Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

02 липня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить постановити рішення яким зобов'язати Відкрите акціонерне товариство «Криворіжгаз» у тижневий термін надати на його адресу поштою (цінним листом з описом про вкладення), інформацію та документи, а саме: докази та обґрунтування на підтвердження доводів відповідача, щодо віднесення позивача до третьої категорії споживання; розрахунки спожитого позивачем газу, за період з 05.01.2006р. по 05.01.2010р., помісячно, з наданням належним чином оформлених копій документів на підтвердження якості спожитого позивачем газу та його відповідності встановленим чинним законодавством України нормам та стандартам; належним чином оформлену копію договору на надання позивачу послуг з постачання побутового газу, а в разі відсутності такого Договору - пояснення порушенням з боку відповідача вимог закону в частині укладання договорів на надання комунальних послуг. Визнати неправомірними, такими, що грубо порушують Конституцію України, Закон України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12.05.1991 р., Закон України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996 р., ст. ст. 5-9 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІ від 02.10.1992 р. та Правила користування електричною енергією для населення дії Відкритого акціонерного товариства «Криворіжгаз». Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Криворіжгаз» у тижневий термін надати на адресу [PERSON] суму заподіяної позивачу моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що він проживає у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] і являється споживачем побутового газу. Відповідач надає послуги на підставі «абонентської книжки», виданої у 1998 році. Відповідачем було встановлено третю категорію споживання газу для відповідача, проте саме для такого нарахування та встановлення тарифу не надано будь-якого документу. У зв'язку з цими обставинами позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про проведення перерахунку спожитого газу та приведення у відповідність до обсягів споживання згідно тарифу другої категорії. Крім цього, відповідачем було надано типовий договір про надання послуг з газопостачання, натомість ним було направлено відповідна відповідь щодо необхідності отримання юридичних консультацій. У березні 2010 року отримав повідомлення відповідача, у якому зазначено, що відповідь буде надано до конкретної дати - 16 березня 2010 року, яка і на даний час не отримана. Всупереч цьому відповідачем була здійснена спроба відрізати вищезазначене домоволодіння від газопостачання. Вважає, що своїми неправомірними діями відповідач завдав також моральної шкоди, яка полягає в переживаннях з приводу існуючого боргу, неможливості своєчасно підписати договір, погрози щодо відключення від газопостачання, а також неможливість реалізувати свої права споживача на інформацію про послуги та товар відповідача, передбачені Конституцією України та законодавством України, вищезазначеними неправомірними діями. Посилаючись на наведені вище обставини позивач просить задовольнити його позовні вимоги. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги і просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судове засіданні повторно не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] та отримує послуги від відповідача по газопостачанню. Як убачається з матеріалів справи позивач отримує послуги по газопостачанню без укладення договору, оскільки раніше укладений договір втратив чинність у 2004 році. З пояснень позивача убачається та підтверджується письмовими відповідями відповідача, що для споживача [PERSON], проживаючого у домоволодінні за адресою: [ADDRESS], встановлено третю категорію споживання газу. Не погоджуючись з такими розрахунками позивачем неодноразово, а саме 5 січня 2010 року, 5 лютого 2010 року, 23 лютого 2010 року було направлено заяви надання інформації щодо нарахування спожитого газу саме по третій категорії та відповідні розрахунки, які залишились без відповіді. Як убачається з матеріалів справи, позивач отримав від відповідача копію типового Договору про надання послуг з газопостачання, при цьому у відповідь направив Протокол розбіжностей до цього Договору. 23 лютого 2010 року на адресу відповідача позивачем було направлено заяву про направлення протоколу розбіжностей до типового договору, отриманого раніше, на неправомірні дії та порушення прав споживача. 10 березня 2010 року відповідач направив на адресу позивача письмову відповідь, у якій поінформував [PERSON] про направлення відповідей останньому до 16 березня 2010 року, яка до цього часу не отримана. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 4 ст. 59 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи, що відповідачем не надано до суду докази на підтвердження чи спростування обставин викладених вище, суд дійшов висновку про те, що мало місце порушення з боку відповідача в частині ненадання необхідної інформації як споживачу. Враховуючи обставини викладені вище, суд дійшов висновку про порушене право позивача як споживача на придбання продукції належної якості, безпеку продукції, необхідну, доступну, достовірну інформацію по продукт з боку виробника ПАТ «Криворіжгаз», що забезпечує можливість його свідомого і компетентного вибору. Позивач в позовній заяві посилається, також, на те, що йому відповідачем завдана моральна шкода яку він оцінює в 10000 гривень і просить стягнути її з відповідача. Загальними засадами відшкодування моральної шкоди, визначено наступне. Ч. 1 ст. 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Абзац 2 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зобов'язує суди з'ясовувати при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Таким чином, позивачем не доведено наявність моральної шкоди саме у розмірі 10000 грн. Відповідно до ч. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача моральну шкоду у сумі 1000 грн. Відповідно до ЗУ «Про захист прав споживача», ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial