Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

03 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона з відповідачем, [PERSON], мають спільну доньку, [PERSON] [INFO], яка проживає разом із позивачкою. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24.06.2010 на користь позивача з відповідача щомісячно стягуються аліменти на утримання дитинм [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 385,50 грн. Позивач вказує, що стан здоровя [PERSON] значно погіршився, дитина потребує постійної реабілітації в Полтавському реабілітаційному центрі для дітей-інвалідів, постійного проходження обстежень, лікування та зайняття з корекційними педагогами, що потребує додаткових витрат. [PERSON] зазначає, що нинішній розмір аліментів не забезпечує потреби дитини. Вказує, що відповідач має неофіційні доходи та має змогу сплачувати аліменти в необхідному розмірі. Прохала суд збільшити щомісячний розмір стягуваних аліментів, який встановлений рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24.06.2010, з 385,50 грн. до 3 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягувати їх щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 серпня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.47). У встановлений судом строк, відповідач правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала клопотання в якому позовні вимоги підтримала та прохала розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач та його представник, адвокат [PERSON], в судовому засідання визнали вимоги позивача частково, зазначили, що матеріальний стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти лише в розмір 1200 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, вивчивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину, доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24.06.2010, з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , 06.10.2006 в розмірі 385,50 грн. заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону (а.с.6). За період примусового виконання даного судового рішення у відповідача станом на 04.09.2018 виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 14\~161,07 грн. [PERSON] є дитиною з інвалідністю, що підтверджується медичним висновком № 19 від 10.03.2011, витягом з медичної карти [PERSON], висновком лікарняно консультативної комісії від 20.02.2011, та медичним висновком №1/12 від 15.01.2014 (а.с.9,11,23,24). [PERSON] проходить реабілітацію в МонтессоріЦенті реабілітації дітей-інвалідів «Соняшник» (а.с.17). Позивач несе періодичні витрати в звязку з обстеженням стану здоровя дитини [PERSON], про що надала відповідні докази (а.с.18-22). Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Так, частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно роз'яснень, даних у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, отримує дохід від здійснення неофіційних робіт та визнав, що має можливість сплачувати на утримання неповнолітньої дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісяця. Суд вважає, що розмір аліментів на дитину, який визначений рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24.06.2010 та становить 385,50 грн. щомісячно, є недостатнім для її утримання з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік», а отже його необхідно збільшити. У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік», для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років, прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, з 1 січня 2019 року складає 2027,00 гривень. Таким чином мінімальний щомісячний розмір аліментів в твердій грошовій сумі не повинен становити менше 1013,50 грн. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, стан здоровя дитини, котра є особою з інвалідністю. Суд також враховує матеріальний стан та стан здоровя відповідача, та вважає що у відповідача наявна можливість сплачувати щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. На переконання суду, аліменти в такому розмірі забезпечать належні умови життя, які необхідні для розвитку дитини з особливими потребами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, при подачі позову до суду про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору, а рішенням суду позовні вимоги задоволено частково, тому судові витрати в розмірі 305,38 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved