Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

02 січня 2019 року [PERSON] звернулася з вказаним вище позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Первомайська трикотажна фабрика» про стягнення заборгованості по заробітній платі. 02 січня 2019 року провадження у справі відкрито та ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням першого судового засідання. Зокрема, в обґрунтування позову позивач зазначила: на підставі наказу № 112/17-ок від 21.09.2017 року вона була прийнята на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Первомайська трикотажна фабрика» на посаду охоронника. Відповідно до наказу № 27/18-ок від 02.05.2018 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні відповідач з нею не повністю розрахувався. Так, за період з 01.02.2018 року по 02.05.2018 року утворилася заборгованість по заробітній платі в сумі 9000 грн. 00 коп. та компенсація за невикористану щорічну відпустку в сумі 1819,20 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивач в судове засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, у разі неявки представника відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач не направив до суду свого представника, хоча судом належним чином повідомлений про час, місце та дату судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, однак надав відзив в якому просив суд в задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити в повному обсязі, посилаючись на те,що позовна заява про стягнення заборгованості по заробітній платі є недоведеною і взагалі жодним чином не мотивується. Суд, отримавши згоду позивача, ухвалив розглянути справу заочно, тобто у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву та відзив, дослідивши та проаналізувавши інші докази у їх сукупності та окремо, встановив обставини та відповідні до них правовідносини. Зокрема, встановлено судом та не оспорюється сторонами таке: позивач [PERSON] згідно наказу № 112/17-ок від 21.09.2017 року була прийнята на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Первомайська трикотажна фабрика» на посаду охоронника. Відповідно до наказу № 27/18-ок від 02.05.2018 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.6). При звільненні з позивачем не проведено остаточний розрахунок. Станом на день розгляду справи у суді заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі перед позивачем складає 9000 грн. 00 коп. Крім того відповідач не виплатив позивачу компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 1819,20 грн. Свої розрахунки невиплаченої заробітної плати, через не надання відповідачем відповідної довідки, позивач виклала у позовній заяві на підставі Листа Головного управління держпраці у Харківській області від 30.10.2018 року (а.с.7). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На думку суду, сторона відповідача не надала судові належних та допустимих доказів проти на вимог позивача, натомість, позивач повністю довів судові законність своїх вимог. Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці»,працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст. 94, ч.5 ст.95 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. За ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що відповідно до Листа Головного управління держпраці у Харківській області від 30.10.2018 року, заборгованість ТОВ «Первомайська трикотажна фабрика» перед [PERSON] по заробітній платі складає - 9000,00 грн. та по компенсації за невикористану щорічну відпустку - 1819,00 грн., а всього 10819,20 грн. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про задоволення позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 10819,20 грн. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved