Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

02 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] 21 грудня 1985 року у виконкомі Чомонинської сільської ради Мукачівського району, Закарпатської області, актовий запис № 26. Позовні вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки у них різні погляди на життя і різні характери. Між ними зникло взаємопорозуміння, довіра, любов та повага, внаслідок чого в сім'ї постійно виникали сварки та непорозуміння. На протязі тривалого часу проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. На утриманні неповнолітніх дітей немають, але в позасудовому порядку відповідач не бажає розірвати шлюб. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява з проханням розглянути справу у відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся належним чином, однак причину неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань, заперечень суду не надавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 21 грудня 1985 року укладено шлюб у виконкомі Чомонинської сільської ради Мукачівського району, Закарпатської області, актовий запис № 26 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], а.с.4). Шлюб між ними носить формальний характер, шлюбні стосунки не підтримують. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір .

Outcome: approved