Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

04 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов обґрунтовувала тим, що 09 квітня 2009 року уклала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати із нею. 30 жовтня 2013 року шлюб було розірвано. На підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.04.2014 відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 19.09.2013 і до досягнення дитиною повноліття. За весь час знаходження виконавчого листа на виконанні у Червонозаводському ВДВС Харківського МУЮ відповідач неналежно виконував свої обов'язки, нерегулярно сплачував аліменти. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів у сумі 20472,24 грн., що підтверджується доданим до заяви розрахунком державного виконавця. За її розрахунками за період з 19 вересня 2013 року по 31 березня 2017 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на її користь складає 5695,60 грн. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, пояснили про обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що до грудня 2012 року він надавав матеріальну допомогу на утримання сина. 23.10.2012 позивач, без будь-яких пояснень забрала дитину і поїхала з міста. З березня 2013 року син постійно проживав з відповідачем за місцем реєстрації. Однак, наприкінці липня 2013 року позивач знову забрала сина та поїхала у невідомому напрямку. В подальшому, з 27.11.2014 до кінця зими 2015 року, а також з травня 2015 року до середини вересня 2015 року, син також проживав з ним за адресою: місто Харків, в'їзд Біологічний, будинок № 8. З серпня 2015 року в м. Харків переїхала проживати позивач з дочкою та на протязі місяця всі разом проживали у батьків відповідача. 15.09.2015 без будь-який пояснень, позивач знову забрала сина та поїхала. Згодом відповідач узнав, що позивач має намір проживати в орендованій квартирі, але вказати місто свого проживання та сина, вона відмовилась. Отже, в період з квітня 2016 року по травень 2017 року включно, відповідач сплачував аліменти на утримання сина в сумі 700 грн. щомісячно. Проти позову в частині стягнення неустойки за період з 19.09.2013 по 31.03.2017 у розмірі 5695, 60 грн. відповідач заперечував, посилаючись на те, що постанову про відкриття виконавчого провадження було винесено 24.09.2015. Таким чином, вважає, що підстави для нарахування неустойки (пені), передбачені діючим законодавством відсутні. Також, вважав, що необґрунтовані вимоги в частині стягнення суми заборгованості по аліментам в розмірі 20472,24 грн. за період з 19.09.2013 по 31.03.2017, оскільки рішенням суду від 04.04.2014 стягнені аліменти на утримання дитини в розмірі 600 грн. щомісячно, та виконавчий лист знаходиться на виконанні в Червонозаводському ВДВС. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позивних вимог (ст.13 ЦПК України), встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 квітня 2009 року, який був розірваний рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 04 квітня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 19.09.2013 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного рішення суду був виданий виконавчий лист від 11.09.2015, на підставі якого постановою від 24.09.2015 Червонозаводським відділом ДВС відкрито виконавче провадження. Згідно розрахунку державного виконавця, заборгованість по аліментам відповідача [PERSON] за період з 19.09.2013 по 31.03.2017 станом на 31.03.2017, складає 20472,24 грн. За приписами ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Механізм виконання судового рішення визначений Законом України «Про виконавче провадження». Вирішуючи питання щодо вимог позивача в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментівза період з 19.09.2013 по 31.03.2017 у розмірі 20472,24 грн., суд виходить з того, що сторони знаходяться на стадії виконання судового рішення, механізм якого визначений законодавчо і не передбачає повторного стягнення вже раніше стягнутих сум, з урахуванням наведеного законодавства, приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення цих вимог. Згідно ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Позивач просить стягнуту неустойку (пеню) за період з 19.09.2013 по 31.03.2017 в розмірі 5695,60 грн. В судовому засіданні позивач пояснила, що за видачею виконавчого листа звернулась до суду тільки в вересні 2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, виданий позивачу судом виконавчий лист датований 11 вересня 2015 року, а із заявою про звернення виконавчого листа до виконання до виконавчої служби позивач звернулась 18 вересня 2015 року. Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави стверджувати, що заборгованість за період з 19 вересня 2013 року по 17 вересня 2015 року виникла з вини відповідача, тому відсутні законні підстави для стягнення з нього пені за цей період. Крім того, за інформацію державного виконавця (а.с.53) і наданих відповідачем квитанцій, з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року аліменти ним сплачуються регулярно, щомісячно, у встановлені строки, і зазвичай у розмірі більшому, ніж визначено судом. Тобто, і за період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року відсутні підстави для нарахування пені у зв'язку з відсутністю заборгованості. Таким чином, судом встановлена наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів з 18 вересня 2015 року по 31 березня 2016 року і наявність законних підстав для нарахування неустойки (пені). У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Вирішуючи питання про нарахування неустойки (пені) за зазначений період, суд виходить з правової позиції Верховного Суду України, сформульованої у постанові від 16 грудня 2015 року за результатами розгляду справи № 6-269цс15, відповідно до якої згідно з частиною 1 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісячно, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дійовим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не провадилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць розраховується так: заборгованість за аліментами помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Суд, виходячи із вищенаведеного періоду заборгованості, обчислюючи неустойку у вигляді пені, з урахуванням правових висновків, висловлених Верховним Судом України в постанові від 01 липня 2015 року № 6-94цс15, від 16 грудня 2015 року № 6-269цс15, приходить до висновку, що загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 18 вересня 2015 року по 31 березня 2016 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 1161,20 грн. При цьому суд виходить з наступного розрахунку: вересень 2015 року - 600х1%х13= 78 грн.; жовтень 2015 року - 600х1%х31= 186 грн.; листопад 2015 року - 600х1%х30= 180 грн.; грудень 2015 року - 600х1%х31= 186 грн. січень 2016 - 600х1%х31= 186 грн.; лютий 2016 - 600х1%х28= 174 грн.; березень 2016 - 600х1%х31= 186 грн. Всього - 1161,20 грн. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статей 81, 89 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач неналежним чином виконував свої аліментні зобов'язання, у зв'язку з чим з його вини виникла заборгованість по аліментам, тому позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за їх прострочення підлягає задоволенню частково, в сумі 1161,20 грн., розрахованій судом. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, оскільки позивач за законом звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 32 грн., відповідно до частини задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial