Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

03 липня 2017 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05 квітня 2000 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна будівлі магазину, що розташована за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Суворова, 59/1. Ця угода була посвідчена Південною товарною біржею за № 0448. Обидві сторони виконали всі умови договору, відповідач передав йому у власність зазначену вище будівлю магазину, а він її прийняв та сплатив відповідачу ціну, обумовлену договором. Він не має можливості розпорядитися належним йому майном, оскільки вказаний договір було посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі і він вважається недійсним. Посилаючись на те, що ним та відповідачем виконані всі умови договору, просив визнати угоду дійсною. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, від представника позивача до суду надійшла заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій він також зазначив, що вони повністю підтримують заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Південної товарної біржі в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 05 квітня 2000 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна будівлі магазину, що розташоване за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Суворова, 59/1, який посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі за № 0448, що підтверджується цим письмовим договором (а. с. 7).Під час укладення угоди сторони дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобовязання, а саме відповідач передав у власність позивача продане нерухоме майно, а останній його прийняв та сплатив відповідачу ціну цього майна, обумовлену угодою, що також підтверджується зазначеним вище договором. 11 квітня 2000 року за позивачем на підставі вказаного договору Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації в особі його Очаківської районної філії зареєстроване право приватної власності на будівлю магазину, що розташована за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Суворова, 59/1, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням (а. с. 6). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна № 92724637 від 25 липня 2017 року,спірне майно на момент укладення угоди обтяжень щодо його відчуження не мало. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року №1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно зі ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, що діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК України (1963 р.), згідно з якою договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, сторони після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не можуть користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, це є підставою для визнання угоди дійсною. За таких обставин, позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved