Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

04.05.2016 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом з до Київської міської ради, згідно якого просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на ? частину будинку [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі договору дарування від 16.08.1950 року, посвідченого Третьою Київською державною нотаріальною конторою, а також на 1/8 частину будинку [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі рішення суду від 11.11.1925 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є співвласником 5/8 частин будинку [ADDRESS], де мешкає та зареєстрований разом зі своєю сім'єю: дуржиною - [PERSON] та дітьми - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. При цьому, позивач вказує, що до 1983 року в цьому будинку також мешкала співвласниця 1/8 частин вказаного будинку - його тітка [PERSON], яка померла [INFO], а інша співвласниця ? частин вищевказаного будинку - [PERSON], яка також є його тіткою, [INFO] померла в Пансіонаті для ветеранів праці №9, що знаходиться за адресою: м.Москва, вул. Виліса Лавіса, 2. Разом з тим, позивач зазначає, що після смерті своїх тіток він добросовісно, без будь-яких перешкод з боку інших осіб та територіальної громади володіє будинком [ADDRESS], підтримує його у стані, придатному для проживання, а також сплачує комунальні та інші платежі. На підставі зазначеного, позивач вважає, що він набув право власності на 1/8 та ? частин будинку за набувальною давністю і тому просить позов задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] та його представники - [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Представник відповідача Київської міської ради у судове засідання не з'явився, надіслав до суду пояснення, згідно змісту яких просив справу розглядати у відсутність представника відповідача та ухвалити законне та обґрунтоване рішення за наявними в матеріалах справи доказами. Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечували. Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Крім того, в судових засіданнях, яке відбулися 15.11.2016 та року, з обставин справи було допитано в якості свідків [PERSON], [PERSON], а також позивача [PERSON] та третю особу [PERSON] Вислухавши пояснення учасників судового процесу та показання свідків, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що згідно довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 19.04.2013 року за №9310 (И-2013) будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за наступними особами: 1/8 частина будинку - за [PERSON] на підставі рішення нарсуду від 11.11.1925 року; ? частина будинку - за [PERSON] на підставі договору дарування від 16.08.1950 року, затвердженого 3-ю Київською державною нотаріальною конторою; 5/8 частин будинку - за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 11 Київською державною нотаріальною конторою 23.01.1976 року (а.с. 4). Разом з тим, як вбачається з копії Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 03.09.1983 року, виданого Шевченківським РАГС, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 104). При цьому, згідно листа Першої Київської державної нотаріальної контори від 23.06.2016 року за №5336/01-16, після померлої [PERSON] була заведена спадкова справа №1062/1984, проте свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 81). Також, як встановлено зі змісту довідки державної бюджетної установи Пансіонату для ветеранів праці №9 Департаменту соціального захисту населення міста Москви від 17.12.2013 року за №47 та листа Управління РАГС м.Москви від 02.10.2015 року, [PERSON] померла [INFO] в м.Москва, про що 23.03.1984 року Фрунзенським відділом РАГС м. Москви була складена відповідний актовий запис (а.с. 32, 47). Відповідно до листа Першої Київської державної нотаріальної контори від 23.06.2016 року за №5336/01-16, спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] не виявлена. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що належні [PERSON] та [PERSON] частини вказаного будинку визнаними відумерлими не були і станом на дату видачі довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 19.04.2013 року за №9310 належать на праві власності померлим. Звертаючись з позовом до суду та зважаючи на вище встановлені обставини, позивач, як на підставу для задоволення позову, посилався на те, що в силу положень ч.1 ст.344 ЦК України, в нього виникло право власності на 1/8 та ? частин будинку за набувальною давністю. Так, відповідно до ч.ч.1,4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з п.8 Прикінцевих і перехідних положень ЦК «Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом». Водночас, згідно роз'яснень, які містяться в п.п. 9, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року за №5, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке: -Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК України). Враховуючи положення ст.ст. 335 та 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214 ЦПК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Відповідно до роз'яснень, викладених у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто, на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Як встановлено в судовому засіданні, позивач, починаючи з 1984 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє будинком [ADDRESS], про що, серед іншого, свідчать наявні в матеріалах справи довідка КП ЖЕК «Лук'янівка» №235-3 (форма №3) від 30.09.2015 року, з якої вбачається оформлення на позивача особового рахунку на будинок та реєстрація місця проживання як його, так всієї його сім'ї, а також Охоронний договір на щойно виявлений об'єкт культурної спадщини від 26.03.2015 року, згідно змісту якого позивач взяв на себе зобов'язання перед Управлінням охорони культурної спадщини КМДА щодо охорони щойно виявленого об'єкта культурної спадщини - житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 19, 82-83). Крім того, факт відкритого, добросовісного та безперервного володіння будинком, в тому числі й тими частинами будинку, які належать померлим [PERSON] та [PERSON], підтверджується показаннями допитаних в судових засіданнях свідками в їх сукупності, які зокрема зазначили, що позивач протягом тривалого терміну підтримує будинок в належному стані, постійно в ньому проживає та сплачує комунальні послуги. Між тим, враховуючи вищевикладені положення законодавства та не зважаючи на те, що строк давнісного володіння почався раніше встановленої дати, суд зараховує лише строк з 01 січня 2001 року. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, що позивач добросовісно заволодів 1/4 та 1/8 частинами будинку [ADDRESS], які зареєстровані за померлими [PERSON] та [PERSON], і фактично на час розгляду справи судом ці частини будинку нікому не належить, в той же час позивач відкрито та безперервно володіє цими частинами квартири більше ніж десять років, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності за набувальною давністю на вказані частини будинку є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 328, 344 ЦК України, ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та

Outcome: approved