Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

02 червня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що 30.09.2006 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. [INFO] у сторін народились сини [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2008 стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітніх синів у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, про що видано виконавчий лист. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2011 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З кінця 2008 року й по теперішній час відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їх навчанням, матеріально не забезпечує, не спілкується з дітьми взагалі. Тобто, 12 років як відповідач не приймає участі у житті синів. Більш того діти [PERSON] та [PERSON] , після фактичного припинення проживання сторін ще у 2008 році жодного разу батька не бачили, жодного разу з ним не спілкувалися, батьківської турботи не знають та взагалі його не пам`ятають. Відповідач спілкуватися з синами не виявляє бажання та судячи зі всього не буде спілкуватися, не навідує, не цікавиться їх фізичним, духовним розвитком та станом здоров`я. Аліменти на утримання синів відповідач жодного разу не сплачував, що підтверджується розрахунками заборгованості з аліментів. Сукупний розмір заборгованості складає 169039,44 гривень. Діти з 03.03.2007 зареєстровані разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу [PERSON] навіть невідомо який заклад відвідують його сини. Спілкування між ними взагалі відсутнє, на свята ніколи не дзвонив та не навідував. Окрім цього, відповідач [PERSON] на даний час перебуває у розшуку за підозрою у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України. Позивач зазначає, що всі обставини доводять, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та навмисно не виконує їх, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 18.06.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 09.07.2020 доручено управлінню - службі у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради надати обґрунтований висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей. Ухвалою суду від 09.09.2020 підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, просила позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх дітей. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи управління - служби у справах дітей Самарської районної у м. Дніпрі ради в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності та при ухваленні рішення врахувати інтереси неповнолітньої дитини. Також на виконання ухвали надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно дітей (а.с.59-63). Суд, вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що сторони з 30.09.2006 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.20). Від шлюбу у сторін народились сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копії свідоцтв про народження (а.с.14-15). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 11.01.2012 (а.с.25-26). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2008 з [PERSON] на користь позивачки на утримання малолітніх синів стягнуто аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. На виконання рішення видано виконавчий лист № 2-2911/08 від 22.01.2009 (а.с.21-24). Станом на березень 2020 року відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів по вищезазначеному виконавчому листу у розмірі 169069,44 гривень, про що свідчить копія довідки-розрахунку заборгованості по аліментам (а.с.27-30). Згідно копії акту обстеження умов проживання від 03.04.2020 за адресою [ADDRESS] , матір`ю [PERSON] створено усі належні умови для нормального розвитку, відпочину та навчання малолітніх [PERSON] та [PERSON] (а.с.31-31). Відповідно до копій довідок з КЗО «Середня загальноосвітня школа № 62» ДМР [PERSON] та [PERSON] навчаються у 7-С класі (а.с.34-35). Відповідно до копій характеристик з КЗО «Середня загальноосвітня школа № 62» ДМР на дітей [PERSON] та [PERSON] , за період навчання рідний батько [PERSON] жодного разу шкільним життям хлопців не поцікавився, школу не відвідував, телефонного зв`язку з класним керівником не підтримує (а.с.36-37). Відповідно до копії відповіді з Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] на даний час перебуває в розшуку як підозрюваний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України (а.с.38). Відповідно до копії ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 13.12.2018 [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за його відсутності і зв`язку зі знаходженням у міжнародному розшуку (а.с.39-45). На виконання ухвали суду управлінням - службою у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради на адресу суду надано висновок органу опіки та піклування, відповідно до якого орган вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] (а.с.60-63). Також в судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка являється рідною сестрою відповідача. Суду пояснила, що [PERSON] участі у вихованні дітей не приймав, аліменти сплачував деякий час, але потім перестав. Брата востаннє бачила в 2018 році. Позивач [PERSON] ніколи не перешкоджала спілкуванню [PERSON] з дітьми, проте він все одно не цікавився хлопцями. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, суду пояснила, що відповідача востаннє бачила в 2008 році коли дітям було по 10 місяців. Тоді він зібрав речі, сказав що в нього не має ні дітей ні дружини та пішов. З того часу відповідач ніякої участі у вихованні дітей не приймав, матеріальної допомоги [PERSON] не надавав. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права. За змістом ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 Сімейного кодексу України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якими регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка застосовується судами України на підставі частини 4 статті 10 ЦПК та Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (пункт 135 рішення ЄСПЛ від 06.07.2010 у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland»; пункт 77 рішення ЄСПЛ від 11.10.2017 «M.S. v. Ukraine»). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Mamchur v. Ukraine»). Отже, сукупний аналіз зазначених норм та встановлених у судовому засіданні обставин справи дійсно свідчать про те, що відповідач [PERSON] навмисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню синів з огляду на те, що він не піклується про фізичний стан, здоров`я та духовний розвиток дітей, не цікавиться їх життям та успіхами у навчальних закладах. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати синів та матеріально їх забезпечувати, про що в першу чергу свідчить заборгованість по сплаті аліментів на їх утримання. Також не можуть залишитись поза увагою суду покази свідків які в судовому засіданні пояснили, що відповідач ніколи не цікавився про фізичний і духовний розвиток синів та взагалі покинув позивачку з двома десятимісячними дітьми. Наразі ж відповідач взагалі знаходиться в міжнародному розшуку у зв`язку з підозрою у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення. Надані позивачем суду докази та встановлені в судовому засіданні обставини загалом свідчать про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей та нехтуванням моральними та духовними засадами суспільства. Враховуючи встановлені по справі обставини, з урахуванням вимог чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідач по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на нього, як батька, обов`язків, ухилявся і продовжує ухилятися від їх виконання, у зв`язку з чим, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені по сплаті судового збору.

Outcome: approved