Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

03.10.2017р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 01.10.2005р. в Жовтневому ВРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області під актовим записом №1066. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], 06.12.2010р.н. У позовній заяві позивачка вказує, що шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з березня 2016р. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. У наданій суду нотаріальній заяві від 27.09.2017р. позивачка просила шлюб розірвати, строк для примирення не надавати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності зазначила, що строк для примирення сторін не потрібен. По тексту позовної заяви до суду просила після розірвання шлюбу бажає залишитись на дівочому прізвищі «Морозова» (а.с. № 3-4, 8). Відповідач [PERSON] в наданій до нотаріальній заяві від 27.09.2017р проти задоволення позову не заперечував. Просив шлюб розірвати та розглянути справу за його відсутністю (а.с. № 9). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. З урахуванням того, що відповідач визнав позовні вимог є підстави для винесення рішення суду на загальних засадах цивільного судочинства відповідно до глави 7 розділу III ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01.10.2005р. в Жовтневому ВРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області під актовим записом №1066 (а.с. № 5). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], 06.12.2010р.н. (а.с. №6). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через, втрату почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з березня 2016р., тобто більше 1,5 років тому назад, з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, відповідач ніяких заперечень, в тому силі по періоду припинення брачнорсімейних стосунків, не надав, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією ( а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved