Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

03.02.2020 представник позивача Коцар О.С. звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову вказує, що 30.01.2018 між позивачем та [PERSON] укладено Договір № 129765 в електронній формі. За умовами вказаного договору позивач зобов`язувався надати відповідачу грошові кошти в сумі 1500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник (відповідач) зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Оскільки відповідач не виконав умови, передбачені договором, в останнього утворилась заборгованість зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів, яка станом на 28.02.2020 становить 62170, 03 грн. з яких: 1201, 00 грн. - основний борг; 15498, 84 грн. - заборгованість по відсоткам; 45171, 69 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. У зв`язку із наведеним позивач звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] вказану заборгованість та сплачений судовий збір. Ухвалою судді від 13 березня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Враховуючи те, що у встановлений ухвалою строк сторони не надали суду клопотання про розгляд справи з викликом сторін, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе у даній справі постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.01.2017 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] , укладеного договір позики № 129765 в електронній формі, що підтверджується копією заявки відповідача для отримання позики з особистого кабінету на сайті http://creditup.com.ua. (ст. 15-18). Згідно із правилами надання грошових коштів у вигляді позики товариства з обмежено відповідальністю «ВЕЛЛФІН», затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» наказом № 2-1 від 27 жовтня 2015 року, дані правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. 641, 644 ЦК України, укласти договір позики на умовах, що встановлені Товариством і застосовуються у разі подання фізичною особою-заявником заявки на сайті Товариства Відповідно до укладеного договору позики від 301.01.2017 № 129765, позикодавець (позивач) надає позичальникові (відповідач) грошові кошти в сумі 1500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою (п.1.1. Договору). Пунктом 1.2. передбачено, що позика надається виключно за допомогою Веб-сайту позикодавця за умови ідентифікації Позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно п. 1.3, строк позики за Договором складає 30 днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків до 01.03.2017 року. Відповідно до п. 1.5 Договору, строк та проценти за користування позикою обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Розмір процентів складає: 0,95 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 0,95 % суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики. Згідно п. 1.5.2., якщо позичальник не повернув суму позики у встановлений договором строк, нарахування процентів проводить за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, позичальник зобов`язаний сплатити 2,85 % від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення Позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Пунктом 3.2 передбачено, що нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою. Пункт 7.5 передбачає, що до укладення цього Договору позичальник надав згоду, усвідомлюючи її правову на слідки,на використання в якості аналога цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, який надається позикодавцем (а.с. 19-23). Відповідно до умов договору позикодавець надав позику позичальнику грошові кошти у сумі 1500 грн. (а.с. 25). Згідно даних довідки щодо заборгованості за Договором № 129765 від 30.01.2017, станом на 28.02.2020 заборгованість за договором складає 62170,09 грн., з яких: заборгованість за основною сумою позики - 1499,5 грн., заборгованість за відсотками - 15498,84 грн., заборгованість за простроченими відсотками згідно договору - 45171,69 грн. Загальна кількість простроченої позики становить 1057 календарних днів. (а.с. 24). Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Частина друга статті 1047 ЦК України вказує на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. У відповідності до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією на укладення договору позики. Повідомленням від 30.01.2020 від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» підтверджується, що позивачем ТОВ «ВЕЛЛФІН» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 1500 грн. (а.с. 25) Дана сума перерахована на підставі договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року (а.с. 26). Отже, Позивач свої зобов`язання за договором № 129765 від 30.01.2017 виконав і надав кошти позичальнику. Відповідно до умов договору п.2.2.2.2. позичальник зобов`язується своєчасно повернути позику, проценти за користування позикою, в порядку визначеному цим Договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з наданої ТОВ «ВЕЛЛФІН» довідки щодо заборгованості за Договором № 129765 від 30.01.2017, станом на 28.02.2020 [PERSON] має заборгованість у розмірі 62170 грн. 03 коп., яка складається з 1499,50 грн. - заборгованість за основною сумою позики; 15498 грн. 84 коп. - заборгованість по відсоткам; 45171,69 - заборгованість за простроченими відсотками. (а.с. 24). Розрахунку заборгованості по зазначеному договори позики позивачем надано не було. Відповідно до графіку розрахунків заборгованості за договором позики № 129765 від 30.01.2017 сума позики складає 1500 грн., проценти - 443,25 грн., разом - 1943 грн. 25 коп. (а.с. 23). Щодо вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд враховує наступне. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку, на який надається позика. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Наведена вище правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18; від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18; від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18. З огляду на викладене, суд вважає вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» в частині стягнення процентів за межами строку кредитування безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково, а з відповідача слід стягнути заборгованість за договором позики № 129765 від 30.01.2017 року в сумі 1943 грн. 25 коп., з них: 1500 грн. - заборгованість за позикою, 443 грн. 25 коп. - сума процентів. Судові витрати по справі становлять 2102 грн. 00 коп., позовні вимоги про стягнення заборгованості заявлено у сумі 62170 грн. 03 коп., до стягнення підлягає заборгованість у сумі 1943 грн. 25 коп., тобто 3% від заявлених позовних вимог. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 63 грн. 06 коп. судового збору (2102 х 3%) : 100. На підставі викладеного та

Outcome: partial