Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

04 вересня 2017 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Лівенської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту належності правовстановлюючого документа, посилаючись на те, що 05.03.2015 року померла їх мати [PERSON]. Після смерті матері залишилася спадщина, яка складається з приватизованої земельної ділянки площею 3,55 га, що розташована на території Лівенської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкоємцями за заповітом після померлої [PERSON] є позивачі. Постановою завідувача Новосанжарською державною нотаріальною конторою Полтавської області № 2204/02-31 від 15.11.2016 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку. Крім того в державному акті щодо посвідчення права власності на вказану земельну ділянку невірно записано імя померлої «Галина», замість вірного «Ганна». У звязку з вказаними обставинами, позивачі звернулися до суду з цим позовом. Позивачі в судове засідання не зявилися, до суду надали заяви, в яких просять позов задовольнити повністю, справу розглянути без їх участі. Представник відповідача Лівенської сільської ради Новосанжарського району Полтавської областів судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав заяву № 02-22/316 від 15.09.2017 року про розгляд справи у його відсутність, позов визнає повністю. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти належності правовстановлюючого документу. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що у власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 176519, виданого Новосанжарською райдержадміністрацією 30 травня 2003 року, перебувала земельна ділянка площею 3,55 га, що розташована на території Лівенської сільської ради Новосанжарського району Полтавської областіі призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 16). [PERSON] померла 05.03.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 292777, виданим Лівенською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 05.03.2015 року(а.с. 5). Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії І-КЕ № 107575 від 18.03.2003 року (а.с. 6), свідоцтва про народження серії V-УР № 1663514 від 16.10.1964 року (а.с.7), свідоцтва про народження серії ІІ-УР № 694965 від 05.09.1960 року (а.с. 10), свідоцтва про укладення шлюбу серії І-КЕ № 386184 від 10.08.1981 року (а.с. 11), померла [PERSON] є матірю позивачів по справі. Згідно заповіту від 02 березня 2015 року [PERSON] заповіла земельну ділянку площею 3,86 га, що розташована на території Лівенської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, посвідчену державним актом серії ПЛ № 176519 від 30.05.2003 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 12). Встановлено, що в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 176519, виданому Новосанжарською райдержадміністрацією 30 травня 2003 року не вірно вказане імя власниці земельної ділянки площею 3,55 га,що розташована на території Лівенської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме: «Галина», замість вірного «Ганна». Правильне імя померлої [PERSON] вбачається із матеріалів справи, а саме: копії свідоцтва про народження серії ЯЩ № 083515 (а.с. 9), копії свідоцтва про одруження серії ЯУ № 010612 (а.с. 8), копії трудової книжки № 306 від 25.10.1969 року (а.с. 14-15). В повідомленні завідувача Новосанжарською державною нотаріальною конторою Полтавської області № 1834/01-16 від 06.09.2017 року вказано, що після померлої 05.03.2015 року [PERSON] заведена спадкова справа № 242/2015 від 28.08.2015 року. Подана заява про прийняття спадщини від [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 31, 32). Стаття 1218 Цивільного кодексу України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пункт 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Абзаци 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, передбачають, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання права власності в порядку спадкування та встановлення факту належності правовстановлюючого документа, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved