Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

04.03.2015 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказує, що від зареєстрованого шлюбу вони мають дітей - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Відповідач участі у вихованні дітей не бере, матеріально не підтримує, хоча має задовільний стан здоров'я та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Дохід, який отримує позивач недостатньо для забезпечення належного виховання та розвитку неповнолітніх дітей. Вказані обставини й змусили позивача звернутися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки від доходів відповідача щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON], заявлені нею позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в цивільному позові /а.с.2-3/. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи беззаперечно визнавши свій обов'язок, як батька по утриманню неповнолітніх дітей, категорично заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог щодо стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки, мотивуючи незадовільним станом здоров'я, та просив врахувати наявність на його утриманні пенсійного віку батьків. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, повно та всебічно з'ясував обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянув надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини - не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст.181 Сімейного Кодексу України. З обставин, які викладені у позові та на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнанні сторонами, судом встановлено, що сторони від зареєстрованого шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві зроблено відповідні актові записи за № 1266 і за №1831. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.09.2006 року і свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.11.2010 року, відповідач - [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] /а.с.7-8/. Згідно рішення Голосіївського районного суду від 23.07.2014 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.5-6/. В силу статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сімейним кодексом України гарантовано відповідно до ст.141, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання та виховання дітей. Правовідносини між сторонами випливають із аліментних зобов'язань батьків щодо утримання дітей і врегульовані нормами глави 15 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані зокрема і в грошовій формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідачем під час розгляду справи було надано на розгляд суду довідку про доходи від 01.04.2015 року, за якою [PERSON] працює на посаді старшого охоронця Товариства з обмеженою відповідальністю «Фора» і отримав дохід на загальну суму 4509 грн 60к./а.с.27/ та виписки з історії хвороби /а.с.28, 45-47/. Факт наявності на утриманні відповідача пенсійного віку батьків, з огляду на пенсійне забезпечення останніх державою, не може бути визнано судом, як підставу для звільнення від обов'язку щодо утримання та виховання неповнолітніх дітей. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову /ч.1 ст.191 СК України/. При визначенні розміру аліментів, судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дітей, майновий стан відповідача та його стан здоров'я, відсутність у нього інших дітей та непрацездатних членів сім'ї, родичів, яких він зобов'язаний утримувати. Позивачем ані під час пред'явлення цивільного позову, ані під час розгляду справи, не було надано на розгляд суду належних та допустимих доказів в обґрунтування саме заявленого розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача. За цих, безпосередньо встановлених у суді обставин, відповідно до конституційного принципу верховенства права, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що саме відповідач на даний час неналежно виконує обов'язки по утриманню неповнолітніх дітей, зваживши на їх матеріальні та духовні потреби, враховуючи стан здоров'я дітей та відповідача по справі, матеріальний стан останнього, який свідчить про можливість в наданні матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, за умов відсутності інших обставин, що мають істотне значення, суд вважає за необхідне та справедливе, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, відповідно до вимог ст.183 СК України, присудити стягнення з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в частці від заробітку /доходу/ батька дітей в розмірі 1/4 щомісячно, починаючи з 04.03.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Ця норма закону є безспірною під час виконання судового рішення про стягнення аліментів та передбаченою чинним законодавством України, через що не підлягає доведенню чи встановленню.

Outcome: partial