Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

02 грудня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 16 квітня 2015 року в загальній сумі 11859 грн. 49 коп. з яких: 7446,00 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 3358,69 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 1054,80 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК Українита, судові витрати по справі в сумі 2102 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 16.04.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н. Відповідно до умов вищезазначеного договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, встановлених тарифами банку, на суму залишку заборгованості за кредитом з щомісячним погашенням. При цьому, погашення заборгованості по кредиту та відсоткам за його користування відповідач зобов`язувався здійснювати на умовах, передбачених кредитним договором. Через те, що відповідачем в добровільному порядку не сплачена прострочена заборгованість по кредитному договору, позивач просить стягнути її в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Одночасно з позовною заявою направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.7). Відповідач у судове засідання не з`явився. У зв`язку з відсутністю відповідача за відомими суду адресами, що також відповідає відомостям відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області (а.с.97) його сповіщення про дату, час та місце судового засідання здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади (а.с.101,102) . Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, у зв`язку з наявністю доказів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи та відсутністю від нього заяв про відкладення судового засідання, таке проведено за відсутності відповідача. В зв`язку з неявкою сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. 16 квітня 2015 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), який у подальшому змінив найменування на АТ КБ «ПриватБанк». Натомість, в заяві не зазначено, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови та Правила), які розміщені на офіційному сайті банку, а також Тарифами складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг (а.с.19). Таким чином, твердження позивача, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, які викладені на сайті банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, не відповідає дійсності. Також у анкеті-заяві не обумовлено розмір і порядок нарахування відсотків, відповідальність за порушення умов договору. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором відповідачу було надано 14.02.2015 року кредитну картку № [NUMBER] терміном дії до 02/19; 05.04.2015 року - кредитну картку № [NUMBER] терміном дії до 03/19; 20.05.2017 року кредитну картку № [NUMBER] терміном дії до 05/21; 26.10.2017 року кредитну картку № [NUMBER] терміном дії до 05/21 (а.с.18). Згідно довідки, без зазначення номеру та дати, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , на картку № [NUMBER] встановлено кредитний ліміт в сумі 300 грн., який в подальшому було збільшено до 2000 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором без номеру від 16.04.2015 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] , (а.с.9-16) заборгованість складає 11859 грн. 49 коп. з яких 7446 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 3358,69 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 1054,80 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Фактично період нарахування заборгованості становить з 19.05.2019 року по 18.10.2020 року. До позовної заяви, крім анкети-заяви, позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD» (а.с.20) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.21-61). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти . Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( ст.1055 ЦК України). Ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на зміст статей 633 , 634 ЦК України, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути з відповідача прострочене тіло кредиту, заборгованість за простроченими відсотками та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www/privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, оскільки у анкеті-заяві від 16.04.2015 року, підписаній [PERSON] , взагалі не зазначено, що позичальник ознайомився з Умовами та правилами, а також тарифами банку та приєднується до них. За таких обставин та за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі 342/180/17. Таким чином, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що сторони кредитного договору обумовили у письмовому вигляді розмір та порядок сплати процентів за користування кредитними коштами, у суду відсутні підстави для стягнення на користь позивача з відповідача процентів за користування кредитними коштами. Виходячи з викладеного, судом встановлено отримання відповідачем тіла кредиту за період з 19.05.2019\~року по\~18.10.2020\~року в сумі 7446 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку (а.с.71-95). Підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами судом не вбачається. Стосовно стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до статті\~611 ЦК України\~в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до частини 2 зазначеної статті,\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, приписи статті 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми застосовуються, якщо сторони у договорі не передбачили інший розмір процентів річних. Позивач обґрунтовував наявність заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно\~ст. 625 ЦК України\~у сумі 1054,80 грн. тим, що з 01.03.2019 року почали діяти Умови та правили надання банківських послуг в новій редакції в частині нарахування відсотків, а саме, відповідно до п.2.1.1.2.12, у разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч.2\~ст. 625 ЦК України\~встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна» та 84% - для картки «Універсальна голд». Згідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи вищезазначеної редакції Умов взагалі не містять. За змістом ст.625 ЦК України нарахування 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Зазначена позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.06.2019 року у справі №703/2718/16-ц Таким чином, позивач скористався своїм диспозитивним правом на отримання компенсації в зв`язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань, однак не довів, що з відповідача має бути стягнено відсотків від простроченої суми саме у розмірі 84%. Отже, його вимога в частині стягнення відсотків від простроченої суми грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України підлягає частковому задоволенню у розмірі 3%. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором тіло кредиту у сумі 7446 грн. є простроченим з 01.01.2020 року. Період, за який здійснено нарахування відсотків за прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України складає з 01.01.2020 року по 29.02.2020 року, що становить 60 днів (відповідно до розрахунку а.с.16) Таким чином, 3% від простроченої суми грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України складають 36,62 грн. (7446 грн. х 3 / 100 / 366 х 60 = 36.62 грн.), що розраховується за формулою (сума заборгованості за простроченим тілом кредиту) х (процентна ставка) / 100% / 366 днів х (кількість днів) = (відсотки). Отже, вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, підлягає частковому задоволенню у сумі 36,62 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає обгрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача, нараховану позивачем заборгованість за кредитним договором без номеру від 16.04.2015 року у розмірі 7446,00 грн, що становить заборгованість за простроченим тілом кредиту, та 36,62 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1326.36 грн. (7482,62 х 100 /11859,49 = 63,1%, 2102 х 63,1% = 1326, 36 грн.).

Outcome: partial