Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

03.04.2019 року до суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» до [PERSON] про визнання договору дійсним, стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просив визнати дійсним Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1- 83085, укладений 30 серпня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» кредитну заборгованість в сумі 21778, 66 грн за кредитним договором № 1-1-83085 від 30 серпня 2018 року та судові витрати зі сплати судового збору. Позов мотивний тим, що 30 серпня 2018 року між сторонами було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-83085 в електронному виді, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 15000 грн. на період з 30.08.2018 по 25.02.2019 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кошти у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором позики, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг було розглянуто справу про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, провадження у яких розпочато актом про правопорушення, вчинені ТОВ «Фінансова компанія «Компаньйон Фінанс» від 05.03.2019 №187/16-5/15, встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Компаньйон Фінанс» надало фінансову послугу [PERSON] шляхом обрання форми укладення договору № 1-1- 83085 від 30.08.2018 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Однак, при укладенні електронного договору ТОВ «Фінансова компанія «Компаньйон Фінанс» не отримала акцепту [PERSON] в порядку встановленому законом, а саме прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт). здійснено без заповнення формуляра заяви про прийняття пропозиції в електронній формі. Тому, договір укладений з порушенням законодавства з недодержанням письмової форми, а тому є нікчемним. Згідно розрахунку заборгованості за договором позики загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 20.03.2019 року становить 21 778, 66 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 10846,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4295,48 грн., заборгованість за пенею - 6236,68 грн, штраф- 400 грн.. У зв`язку з чим просить визнати дійсним договір надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-83085 від 30 серпня 2018 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Компаньйон Фінанс» та [PERSON] , стягнути заборгованість за договором позики станом на 20.03.2019 року у розмірі 21 778, 66. та витрати зі сплати судового збору. В судовому засіданні представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» Єнчева О.О. позов підтримала, надала пояснення аналогічні його змісту. 28.04.2020 року звернулася до суду із заявою про розгляд у відсутність представника позивача, позов підтримала, просила задовольнити (а.с.181). В судове засідання відповідач [PERSON] з`явився, позов не визнав, пояснив, що він отримав від позивача грошовий переказ в сумі 15000 грн, який повернув. Погашав рівними частинами згідно повідомлень позивача. Зазначив, що він не направляв позивачу копію свого паспорта. Здійснення виплат припинив у жовтні-листопаді, тому що вважав, що борг погашений. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення частково. У суді встановлено, що 30.08.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» та [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-83085 (а.с.14-18). Згідно п.п.3,5. кредитодавець надає позичальникові грошові кошти (кредит) в сумі 15000,00 гривень на умовах зворотності, платності, строковості, а позичальник зобов`язується повернути кредит у визначений цим договором термін та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається на особисті цілі. Строк дії договору з 30.08.2018 року по 25.02.2019 року, дата видачі кредиту 30.08.2019 року, на банківську картку, номер якої зазначений відповідачем. Пунктом 5.3. сторони погодили, що за кожен день користування кредитом позичальник сплачує на користь кредитодавця проценти у розмірі 1% від суми кредиту. Процентна ставка за договором є фіксованою. Пунктом 8. передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань за договором, позичальник на вимогу кредитодавця сплачує пеню в розмірі 2,5% за кожний день прострочення, штраф 200 грн, процентна ставка за кожен день прострочення 2,5%. Згідно п. 4. сторони підтверджують, що даний договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін. З картки обліку виконання договору станом на 20.03.2019 року та карточки бухгалтерського рахунку №365 від 30.08.2018 року вбачається, що [PERSON] видано кошти в сумі 15000 грн, ним погашено тіла кредиту в сумі 4153,50 грн та відсотків в сумі 12427,62 грн (а.с.17, 18). Також перерахування коштів на карту [PERSON] в сумі 15000 грн підтверджується листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (а.с.103). На підтвердження факту укладення кредитного договору позивачем надано докази реєстрації відповідача [PERSON] на сайті позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» та виконання ним певних дій при укладенні договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-83085 від 30.08.2018 року (Log File) (а.с.154-157). З договору від 30.08.2018 року вбачається, що з усіх питань, які не врегульовані договором, сторони керуються Правилами товариства, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Укладаючи кредитний договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, погоджується із Правилами, текст яких розміщений на сайті кредитодавця. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Проте, товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» було отримано від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (НАЦКОМФІНПОСЛУГ) Акт про правопорушення, вчинене товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» № 187/16-5/15 від 05 березня 2019 року, в якому було зазначено: «При цьому, відповідно до інформації зазначеної в абзаці 8 на сторінці 3 Листа, прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт) гр. [PERSON] здійснено шляхом введення ОТП-пароля без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі. Зазначений вище порядок акцептування пропозиції Товариства не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону, згідно з яким відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбачено статтею 12 цього Закону. Оскільки з наданих Товариством документів встановлено недотримання порядку укладення електронного договору, встановленого статтею 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію», договір від 30.08.2018 № 1-1-83085 є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (а.с. 19-23). Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовано Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію», ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному Господарським, статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За правилами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Згідно вимог ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що сторонами було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-83085 від 30.08.2018 року з порушенням вимог ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», а саме, прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт) [PERSON] . здійснено шляхом введення отриманого ОТП-паролю, без заповнення формуляра заяви про прийняття пропозиції в електронній формі, тобто було порушено форму укладення договору. Однак, суд приймає до уваги, що відповідач надав всі свої персональні дані для отримання позики, зазначив номер банківської картки для отримання коштів, вніс у відповідні вікна в договір код-підпис, погодив з позивачем всі істотні умови договору, отримав кошти, здійснював погашення кредиту та відсотків, що суд оцінює, як визнання відповідачем укладеного договору, однак в повному обсязі не повернув кошти. Таким чином, Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1- 83085 від 30 серпня 2018 року, укладений між ТОВ «Компаньйон Фінанс» та [PERSON] , відповідає всім вимогам цивільного законодавства, а також вимогам, які встановлені спеціальним законодавством, яке безпосередньо контролює відносини у сфері споживчого кредитування. Його було укладено та підписано в електронній формі і такі дії сторін відповідають приписам ст. 6 та 627 ЦК України, ст. ст. 11,12 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, слід зазначити, що відповідач є дієздатною особою, яка в повній мірі має можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними, розуміти наслідки вчинення певних дій та можливість відмовитись від вчинення таких дій, що будуть суперечити її інтересам. Підписанням Договору, відповідач, скориставшись способом його підписання визначеним абз. 2. ч. 1. ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», яким регламентовано що за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, підтвердив свою згоду із запропонованими умовами кредитного договору, що свідчить про його вільне волевиявлення, спрямоване на укладення договору саме на тих умовах, що визначені в Договорі. Укладення договору відбулося відповідно до чинного законодавства та внутрішніх правил Товариства з вільного волевиявлення відповідача. Враховуючи вище викладене між сторонами укладений кредитний договір, підписаний сторонами, кредитні кошти перераховані кредитодавцем на рахунок позичальника. Тому, за встановлених обставин суд вважає, що відповідач прийняв виконання умов договору позики, а тому позовні вимоги визнати дійсним договір надання позики на умовах фінансового кредиту підлягають задоволенню, оскільки договір укладений в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. Вище вказане узгоджується з постановою Черкаського апеляційного суду від 27.05.2020 року у справі №707/679/19. Станом на 20.03.2019 року заборгованість становить 21 778, 66 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 10846,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4295,48 грн., заборгованість за пенею - 6236,68 грн, штраф- 400 грн (а.с.17). З кредитного договору вбачається, що сума кредиту становить 15000 грн, відповідачем погашено 4153,50 грн, тому суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 10846,50 грн. Щодо стягнення відсотків в сумі 4295,48 грн суд зазначає наступне. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050,625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З кредитного договору вбачається, що сторонами погоджено розмір відсотків - 1% від суми кредиту. Процентна ставка за договором є фіксованою. Пунктом 8. передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань за договором, процентна ставка за кожен день прострочення становить 2,5%. Оскільки у визначений строк кредитування відповідач не погасив заборгованість за кредитом, тому суд стягує з відповідача на користь позивача відсотки в сумі 4295,48 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 6236,68 грн та штраф 400 грн. Відповідно до змісту ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Водночас положеннями ст. 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, в розумінні ст. 265 ЦПК України є усталеною судовою практикою, а тому враховується судом. Враховуючи обов`язок боржника сплатити неустойку в разі порушення ним зобов`язання, а також неможливість одночасного застосування штрафу та пені, суд вважає доцільним стягнути з відповідача неустойку у виді штрафу, враховуючи наступне. Відповідно до висновків, що містяться у абз. 3 п.п.3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг, відповідно до яких держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. З урахуванням цих підстав, на засадах розумності і пропорційності, враховуючи розмір отриманого позивачем кредиту та нараховану пеню, здійснені відповідачем періодичні погашення заборгованості, з метою дотримання рівності прав та інтересів учасників справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача саме штраф, а тому відмовляє у задоволенні вимоги щодо стягнення пені. З огляду на зазначене, суд, з урахуванням наданих доказів, прийшов до висновку, що в порушення умов Договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Враховуючи вище викладене, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1-1- 83085, укладений 30 серпня 2018 року станом на 20.03.2019 року в сумі 15541, 98 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 10846,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4295,48 грн., штраф- 400 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд визнає дійсним кредитний договір, тому стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1921 грн (за немайнову вимогу). Також при подачі позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 1921 грн (за майнову вимогу), ціна позову становить 21778,66 грн, судом позов задоволено частково та стягнуто 15541,98 грн, відсоток задоволених позовних вимог становить 71,4% (15541,98 грн*100%/21778,66 грн). Суд, відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати (сплачений судовий збір) пропорційно розміру задоволених позовних вимог і становить 1371,59 грн (1921 грн*71,4%/100%). Тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3292,59 грн.

Outcome: partial