Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

03 липня 2018 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 496, є власником будинку № 31 на вулиці 40\~років Перемоги в с. Керносівка Новомосковського району Дніпропетровської області. У зазначеному будинку зареєстрований [PERSON], [INFO], який є колишнім чоловіком рідної сестри позивача. Згоди позивача на продовження користування майном відповідач не отримував, в житловому будинку не проживає з вересня 2016 року та не є членом сімї моменту їх розлучення, тобто з 14\~лютого 2017 року. Витрат по його утриманню та ремонту не несе, речей в будинку не має, за користування ним грошові кошти не сплачує, чим порушує права власника. У звязку з чим, позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинку № 31 по вулиці 40 років Перемоги в с. Керносівка Новомосковського району Дніпропетровської області. У підготовче засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явились, але представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 29). Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав (а.с. 28). Представник третьої особи Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області у підготовче засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як установлено судом, позивач відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 496, є власником будинку № 31 на вулиці 40 років Перемоги в с. Керносівка Новомосковського району Дніпропетровської області після смерті батька [PERSON] (а.с. 5, 6). Згідно довідки № 296 від 27 червня 2018 виданої Керносівською сільською радою [PERSON] зареєстрований, але з вересня 2016 року не проживає за адресою: [INFO] (а.с. 15). Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу ГУМС УДМС України в Дніпропетровській області № 2616/2 від 30 липня 2018 року, [PERSON], [INFO], з 18 травня 2011 року зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 21). Відповідач у зазначеному будинку № 31 на вулиці 40 років Перемоги в с.\~Керносівка Новомосковського району Дніпропетровської області не проживає понад рік, що підтверджується відповідним актом від 27 червня 2018 року (а.с. 14). За таких обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виник спір з приводу наявності чи відсутності права [PERSON] користуватися спірним житловим приміщенням. При вирішенні спору суд виходить з таких норм законодавства. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. За ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку, членів сім`ї власника користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок і із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням членів сім`ї власника, тимчасових мешканців. Викладене приводить суд до висновку про те, що відповідач, будучи зареєстрований в спірному приміщенні зі згоди попереднього власника 18 травня 2011\~року, при зміні власника, яким став позивач 17 травня 2018 року, втратив право користування спірним житловим приміщенням. При цьому, реєстрація відповідача в спірному житловому приміщенні порушує право позивача на власний розсуд розпорядитися своїм майном, в належному розмірі сплачувати комунальні послуги. Внаслідок викладеного суд вважає, що аргументи позивача про втрату відповідачем права користування, наведені ним в якості підстав для звернення з позовом обґрунтовані, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, відповідач без належних правових підстав значиться таким, що зареєстрований у будинку та з урахуванням відсутності договору найму житлового приміщення, укладеного між сторонами після набуття позивачем та права власності, доказів на підтвердження наявності іншої правової підстави набуття відповідачем права користування житловим приміщенням наявні підстави для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки втрата права користування житловим приміщенням відповідача є наслідком припинення права власності на житлове приміщення особи, яка була власником будинку на час реєстрації відповідача у ньому. При цьому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору в сумі 704,80 грн., задоволення позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду судом справи по суті суд вважає за необхідне розподілити судові витрати у справі, понесені позивачем при сплаті судового збору 352,40 грн. з відповідача та відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у сумі 352,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved