Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

03 лютого 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, в якій посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором №NKN1AUІ0022015А, укладеного з ним 16.08.2006 року, просив ухвалити судове рішення яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним стягнути з відповідача 2575,91 доларів США, що за курсом 15,77 грн за 1 долар США складає 40622,10 грн та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що відповідач дійсно подекуди з перевищенням помісячних платежів встановлених графіком, здійснював погашення кредиту, який він одержав від банку на купівлю автомобіля «ВАЗ 21093». Однак, у 2012 році він віддав даний автомобіль представникам банку, та вважав, що жодної заборгованості він не має оскільки представника позивача більше з ним на контакт не виходили і жодних претензій не предявляли. Окрім того, представником позивача в судовому засіданні було заявлено клопотання про застосування троків позовної давності, оскільки останній платіж було здійснено ще у серпні 2011 року. Вислухав пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, суд приходе до такого висновку. Дійсно між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» і [PERSON] 16.08.2006 року був укладений кредитний договір №NKN1AUІ0022015А відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 9234 доларів США у виді не відновлювальної кредитної лінії, строком до 15.08.2011 року зі сплатою за користування кредитом 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.1.1 кредитного договору позичальник зобовязався здійснювати повернення суми кредиту в наступному порядку: щомісячно в період оплати надавати банку грошові кошти в сумі 170,46 доларів США для погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається із заборгованості по кредиту, процентам. У випадку порушення будь-якого з зобовязань, передбачених п.2.2.2 (сплата відсотків за користування кредитом), п.2.2.3 (сплата винагороди і комісії), позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочення платежу, що відповідає вимогам п.4.1 кредитного договору. Для забезпечення виконання відповідачем кредитних зобовязань 16.08.2006 року між сторонами був укладений договір застави автотранспорту, за яким відповідач [PERSON] передав в заставу банку автомобіль марки «ВАЗ» 21093, типу легковий комбі - В, 2006 року випуску, номер шасі (кузов) - У6021093060018352, обєм двигуна - 1499 куб.см. В, державний номер - ВЕ8746АЕ, заставною вартістю 36070 грн. Згідно вимог ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач в порушення умов кредитного договору не виконав зобов'язання по сплаті кредиту та відсотків, в результаті чого станом на 15.01.2015 року виникла заборгованість в сумі 2575,91 доларів США, що еквівалентні 40622 грн. 10 коп., так відповідач порушив вимоги ст. ст. 526, 530 ЦК України відповідно до яких зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений договором строк. Заборгованість по кредитному Договору відповідачем не погашено, тому відповідно до розрахунку заборгованості по кредиту, відповідно кредитного договору №NKN1AUІ0022015А від 16.08.2006 року сума заборгованості складає 2575,91 доларів США у тому числі: 1108,17 доларів США по заборгованості за кредитом, 1115,51 доларів США по заборгованості за відсотками, 344,10 доларів США по заборгованості з комісії, 8,13 доларів США заборгованості з пені. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Пунктом 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від23.03.20102 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Судом встановлено, що останній платіж по кредитному договору від 16 серпня 2006 року був здійснений відповідачем 26.07.2011 року. Отже, виходячи з умов договору та Графіку розрахунків, наступний черговий щомісячний платіж мав бути здійснений не пізніше 15.08.2011 року, що також повинно було бути останнім платежем , оскільки термін дії кредитного договору закінчується 15.08.2011 року. Але із даним позовом ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду лише 03.02.2015 року. Крім того, судом встановлено, що платіж у сумі 38,05 доларів США, який було проведено 19.12.2014 року, здійснювався не відповідачем по справі, а самим банком, за рахунок коштів від реалізації кредитного автомобіля. Автоматичне погашення банком частини кредиту за рахунок реалізованого автомобіля не свідчить про визнання [PERSON] свого боргу та не може слугувати підставою для переривання позовної давності виходячи з наступного. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки останній платіж відповідач зробив 26 липня 2011 року, строк дії договору закінчився 15 серпня 2011 року, однак позовну заяву позивач подав до суду лише у лютому 2015 року, а тому позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають з причин пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню позивачеві не підлягають.

Outcome: dismissed