Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

02 грудня 2015 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення суми боргу за розпискою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.04.2015 року між ним та відповідачем був укладений усний договір займу, за яким остання отримала у позику грошові кошти в сумі 6000 гривень зі строком повернення першої частини в розмірі 3000,00 грн. до 27 квітня 2015 року, та другої частини в розмірі 3000,00 грн. до 30.06.2015 року, про що нею було видано письмову розписку. До цього часу сума позики не повернута. Відповідно до положень ст. 1050, 625 ЦК України позивачем нарахована неустойка, інфляційні втрати та три відсотки річних за весь період прострочення. На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 6000,00 грн. та 1011,87 грн. неустойки, три відсотки річних та індекси інфляції, а також судові витрати за оплату правової допомоги 3000,00 грн. та судовий збір 487,20 грн. У ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, збільшивши їх станом на 13.01.2016 року. В уточненому позові зазначив, що за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за першу частину боргу в розмірі 3000,00 грн. відповідач має сплатити проценти відповідно до вимог статті 1048 ЦК України в розмірі облікової ставки НБУ станом на 13.01.2016 року в сумі 556,27 грн., інфляційні втрати 228,00 грн. та три відсотки річних 64,35 грн. За прострочення другої частини боргу в розмірі 3000,00 грн. відповідач має сплати відсотки в розмірі 404,86 грн., інфляційні втрати 150 грн. та три відсотки річних 48,58 грн. Всього штрафні санкції за прострочку виконання грошового зобовязання становлять 1452,06 грн. На підставі цього просив стягнути грошові кошти в сумі 6000,00 грн. та 1452,06 грн. неустойки, з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції, а також судові витрати за оплату правової допомоги 3000,00 грн. та судовий збір 487,20 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав заявлених в позові та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що розписка була написана під тиском, а в дійсності грошові кошти вона не отримувала. Відповідач неофіційно працювала у позивача реалізатором в кіоску на центральному ринку. Під час її роботи позивачем була виявлена нестача товаро-матеріальних цінностей на суму 11 000,00 грн. Після чого під фізичним тиском вона написала розписку. Не визнала факт отримання коштів. Зверталася до Жовтневого РОВД м.Маріуполя для притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Вислухавши учасників та їх представників, письмові матеріали справи, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 06 квітня 2015 року відповідач [PERSON] одержала в позику від [PERSON] грошові кошти в розмірі 6 000 гривень та зобов'язалась повернути частину грошей в розмірі 3000,00 грн. в строк до 27.04.2015 року та другу частину в розмірі 3000,00 грн. в строк до 30.06.2015 року. Про що нею була видана власноруч написана розписка. Зазначені грошові кошти в установлений строк [PERSON] не повернула. Відповідач не заперечувала факту написання нею вказаної розписки. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доводи відповідача щодо написання розписки під фізичним примусом та неотримання вказаних грошей не підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами та не були доведені відповідачем. Доказів вчинення стосовно відповідача кримінального правопорушення під час написання розписки суду представлено не було. Відповідач не надав суду належні та допустимі докази, які свідчили би про належне та своєчасне виконання ним грошових зобовязань за договором позики і повернення суми отриманих коштів. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст.ст.610 та 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки у виді штрафу або пені. Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі. В результаті суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] взяті на себе договірні обовязки належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість в розмірі 6 000,00 гривень, яка має бути стягнута в судовому порядку. Щодо заявлених процентів за користування сумою позики суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Саме до таких висновків при вирішенні питання обґрунтованості нарахування процентів в розмірі облікової ставки НБУ дійшов Верховний суд України в постанові від 02.07.2014 року по справі №6-36цс14, які згідно зі ст. 3607 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. На підставі зазначеного позивачем правомірно нараховано проценти за користування сумою позики. Перевіряючи правильність розрахунків суд виходить з наступного. Позивачем заявлено вимоги по 13.01.2016 року. Отже суд розглядає справу в межах позовних вимог. Згідно постанов Правління НБУ розмір річної облікової ставки з 04 березня 2015 року складає 30% річних, з 28 серпня 2015 року - 27% річних, з 25.09.2015 року по сьогоднішній день 22% річних. Отже розмір відсотків за користування складає: за період з 06.04.2015 року по 27.08.2015 року (6000 грн. Х 30% х 143 дні : 365) складає 705,20 грн.; за період з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року (6000 грн. Х 27% х 27 днів : 365) складає 119,83 грн.; за період з 25.09.2015 року по 13.01.2016 року (6000 грн. Х 22% х 111 днів : 365) складає 401,42 грн. Всього сума процентів за користування позикою за весь період становить 1226,45 грн., що є більшим ніж заявлено позивачем. З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає спір лише в межах заявлених позовних вимог, оскільки розмір процентів, що заявлений в позові, є меншим ніж розрахований судом, тому підлягає стягненню в розмірі визначеному позивачем 961,13 грн. Крім того, статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За прострочення виконання грошового обовязку за розпискою відповідач має обовязок сплатити на користь позивача три проценти річних від простроченої суми, що за період з 28 квітня 2015 року по 30 червня 2015 року за першу частину бору в 3000,00 грн. складає 15,78 грн. (3 000,00 х 3%/100х 64 дні/365). За всю частину боргу в 6000,00 грн. з 01.07.2015 року по 13.01.2016 року складає 97,15 грн. (6 000,00 х 3%/100х 197 днів/365). Розрахунок інфляційних втрат за період прострочення повернення першої частини боргу 3000,00грн. з 28.04.2015 року по 30.06.2015 року становить 78,26 грн. (3000 грн. х 102,2 %х 100,4 %). Розрахунок інфляційних втрат за період прострочення повернення всієї частини боргу 6000,00грн. з 01.07.2015 року по 13.01.2016 року становить 111,11 грн. (6000 грн. х 99,0% х 99,2% х 102,3 % х 98,7 % х 102,0% х 100,7%). З урахуванням наведеного відповідач має повернути суму боргу в розмірі 6 000,00 гривень, проценти за позикою в розмірі 961,13 грн., інфляційні втрати 189,37 грн. та 3% річних в розмірі 112,93 грн. Щодо вирішення заявлених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 3 000,00 гривень суд зазначає наступне. При визначені обсягу витрат на правову допомогу, суд виходить із приписів частини 2 статті 84 ЦПК України, за якою граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Обсяг наданої правої допомоги у справі та розмір часу, витраченого на кожну із дій адвокатом, має бути обґрунтованим і доведеним. Також позивач має довести, що наданий у справі обсяг правової допомоги є необхідним та достатнім, при цьому навмисно не завищеним. Серед документів, які підтверджують обсяг правової допомоги, Позивачем був наданий акт погодження обсягу необхідних робіт та суми, що належать до сплати замовником за договором №0103 від 06.07.2015 року, підписаний адвокатом. Згідно з даним актом адвокатом був виконаний наступний обсяг робіт: надання усних консультацій замовнику, вивчення наданих замовником матеріалів, підготовка необхідних запитів дві години робочого часу по 300 грн. за одну годину 600 грн.; підготовка позову: вивчення законодавчої бази, ознайомлення із змістом отриманих за запитом документів, аналіз інформації, що надійшла 6 годин робочого часу із розрахунку 300,00 грн. за 1 час 1800,00 грн.; виготовлення позовної заяви 1 година 300 грн.; участь в судових засіданнях 1 година 300 грн. Проте на переконання суду значна частина правової допомоги, що відображено в акті, зокрема підготовка позову (6 годин 1800 грн.) та окремо виготовлення позову (300 грн) є дублюючими та необґрунтовано триваючими діями в часі (всього 7 годин). Крім того не надано доказів підготовки адвокатом необхідних запитів, про які зазначено в акті, та отримання по них інформації із подальшим ознайомленням при складані позову. Також згідно журналу судового засідання за 25.12.2015 року витрачений адвокатом час за участь у судовому засіданні, складає 37 хвилин. Отже з урахуванням доцільності та обґрунтованості обсягу правової допомоги, наданої адвокатом по справі, суд вважає доведеними та неминучими витрати на правову допомогу в розмірі 800,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 423,86 грн. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: partial