Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

02 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 липня 2020 року. У вказаній квартирі зареєстрована [PERSON] , яка у спірній квартирі не проживає, ніяких витрат з утримання квартири не несе, що створює перешкоди у здійсненні ним права користування цією квартирою, з огляду на що він вимушений звернутись до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 08 годину 45 хвилин 15 січня 2021 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 15 січня 2021 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 08 годину 45 хвилин 11 лютого 2021 року у зв`язку з тим, що відповідач у судове засідання не з`явилась, однак відомості про вручення їй повідомлення про дату, час і місце судового засідання відсутні. Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року відкладено судове засідання на 09 годину 00 хвилин 10 березня 2021 року у зв`язку з тим, що відповідач у судове засідання не з`явилась, однак відомості про вручення їй повідомлення про дату, час і місце судового засідання відсутні. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою. 01 грудня 2020 року на електронну пошту сулу направив заяву, у якій зазначив, що просить розглядати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , яка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином: у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явилась. 02 березня 2020 року на електронну пошту суду від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 липня 2020 року (а.с. 5), що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 215473907 від 08 липня 2020 року (а.с. 6). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 10 березня 2021 року за № 247473519, власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а. 42-43). З довідки від 28 жовтня 2020 року, виданої головою правління ОСББ «Чайковського,1» О.М.Костенко, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована: відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-10). Згідно відповіді першого заступника міського голови Бахмутської міської ради Суткового М.В. за вх. № 6463 від 02 грудня 2020 року, відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). З акту, складеного головуючим правління ОСББ «Чайковського,1» О.М.Костенко, вбачається, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2016 року, особистих речей та майна в квартирі не має (а.с. 8). З доданої відповідачем до заяви про визнання позовних вимог копії паспорта громадянина Російської Федерації № [NUMBER] , виданого УМВС Росії по Воронезької області 08 листопада 2019 року, вбачається, що [PERSON] є громадянкою Російської Федерації (а.с. 40). Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника та членів його сім`ї такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останніх з реєстрації. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач з 2016 року не користувалась житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки вибула до Російської Федерації, де отримала громадянство та зареєструвалась за іншим місцем проживання ( [ADDRESS] ), не є членом сім`ї власника вказаної квартири, і тому у відповідності до норм статті 71 ЖК УРСР за нею не зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі без поважних на те причин знайшов своє підтвердження при розгляді справи, у зв`язку з чим за [PERSON] не може бути збережено право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved