Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~02 березня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом. З уточненням та збільшенням позовних вимог просить встановити факт проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 2000 року по червень 2002 року та з липня 2004 року по грудень 2015 року та визнати спільною сумісною власністю сторін житловий будинок № 8 по 1-му провулку Шевченка м. Малина Житомирської області та земельну ділянку площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: м. Малин Житомирської області по 1-му провулку Шевченка,8. Судом в якості третьої особи на стороні відповідача залучено до участі в розгляді справи Малинський районний відділ державної виконавчої служби. \~ \~ \~ \~В судовому засідання [PERSON] позов підтримала повністю з підстав, передбачених статтями 60-62,69-72,74 Сімейного Кодексу України просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Пояснила, що починаючи з 2000 року сторони стали проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу. \~ \~ \~ \~Шлюб між сторонами, укладений 15 червня 2002 року, а 20 липня 2004 року шлюб розірвано. \~ \~ \~ \~В період шлюбу та спільного проживання народилось двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. \~ \~ \~ \~08 липня 2000 року був укладений договір купівлі продажу жилого будинку відповідно до якого [PERSON] набув право власності на житловий будинок № 8 по 1-му провулку Шевченка м. Малина. 02 листопада 2009 року на імя [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га ,яка знаходиться за адресою: м. Малин по 1-му провулку Шевченка,8. Будинок та земельна ділянка були придбані сторонами під час спільного проживання, за їх спільні кошти, а тому у відповідності до статті 60 СК України є їх спільним майном. За час спільного проживання проводився ремонт будинку та його реконструкція, а тому вартість нерухомого майна значно збільшилась. З вищезазначених підстав просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~ Відповідач не заперечив по суті позову, підтвердив, що сторони спільно проживали без реєстрації шлюбу в період з 2000 року по червень 2002 року та з липня 2004 року по грудень 2015 року. Представник третьої особи Малинського районного відділу державної виконавчої служби [PERSON] при вирішені позову покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового засідання докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі продажу жилого будинку від 08 липня 2000 року набув право власності на житловий будинок № 8 по 1-му провулку Шевченка м. Малина. ( а.с. 17). 15 червня 2002 року між сторонами був укладений шлюб, який розірваний 20 липня 2004 року. ( а.с.8). \~ \~ \~ \~В період шлюбу та спільного проживання народилось двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. ( а.с. а.с.6,42-43). 02 листопада 2009 року на імя [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га ,яка знаходиться за адресою: м. Малин по 1-му провулку Шевченка,8. ( а.с.18). Сімейні правовідносини, які виникли до 1 січня 2004 року, регулюються положеннями\~КпШС України, а створення спільної власності особами, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, -\~Законом України «Про власність», який був чинним на час спірних правовідносин. За змістом статті 16 Закону «Про власність»,\~статті 22 КпШС України, пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу, а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю . Отже, майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тільки в разі встановлення цих обставин положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» будуть правильно застосовуватися. Така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135 цс 13 та Постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року справа № 320/6893/15-ц. Відповідно до статей 128, частини третьої статті 240 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним до 1 січня 2004 року, визначалось, що право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір купівлі-продажу жилого будинку укладено та нотаріально посвідчено 08 липня 2000 року, тобто із цієї дати у [PERSON] виникло право власності на спірний будинок. Виходячи з наведеного суд не вправі застосувати норми Сімейного Кодексу України, а саме статті 74 СК України до правовідносин, що виникли до набуття цим Кодексом чинності, а саме для встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 2000 року по червень 2002 року. Статтями 12,81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином для визнання судом за позивачем права власності на будинок, набутий до 1 січня 2004 року, остання повинна довести, що дане нерухоме майно придбане внаслідок спільної праці сторін, як членів сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету). В судовому засіданні позивач не надала суду жодних належних доказів на підтвердження вищезазначених обставин, а також того, що сторонами спільно проводився ремонт будинку та його реконструкція саме за їх спільні кошти. Пояснення сторін не підтверджують цих обставин. Як встановлено судом, право власності на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: м. Малин по 1-му провулку Шевченка,8, виникло у [PERSON] 02 лютого 2009 року, внаслідок її приватизації, тому суд вважає , що дана земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача у відповідності до статті 57 СК України. При таких обставинах суд відмовляє в позові в частині вимог позивача про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 2000 року по червень 2002 року та визнання спільною сумісною власністю сторін житлового будинку № 8 по 1-му провулку Шевченка м. Малина Житомирської області та земельної ділянки площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: м. Малин Житомирської області по 1-му провулку Шевченка,8 В частині вимог про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з липня 2004 року по грудень 2015 року позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу ( 20.07.2004 року ) сторони продовжували спільно проживати. Дані обставини не заперечуються сторонами, та доводяться тим, що в даний період народилась їх спільна дитина - [PERSON] [INFO] та ці обставини, встановлені рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2014 року ( а.с. 42-43). З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 704,80 грн. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене,

Outcome: partial