Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

03 листопада 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються за рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 червня 2014 року у твердій грошовій сумі з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на частку від доходу у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 червня 2014 року з [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій в розмірі 1000 грн. щомісячно. Діти до теперішнього часу проживають разом з позивачем. Зазначає, що вказаний розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та задоволення їх мінімальних потреб, оскільки рівень витрат на дітей постійно зростає, крім того визначений судом розмір аліментів є незначним по відношенню до встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, у зв`язку з чим просить змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дітей з твердої грошової суми на частку та стягнути аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] , визначивши їх розмір 1/3 всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05 листопада 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. 25 листопада 2021 року на адресу суду від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач визнає цивільний позов та не заперечує щодо задоволення позових вимог у повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, а також просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому останній просить розглядати справу за його відсутності. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи та досліджених в судовому засіданні доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав. З копій свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 13 липня 2007 року Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції та свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 12 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції вбачається, що сторони по справі є батьками дітей: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 червня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно починаючі з 14 травня 2014 року до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Зі змісту ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2018 року слідує, що заяву [PERSON] щодо видачі дублікату виконавчого листа, виданого на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 червня 2014 року у справі №646/4576/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно починаючі з 14 травня 2014 року до досягнення дітьми повноліття задоволено. Як вбачається зі змісту довідок, виданих Комунальним закладом «Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №158 Харківської міської ради Харківської області» [PERSON] та [PERSON] навчаються в 7-Б та 9-Б класах КЗ «Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №158 Харківської міської ради Харківської області». Зі змісту декларацій №0000-Н138-1Е7М та №0000-09Е4-Р39Х вбачається, що [PERSON] та [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . З довідки, виданої АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» від 20 жовтня 2021 року слідує, що [PERSON] працює в АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» з 25 лютого 2014 року та займає посаду майстер сектору побутовх споживачів Відділу інспектування Управління метрології. Дохід за період з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року складає 171202, 65 грн. Відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, який здійснює діяльність із придбання будинків і промислових об`єктів (основний), а також є засновником ТОВ «Спейсхім». Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ№789-ХІІвід 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч.1 ст.80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ч.2 ст.183 СК України встановлено, що у разі стягнення аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до абз.2 ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліменті, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 23 червня 2014 року визначено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] . Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Суд погоджується з доводами позивача про те, що за час, який минув після стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн на утримання дітей, значно збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, інфляційні процеси, які відбулися в державі за останні роки не дозволяють позивачу забезпечити належне матеріальне утримання дітей, а також їх нормальний фізіологічний розвиток на визначений судом розмір аліментів. Так, на час звернення позивача до суду з позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів та на час розгляду справи мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років має становити в місяць не менше 1309 грн. (50% від 2618 грн.), що не перевищує та є значно більшим, ніж розмір аліментів, визначених рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 червня 2014 року на кожну дитину. Як встановив суд, неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на її утриманні. Вказані обставини не заперечуються відповідачем. Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, посилається на те, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, а також працює на посаді керівника ТОВ «Спейсхім», що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Разом з тим, позивач посилається на те, що з моменту присудження аліментів рішенням суду від 26 червня 2014 року значно підвищився мінімальний розмір аліментів. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, враховуючи встановлені обставини по справі, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутгість у нього інших утриманців, а також приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, і визначення вказаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дітей на утримання від батька відповідно до положень Закону. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача та вважає за необхідне у подальшому стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 (однієї треті) частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 23 Постанови № 3 Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у новому розмірі аліментів сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, за таких обставин підстави для допуску до негайного виконання судового рішення у межах суми за один місяць у суду відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved