Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

03.04.2018 року позивач [PERSON], в особі свого представника за письмовим договором про надання правової допомоги- адвоката [PERSON]СМ., звернулася до Енергодарського суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, підстава позову ст. 180-184, 191 СК України, у спосіб захисту, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що з 2010 році [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу та 25.09.2011 року у сторін народилась донька- Рискальчук [PERSON], батьком якої в свідоцтві про народження зазначено відповідача. Із-за постійних непорозумінь між сторонами щодо шлюбно-сімейних відносин та виховання дитини, відповідач з лютого 2018 року переїхав проживати окремо до іншого житла не повідомивши своєї адреси та повідомив, що кошти на дитину буде надавати в установленому законом порядку. Відповідач працює на ВП «Запорізька АЕС», має дохід, а отже може надавати матеріалу допомогу на утримання спільної дитини. Посилаючись на те, що на даний час дитина перебуває на повному утриманні позивача, просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісячно, до повноліття дитини. Ухвалою суду від 04.04.2018 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням\~осіб,\~у якій\~розяснено відповідачу,\~право подати\~заяву із\~запереченнями проти\~розгляду справи\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження та\~відзив на\~позов протягом\~п'ятнадцяти\~днів з\~дня вручення\~ухвали про\~відкриття провадження\~у справі(а.с.13). Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. В судове засідання позивач та представник позивача не зявились, надали до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності, позовні вимоги підтримають в повному обсязі та просять суд їх задовольнити, не заперечуючи проти розгляду справи в заочному провадженні (а.с.32). У судове засідання відповідач не зявився повторно, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, заяв про зміну місця проживання, відзив або заперечень на позовну заяву - до суду не надав, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується оголошенням про виклик в судове засідання у якості відповідача, розміщеному на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с.27). Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки відповідно до ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи належним чином, суд враховуючи відсутність заперечень сторони позивача щодо розгляду справи в заочному провадженні, відповідно до ст.280 ЦПК України, ухвалив: провести розгляд справи у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі. У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч.2, ч.3 та ч.4 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, судом встановлено, що сторони через державні органи шлюб не реєстрували. Згідно свідоцтва про народження видане 13.10.2011 року Віддлом державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського МУЮ Запорізької області (а.с.6), батьком неповнолітньої дитини [PERSON], 25 вересня 2011 року - є відповідач: [PERSON], а матірю: позивач [PERSON], Отже, з даного доказу встановлено, що саме відповідач є батьком неповнолітньої дитини, доказів протилежного в матеріалах справи відсутні. Згідно довідки з ВП «Запорізька АЕС», відповідач працює у ВП «Запорізька АЕС» (а.с.7). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обовязок послідовно визначений\~ в сімейному законодавстві. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту\~прав\~або\~інтересів\~учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно приписів ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ч.1 ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства»,на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р. (надалі Конвенція), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ч.1\~ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізичного, так і духовно. Відповідно до ст.180\~СК України,батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 та 2 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Враховуючи вищезазначені вимоги закону, а також: рівність батьків неповнолітньої дитини перед законом щодо забезпечення необхідних умов для нормального всебічного розвитку неповнолітньої дитини та однакову відповідальність обох батьків перед законом, відсутність доказі зі сторони відповідача про наявність обставин, які можуть вплинути на розмір аліментів (незадовільний стан здоровя, обмеження фізичних можливостей, тощо), суд, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості,\~ дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини від усіх\~видів заробітків\~(доходів)щомісячно\~до досягнення\~дитиною повноліття,\~ оскільки визначений розмір аліментів є об'єктивним з огляду на вимоги закону та обов'язку батька утримувати свою неповнолітню дитину. Крім того, згідно п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Позивач звернулась до суду 03.04.2018 року, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», позивач звільнена від сплати судового збору, враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави розмір судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved