Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

02 листопада 2015 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON]) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON]) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної та матеріальної шкоди Як підставу позову зазначає, що він є співвласником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою м. Луцьк, вул. Також він є власником 1/2 земельної ділянки площею 0,058 га, кадастровий номер [NUMBER], яка слугує для обслуговування цього будинку. Відповідач у справі є його сусідкою. Позивач стверджує, що згідно технічної документації із землеустрою, відповідач без будь-якого погодження з ним, самовільно здійснила реконструкцію металевої огорожі, яка знаходиться на земельній ділянці, що належить йому та збудувала бетонну огорожу, яка включає в себе 42 см. площе землі, яка належить йому. Таким самочинним будівництвом відповідач завдала йому матеріальної та моральної шкоди. Спричинення йому матеріальної шкоди позивач обґрунтовує тим, що внаслідок самочинного будівництва була зруйнована металева огорожа, яка була зведена ним у березні 2015 року за 10 000,00 грн. Крім того, під час демонтажу належної йому огорожі і встановлення своєї, в поперечній стіні будівлі, приналежній до металевої огорожу знизу на висоті 60 см була зруйнована штукатурка та було пошкоджено обмотку з зовнішньої сторони стіни, які полягають негайному ремонту та заміні, що потребує додаткових витрат на ремонт в сумі 7 000,00 грн. Вищенаведена ситуація склалася за його відсутності, а після повернення додому, із-за неї він перебував на амбулаторному лікуванню, у зв'язку з чим позивач оцінює свою моральну шкоду у 15 000,00 грн. З наведених вище підстав та з посиланням на приписи ст.ст.23, 321, 376, 386, 1193 ЦК України, ст. 152 ЗК України, позивач просить суд: 1) зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою за адресою [ADDRESS], шляхом знесення за рахунок [PERSON] самовільно збудованої бетонної огорожі, що відноситься до володіння за адресою [ADDRESS]. 2) стягнути з відповідача на користь позивача 17 000,00 грн. матеріальної шкоди; 3) стягнути з відповідача на користь позивача 15 000,00 грн. моральної шкоди. Ухвалою судді від 23 листопада 2015 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 21 грудня 2015 року у справі було призначено судове земельно-технічну експертизу, а провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 08 липня 2016 року справу направлено на продовження проведення експертизи. Ухвалою суду від 13 березня 2017 року відновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 24 травня 2017 року у справі призначено додаткову судову земельно-технічну експертизу. Ухвалою суду від 19 червня 2018 року провадження у справі поновлено та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач письмового відзиву на позов не надала. Її представник у судовому засіданні заперечила проти позову частково щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, оскільки позивачем не надано суду будь-яких доказів її понесення. Натомість представник відповідач за результатом проведення додаткового дослідження земельної ділянки спеціалістами визнала, що спірна бетонна огорожа займає частину земельної ділянки позивача. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач у справі є власником 1/2 частки земельної ділянки за адресою [ADDRESS], цільове призначення - для обслуговування та будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,058 га., кадастровий номер [NUMBER] (а.с.7-8). Крім того позивач є власником 1/2 будинку за цією ж адресою (а.с.9). Відповідач у справі є власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS], площею 0,0283, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], яка є суміжною до земельної ділянки позивача (а.с.46, 47 зворот). Також відповідач є власником житлового будинку за цією адресою (а.с.108-111). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2015 року у цивільній справі №161/10370/14-ц, яке частково змінено рішенням Апеляційного суду Волинської області від 29 квітня 2015 року, зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], шляхом знесення самовільно збудованих споруд, в тому числі: вбиральні та вигрібної ями, що відноситься до будинковолодіння за адресою: [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 19582 грн. завданої матеріальної шкоди (а.с.140-141). Як вже зазначалося судом, для об'єктивного, всебічного та справедливого розгляду справи, у зв'язку з відсутністю у суду відповідних спеціальних знань, судом було призначено судову земельну-технічну експертизу (основну та додаткову). Згідно висновку судового експерта Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20 лютого 2017 року №7708: 1) при накладанні наданих експерту топографо-геодезичних зйомок та порівнянні їх з правовстановлюючим документами, було встановлено, що досліджувані земельні ділянки не накладаються відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на земельні ділянки; 2) на питання «Чи відповідають на місцевості межі зазначених земельних ділянок межам цих ділянок, зазначених у правовстановлюючих документах?» експертом вказано, що при дослідженні даного питання було проаналізовано надані експерту матеріали справи та топографо-геодезичні зйомки об'єктів дослідження та встановлено, що паркан який розділяє досліджувані земельні ділянки встановлено не у відповідальності до правовстановлюючих документів. При цьому земельна ділянка, яка знаходиться у власності гр. [PERSON] фактично більша ніж це передбачено правовстановлюючими документами. Фактичне землекористування [PERSON] становить 285 кв.м. (відповідно до державного акту - 283 кв.м.) (а.с.130-131). Відповідно до висновку судового експерта Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 11 червня 2018 року №8685-8686: 1) експерт не може встановити факт порушення меж (або накладання) земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з тим, що надані матеріали на дослідження не відповідають правовстановлюючим документам, а саме топографо-геодезична зйомка [PERSON] Невідповідність полягає у тому, що конфігурація та лінійні розміри наведені в топографо-геодезичній зйомці суттєво різняться конфігурації та лінійним розмірам наведеним у державному акті (наприклад: сторона в-г відповідно до державного акту має загальний розмір 19,46 м., відповідно до зйомки - 19,84 м); 2) земельна ділянка, яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] відповідає наявному в матеріалах справи технічному звіту з топографо-геодезичних робіт. Межі земельної ділянки [PERSON] відповідно до наданої топографо-геодезичної зйомку на даний час не відповідають межам об'єкта дослідження відповідно до правовстановлюючих документів, а саме державного акта [NUMBER] матеріалам справи. Невідповідність полягає в тому, що конфігурація та лінійні розміри наведені в топографо-геодезичній зйомці суттєво різниться конфігурації та лінійним розмірам наведеним у державному акті, наприклад: сторона В-Г відповідно до державного акту має загальний розмір 19,46, а відповідно до зйомки - 19,84 м; межа А-Д відповідно до державного акту має загальний розмірі 9,79 м, а відповідно до зйомки - 6,31м.; межа Д-Г - 5,6 м. відповідно до державного акту, а відповідно до зйомки - 8,66; також сумарна довжина медіани від А до Г має розмір відповідно до державного акту 15,41м, відповідно до зйомки - 15,3 м. 3) з наданої на дослідження топографо-геодезичної зйомки встановлено, що площа земельної ділянки [PERSON] становить 281 кв.м., проте як встановлено, з дослідження по першому питанню, проміри в даній топографо-геодизичній зйомці не відповідають промірам відповідно до правовстановлюючих документів. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача надала суду схему земельної ділянки за результатом її накладення на місцевість в натурі, з якої слідує, що дійсно, бетонна огорожа відповідача захоплює земельну ділянку позивача на 0,25 м. з однієї сторони та 0,38 м. з іншої сторони. Відомості вказанні у вищевказіній схемі земельної ділянки були визнані позивачем. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктами «б» та «ґ» частини третьої статті 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків. З досліджених матеріалів справи, зокрема з висновку експерта від 20 лютого 2017 року слідує, що паркан який розділяє досліджувані земельні ділянки позивача та відповідача встановлено не у відповідальності до правовстановлюючих документів. При цьому під час як основної, так і додаткової експертизи встановлено, що земельна ділянка, співвласником якої є позивач, відповідає вимогам як правовстановлюючим, так і технічним документам (топографо-геодезичній зйомці). З наведеного можливо дійти однозначного висновку, що відповідач встановила бетонну огорожу захоплюючи земельну ділянку позивача, а отже порушила його право на користування цією земельною ділянкою. Отже, позовні вимоги відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є обґрунтованою. Обираючи спосіб захисту порушеного права в цій частині суд враховує приписи ст.212 ЗК України відповідно до яких, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Суд не вбачає іншого способу захисту порушеного права позивача, окрім як знесення самовільно збудованого відповідачем паркану, який розташований на земельній ділянці позивача, оскільки лише це зможе привести земельну ділянку у стан придатний для її цільового використання. При цьому, суд задовольняє цю позовну вимоги частково із застереженням, що знесенню підлягає саме частина паркану, яка лежить на лінії розмежування земельних ділянок сторін (сторона Д-Г згідно плану межі земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], державний акт серії [NUMBER] виданий на ім'я [PERSON]), оскільки землекористувачі інших земельних ділянок не пред'являли свої вимоги про знесення паркану в цілому. Стосовно питання про відшкодування завданої порушенням земельного законодавства шкоди, суд зазначає наступне. Позивач всупереч покладеному на нього тягарі доказуванні в частині розміру та наявності матеріальної шкоди, не надав суду будь-яких доказів про самовільне знесення відповідачем металевої огорожі та її вартості. Крім того позивач не надав суду доказів зруйнування штукатурки та пошкодження обмотки з зовнішньої сторони стіни, а також розмір збитків завданих таким пошкодженням. Отже, підстав для відшкодування матеріальної шкоди суд не знаходить, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведена наявність такої шкоди та її розмір. Стосовно питання про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Частиною другою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Суд вважає, що протиправна поведінка відповідача, яка полягала у самовільному зайнятті частини земельної ділянки, яка належить позивачу, дійсно могла призвести до душевних страждань позивача. Доказів пошкодження його майна позивач суду не надав, а тому його душевні страждання в цій частині не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Оцінюючи розмір завданої моральної шкоди суд виходить із загальних засад справедливості та враховує, що вчинене відповідачем правопорушення не призвело до докорінних змін у побуті та життєдіяльності позивача, розмір самовільно зайнятої частини земельної ділянки є невеликим, однак слід зазначити, що позивач вимушений був докласти багато зусиль для відновлення своїх прав на користування земельною ділянкою, зокрема звертатися до суду, брати участь у двох експертиза, виготовляти та надавати відповідну технічну документацію. Тому суд вважає, що достатнім та розумним розміром для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди буде саме у 3 000,00 грн., і саме в цій частині суд задовольняє позовні вимоги про її стягнення. При цьому при оцінці суми моральної шкоди суд не бере до уваги доводи позивача про те, що він проходив лікування у зв'язку з протиправними діями відповідача, оскільки будь-якого причинного зв'язку між цими подіями позивач суду не довів. Отже, підсумовуючи вищевикладене, у зв'язку з тим, що суд встановив порушення з боку відповідача права на користування земельною ділянкою позивача, а також наявність в останнього душевних страждань у зв'язку з таким порушенням, позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме: 1) зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні належною йому на праві сільної власності земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER] за адресою [ADDRESS], шляхом знесення за рахунок [PERSON] самовільно збудованої бетонної огорожі, що відноситься до володіння за адресою [ADDRESS] та яка розміщена на стороні Д-Г згідно плану межі земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], державний акт серії [NUMBER] виданий на ім'я [PERSON]; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Як слідує з матеріалів справи, позивач під час розгляду цього спору поніс судові витрати у загальному розмірі 3 088,40 грн. з яких: 1) 974,4 грн. - судового збору (487,2 грн. за позовну вимогу немайнового характеру та 487,20 грн. за позовну вимогу майнового характеру) (а.с.1); 2) 2 114,00 грн. за оплату проведення судової експертизи (а.с.129). Витрати у зв'язку з проведенням експертизи суд присуджує у повному обсязі, оскільки відповідна позовна вимога, для якої власне і призначалася експертиза, задоволена судом. Так само повністю відшкодовується судовий збір за цю вимогу у розмірі 487,20 грн. Витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу майнового характеру суд присуджує пропорційно задоволеним в цій частині вимогам, а саме у розмірі 45,70 грн. (487,20 * (3000/32000)). Отже загальний розмір належних до стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача становить 2 646,90 грн. (2 114,00 + 487,20 + 45,70). Витрати по сплаті додаткової експертизи залишаються з відповідачем.

Outcome: partial