Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

04 вересня 2020 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 20 січня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» (далі - Банк) на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Також відповідачем підписано додаток до вищевказаного договору, на підставі якого Банк відкрив рахунок № 26253000530918 та випустив міжнародну платіжну карту строком дії два роки з моменту її випуску з встановленим лімітом у 9 800 грн. із процентною ставкою 3,5 відсотки в місяць. Отже, Банк виконав свої зобов`язання за договором. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу №1, згідно з яким ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №621014938 від 20 січня 2012 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 26 грудня 2018 року між TОB «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, згідно з яким ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №621014938 від 20 січня 2012 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1, згідно з яким ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №621014938 від 20 січня 2012 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Позивач зазначає, що через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 46 263,51 грн., яка складається з: 13 156,11 грн. - тіла кредиту, 26 569,70 грн. - пені, 1 807,16 грн. - нарахованих трьох відсотків річних, 3 994,59 грн. - втрат від інфляції, 735,95 грн. - подвійної ставки НБУ. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № 621014938 від 20 січня 2012 року в зазначеному розмірі. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник позивача ТОВ «Вердикт Капітал» письмово просив розглянути справу без його присутності на підставі наявних доказів та матеріалів. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Бабаєва Е.П. надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі відповідача. У заяві про застосування строків позовної давності просив відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. У ході судового розгляду встановлено, що 20 січня 2012 року [PERSON] підписано анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб з видачею та обслуговуванням «Прибуткової картки з кредитом». Підписанням анкети-заяви [PERSON] підтвердила, що ця анкета-заява є акцептуванням публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» та, що приймає пропозицію Банку на оформлення «Прибуткової картки з кредитом» і бажає отримати «Прибуткової картки з кредитом» «ERROR» (а.с.11). 20 січня 2012 року відповідачем також підписано додаток до публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Прибуткова картка з кредитом»), відповідно до умов якого банк відкрив рахунок № [NUMBER] та випустив міжнародну платіжну картку VISA Electron строком дії два роки з моменту її випуску. Також Банк надав відповідачу кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по рахунку з лімітом 9 800 грн. під 3,5 відсотки за користування коштами в місяць на торгові операції та на операції зняття коштів (а.с.12). 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу №1, відповідно до якого Банк відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору, зокрема, за договором, укладеним з [PERSON] (а.с.72). Відповідно до вказаного додатку загальна заборгованість [PERSON] на дату укладення договору становить 20 053,18 грн. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, а також 27 грудня 2018 року укладено додаткову угоду до Договору факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року та 14 січня 2019 року - додаткову угоду № 1 до Договору факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року, відповідно до яких ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА» а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до договору, в тому числі, за договором, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем (а.с.73-87). 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1, також 17 січня 2019 року укладено додаткову угоду до вказаного договору, відповідно до яких ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до договору, в тому числі, за договором, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (а.с.88-98). У позові ТОВ «Вердикт Капітал» зазначає, що за період користування кредитними коштами позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена, внаслідок чого відповідно до розрахунку станом на 23 липня 2020 року становить 39725,81 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту -13156,11 грн., заборгованість із пені 26569,70 грн. (а.с.17). Окрім того, позивачем на заборгованість [PERSON] нараховано 3 відсотки річних у розмірі 1 807,16 грн. (а.с.19), інфляційні збитки в розмірі 735,95 грн. (а.с.20-21), а також пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 735,95 грн. (а.с.22). Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за укладеним кредитним договором № 621014938 від 20 січня 2012 року в розмірі 46 263,51 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст.1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Згідно із ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підстав яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13 156,11 грн. суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. Однак, виходячи з умов договору, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , відповідно до яких кредитний ліміт за укладеним договором складає 9 800 грн., та відсутністю доказів збільшення встановленого кредитного ліміту та фактичного отримання відповідачем кредиту у розмірі, більшому від встановленого ліміту, суд доходить висновку про доведеність та обґрунтованість вимоги про стягнення заборгованості лише в розмірі 9 800 грн. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з [PERSON] пені в розмірі 26569,70 грн., суд виходив із наступного. Положеннями ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Позивач, пред`являючи вимогу щодо стягнення з відповідача пені, не надав обґрунтування її нарахування, розрахунку пені в розмірі 26 569,70 грн. Окрім того, обсяг прав, що переходять до нового кредитора у зобов`язанні встановлений статтею 514 ЦК України, з якої слідує, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Наведене означає відсутність права у нового кредитора нараховувати інші складові зобов`язання або збільшувати обсяг зобов`язання після укладення договору відступлення права вимог, тобто після 21 червня 2016 року, коли був укладений перший договір факторингу. Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу №1 від 21 червня 2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» (перше відступлення прав вимоги до відповідача) загальна заборгованість [PERSON] на дату укладення договору становить 20 053,18 грн. Отже, вимоги щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 26 569,70 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Розрахунки заборгованості, надані позивачем, а саме нарахування 3% річних з урахуванням подвійної ставки НБУ з 23 липня 2017 року (а.с.19), інфляційних збитків з серпня 2017 року (а.с. 20-21), пені, зазначеної в позові як подвійна облікова ставка НБУ з 23 липня 2019 року (а.с.22), виконані на основі розміру основної заборгованості 20 053,18 грн., однак, вказаний розмір заборгованості належними доказами не підтверджений. За вказаних обставин суд вважає, що позивачем не доведено підстав стягнення з [PERSON] трьох відсотків річних у розмірі 1 807,16 грн., втрат від інфляції в розмірі 3 994,59 грн., подвійної ставки НБУ в розмірі 735,95 грн. 20 серпня 2021 року представником відповідача [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. З даним позовом до суду ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось 04 вересня 2020 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 1). Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Строк позовної давності є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Як встановлено судом, відповідно до додатку до Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, підписаного відповідачем 20 січня 2012 року строк дії міжнародної платіжної картки VISA Electron становить два роки з моменту її випуску. Як вбачається з виписки по рахунку за кредитною карткою [PERSON] , останнє погашення заборгованості відповідачем відбулося 08 квітня 2013 року. У розрахунках, здійснених позивачем, зазначено останню дату погашення заборгованості 28 лютого 2020 року, однак, вказане не підтверджується належними та допустимими доказами. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, оскільки дата випуску картки сторонами не зазначена, а згідно з долученими відповідачем доказами термін дії картки закінчився у серпні 2013 року, позивачем доказів щодо випуску нової картки не надано, строк позовної давності за вимогою стягнення заборгованості за кредитним договором від 20 січня 2012 року сплив у серпні 2016 року. Враховуючи викладене, а також те, що здійснюючи придбання прав вимоги за кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал», як новий кредитор прийняв на себе відповідні ризики, у тому числі, що пов`язані із спливом строків позовної давності, суд доходить висновку, що позивач звернувся з позовом до суду після спливу строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», заява № 14902/04, від 20 вересня 2011 року). На підставі вищенаведеного, суд відмовляє в задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed