Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

02 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №DNHDRK06111182 від 04.11.2004 року у розмірі 43552 гривні 71 копійка, судові витрати по справі просив покласти на відповідача. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що 04 листопада 2004 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNHDRK06111182. Відповідно до кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 9358,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 09,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. У зв'язку з тим, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 27.01.2014 року має заборгованість у сумі 43552 гривні 71 копійка, з яких: 404 гривні 25 копійок - заборгованість за кредитом, 13941 гривня 63 копійки - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 29206 гривень 83 копійки - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем був пропущений строк звернення до суду з позовною заявою, тому, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1054 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що 04 листопада 2004 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNHDRK06111182 (а.с.6-7). Відповідно до кредитного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 9358,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 09,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. В порушення умов кредитного договору відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого, утворилась заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором, яка станом на 27.01.2014 року має заборгованість у сумі 43552 гривні 71 копійка, з яких: 404 гривні 25 копійок - заборгованість за кредитом, 13941 гривня 63 копійки - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 29206 гривень 83 копійки - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогами про захист порушеного права або інтересу. Згідно п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Встановлено, що кредитний договір №DNHDRK06111182 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено 04 листопада 2004 року зі строком дії до 03 листопада 2006 року (а.с.6-7). Приймаючи до уваги те, що позивач звернувся до суду з позовом про захист свого права 02.04.2014 року, тоді як позовна давність, встановлена ст.257 ЦК України, збігла 03.11.2009 року, суд вважає, що клопотання відповідача про застосування строку позовної давності за кредитним договором підлягає задоволенню. Отже, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed