено ліміт овердрафту в сумі 32400,00 грн., зі сплатою 0,0001% річних, 30 % річних (базова процентна ставка) та 48% (ставка на прострочену заборгованість). У зв`язку із порушенням цього договору з боку відповідача, позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 26587,06 грн., та покласти на нього судові витрати в розмірі сплаченого судового збору. 21 травня 2019 року по справі прийнято заочне рішення, яке скасовано ухвалою суду від 19 липня 2019 року за заявою відповідача та призначено судовий розгляд у загальному провадженні на 27 вересня 2019 року. Розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою сторін та поданням заяв по суті спору. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому послався на неправильність розрахунку заборгованості, а також на безпідставність стягнення процентів поза строком дії договору і, у зв`язку із цим, просив суд відмовити в задоволенні позову. У відповіді на відзив, позивач вказав на безпідставність тверджень відповідача про неправильність розрахунку у зв`язку із наявністю відповідних доказів і відсутністю доказів на спростування доводів позивача з цього приводу. Сторони до суду з`явилися та підтримали свої вимоги та заперечення викладені в заявах по суті справи в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

03 грудня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 17 липня 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що сімейне життя між сторонами не склалося, через різні погляди на життя, різницю характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач стверджує, що відповідач проживає в м. Донецьк, спільного господарства не ведуть, та що за таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам позивача. У судове засідання позивач не з'явилась, через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позов підтримує, у випадку неявки відповідача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причину неявки суд не повідомив, відзиву не подав, заяви про розгляд справи без його присутності не направив. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивач не заперечує. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 17 липня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Донецьку Донецької області, про що складено відповідний актовий запис №401, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО №488610 (а.с. 7). Сторони тривалий час подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що примирення між ними неможливе. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При цьому суд враховує вимоги ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved